sou · H9B393 · 2021-11-26 00:00:00 — Innebörden härav är att socialnämnden alltid måste bedriva en aktiv verksamhet för att nå och hjälpa de enskilda människor som har sådana problem även om de inte själva har begärt hjälp. Genom bestämmelsen betonas socialnämndens ansvar för att en person får erforderlig hjälp och vård och det understryks också att nämnden i 2016/17:85 s. 9 och , Kunskapsstöd för att förebygga spelpro- blem, Spel om pengar är en folkhälsofråga. 2016/17:85 s. 10. 2016/17:85 s. 26. samförstånd med den enskilde ska planera vården och noga bevaka att planen fullföljs. Kan den enskilde motiveras till frivillig behandling är det nödvändigt att göra upp en behandlingsplan i samråd med honom eller henne. Avbryts behandlingen enligt planen måste reagera och aktivt försöka motivera till ett nytt behandlingsförsök.34 5.2.7Socialnämndens ansvar vid funktionshinder I 5 kap. 7 § första stycket SoL regleras att socialnämnden ska verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i sam- hällets gemenskap och leva som andra. Av andra stycket framgår att socialnämnden ska medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och får bo på ett sätt som är anpassat efter hans eller hennes behov av särskilt stöd. Kommunen ska, enligt tredje stycket, inrätta bostäder med särskild service för dem som till följd av sådana svårig- heter som avses i första stycket behöver ett sådant boende. Bestämmelsen tar sikte inte bara på ”rörelsehindrade, syn- eller hörselskadade” utan också på personer med ”psykiska handikapp” och på dem som har missbruksproblem eller andra svåra sociala problem. I förarbetena klargörs att det handlar om personer som av fysiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring men att gruppen ”handikappade” ska ges en vid tolkning. Vidare anförs att det är således fråga även om personer med psykiska ”handikapp”, alkohol- problematiker och andra med svåra sociala problem. ”Socialt handikap- pades” situation är ofta särskilt svår, främst för dem själva men i hög grad också för samhället när det gäller att tillgodose de enskilda män- niskornas behov. Dessa problem kräver därför särskild uppmärksam- het.35 kompletterades 7 § med ett tredje stycke (SFS 1990:1403) där det framgår att kommunen ska inrätta bostäder med särskild service för dem som till följd av sådana svårigheter som avses i första stycket behöver ett sådant boende. Av förarbetena framgår att det ankommer på kommunen att även vad gäller yngre människor (jfr dåvarande 20 § SoL avseende äldre) inrätta bostäder med särskild service om de på grund av ”handikapp” eller annan nedsättning av funk- 34SoU 1979/80:44 s. 106 f. 1979/80:1 Del A s. 534. tionsförmågan inte har möjlighet att bo i ordinärt boende. Kommu- nens skyldighet skulle dock inte innebära någon inskränkning av det ansvar som dåvarande landstingen hade enligt tidigare gällande om- sorgslag (1985:568).36 Även i senare förarbeten har uttryckts att i socialtjänstlagen och dess förarbeten har begreppet handikapp givits en vid innebörd. Förutom personer med fysiska och psykiska funk- tionshinder omfattas även människor med missbruksproblem och andra svåra sociala problem. Ett handikapp ses inte heller som en egen- skap hos en person utan som förhållandet mellan en skada eller sjuk- dom och personens omgivning. Kommunens insatser ska göra det möjligt för människor med funktionshinder att så långt möjligt leva som andra och tillsammans med andra.37 Enligt 5 kap. 8 § första stycket SoL ska socialnämnden ska göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för männi- skor med fysiska och psykiska funktionshinder samt i sin uppsökande verksamhet upplysa om verksamhet på dessa områden. Kommunen ska, enligt andra stycket, planera sina insatser för män- niskor med fysiska och psykiska funktionshinder. I planeringen ska kommunen samverka med regionen samt andra samhällsorgan och organisationer. Kommunen ska, enligt 5 kap. 8 a § ingå en överenskommelse med regionen om ett samarbete i fråga om personer med psykisk funktions- nedsättning. Med psykisk funktionsnedsättning avses en nedsättning av den psykiska förmågan som kan uppstå till följd av en psykisk sjukdom eller ett annat tillstånd.38 Om det är möjligt bör organisa- tioner som företräder dessa personer eller deras närstående ges möj- lighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. Med psykisk funktionsnedsättning avses en nedsättning av den psykiska förmågan som kan uppstå till följd av en psykisk sjukdom eller ett annat tillstånd. Om en region och en kommun redan har en överens- kommelse om samarbete beträffande personer med psykisk funk- tionsnedsättning behövs inte någon ytterligare överenskommelse enligt denna paragraf.39 1990/91:14 s. 147. 