sou · H9B394 · 2021-12-01 00:00:00 — Utredningen bedömde att den bästa lösningen om man vill att DL ska ge ett så heltäckande skydd mot diskriminering i samhället som möjligt var att utforma DL på ett helt nytt sätt samt införa ett generellt diskrimineringsförbud och en helt ny diskrimineringslag. På detta sätt skulle även kritiken från för mänskliga rättigheter kunna bemötas. En sådan lösning skulle dock innebära att diskrimineringslagstiftningen i sin helhet behövde skrivas om. Utredningen konstaterade att man t.ex. behöver identifiera vilka samhällsområden som kommer att omfattas, konsekvenserna av för- ändringarna och vilka avgränsningar som skulle behövas. Samman- taget bedömdes detta arbete som alltför omfattande för att kunna genomföras inom ramen för utredningens uppdrag. Utredningen konstaterade att skillnaden i skydd vid olika offent- liga verksamheter kan framstå som obefogad men att den kunde för- av att de samhällsområden som har förbud för verksamheten är områden som anses extra skyddsvärda. Det konstaterades också att det finns annan reglering som skyddar från diskriminering i offentlig verksamhet, vilket innebär att DL inte är det enda verktyget för att motverka diskriminering i samhället. Utredningen bedömde att regeringen borde låta utreda frågan om att tillskapa en helt ny diskrimineringslagstiftning med ett generellt diskrimineringsförbud.27 6.3.4Anmälningar, tips och klagomål hos DO I det här avsnittet går utredningen i genom viss statistik från , vilken grundar sig i anmälningar, tips och klagomål som myndig- heten får från allmänheten. Även om dessa ärenden inte kan utgöra grund för exakta kvantitativa bedömningar av hur ofta förekommande 25SOU 2016:87, Bättre skydd mot diskriminering. 26SOU 2016:87, Bättre skydd mot diskriminering, s. 487 f. 27SOU 2016:87, Bättre skydd mot diskriminering, s. 499. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet diskriminering är i samhället, eller var den förekommer, menar vi att de sammantaget ger en bild av hur problemen kan se ut och hur spridd diskrimineringen är. Uppgifterna är därför av intresse för oss vid den kommande bedömningen av huruvida det behövs regeländringar eller inte på detta område. Åren 2009–2020 inkom sammanlagt 1202 anmälningar, tips och klagomål till DO som registrerades i DO:s diarium under ärende- typen ”offentlig anställning”, vilket är de ärenden som skulle kunna falla in under bestämmelsen om 2 kap. 17 § DL. Urvalet nedan visar antalet anmälningar, tips och klagomål vad gäller de myndigheter och andra instanser som oftast anmäls: •Polismyndigheten (254) •Kommuner och regioner (192) •Domstolar (104) •Migrationsverket (81) •Kriminalvården (55) •Skatteverket (49) •Transportstyrelsen (40) •Kronofogdemyndigheten (23) •Länsstyrelserna (23) •Åklagarmyndigheten (19) •Trafikverket (17) •Överförmyndarnämnden (17) •Tullverket (16) Listan är inte uttömmande och det förekommer enligt DO även att andra myndigheter anmäls. De anmälningar, tips och klagomål som finns med i listan ovan är sådana som DO vid en inledande registrer- ing bedömt skulle kunna falla innanför bestämmelsens tillämpnings- område. Det är därför möjligt att uppgifterna vid en senare prövning skulle anses falla utanför ärendekategorin. Det handlar alltså i snitt om cirka 100 ärenden , och enligt de uppgifter vi fått från DO har antalet anmälningar, tips och klagomål Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet som registrerats hos myndigheten under ärendekategorin offentlig anställning ökat . Antal anmälningar, tips och klagomål hos DO 2011–2020 Tabellen visar antalet anmälningar, tips och klagomål som DO inledningsvis registrerat under kategorin ”offentlig anställning” När det gäller ärendenas innehåll visar DO:s genomgång för utred- ningen att flera anmälningar handlar om upplevd etnisk profilering vid exempelvis tullkontroller eller poliskontroller28 och att en del ärenden handlar också om upplevd bristande tillgänglighet vid kon- takt med myndigheter