sou · H9B342 · 2021-06-01 00:00:00 — Tillsammans med varningen publiceras information om företaget och en beskrivning om vad varningen gäller. På Svensk Handels hem- sida är det också möjligt för enskilda att lämna och ta del av kommentarer till varningen, t.ex. genom att berätta om egna erfarenheter av företaget. Ytterligare informationsutbyte mellan verksamhetsutövare Det är kan med hänsyn till intresset av att skydda enskilda inte anses lämpligt för verksamhetsutövare att i ytterligare situationer utan ett transaktionssamband få utbyta information om att en bedömning har gjorts avseende en avvikelse eller en misstänkt aktivitet eller trans- aktion eller att uppgifter lämnats till Finanspolisen eller Säkerhets- polisen. 16.3.2Uppgifter när det finns ett transaktionssamband Förslag: Undantaget från tystnadsplikten i 4 kap. 9 § andra stycket 4 penningtvättslagen ska utvidgas till att omfatta även uppgifter som rör olika kunder och verksamhetsutövare som tillhör olika verksamhets- eller yrkeskategorier. Som konstateras ovan bedöms det med hänsyn till intresset att skydda enskilda inte lämpligt att utvidga undantagen från tystnadsplikten när det inte finns ett transaktionssamband (se avsnitt 16.3.1). En miss- tanke om penningtvätt eller finansiering av terrorism kan naturligtvis även väckas i samband med att en transaktion genomförs mellan verk- samhetsutövare. Genom undantag från tystnadsplikten i 4 kap. 9 § andra stycket 4 penningtvättslagen får uppgifter om samma kund och samma transaktion i sådana fall lämnas mellan vissa särskilt angivna verksamhetsutövare som tillhör samma verksamhets- eller yrkeskate- gori. Undantaget syftar bl.a. till att underlätta och förbättra för verk- samhetsutövaren att bedöma en misstänkt transaktion och behovet av en eventuell rapportering till Finanspolisen (se prop. 2016/17:173 s. 542). Det är emellertid inte framför allt transaktioner mellan samma person som väcker misstankar utan snarare transaktioner som görs mellan olika personer.6 Det kan också röra sig om transaktioner som sker mellan två olika kategorier av verksamhetsutövare, t.ex. ett kreditinstitut och ett betalningsinstitut. Informationsutbyte som avser uppgifter om olika personer hos verksamhetsutövarna och som sker mellan olika kategorier av verksamhetsutövare är visserligen möj- ligt inom ramen för en sådan företagsgemenskap som avses i 4 kap. 6Se Svenska Bankföreningens framställan till regeringen s. 11. Ytterligare informationsutbyte mellan verksamhetsutövare 9§ andra stycket 2 och 3. Även i andra fall kan det dock finnas behov av att mellan verksamhetsutövare lämna uppgifter som avser en specifik transaktion. Att följa en misstänkt transaktion till en annan verksamhets- utövare skulle t.ex. kunna bidra till en ökad och snabbare förståelse för den enskilda transaktionen men också för helhetsbilden, där transaktionen kan vara en del i en större kedja. Behovet av att kunna utbyta information gäller oavsett om transaktionen har genomförts eller om den nekats p.g.a. misstankar om penningtvätt eller finan- siering av terrorism. Att se ett större sammanhang skulle kunna leda till att verksamhetsutövare upptäcker att transaktionen utgjort en del i ett större bedrägligt upplägg eller noterar nya personer och företag som är centrala för en vidare utredning. Verksamhetsutöv- aren skulle därefter kunna rapportera den del av kedjan som verk- samhetsutövaren har information om till Finanspolisen och bidra till en mer träffsäker rapportering samt ge ett bättre underlag för Finans- polisen att arbeta vidare med. Det är sannolikt att möjligheten att bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism skulle öka om flera aktörer i en kedja agerar. Förutom verksamhetsutövare finns det andra aktörer som har infor- mation som samlat kan ge en bild av transaktionsmönster och trans- aktionskedjor eller personers samlade utnyttjande av olika tjänster. Den informationen skulle också kunna vara värdefull i