1993/94:218 s. 18. 2008/09:193 s. 31. 2008/09:193 s. 33. 5.2.8Socialnämndens ansvar för barn, särskilt vad avser missbruk Vid åtgärder som rör barn (under ) ska, enligt 1 kap. 2 §, barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande. Enligt 3 kap. 3 a § första stycket SoL ska socialnämnden se till att det finns rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden inom verksamhet rörande barn och unga. Nämnden ska, enligt andra stycket, använda handläggare som avlagt svensk socionomexamen eller annan relevant examen på minst grundnivå i högskolan för utförande av sådana uppgifter inom social- tjänsten rörande barn och unga som innefattar 1) bedömning av om utredning ska inledas, 2) utredning och bedömning av behovet av insatser eller andra åtgärder, eller 3) uppföljning av beslutade insatser. ansvarar för att den handläggare som självständigt utför arbetsuppgifter som avses i andra stycket har tillräcklig erfaren- het för uppgiften.40 Enligt 3 kap. 6 a § första stycket SoL ansvarar det finns tillgång till öppna insatser för att kunna möta barns, ungas och vårdnadshavares olika behov. Av andra stycket framgår att för barn som fyllt får nämnden besluta om öppna insatser även utan vårdnadshavarens samtycke, om det är lämpligt och barnet begär eller samtycker till det. I 3 kap. 6 b § SoL finns bestämmelser om kontaktperson och kon- taktfamilj. Enligt första stycket får, för barn som inte fyllt , kon- taktperson utses endast om barnets vårdnadshavare begär eller sam- tycker till det. Har barnet fyllt får kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det. Av 3 kap. 6 b § andra stycket SoL framgår att om en person som inte har fyllt har behov av särskilt stöd och särskild vägledning för att motverka risk för missbruk av beroendeframkallande medel, för brottslig verksamhet eller för något annat socialt nedbrytande bete- ende, får nämnden utse en särskilt kvalificerad kontaktperson för den unge om denne begär eller samtycker till det. För barn som inte har fyllt får en sådan kontaktperson utses endast om barnets vård- 40Beträffande yrkeskvalifikationer som förvärvats eller erkänts utomlands, se 3 kap. 3 b–3 c §§ SoL. nadshavare begär eller samtycker till det. Har barnet fyllt får en särskilt kvalificerad kontaktperson utses endast om barnet självt begär eller samtycker till det. ska, enligt 3 kap. 6 c § SoL kontinuerligt följa hur insatser som avses i 6 b § genomförs när dessa har beviljats barn och unga. I 5 kap. SoL finns i 1–3 §§ särskilda bestämmelser i fråga om barn och unga. ska enligt 1 § bland annat 1) verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden, 3) be- driva uppsökande verksamhet och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn och unga far illa, 4) aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och unga av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroendeframkallande medel samt dop- ningsmedel, 5) aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk av spel om pengar bland barn och unga, 7) med särskild uppmärksam- het följa utvecklingen hos barn och unga som har visat tecken till en ogynnsam utveckling, och 8) i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och unga som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om barnets eller den unges bästa moti- verar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. ska vidare, i frågor som rör barn som far illa eller riskerar att fara illa, enligt 5 kap. 1 a §, samverka med samhällsorgan, organisationer och andra som berörs. Nämnden ska aktivt verka för att samverkan kommer till stånd. Enligt 5 kap. 1 d § ska kommunen ska ingå en överenskommelse med regionen om ett samarbete i fråga om barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet. Om det är möjligt bör organisationer som företräder dessa barn och unga eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. 