sou · H9B322 · 2021-03-29 00:00:00 — Ändringar i 4 kap. lagen om tobak och liknande produkter måste hänga ihop med marknads- föringslagen, primärt för att bibehålla kopplingen till sanktions- och upplysningsbestämmelserna i 23–46 §§ marknadsföringslagen utan att föranleda omfattande överbryggande bestämmelser. Vidare kan överträdelser av marknadsföringslagen på tobaksområdet (till exem- pel genom otillbörlig jämförande reklam) ske genom reklam som riktas till branschfolk, eftersom sådan reklam inte i sig är förbjuden. Vid dold reklam aktualiseras också 9 § marknadsföringslagen. Man kan också tänka sig överträdelser genom vilseledande förpacknings- utformning och renommésnyltning. I sådana fall blir det fråga om att tolka marknadsföringsbegreppet utifrån direktivet om vilse- ledande och otillbörlig reklam eller direktivet om otillbörliga affärs- metoder. Sammantaget menar utredningen att det är önskvärt att behålla marknadsföringsbegreppet i 4 kap. lagen om tobak och liknande pro- dukter, men tydliggöra att begreppet har en skiftande innebörd och måste tolkas direktivkonformt med utgångspunkt i omständigheterna i det konkreta fallet. Utredningen har övervägt att komplettera 4 kap. lagen om tobak och liknande produkter med en definition som kopplar marknads- föringsbegreppet till direktivens definitioner av reklam, kommer- siella meddelanden och informationssamhällets tjänster. Exempel på en sådan lagteknisk lösning finns i 3 § marknadsföringslagen. Av två huvudsakliga skäl framstår dock en sådan definition som svår att utforma. Den första är att begreppet kommersiella meddelanden före- kommer både i tobaksreklamdirektivet, då underordnat reklambegrep- pet, och i tobaksproduktdirektivet, men där som ett självständigt begrepp med en egen definition. Det andra är att begreppet infor- mationssamhällets tjänster har en utomordentligt tungrodd utform- ning i unionsrättslig sekundärlagstiftning, både språkligt och genom den lagtekniska lösningen med hänvisningar och ändringar.98 Det går inte heller att entydigt säga att marknadsföring är detsamma som ett 98Se redogörelsen ovan samt artikel 1.1 b i och rådets direktiv (EU) 2015/ 1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster, vilket upphävde och ersatte direktiv /34. eller samtliga dessa unionsrättsliga begrepp. När problematiken gäller tobaksreklam måste tolkningen utgå från tobaksreklamdirektivet. Gäller det e-cigaretter är det i stället bestämmelserna om kommer- siella meddelanden i tobaksproduktdirektivets artikel 20.5 a, b och e som aktualiseras. Utredningen föreslår därför att undantagen för passivt saluhållande tas bort och att det klargörs att bestämmelserna om marknadsföring i lagen om tobak och liknande produkter har den innebörd som fram- går av relevanta direktivbestämmelser. Det bör ske genom att de begrepp som är centrala i direktiven arbetas in i författningstexten. 4.3.2Förbuden mot marknadsföring av e-cigaretter m.m. och YGL-undantaget Utredningen bedömer att tre slags lagstiftningsändringar skulle kunna vara aktuella såvitt gäller 4 kap. 3–4 §§ lagen om tobak och liknande produkter: 1.Att införa ett något mer långtgående förbud än det som stadgas i 4 kap. 3 §, om det kan identifieras ett behov av att förbjuda kom- mersiella meddelanden vars syfte eller direkta eller indirekta effekt är att främja elektroniska cigaretter och påfyllningsbehål- lare, och som är av sådant slag att de faller utanför TF och YGL. 2.Att ta bort YGL-undantaget i 3 § andra stycket andra punkten, ifall det kan anses obehövligt. 