arbetet för att bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism. Tillgång till så- dan information behandlas i kapitel 17. En kontakt med en annan verksamhetsutövare skulle också kunna leda till att det framkommer en förklaring till en avvikande eller miss- tänkt transaktion. Kunder är inte alltid rationella i sina handlingar och kan avvika från hur andra normalt beter sig utan att för den skull vara involverade i penningtvätt eller finansiering av terrorism. Infor- mationsutbyte kan bidra till att en tidigare misstanke är relevant för en rapport till Finanspolisen vilket i sin tur innebär att Finanspolisen får mer tid att utreda och klara upp andra misstankar. Oavsett om verksamhetsutövaren avslutar en utredning med eller utan en rapportering skulle ett utökat informationsutbyte kunna leda till att höja kvaliteten på rapporteringen till Finanspolisen. Utbytet kan vidare bidra till att kunden inte behöver drabbas av omotiverade åtgärder från en verksamhetsutövare eftersom det kunnat klargöras att det inte finns sådana risker som motiverar åtgärderna. Ytterligare informationsutbyte mellan verksamhetsutövare kundskyddsperspektiv är det en viktig aspekt att kunna avfärda miss- tankar som kunnat kopplas till kunden. Såväl verksamhetsutövarnas möjligheter att upptäcka och förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism som rapporteringen till Finanspolisen skulle sannolikt förbättras om verksamhetsutövare tilläts dela uppgifter om enskilda transaktioner som rör olika per- soner med varandra. Att dela sådana uppgifter skulle också göra det möjligt att tidigt hindra att medlen i fråga får spridning på ett sätt som omöjliggör ett beslut om dispositionsförbud och förverkande av brottsvinster. I förlängningen skulle informationsutbytet även kunna leda till ökade möjligheter att upptäcka och bekämpa bakom- liggande brottslighet som människohandel, narkotikahandel och kopp- leriverksamhet. Möjligheterna att tjäna på sådan brottslighet skulle också försvåras. Det skulle i sig bidra till ytterligare positiva effekter för samhället som helhet. Det finns alltså ett uttalat behov av att kunna utbyta information mellan verksamhetsutövare i ytterligare situationer när det finns ett transaktionssamband. Eftersom det befintliga undantaget från tyst- nadsplikten i 4 kap. 9 § andra stycket 4 penningtvättslagen inte är tillämpbart avseende misstänkta transaktioner som inte rör samma person vare sig underlättar eller förbättrar undantaget i praktiken i någon större utsträckning verksamhetsutövarnas möjligheter att be- döma en misstänkt transaktion eller att rapportera till Finanspolisen, som avsikten med undantaget var. För att åstadkomma det behöver informationsutbyte också vara tillåtet i fråga om misstänkta transak- tioner som inte rör samma person och där verksamhetsutövarna inte tillhör samma verksamhets- eller yrkeskategori. Sådana förändringar av undantaget skulle sannolikt förbättra verksamhetsutövarnas möj- ligheter att upptäcka och förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism och de brottsbekämpande myndigheternas möjligheter att utreda misstankar, klara upp annan typ av brottslighet samt säkerställa så att medel från brottslig verksamhet inte skiktas7 eller göms. Det är därför berättigat att överväga en utvidgning av möjlig- heterna för de verksamhetsutövare som omfattas av 4 kap. 9 § andra stycket 4 penningtvättslagen att utbyta information när det finns ett transaktionssamband, vilket är en närliggande fråga till de frågeställ- ningar som ska utredas (se dir. 2019:08 s. 11). 