5.2.9Socialnämndens ansvar för personer som vårdar eller stödjer närstående Enligt 5 kap. 10 § SoL ska socialnämnden erbjuda stöd för att under- lätta för de personer som vårdar en närstående som är långvarigt sjuk eller äldre eller som stödjer en närstående som har funktionshinder. I förarbetena till 5 § i tidigare gällande SoL anfördes att behovet av förbättrat anhörigstöd tar sin utgångspunkt i olika slag av fysiskt och psykiskt påfrestande vårdsituationer. Sådana situationer är inte begränsade till vård i form av praktiskt stöd i hemmet eller hjälp med Av lika stor betydelse är utvecklingen av stöd till föräldrar som har barn med missbruksproblem eller lider av psykisk sjukdom.41 Vad gäller begreppet funktionsnedsättning anförs i förarbetena att med personer med funktionsnedsättning avses personer som drabbats av exempelvis stroke, demenssjukdom och personer med psykiska funktionsnedsättningar eller personer med utvecklingsstörning. An- höriga till närstående som har en psykisk sjukdom eller en omfattande psykisk funktionsnedsättning utsätts ofta för extraordinära påfrest- ningar. De ser behoven av vård- och stödinsatser men kan ha svårt att få till stånd den hjälp som behövs. Anhöriga ska inte bara påverka den närstående att ta emot vård- och stödinsatser utan också lands- ting och kommun att ge den närstående den vård och de stödinsatser som han eller hon behöver. Det är även många anhöriga som tyngs av samhällets fördomar om psykiska sjukdomar och psykiska funktions- nedsättningar vilket kan leda till att de antingen drar sig för att ansöka om insatser eller att ställa krav på insatsernas utformning.42 5.2.10Vård utanför det egna hemmet Enligt 6 kap. 1 § första stycket SoL ska socialnämnden sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett 1) familjehem, 2) hem för vård eller boende (HVB), eller 3) stöd- boende för barn och unga i åldern 16–(stödboende). Barn i åldern 16–får, enligt 6 kap. 1 § andra stycket, tas emot i ett stödboende endast om det finns särskilda skäl. I övrigt avser bestämmelsen såväl vuxna som barn. Av 6 kap. 1 § tredje stycket SoL framgår att socialnämnden ansva- rar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. Av förarbetena framgår att sådan vård som avses här ska som regel ingå som ett led i en sammanhållen vård och behandling. som har ansvaret för vårdplane- ringen har således kvar sitt ansvar även i det fall någon del av vården ges genom annan huvudmans försorg.43 Vården bör, enligt 6 kap. 1 § fjärde stycket, utformas så att den främ- jar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt 1996/97:124 s. 135. Se även prop. 2000/01:80 s. 110. 2008/09:82 s. 8. 1979/80:1 Del A s. 535. kontakt med hemmiljön, vilket således ger uttryck för närhetsprin- cipen. Vården bör förläggas och genomföras på sådant sätt att sam- hörigheten och kontakt med de anhöriga och med hemmiljön främjas.44 Enligt 6 kap. 4 § SoL ska vård i familjehem, HVB och stödboende bedrivas i samråd med socialnämnden. Detta gäller även vid vård enligt LVU och LVM. I 6 kap. finns en rad bestämmelser avseende barn och unga. Av 6 kap. 7 § SoL framgår exempelvis att socialnämnden ska i fråga om de barn som vårdas i ett familjehem, jourhem, annat enskilt hem, stöd- boende eller HVB 1) medverka till att de får god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden, 2) verka för att de får lämp- lig utbildning, 3) verka för att de får den hälso- och sjukvård som de behöver, 4) lämna vårdnadshavarna och föräldrarna råd, stöd och annan hjälp som de behöver. När vård ges i ett familjehem, stödboende eller HVB, ska det finnas en av socialnämnden särskilt utsedd socialsekreterare som ansvarar för kontakterna med barnet eller den unge. Socialsekreteraren ska besöka barnet eller den unge regelbundet i den omfattning som är lämplig ut- ifrån barnets eller den unges behov och önskemål (6 kap. 7 c § SoL). När ett barn vårdas med stöd av SoL i ett annat hem än det egna ska, enligt 6 kap. 8 § SoL, socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs och hur vården bör inriktas och utformas. Av 8 § andra stycket framgår att när barnet har varit placerat i samma familjehem från det att placeringen verkställdes, ska socialnämnden särskilt överväga om det finns skäl att ansöka om överflyttning av vårdnaden enligt 6 kap. 8 § föräldra- balken. 