3.Att redaktionellt ensa ihop 4 kap. 1–4 §§. Finns det företeelser i tryckt skrift som faller utanför förbudet i 4 kap. 3 § lagen om tobak och andra produkter? Iett avgörande från gällande artikel 3 i tobaks- reklamdirektivet fastslås att uttrycket tryckta publikationer endast kan anses omfatta sådana publikationer som tidningar, tidskrifter och magasin, men inte föreningsblad för lokala föreningar, program för kulturevenemang, affischer, telefonkataloger samt olika flyg- och reklamblad. Vidare uttalade i samma avgörande att även om förbuden mot reklam eller sponsring, som föreskrivs i artiklarna 3 och 4 i tobaksreklamdirektivet, får till verkan att de indirekt försvagar yttrandefriheten, förblir den journalistiska yttrande- friheten okränkt. Följaktligen påverkas inte det redaktionella arbete som journalister utför.99 Starka skäl talar för att skulle komma till samma slutsatser vid en tolkning av begreppen ”pressen” och ”andra tryckta publikationer” i artikel 20.5 a i tobaksprodukt- direktivet. Liknande överväganden har för övrigt gjorts i ett avgörande som gällde en annonstidning som en veckotidning publicerat, vari ingick två artiklar som publicerats mot ersättning från sponsorer. EU- domstolen kom fram till att direktivet om otillbörliga affärsmetoder inte skyddar en konkurrent till en tidningsutgivare som publicerat material som marknadsför produkter och tjänster åt de betalande annonsörerna utan att materialet har försetts med ordet annons. påminde om punkt 11 i den svarta listan (en bilaga till direktivet), som gäller hänvisningar till annonser i redaktionell form. Bestämmelsen stadgar att det alltid är en vilse- ledande och otillbörlig affärsmetod att använda material från medi- erna för att göra reklam för en produkt om näringsidkaren själv har betalat för materialet och detta inte framgår av reklamen eller av bilder eller ljud som tydligt kan identifieras av konsumenten (annons i redaktionell form).100 Eftersom den journalistiska yttrandefriheten får förutsättas vara okränkt påverkar inte artikel 20.5 a i tobaksproduktdirektivet det redaktionella arbete som journalister utför. Det som behöver regle- ras, såvitt gäller tryckta skrifter, torde därför vara kommersiella med- delanden för e-cigaretter och påfyllningsbehållare till konsumenter, i tidningar, tidskrifter och magasin. Innebörden av begreppet kom- mersiella meddelanden har redovisats tidigare med hänvisning till praxis från (se avsnitt 4.2.1 och 4.2.2 ovan). Det är fråga om traditionell reklam, men även andra former av reklam och tillhandahållande av information som är avsedda att attrahera nya kunder. Den traditionella reklamen fångas upp av förbudet i 4 kap. 3 § mot kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra jäm- förbara skrifter på vilka TF är tillämplig. Fråga kan ställas vad som gäller för annonser i redaktionell form. Ett hypotetiskt exempel skulle vara att en dagstidning ger ut en annonsbilaga eller en annons- tidning för e-cigaretter. Av förarbetena framgår att bestämmelsen i 99Mål C-380/03 mot parlamentet och rådet, EU:C:2006:772, punkterna 83–85. 100Mål C-391/12 RLvS, EU:C:2013:669, punkterna 40–42. 1 kap. 12 § TF inte är avsedd att inskränka journalistiken. Gränsen bör dras så snävt att endast meddelanden som har rent kommersiell karaktär faller utanför TF.101 Reportage från vinprovningar och restauranger omfattas inte. Det ska vara fråga om annonser som syftar till avsättning av varor eller tjänster. hade med kommersiell annons avsett ”sådan annons eller därmed jämställt meddelande som syftar till att främja avsättning av vara eller tjänst och som avser näringsidkares affärsverksamhet eller där till- handahållen vara eller tjänst”. Utanför tillämpningsområdet faller annonser vars ändamål är att vinna anslutning till en idé eller till reli- giösa, politiska eller andra ideella sammanslutningar. Redaktionell text är fortfarande tryggad av TF.102 Enligt grundreglerna för reklam står klart att man ska kunna skilja mellan annons och annan tidnings- text. Avgörande bör vara om själva publiceringen av reklamen skett i näringsidkarens intresse.103 Mot bakgrund av ovanstående uttalanden bedömer utredningen att även annonsbilagor skulle anses utgöra kommersiella annonser. Även sådan reklam för e-cigaretter och påfyllningsbehållare är där- med