7Skiktning innebär att man genom att skapa ett antal lager eller led mellan ett brott och brotts- utbytet kan dölja pengarnas ursprung. Ytterligare informationsutbyte mellan verksamhetsutövare Eftersom även verksamhetsutövaren som tar emot en uppgift med tillämpning av undantaget omfattas av tystnadsplikten enligt 4 kap. 9 § första stycket penningtvättslagen är verksamhetsutövaren för- hindrad att lämna uppgiften vidare om inte något av undantagen i andra stycket är tillämpligt (se avsnitt 16.2.3). Det innebär att upp- giften också är skyddad efter att den har lämnats över till en annan verksamhetsutövare med stöd av undantaget. Informationsutbytet innebär dock risker för enskilda bl.a. genom att integritetskänsliga uppgifter får viss spridning, risk för att den enskilde får svårare att genomföra transaktioner eller ställs under ytterligare övervakning (se vidare avsnitt 16.2.3). Utbytet kan dock även klargöra att en transaktion, som först verkat misstänkt, inte längre framstår som det. I sådant fall kan informationsutbytet snarare gynna den enskilde genom att denne inte drabbas av åtgärder som utifrån ett mer fullständigt underlag inte är motiverade. Till skillnad från informationsutbyte utan transaktionssamband innebär denna möjlighet till utbyte inte att uppgifter sprids brett (jfr avsnitt 16.3.1). Uppgifter kan med stöd av undantaget endast lämnas till en annan verksamhetsutövare som är involverad i en misstänkt transaktion. Verksamhetsutövaren som tar emot uppgiften har vidare att göra en egen bedömning av den risk som är förknippad med transaktionen och den kund som är involverad i den. Eftersom de uppgifter som det i detta fall kan bli möjligt att utbyta avser konkreta transaktioner, i vilka verksamhetsutövaren ofta redan har en affärs- förbindelse, har verksamhetsutövaren stora möjligheter att göra en nyanserad bedömning av de risker som är förknippade med den en- skilde och transaktionen. Risken för obefogade intrång för enskilda är därför begränsade. De positiva konsekvenser det skulle innebära att tillåta informa- tionsutbyte mellan verksamhetsutövare när det finns ett transaktions- samband men uppgifterna inte rör samma person hos verksamhets- utövarna och där verksamhetsutövarna inte tillhör samma verksamhets- eller yrkeskategori bedöms sammantaget stå i proportion till de risker utbytet skulle kunna medföra för en utredning hos eller Säkerhetspolisen eller för enskilda. Det bör därmed införas en möjlighet för verksamhetsutövare att i fråga om samma transaktion lämna uppgifter till en annan verksamhetsutövare utan hinder av tyst- nadsplikten i 4 kap. 9 § penningtvättslagen. Ytterligare informationsutbyte mellan verksamhetsutövare Att informationsutbytet är behörigt enligt 4 kap. 9 § andra stycket penningtvättslagen innebär att utbyte av dessa specifika uppgifter och för angivna fall inte heller hindras av eventuell tystnadsplikt i rörelselagstiftningen (jfr avsnitt 16.1). Den verksamhetsutövare som uppgifterna lämnas till får i sin tur bistå med uppgifter som kan underlätta en eventuell bedömning för den som lämnat uppgifterna (jfr prop. 2016/17:173 s. 542). Inte heller ett sådant uppgiftsläm- nande kan anses obehörigt enligt en eventuell tystnadsplikt i rörelse- lagstiftningen. Förslaget ökar verksamhetsutövarnas möjligheter att utreda en transaktion som verksamhetsutövaren själv är delaktig i även om den inte avser samma person och de verksamhetsutövare som är involverade i transaktionen tillhör olika verksamhets- eller yrkeskategorier. Verk- samhetsutövare får därmed viss möjlighet att sätta in transaktionen i en större kedja och rapportera hela den del av kedjan som verksam- hetsutövaren kan se till Finanspolisen i ett sammanhang. 17Rapporterings- och uppgiftsskyldighet vid användning av vissa tjänster I kommittédirektiven anförs att det finns anledning att utreda vilka ytterligare åtgärder som bör vidtas för att underlätta för Finans- polisen, övriga brottsbekämpande myndigheter och kreditinstituten att förebygga och förhindra penningtvätt och finansiering av terro- rism och för att förbättra systemets funktionssätt. Det konstateras att i det ligger inte bara att kreditinstituten måste ha ändamålsenliga befogenheter utan också att samarbetet på området ska vara konstruk- tivt och effektivt. I detta sammanhang framhålls samarbetet mellan bl.a. kreditinstitut och deras uppdragstagare (6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse) och mellan Finanspolisen å ena sidan och kreditinstituten och deras uppdragstagare å andra sidan. Bland utred- ningens uppgifter ingår därför att analysera om systemet med rap- porterings- och uppgiftsskyldighet i förhållande till Finanspolisen har getts en ändamålsenlig utformning med beaktande av att ett kredit- institut kan uppdra åt någon annan att utföra vissa tjänster (6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). 