t.ex. domstolar.29 I flera ärenden anmäldes såväl tjänstepersonens bemötande som dennas faktiska bedömning.30 Av de inkomna ärenden som DO har utrett har endast ett ärende lett till domstolsprocess.31 Målet handlade om en man som skulle på ett möte med bl.a. en socialsekreterare. Inför mötet hälsade de båda på varandra utanför lokalen och efter en kort ordväxling sade socialsekreteraren enligt mannen: ”Gillar du inte mitt arbetssätt – köp en enkel biljett till ”. Som grund för talan gjorde DO gällande att mannen hade diskriminerats inom verk- samhet men att omständigheterna också kunde kvalificeras som dis- kriminering enligt 2 kap. 17 § DL. Tingsrätten ansåg i sin dom att det 28Se t.ex. ärendena med dnr GRA 2013/ 617, UPP 2020/1807, UPP 2020/1131, UPP 2020/1137, UPP 2020/435, UPP 2020/2237, UPP 2019/1743, UPP 2018/200. 29Se t.ex. ärende med dnr UPP 2019/2380. 30Se t.ex. DO:s beslut i ärendena med dnr TIL 2018/348, TIL 2019/297, TIL 2019/294, TIL 2018/348, GRA 2013/617 och UPP 2018/686. 31Helsingborgs tingsrätts dom i mål nr T 590–15. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet inte hade visats att socialsekreteraren hade fällt det påstådda yttran- det och ogillade därmed käromålet. Vi kan alltså konstatera att internationella organ anser att det är en brist att inte all offentlig verksamhet i har samma skydd mot diskriminering i DL. Sammantaget ser vi också att ett stort antal ären- den rör de rättsvårdande myndigheterna, även om andra offentliga verksamheter också varit aktuella hos DO. Cirka en tredjedel av de registrerade ärendena rör de rättsvårdande myndigheterna vilket antyder att problemen antingen är särskilt ofta förekommande där eller att enskilda är särskilt känsliga vid kontakter med just dessa myndigheter. Vidare är det av intresse att konstatera att mängden ärenden av denna karaktär tycks öka, vilket kan bero på både att förekomsten av diskriminerande bemötanden ökar och att medvetenheten om skyddet mot diskriminering har ökat. 6.4Ger bestämmelsen ett tillräckligt skydd? I det här avsnittet kommer vi att ge några exempel på situationer som rör bestämmelsen och som har kommit till vår kännedom bl.a. genom våra referensgrupper och andra möten med aktörer på om- rådet, domstolspraxis och annat dokumenterat material.32 Under- laget nedan är dock inte avsett att vara uttömmande. Bakgrunden till DO:s skrivelse till regeringen 201433 om brister i bemötanderegeln var ett ärende som rörde ett register som Polis- myndigheten i hade upprättat över romer i ett visst område, det s.k. kringresanderegistret. DO konstaterade i sitt tillsynsbeslut att registret var av ett sådant slag att det inte kunde uteslutas att etnisk profilering använts i den brottsbekämpande verksamheten.34 rapport från Civil Rights Defenders, Slumpvis utvald – ras/ etnisk profilering i , 2017. 33Ku2015/21/DISK. 34GRA 2013/617. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet DO bedömde att ett sådant arbetssätt medför en risk för diskri- minering och rekommenderade i att utreda förekomsten av etnisk profilering och vid behov vidta nödvändiga åtgärder. DO anmärkte att möjligheten att utöva tillsyn i ärendet var begränsad, eftersom ärendet var avgränsat till frågan om en polis- myndighet hade brutit mot förbudet i bemötanderegeln; registret kunde inte anses utgöra ett sådant diskriminerande bemötande som avses i 2 kap. 17 § DL, eftersom det handlade om ett register och inte ett bemötande av allmänheten. Som jämförelse kan nämnas att det skulle falla inom DL:s tillämp- ningsområde om ett register med diskriminerande grund skulle före- komma inom en offentlig verksamhet som omfattas av ett bredare förbud mot diskriminering, t.ex. verksamhet inom enligt 2 kap. 13 § DL. DO skulle därmed kunna utöva tillsyn över ett sådant register. Om DO i ett sådant fall hade funnit att det förelegat över- trädelser hade myndigheten kunnat föra en talan om diskriminerings- ersättning om det fanns en enskild skadelidande som var villig