förbjuden. Marknadsföringslagen gäller för kommersiell reklam och annan kommersiell marknadsföring.104 I svensk rätt finns en uttrycklig regel om reklamidentifiering i 9 § marknadsföringslagen. Dold reklam är inte tillåten.105 Vid genomförandet av direktivet om otillbörliga affärsmetoder angavs att principen om reklamidentifiering kommer till uttryck i ett flertal av direktivets bestämmelser, bl.a. artikel 7.2.106 Reklam som döljs som redaktionell text (utan att det framgår att det är fråga om annonsinnehåll) innebär en överträdelse av marknadsföringslagen. Det framstår därmed som att 4 kap. 3 § lagen om tobak och lik- nande produkter, tillsammans med 9 § marknadsföringslagen, på ett uttömmande sätt reglerar de kommersiella meddelanden som skulle kunna förekomma i ”pressen och andra tryckta publikationer” i den mening som avses i artikel 20.5 a i tobaksproduktdirektivet. 1973:123 s. 10. 104Se bl.a. SOU 2018:1 s. 147. 105SOU 2018:1 s. 253 ff. 2007/08:115 s. 82. Finns det online-företeelser eller liknande som faller utanför förbudet i 4 kap. 4 § första stycket första punkten lagen om tobak och andra produkter? Artikel 20.5 a i tobaksproduktdirektivet innebär en förpliktelse för som medlemsstat att förbjuda kommersiella meddelanden inom informationssamhällets tjänster vars syfte eller direkta eller in- direkta effekt är att främja e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Undantag görs för branschpublikationer. Innebörden av informationssamhällets tjänster har redovisats ovan i avsnitt 4.2.1. Det är fråga om tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare. Begreppet omfattar en mängd näringsverk- samheter som bedrivs online, särskilt försäljning av varor online. Sådana verksamheter som själva leveransen av varor eller tillhanda- hållandet av offlinetjänster omfattas inte. Reklam online kan utgöra en informationssamhällets tjänst.107 TV-sändningar hör däremot inte till informationssamhällets tjänster.108 Av praxis från framgår också att artikel 20.5 i tobaksproduktdirektivet inte förbjuder internetförsäljning av e-ciga- retter, utan överlåter åt medlemsstaterna att förbjuda eller, under vissa villkor, tillåta gränsöverskridande distansförsäljning, inbegri- pet internetförsäljning av e-cigaretter och påfyllningsbehållare.109 Det primära området för artikel 20.5 a i aktuell del bör mot ovan- stående bakgrund vara reklam online för e-cigaretter eller påfyllnings- behållare. 4 kap. 4 § första stycket första punkten lagen om tobak och andra produkter förbjuder marknadsföring av e-cigaretter eller påfyllnings- behållare till konsumenter inom informationssamhällets tjänster. Förbudet gäller dock inte marknadsföring i överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig, med undantag för marknadsföring genom kommersiella annonser. Frågan är om det finns några företeelser som omfattas av förbu- det mot kommersiella annonser i artikel 20.5 a i tobaksprodukt- direktivet, men faller utanför bestämmelsen i 4 kap. 4 § första stycket första punkten lagen om tobak och andra produkter. 107Mål C-339/15 Vanderborght, EU:C:2017:335, punkt 37. 108Mål C-89/04 Mediakabel, EU:C:2005:348, punkterna 38–39. 109Mål C-477/14 Pillbox 38, EU:C:2016:324, punkt 117. Vad gäller reklam online kan konstateras att YGL inte skyddar alla yttranden och aktörer på internet.110 En marknadsaktör som säljer e-cigaretter och påfyllningsbehållare på internet kan alltså inte räkna med något automatiskt YGL-skydd för sina marknadsförings- åtgärder. Tvärtom gäller förbudet enligt 4 kap. 4 § första stycket lagen om tobak och liknande produkter. Grundlagsskydd för yttranden på internet kan däremot föreligga enligt databasregeln i 1 kap. 4–7 §§ YGL.111 Bestämmelserna ger skydd åt t.ex. dagstidningars nätupplagor och vissa andra publikationer på internet. Det kallas för ett automatiskt grundlagsskydd eftersom sådana aktörer redan har utgivningsbevis. Databasregeln gör det