17.2Uppdragstagare enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse Kommittédirektiven tar således sikte på uppdragsavtal enligt 6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Ett kreditinstitut kan enligt denna bestämmelse under vissa förutsättningar uppdra åt någon annan att utföra någon av de tjänster som avses i 7 kap. 1 § lagen om Rapporterings- och uppgiftsskyldighet vid användning av vissa tjänster bank- och finansieringsrörelse, dvs. finansiell verksamhet och verk- samhet som har ett naturligt samband med den. Om institutet vill lämna ett sådant uppdrag ska det göra en anmälan till Finansinspek- tionen och ge in uppdragsavtalet. Förutsättningar för att ett uppdragsavtal ska få ges är att institutet svarar för den anförtrodda verksamheten mot kunden, att verksam- heten drivs av uppdragstagaren under kontrollerade och säkerhets- mässigt betryggande former och att uppdraget inte har sådan omfatt- ning att institutet inte kan uppfylla de skyldigheter som följer av lagen om bank- och finansieringsrörelse eller andra författningar som reglerar institutets verksamhet (6 kap. 7 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse). Samma krav ställs alltså på institutet avseende den verksamhet som lagts ut på någon annan som den som drivs direkt i institutet. Rörelseregleringen gör inte någon skillnad beroende på hur verksamheten är organiserad (se prop. 2002/03:139 s. 347). Enligt 1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse får enskildas förhållanden till kreditinstitut inte obehörigen röjas (se mer om banksekretessen i avsnitt 10.2). Vikten av att banksekretessen upprätthålls, trots att en tjänst utförs av någon annan, är en av de om- ständigheter som framhålls i detta sammanhang (se samma prop. s. 347 och prop. 1995/96:74 s. 135). Ett kreditinstitut ska identifiera, mäta, styra, internt rapportera och ha kontroll över de risker som dess rörelse är förknippad med (6 kap. 2 § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse). I detta krav ingår även att företaget ska ha kontroll över de risker som ett uppdragsavtal kan medföra (se t.ex. besluts- promemoria Nya regler om styrning, riskhantering och kontroll i kredit- institut, FI dnr 11-5610, s. 57). Närmare föreskrifter om uppdragsavtal finns i 10 kap. Finans- inspektionens föreskrifter och allmänna råd (FFFS 2014:1) om styr- ning, riskhantering och kontroll i kreditinstitut. Där framgår att ett företag som uppdrar åt någon annan att utföra arbete och funktioner som är av väsentlig betydelse för verksamheten1, ska se till att upp- dragstagaren i tillämpliga delar följer de regler som gäller för den till- ståndspliktiga verksamheten (4 §). Företaget ska säkerställa att upp- 1I kapitlet avses med arbete och funktioner som är av väsentlig betydelse för verksamheten de tjänster som anges i 7 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse, verksamhet som har ett naturligt samband med dessa tjänster och företagets stödfunktioner. Rapporterings- och uppgiftsskyldighet vid användning av vissa tjänster dragstagaren skyddar all konfidentiell information som avser före- taget eller dess kunder (5 § andra stycket 10). Europeiska bankmyndigheten () har utfärdat riktlinjer för utkontraktering (/GL/2019/02) som gäller för en del av de finan- siella företagen. I riktlinjerna preciseras de interna styrningsarrange- mang, inklusive sund riskhantering, som institut, betalningsinstitut och pengar bör