att gå till domstol, se avsnitt 4.5.3. Utöver DO granskade även Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden (SIN), Justitiekanslern () och JO i register utifrån frågan om överträdelser av bestämmelserna om personuppgifter. SIN fann i sitt beslut att personuppgifts- behandling var olaglig i flera avseenden bl.a. eftersom ändamålet med personuppgiftsbehandlingen var alltför brett.35 Nämnden fann också att det fanns åtskilliga personer i uppgiftssamlingen som var av romsk härkomst, och att många personuppgifter inte borde finnas där. In- trycket var, enligt nämnden, att det enbart var etniciteten som varit orsaken till att personuppgifterna registrerades i uppgiftssamlingen. SIN:s slutsats var dock att grunden för registret var mer eller mindre välgrundade misstankar mot personer som hade begått brott, befarades begå brott eller hade släktskap med sådana personer. SIN bedömde därför att inte kunde anses behandla uppgifter enbart på grund av vad som var känt om deras etnicitet. SIN beslutade dock att tillsynsärendet skulle följas upp med en gransk- ning av vilka åtgärder som vidtagit med anledning av registret.36 35Dnr 173–2013. 36Dnr 173–2013. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet JO granskade med anledning av registret vem som hade ansvar för registret inom . I sitt beslut konstaterade JO att det fanns en mycket otydlig ansvarsfördelning inom Polismyndig- heten vilket hade varit en förutsättning för bristerna i uppgiftsamlingen. JO riktade därför allvarlig kritik mot i . JK fattade ett antal beslut om skadestånd med hänvisning till att uppgifter i registret behandlats i strid med 5 § i dåvarande polisdata- lagen (1998:622).37 Elva personer som förekom i registret drev vidare en skadeståndstalan mot staten, avseende överträdelser av polisdata- lagen och av artikel 14 om diskriminering i EKMR, genom en civil- samhällesorganisation. Dessa personer tilldömdes ytterligare skade- stånd från staten för att de hade förekommit i polismyndighetens register.38 Enligt 5 § i dåvarande polisdatalagen fick uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund vad som var känt om t.ex. personen etniska ursprung. Tingsrätten fann att det inträffade utgjorde diskri- minering i strid med polisdatalagen i ljuset av artikel 8 och artikel 14 EKMR. I hovrätten medgav visserligen staten att behandlingen av person- uppgifter utgjorde en kränkning av artikel 8 och 14 i EKMR, dvs. att det inträffade utgjorde diskriminering, men ansåg ändå att behand- lingen var förenlig med polisdatalagen eftersom registreringen inte ansågs ha skett enbart på grund av personernas etniska ursprung. IEKMR finns dock ett mer omfattande förbud mot diskriminering,39 och hovrätten bedömde att staten inte hade förmått visa att behand- lingen av personuppgifter inte berott enbart på etnicitet. Registrer- ingen av personuppgifter hade därmed skett i strid med 5 § polis- datalagen där det alltså framgick att uppgifter om en person inte fick behandlas enbart på grund vad som var känt om t.ex. personen etniska ursprung. Hovrätten bedömde kränkningen vara allvarlig och staten ansågs skyldig att utge skadestånd.40 37Se Justitiekanslerns principbeslut, dnr 2503-17-4.3.1. 38Svea hovrätts dom (mål nr T 6161-16). 39Biao mot , p. 40Svea hovrätts dom , mål nr T 6161-16. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet En annan situation som har uppmärksammats är s.k. stop-and search- situationer dvs. att någon stoppas på gatan och kontrolleras av polisen. Just etnisk tillhörighet som urvalsgrund för kontroll (etnisk profiler- ing) har diskuterats i litteratur, både internationellt och nationellt, och i t.ex. finns t.ex. lagstiftning som ska förebygga etnisk profilering i samband med poliskontroller. Beslutet att stoppa någon på gatan eller att genomföra en visita- tion eller ett ingripande har ännu inte prövats rättsligt, men det skulle troligtvis inte anses vara en överträdelse av 2 kap. 17 § DL så länge bemötandet är korrekt. Även