även möjligt för andra aktörer än traditionella massmedieföretag att få grundlagsskydd för t.ex. en webbplats på internet. En förutsättning är att ett utgivningsbevis har utfärdats för verksamheten. För att ett utgivningsbevis ska utfärdas krävs bl.a. att en utgivare har utsetts och att överföringarna utgår från . Det ställs däremot inte upp några krav på att den aktuella verksamheten ska ha ett visst innehåll eller syfte för att utgivningsbevis ska meddelas. Grundlagsskyddet är alltså innehållsneutralt i detta avseende och förutsätter endast att vissa formella kriterier är uppfyllda.112 Sådant skydd kallas för frivil- ligt grundlagsskydd för databasverksamhet. Grundlagsskyddet enligt YGL omfattar även offentlig uppspel- ning ur en databas, något som bl.a. berör digital bio. Vidare omfattar grundlagsskyddet även s.k. print on demandverksamhet och över- föringar som sker enligt en överenskommelse i förväg. Det sist- nämnda hänför sig till s.k. push-teknik som bl.a. förekommer vid olika nyhetsbevakningstjänster. Med tekniska upptagningar avses upptagningar som innehåller text, bild eller ljud och som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med ett tekniskt hjälp- medel (1 kap. 2 § YGL). Några exempel på tekniska upptagningar är filmer, videogram, cd-skivor och dvd-skivor. Det finns alltså i och för sig visst grundlagsskydd enligt YGL som skulle kunna fungera som ”bärare” av reklam för e-cigaretter eller påfyllningsbehållare. Som exempel kan nämnas onlineversioner av traditionella dagstidningar. Men marknadsföring genom kommer- siella annonser har undantagits från YGL-undantaget i 4 kap. 4 § 110SOU 2016:58 s. 264. 2017/18:49 s. 249. 112SOU 2016:58 s. 376. andra stycket andra punkten lagen om tobak och liknande produk- ter. Kommersiella annonser för e-cigaretter eller påfyllningsbehållare är således i alla händelser förbjudna även om de skulle förekomma i en YGL-skyddad kontext. kringgåenden av förbudet mot marknadsföring av e-cigaretter eller påfyllningsbehållare till konsumenter genom ansökan om utgiv- ningsbevis (frivilligt grundlagsskydd) skulle stranda på att YGL:s materiella tillämpningsområde inte omfattar rena kommersiella för- hållanden. Detta leder tillbaka till frågan om begreppet kommersiell annons kan anses för snävt för att tillgodose kravet på förbud mot kommer- siella meddelanden i artikel 20.5 a i tobaksproduktdirektivet. Som nämnts innefattas traditionell reklam i begreppet kommersiella med- delanden. Så långt måste det anses överensstämma med det svenska begreppet kommersiell annons. Ett kommersiellt meddelande kan dock även bestå i andra former av reklam och tillhandahållande av information som är avsedda att attrahera nya kunder. i förhål- lande till regleringen i YGL skulle det alltså kunna vara fråga om redaktionella annonser, eller dold reklam genom redaktionell text som egentligen är reklam. Det är alltså samma företeelser som redan diskuterats i förhållande till TF, och samma överväganden gör sig gällande som redovisats där. Återigen får påminnas om att artikel 20.5 a i tobaksproduktdirektivet får förutsättas lämna den journalistiska yttrandefriheten okränkt.113 Marknadsföring som hamnar utanför de skrivna undantagen i YGL kan i alla händelser undantas från grundlagsskydd efter en tolkning av syftet med YGL, något som har särskild betydelse för marknadsföringsåtgärder.114 En marknadsföringsåtgärd som inte är en kommersiell annons skulle därmed med all sannolikhet anses falla utanför det materiella tillämpningsområdet för YGL. Utredningen har inte kunnat identifiera någon företeelse som skulle kunna utgöra ett kommersiellt meddelande i den mening som avses i artikel 20.5 a i tobaksproduktdirektivet, som inte förbjuds enligt 113EU-domstolens domar i mål C-380/03 mot parlamentet och rådet, EU:C:2006:772, punkterna 83–85, och i mål C-391/12 RLvS, EU:C:2013:669, punkterna 40–42. 114SOU 2016:48 s. 447. 