tillämpa vid utkontraktering av funktioner, särskilt avseende utkontrakteringen av kritiska eller viktiga funktioner. I riktlinjerna preciseras också hur de behöriga myn- digheterna bör granska och övervaka dessa arrangemang.2 har tillsyn över kreditinstitut (13 kap. 2 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Om ett företag fått i uppdrag av ett kreditinstitut att driva någon del av institutets rörelse, får Finans- inspektionen genomföra undersökningar hos företaget, om det behövs för tillsynen över institutet. Ett sådant företag ska också lämna Finans- inspektionen de upplysningar om sin verksamhet och därmed samman- hängande omständigheter som inspektionen behöver för sin tillsyn över institutet (13 kap. 6 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Institutet är emellertid fortfarande den som är primärt ansvarig för verksamheten i förhållande till inspektionen (se prop. s.347 f.). Om skulle upptäcka att uppdraget strider mot lagen eller att det hindrar en effektiv tillsyn, kan inspektionen ingripa med stöd av 15 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse och förelägga institutet att vidta de åtgärder som behövs för att komma till rätta med bristerna. Inspektionen kan exempelvis förelägga insti- tutet att göra ändringar i uppdragsavtalet (se samma prop. s. 531). 17.3Rapporterings- och uppgiftsskyldighet vid uppdragsavtal Bedömning: Systemet med rapporterings- och uppgiftsskyldig- het i förhållande till (Finanspolisen) framstår som ändamålsenligt även med beaktande av att ett kreditinstitut kan uppdra åt någon annan att utföra vissa tjänster enligt 6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. 2Finansinspektionen har meddelat att inspektionen avser att följa dessa riktlinjer (se /sv/publicerat/nyheter/2019/fi-tillampar-riktlinjer-for-utkontraktering/ [hämtat ]). Rapporterings- och uppgiftsskyldighet vid användning av vissa tjänster Som närmare beskrivs i detta betänkande (se avsnitt 3.3.3, 12.2.1 och 12.2.3) åläggs genom penningtvättslagen kreditinstitut att i egen- skap av verksamhetsutövare utföra vissa åtgärder. Här ingår bl.a. att göra en allmän riskbedömning av hur de produkter och tjänster som tillhandahålls i verksamheten kan utnyttjas för penningtvätt eller finan- siering av terrorism och hur stor risken är för att detta sker. Detta gäller även när tjänsterna utförs av någon annan. Vidare följer av pen- ningtvättslagen en skyldighet för verksamhetsutövare att göra en risk- bedömning avseende sina kunder. En verksamhetsutövare ska också övervaka pågående affärsförbindelser och bedöma enstaka transaktio- ner i syfte att upptäcka avvikande aktiviteter och transaktioner eller transaktioner som utan att vara avvikande kan antas ingå som ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism (4 kap. 1 §). I 4 kap. 3 § penningtvättslagen föreskrivs en rapporteringsskyldighet för en verk- samhetsutövare. Om en verksamhetsutövare har skälig grund att miss- tänka penningtvätt eller finansiering av terrorism eller att egendom annars härrör från brottslig handling, ska uppgifter om alla omständig- heter som kan tyda på detta utan dröjsmål rapporteras till Polismyn- digheten (Finanspolisen). Verksamhetsutövare har också en skyldighet att på begäran av (Finanspolisen) eller Säkerhets- polisen utan dröjsmål lämna alla uppgifter som behövs för en utred- ning om penningtvätt eller finansiering av terrorism (4 kap. 6 §). I utredningens uppdrag ingår att analysera om systemet med rap- porterings- och uppgiftsskyldighet i förhållande till Finanspolisen har getts en ändamålsenlig utformning med beaktande av att ett kreditinstitut kan uppdra åt någon annan att utföra vissa tjänster. Ett företag som får ett sådant uppdrag kan själv utgöra en verksamhets- utövare enligt definitionen i penningtvättslagen. I den egenskapen har uppdragstagaren en självständig rapporterings- och uppgiftsskyldighet som följer direkt av penningtvättslagen. Som framgår av beskrivningen