om grunden för att stoppa någon endast skulle vara att personen t.ex. har en viss etnisk tillhörighet så skulle man alltså inte kunna göra bestämmelsen i 2 kap. 17 § DL gällande så länge bemötandet i sig inte är diskriminerande. En enskild hade dock kunnat gå vidare med en anmälan om diskriminering till DO om det hade varit förbjudet att diskriminera inom verksamheten, i likhet med de andra diskrimineringsförbuden i 2 kap. Situationen att bli kontrollerad av polisen kan upplevas diskrimi- nerande av enskilda även om beslutet i sig är korrekt, men i samband med de s.k. REVA-kontrollerna 2013 uppmärksammandes frågan om att bli stoppad och kontrollerad på grund av etnisk tillhörighet. REVA41 var ett samarbetsprojekt mellan , Kriminal- vården och . Syftet var att skapa ett mer effektivt arbete med kring personer som fått beslut om avvisning eller utvisning och som inte självmant följde beslutet att lämna landet. fick stor upp- märksamhet i media, framför allt med anledning av de inre utlän- ningskontroller42 som polisen utförde av personer i tunnel- bana som inte betalat för sin resa.43 Kritiken bestod bl.a. i att personer med utländsk bakgrund kontrollerades i större utsträckning och utan saklig grund. Det kan dock nämnas att även om det inte finns ett skydd i DL så finns det bestämmelser i t.ex. polislagen (1984:387) om hur ett ingripande ska gå till. Av 8 § polislagen framgår bl.a. att en polis ska 41REVA – rättssäkerhet och effektivt verkställighetsarbete. 42Inre utlänningskontroll är reglerat i utlänningslagen (2005:716) och innebär en kontroll av en utlännings rätt att vistas i . Utlänningskontroll får endast utföras om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att vistas i (9 kap. 9 §). 43Rikspolisstyrelsen, Tillsynsrapport 2014:14, Inre utlänningskontroll, s. 12. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Om tvång måste tillgripas ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det av- sedda resultatet ska uppnås. Det finns också föreskrifter för Polis- myndigheten (FAP 273-1) som anger att det vid en inre utlännings- kontroll ska dokumenteras grund, tidpunkt och plats för kontroll, vem eller vilka som kontrolleras och vem som utför kontrollen. Dåvarande genomförde 2014 en tillsyn av arbetet med inre utlänningskontroll vid fyra polismyndigheter. Inspektions- gruppen undersökte bl.a. i vad mån redovisningarna av inre utlännings- kontroller uppfyllde kraven i föreskrifterna FAP 273-1. Inspektions- gruppen granskade 177 händelserapporter vid länskommunikations- centralerna. Inspektionen visade att den inre utlänningskontrollen ofta genomfördes vid fordons- och förarkontroller och att även passagerare kontrollerades. Vid samtliga granskade polismyndigheter redovisades inte grunden för kontrollen och det gick inte att i efterhand kontrol- lera om det fanns någon specifik anledning till kontroll, eftersom redovisningen hade brister. De avvikelser som fanns var att det sak- nades uppgifter om vem som kontrollerats och inspektionsgruppen föreslog att berörda polismyndigheter skulle informera och påminna operatörer vid länskommunikationscentralerna om dokumentations- kravet.44 Ett annat problem som DO har framfört avseende 2 kap. 17 § DL är att bestämmelsen är svår att tillämpa, eftersom det inte alltid är enkelt att avgöra vad som omfattas och respektive inte omfattas av bestämmelsen i ett händelseförlopp. Det kan enligt uppgifter från DO t.ex. vara svårt att avgöra vad som utgör sådant bemötande som omfattas av bestämmelsen och vad som utgör sådana beslut som inte omfattas av diskrimineringsförbudet. Detta har lett till att 2 kap. 17 § DL knappt har tillämpats av DO och att det därmed finns spar- samt med rättspraxis som rör bestämmelsen ifråga.45 45Se dock tingsrätts dom i mål nr T 1736-19. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet Nekat inträde i domstol Som exempel kan ges ett ärende hos DO där tre kvinnor iklädda niqab nekades tillträde som åhörare till en häktningsförhandling i tingsrätt.46 Domstolen fattade beslutet med stöd av 5 kap. 9 § rättegångs- balken (RB) som bl.a. anger att rättens ordförande ska upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och besluta de ordningsregler som behövs. Händelsen anmäldes till DO som dock bedömde att det var tveksamt om förbudet mot diskriminering enligt 2 kap. 17 § DL var tillämpligt på domstolens bedömning och beslutet att kvinnorna ifråga nekades tillträde på grund av deras klädsel. DO menade att det var tveksamt om det var fråga om ett sådant bemötande som omfat- tas av bestämmelsen eller om det var fråga om beslut som faller utanför. En av kvinnorna anmälde också bemötandet från domaren och en ordningsvakt. Berörda personer vid tingsrätten uppgav dock att kvin- nan och hennes vänner fick ett neutralt bemötande, och övriga per- soner som närvarade vid förhandlingen som DO hade hört kunde inte styrka att domstolens företrädare hade agerat på ett otrevligt sätt. DO bedömde därför sammantaget att utredningen inte gav till- räckligt stöd för att det förekommit ett diskriminerande bemötande. Fallet visar, enligt DO, gränsdragningsproblematiken mellan beslut och bemötande i 2 kap. Ärendet anmäldes också till JK och kvinnorna begärde bl.a. dis- krimineringsersättning enligt DL. JK angav att DL inte var tillämp- ligt när det gällde en ordningsföreskrift som meddelats enligt 5 kap. 9 § RB i förhållande till en åhörare. JK konstaterade att ordnings- föreskrifter enligt 5 kap. 9 § RB meddelas formlöst och att det inte finns någon rätt för en åhörare att överklaga ett sådant beslut. JK angav att rätten ska upprätthålla ordningen vid rättegången och att beslut som fattas inom ramen för detta åliggande är ”oupplösligen förbundna med varandra”, dvs. att det är svårt att skilja dem åt.47 Åhörare är inte heller part i själva rättegången och berörs inte direkt av den rättskipande verksamheten. Detta kunde enligt JK ändå tala för att 2 kap. 17 § DL skulle kunna vara tillämpligt på en ordningsföreskrift som meddelas i förhållande till en åhörare. Ett sådant synsätt skulle dock, enligt JK:s mening, gå allt för långt. 46ANM 2011/1760, 2011/1761 och 2011/1763. 47Justitiekanslerns beslut i ärende dnr . Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet ningsföreskrifter som riktar sig mot åhörare syftar ytterst till att tillförsäkra parterna en rättvis rättegång och därmed ansågs inte 2 kap. 17 § DL vara tillämpligt på rättens beslut. Kvinnorna hade därför inte rätt till diskrimineringsersättning.48 DO har som nämnts framfört att anmälningarna väl belyser de svårigheter som finns med att i praktiken tillämpa 2 kap. 17 § DL.49 DO menar att det JK angav om att beslut som fattas under en häkt- ningsförhandling är oupplösligen förbundna med varandra, troligen också gäller i många andra situationer. Som exempel ges att när polisen gör ett ingripande så är händelser kring ingripandet nära förknippade med beslut som polisen har fattat. DO anser sammanfattningsvis att problemet ligger i svårigheten att avgöra om ett agerande utgör ett sådant uppträdande som om- fattas av förbudet eller om det i stället är att se som en sådan åtgärd som vidtas för att fullgöra åligganden som följer av anställning och som därmed enligt förarbetena inte omfattas av förbudet. Mot reso- nemanget kan anföras att även om bestämmelsen ändras så att alla uppträdanden omfattas av förbudet så kommer svårigheten kvarstå att avgöra huruvida åtgärden är godtagbar, eftersom det handlar om att upprätthålla ordningen i rättssalen. En generell svårighet med diskrimineringstvister är att bevisa vad som har hänt i vissa situationer när ord står mot ord. Bevissvårigheterna skulle alltså därmed kvarstå även om bestämmelsen i bemötande- regeln skulle utökas. När det gäller bemötande enligt bemötande- regeln kan det dock vara ännu svårare att bevisa ett diskriminerade bemötande eftersom bemötandet, till skillnad från skriftlig hand- läggning och beslut, ofta består av verbala trakasserier som inte finns dokumenterade. Svårigheterna kan bestå i att det kan vara svårt att visa att en anställd har uppträtt kränkande eller otrevligt. Det kan också vara svårt att visa omständigheter som gör det antagligt att det nega- tiva bemötandet har samband med en skyddad diskrimineringsgrund. 