5.2.11Särskilt om familjehem, hem för vård eller boende och stödboenden Enligt 6 kap. 2 § SoL ansvarar varje kommun för att det finns tillgång till familjehem, HVB och stödboenden. I bestämmelsen erinras också om att behovet av vissa hem som avses i 6 kap. 3 § SoL ska tillgodo- ses av staten, dvs. hem där det bedrivs vård enligt LVM och LVU. I 3 kap. 1 § socialtjänstförordningen (2001:937), förkortad SoF, definieras vad som avses med de olika boendeformerna. 1979/80:1 Del A s. 535. vård eller boende avses ett hem inom som tar emot enskilda för vård eller behandling i förening med boende. Om ett sådant hem drivs av ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ krävs dessutom att verksamheten bedrivs yrkesmäs- sigt.45 Också i fråga om stödboende krävs att verksamheten bedrivs yrkesmässigt vilket skiljer sig från familjehem, varmed avses enskilt hem som på socialnämndens uppdrag tar emot barn för stadigva- rande vård och fostran eller vuxna för vård och omvårdnad. Av 6 kap. 3 § SoL framgår att behovet av sådana hem som avses i 12 § LVU och sådana som avses i 22 och 23 §§ LVM, ska tillgodoses av staten. (SiS) leder verksamheten vid hemmen. För vård vid ett sådant hem får staten, enligt 6 kap. 3 § tredje stycket, ta ut avgift av den kommun som begärt placeringen. SiS får, enligt 3 § andra stycket, om det finns särskilda skäl för det, genom avtal uppdra åt en region eller en kommun att inrätta och driva ett sådant hem som avses i 12 § LVU och 22 och 23 §§ LVM. Av 3 kap. 3 § SoF framgår att verksamheten vid HVB och stöd- boenden ska bygga på förtroende för och samarbete med den enskilde och utformas så att vistelsen i hemmet eller boendet upplevs som meningsfull. Den enskildes integritet ska respekteras och de insatser som görs ska anpassas till den enskildes individuella behov och förut- sättningar. Verksamheten ska, enligt 3 kap. 4 § SoF, bedrivas i fortlö- pande samarbete med den socialnämnd som har det sammanhållande ansvaret för att den enskilde får det stöd och den hjälp som har eller hon behöver. Enligt 3 kap. 5 § SoF ska det vid varje hem för vård eller boende och vid varje stödboende finnas en person med lämplig utbildning som förestår verksamheten. Det ska också finnas sådan personal som i övrigt behövs för en ändamålsenlig verksamhet. Hem som avses i 12 § LVU ska, enligt 3 kap. 6 § första stycket SoF, ha tillgång till läkare. En sådan läkare bör ha specialistkompetens inom barn- och ungdomspsykiatri eller allmän psykiatri. Enligt samma bestämmelse andra stycket bör hem som ger vård och behandling åt missbrukare av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel ha till- gång till läkare med särskilda kunskaper som är lämpade för denna verksamhet. Dessutom bör, enligt tredje stycket, hem som avses i bestämmelsen ha tillgång till psykologisk expertis. 45Som HVB räknas inte sådana boendeformer för äldre personer och personer med funktions- hinder som avses i 5 kap. 5 § andra och tredje styckena eller 5 kap. 7 § tredje stycket SoL. Den som vårdas i ett familjehem, stödboende eller hem för vård eller boende och vars skolplikt har upphört bör vid behov, enligt 3 kap. 7 § SoF, ges möjlighet till kompletterande undervisning och lämplig yrkesutbildning. I varje fall bör han eller hon ges möjlighet till sådan arbetsträning eller annan grundläggande yrkesträning som underlättar för honom eller henne att få anställning eller fortsatt yrkesutbildning. 