4 kap. 3–4 §§ lagen om tobak och liknande produkter. Slutsatsen bygger på en fördjupad förståelse av grundlagsregleringen, lagen om tobak och liknande produkter och marknadsföringslagen. Författ- ningstexten bör dock ändras så att den på ett mer överskådligt sätt avspeglar bestämmelsernas innebörd vid en direktivkonform tolkning. 4.4.1Tobaksvaror, e-cigaretter och påfyllningsbehållare ska regleras genom särskilda marknadsföringsbestämmelser Förslag: Marknadsföringen av tobaksvaror, e-cigaretter och på- fyllningsbehållare ska regleras genom särskilda bestämmelser i lagen om tobak och liknande produkter. Marknadsföringslagen ska tillämpas på marknadsföring som strider mot de särskilda bestämmelserna om marknadsföring av tobaksvaror, e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Bestämmelserna om att vissa marknadsföringsåtgärder ska anses vara otillbörliga mot konsumenter och att vissa marknads- föringsåtgärder kan föranleda marknadsstörningsavgift flyttas till kapitlet om marknadsföring i lagen om tobak och liknande pro- dukter. Bedömning: Bestämmelserna om marknadsföring av tobaksvaror, e-cigaretter och påfyllningsbehållare ska förstås genom direktiv- konform tolkning av relevanta EU-direktiv. Skälen för utredningens förslag och bedömning Reglerna om marknadsföring av tobaksvaror När det gäller tobaksvaror finns omfattande förbud mot marknads- föring i lagen om tobak och liknande produkter. Av 4 kap. 1 § fram- går att en näringsidkare som marknadsför tobaksvaror till konsu- menter inte får använda kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig. Näringsidkaren får inte heller använda kommersiella annonser i tv-sändningar, beställ-tv eller ljudradiosändningar eller i andra tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig. Genom 4 kap. 2 § omfattas även annan marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter av marknadsföringsförbudet. Från regeln om att även annan marknadsföring är förbjuden har vissa undantag gjorts. I 4 kap. 2 § första stycket 1 undantas mark- nadsföring i tryckta skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig eller i överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig. I 4 kap. 2 § första stycket 2 undantas marknadsföring som endast består i att tillhandahålla tobaks- varor för försäljning, s.k. passivt saluhållande. 4 kap. 2 § första stycket 3 och andra stycket innehåller bestämmelser om tillåtna kommer- siella meddelanden inne på fysiska försäljningsställen. Reglerna om marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare När det gäller e-cigaretter och påfyllningsbehållare finns också om- fattande förbud mot marknadsföring i lagen om tobak och liknande produkter. Av 4 kap. 3 § framgår att en näringsidkare inte får mark- nadsföra e-cigaretter eller påfyllningsbehållare till konsumenter genom kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig. Av 4 kap. 4 § framgår att det råder ett förbud för näringsidkare mot att marknads- föra e-cigaretter eller påfyllningsbehållare till konsumenter inom informationssamhällets tjänster, eller i tv-sändningar, beställ-tv eller ljudradiosändningar. Från förbudet finns i 4 kap. 4 § andra stycket 1 ett undantag för marknadsföring som endast består i att tillhanda- hålla e-cigaretter eller påfyllningsbehållare för försäljning, s.k. passivt saluhållande. I 4 kap. 4 § andra stycket 2 undantas även marknads- föring i överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrande- frihetsgrundlagen är tillämplig, med undantag för marknadsföring genom kommersiella annonser. Problemet med ett generellt marknadsföringsbegrepp som styr marknadsföringen på tobaksområdet Av avsnitt 4.1.1 framgår att Europeiska kommissionen har synpunk- ter på genomförande av tobaksproduktdirektivet. Kommissionen har anfört att marknadsföring syftar till att sälja den berörda produkten och att undantaget för passivt saluhållande öppnar upp för användandet av kommersiella