48Justitiekanslerns beslut i ärende dnr . 49DO:s rättsutredning , LED 2014/74. Skyddet mot diskriminering i viss offentlig verksamhet Sammanfattningsvis kan konstateras att det i huvudsak är två pro- blem med dagens bemötanderegel som framkommit till utredningen. För det första handlar det om att skyddet mot diskriminering i sådan offentlig verksamhet som omfattas av förbudet i bemötanderegeln inte är tillräckligt i DL och att det endast finns ett fullständigt skydd beträffande de samhällsområden, t.ex. , som även om- fattas av ett annat diskrimineringsförbud. För det andra handlar det om att bestämmelsen upplevs som svår att tillämpa. Här handlar det framför allt om gränsdragningsproblem och bevissvårigheter; det senare är dock ett generellt problem i diskrimineringstvister. 7Överväganden och förslag om viss offentlig anställning I det här avsnittet lämnar utredningen sina förslag och överväganden avseende ett utökat skydd mot diskriminering av personal i vissa offentliga anställningar som regleras i 2 kap. 17 § dis- krimineringslagen (2008:567), DL (även kallad bemötanderegeln). Av utredningens direktiv framgår bl.a. följande. Enskilda har ett sva- gare skydd mot diskriminering i DL vid kontakter med vissa myn- digheter än med andra myndigheter. DL finns förbud mot diskriminering för offentliga verksamheter inom ett antal samhälls- områden t.ex. och socialförsäkringen. All offentlig verk- samhet faller dock inte inom dessa diskrimineringsförbud; exempelvis faller rättsvårdande myndigheter utanför de områden som är särskilt reglerande. I dessa andra fall omfattar skyddet endast offentligt an- ställdas bemötande av allmänheten, alltså inte alla ageranden som kan utgöra diskriminering. I vissa offentliga verksamheter är skyddet i DL därmed lägre för den enskilde än det är för andra verksamheter. Detta är enligt regeringens direktiv en brist. Av direktiven framgår vidare att det också har visat sig att den nu- varande bemötanderegeln har varit svår att tillämpa. Diskriminerings- ombudsmannens (DO:s) möjligheter att bedriva tillsyn är därmed begränsade, vilket ter sig otillfredsställande i förhållande till de skyldig- heter som åligger enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och (EKMR). Internationella granskningsorgan för mänskliga rättigheter, exem- pelvis kommission mot rasism och intolerans, har dess- Överväganden och förslag om viss offentlig anställning utom påtalat att skyddet mot diskriminering i inte är hel- täckande och bör ses över, se avsnitt 6.3.1. Utredningen ska mot denna bakgrund föreslå hur det nuvarande skyddet mot diskriminering i offentlig verksamhet kan ändras för att det ska ge ett så heltäckande skydd mot diskriminering som möjligt. Utredningen kan inledningsvis konstatera att en utgångspunkt för oss, mot bakgrund av hur direktiven är utformade, är att vi ska före- slå hur det nuvarande skyddet mot diskriminering av personal i offent- lig anställning kan utökas i DL. Det innebär att behovet av en utökad reglering redan har bedömts vara nödvändigt och att vi därför ska lämna förslag på hur regleringen kan bli mer heltäckande. Det bety- der att vi kommer att ha det som utgångspunkt, och vår egen bedöm- ning kommer därför att begränsas till att analysera om det är möjligt att utöka skyddet och hur det bäst kan ske. 7.2.1Hur säkerställs ett skydd mot diskriminering i offentlig verksamhet? Det finns vissa brister i skyddet mot diskriminering i bemötande- regeln, vilket framgår av direktiven och som utvecklats i avsnitt 6.4. I detta avsnitt kommer vi att analysera hur dessa brister kan åtgärdas på bästa sätt och hur vi kan utöka förbudet mot diskriminering för offentlig verksamhet i DL.