av regelverket ovan påverkar inte den omständigheten att ett kredit- institut ger i uppdrag åt någon annan att utföra vissa tjänster institutets skyldighet att iaktta penningtvättslagens krav på rapportering och uppgiftslämnande. Detta gäller oavsett om uppdragstagaren utgör en verksamhetsutövare eller inte. Uppdraget får inte ha en sådan omfatt- ning att institutet inte kan uppfylla de skyldigheter som framgår av författningar som reglerar institutets verksamhet (6 kap. 7 § första stycket 3 lagen om bank- och finansieringsrörelse). Rapporterings- och uppgiftsskyldighet vid användning av vissa tjänster I kommittédirektiven framhålls särskilt vikten av samarbete mellan bl.a. kreditinstitut och deras uppdragstagare (6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse) och mellan Finanspolisen å ena sidan och kreditinstituten och deras uppdragstagare å andra sidan. Utred- ningen noterar i detta sammanhang att förhållandet mellan kredit- institutet och uppdragstagaren är reglerat genom avtal. Genom av- talet måste verksamhetsutövaren säkerställa att den får tillgång till all relevant information så att skyldigheterna enligt penningtvätts- lagen kan fullgöras, vilket krävs enligt 6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Utredningen har inte noterat någon omständighet som skulle tyda på att systemet med rapporterings- och uppgiftsskyldighet i förhål- lande till Finanspolisen inte skulle vara ändamålsenligt med beak- tande av möjligheten för ett kreditinstitut att anlita uppdragstagare enligt 6 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Däremot har utredningen uppmärksammats på den omständigheten att det kan finnas andra fristående leverantörer av tjänster som har tillgång till mer samlad information, som skulle kunna vara till nytta i arbetet med att vidta åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Det gäller bl.a. tjänster som möjliggör överföring av pengar och digital legitimering. I kommittédirektiven anges att utredaren får ta upp när- liggande frågor i samband med de frågeställningar som ska utredas. Utredningen bedömer att detta är en sådan närliggande fråga och väljer därför att ta upp den till övervägande i de följande avsnitten. 17.4Information som andra än verksamhetsutövare har tillgång till Bedömning: Det bör övervägas att införa en ordning som inne- bär att samlad information som vissa andra aktörer än verksam- hetsutövare kan ha tillgång till och som skulle kunna vara till nytta i (Finanspolisens) eller Säkerhetspolisens arbete mot penningtvätt och finansiering av terrorism kan komma dessa myndigheter till del. Rapporterings- och uppgiftsskyldighet vid användning av vissa tjänster 17.4.1Framfört behov för myndigheter att få tillgång till information som finns hos andra aktörer än verksamhetsutövare Behovet för myndigheter att få tillgång till information som finns hos vissa aktörer, som enligt gällande regelverk inte är verksamhetsutövare, har framförts i olika sammanhang. Resonemanget går i korthet ut på att verksamhetsutövare endast har kunskap om sina egna kunder och de transaktioner som verksamhetsutövaren är involverad i medan andra aktörer kan ha tillgång till en mer samlad bild avseende finansiella flöden eller en persons beteende i övrigt. talas det om att de senare aktörerna har tillgång till information från ett helikopter- perspektiv. I redovisningen av ett regeringsuppdrag om åtgärder mot finan- siering av terrorism lämnades ett antal myndighetsgemen- samma3 förslag till åtgärder som bedömdes kunna bidra till en ökad effektivitet i arbetet. Som en del i förslag om att förhindra och för- svåra utnyttjandet av identiteter framfördes förslag om att utöka kret- sen rapporteringspliktiga verksamhetsutövare enligt penningtvätts- lagen till att omfatta även vissa centrala finansiella tjänsteleverantörer. Gireringscentraler, utfärdare av e-legitimation och kreditupplysnings- företag nämndes som exempel på sådana kategorier av aktörer.