meddelanden, vars direkta eller indirekta effekt är att främja e-cigaretter och påfyllnings- behållare. Det är förbjudet enligt artikel 20.5 a, b och e i tobakspro- duktdirektivet. Yttrandet gäller endast bestämmelserna om e-ciga- retter och påfyllningsbehållare, men skulle lika gärna även kunna omfatta bestämmelserna om tobaksvaror eftersom de är utformade på ett liknande sätt. har gjort gällande att undantaget behövs eftersom det svenska marknadsföringsbegreppet innefattar passivt saluhållande och att utan undantaget skulle all försäljning bli förbju- den (För en närmare beskrivning av kommissionens synpunkter och regeringens svar, se avsnitt 4.1.1). I avsnitt 4.1.2 beskrivs bakgrunden till undantaget för passivt salu- hållande och i avsnitt 4.1.3 beskrivs den praxis som finns när det gäller detta undantag. I korthet kan sägas att frågan om huruvida passivt saluhållande innebär marknadsföring eller inte har varit levande , dvs. långt innan gick med i EU. Det är i och för sig en intressant fråga var gränsen för att rent passivt saluhålla en produkt slutar och var marknadsföringen börjar. Produktförpack- ningar kan, beroende på hur de är utformade, ge en reklameffekt. Det innebär att det kan vara rimligt att anse att även åtgärder som att t.ex. låta en produktförpackning stå på en butikshylla är en form av marknadsföring. Ur ett nationellt perspektiv kan det också finnas anledning att eftersträva en enhetlig användning av begreppet mark- nadsföring. Troligen är det därför marknadsföringsbegreppet på tobaksområdet har kopplats till det mer generella marknadsförings- begreppet i marknadsföringslagen genom förarbetsuttalanden.115 Denna koppling utgör bakgrunden till undantagen för passivt salu- hållande och får alltjämt anses finnas kvar, se avsnitt 4.1.2. Problemet är att marknadsföringen av tobaksprodukter, e-ciga- retter och påfyllningsbehållare styrs av tobaksreklamdirektivet och tobaksproduktdirektivet. Dessa direktiv utgör sektorsspecifik EU- reglering som har företräde framför mer generella regler i enlighet med principen om lex specialis. Och i dessa direktiv är det centrala begreppet inte marknadsföring, utan kommersiellt meddelande, se avsnitt 4.2.1 och 4.2.2. I tobaksreklamdirektivet förbjuds olika for- mer av reklam för tobaksprodukter, som enligt artikel 2 b definieras som varje form av kommersiella meddelanden vars syfte eller direkta 2004/05:118 s. 59. eller indirekta verkan är att främja en tobaksvara. I artikel 20.5 a och b i tobaksproduktdirektivet ställs krav på att medlemsstaterna förbju- der kommersiella meddelanden i vissa medier när syftet eller den direkta eller indirekta effekten är att främja e-cigaretter och påfyll- ningsbehållare. Även i artikel 20.5 e samma direktiv är det centrala begreppet kommersiellt meddelande. Det kan alltså konstateras att bestämmelserna om marknadsföring i tobaksreklamdirektivet och tobaksproduktdirektivet inte är kopplat till ett generellt marknads- föringsbegrepp. Frågan är vilka problem en sådan koppling kan skapa. Marknadsföringslagen är en generell lagstiftning som omfattar en mängd företeelser. Lagen genomför direktivet om otillbörliga affärs- metoder, men har också fått sin utformning genom nationell rätts- utveckling som har pågått . Syftet med marknadsförings- lagen är att främja näringslivets intressen i samband med marknads- föring av produkter och att motverka marknadsföring som är otillbörlig mot konsumenter och näringsidkare (se 1 § nämnda lag). Reglerna på tobaksområdet har ett delvis annat syfte. Dessa regler syftar snarare till att åstadkomma ett skydd för folkhälsan. Det gäller även bestämmelserna om marknadsföring i lagen om tobak och liknande produkter. Att göra en generell koppling mellan marknadsförings- begreppet i marknadsföringslagen och marknadsföringsbegreppet som avser tobaksprodukter, e-cigaretter och påfyllningsbehållare riskerar mot denna bakgrund att leda till oklarheter.