5.2.12Tillståndsplikt för enskild verksamhet respektive anmälningsplikt för eller regional verksamhet Enligt 7 kap. 1 § SoL får, ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ, inte utan tillstånd av Inspektionen för vård och omsorg () yrkesmässigt bedriva 1.verksamhet i form av stödboende eller HVB enligt 6 kap., 2.verksamhet i form av boenden som motsvarar dem som avses i 5 kap. 5 § andra och tredje styckena (äldre personer) eller 5 kap. 7 § tredje stycket (personer med funktionshinder), 3.verksamhet i form av hem för viss annan heldygnsvård, 4.verksamhet i form av hem eller öppen verksamhet för vård under begränsad del av dygnet, oavsett var verksamheten bedrivs, 5.verksamhet som har till uppgift att till socialnämnden föreslå familje- hem och jourhem till barn samt som lämnar stöd och handledning till sådana hem som tar emot barn, eller Kommun och region som driver verksamhet som avses i första stycket 1–4 och 6 ska anmäla denna verksamhet till innan verksam- heten påbörjas. får, enligt 7 kap. 2 b § SoL, ta ut en avgift för ansök- ningar om tillstånd enligt 1 §. I SoF finns närmare bestämmelser om vad en ansökan respektive anmälan ska innehålla. Hälso- och sjukvårdregleringen är omfattande och förutom ett fler- tal lagar finns också ett betydande antal förordningar, föreskrifter och allmänna råd. Hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), förkortad HSL, innehåller de grundläggande bestämmelserna för all hälso- och sjukvård. Den innehåller bestämmelser om hur hälso- och sjukvårdsverksamhet ska organiseras och bedrivas och gäller för samtliga vårdgivare samt regioner och kommuner som huvudmän (1 kap. 1 § HSL). Målet med hälso- och sjukvården är, enligt 3 kap. 1 § första stycket HSL en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Enligt 3 kap. 1 § andra stycket, ska vården ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. Andra stycket återspeglar de s.k. människovärdes- och behovs-solidaritetsprinciperna som avses vara en etisk plattform för prioriteringar i vården.46 Av 3 kap. 2 § HSL framgår att hälso- och sjukvården ska arbeta för att förebygga ohälsa vilket ska ske genom såväl miljöinriktade som individinriktade åtgärder. De miljöinriktade åtgärderna kan åtgärderna kan enligt förarbetena huvudsakligen utföras genom hälso- och sjukvårdens medverkan i samhällsplaneringen vilket förutsätter sam- arbete med de kommunala organ som har det direkta ansvaret för utvecklingen inom andra samhällssektorer.47 I individinriktade före- byggande åtgärder innefattas bland annat, enligt förarbetena, åtgärder för att uppspåra hälsoproblem liksom allmänna riktade hälsokon- troller, vaccinationer, hälsoupplysning samt mödra- och barnhälso- vård. Dessa verksamheter förutsattes i förarbetena utföras av regio- nerna och då ingå i skyldigheten att vidta förebyggande åtgärder. I övrigt ankommer det på huvudmännen och personalen att bedöma vilka förebyggande åtgärder som bör vidtas med hänsyn till befolk- ningens behov, den medicinska utvecklingen, ekonomiska förutsätt- ningar m.m.48 Patientsäkerhetslagen (2010:659), förkortad PsL, innehåller en rad bestämmelser om vårdgivarnas skyldigheter, bland annat vad gäller att bedriva ett systematiskt patientsäkerhetsarbete. 1996/97:60 s. 21 och 46. 47Jfr 3 kap. 1 § SoL. 1981/82 :97 s. 110 f. 1981/82 :97 s. 110 f. emellertid även bestämmelser om hälso- och sjukvårdspersonalens skyldigheter, bestämmelser om tillsyn, om () och om olika åtgärder mot hälso- och sjuk- vårdspersonal. En viktig lag på hälso- och sjukvårdsområdet är patientlagen (2014:821), förkortad PL, som trädde i kraft . Den riktar sig till patienter och deras närstående men även till vårdgivare och hälso- och sjukvårdspersonal. PL syftar till att inom hälso- och sjukvårdsverksamhet stärka och tydliggöra patientens ställning och till att främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet (1 kap. 1 § PL).49 Förutsättningarna för tvångsvård, vilket är undantagsåtgärder inom hälso- och sjukvården, regleras bland annat i lag (1991:1128) om psy- kiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, och i lag (1991:1129) om rättspsy- kiatrisk vård, förkortad LRV. Härutöver finns en rad andra lagar med specialföreskrifter. Sär- skilt kan nämnas patientdatalagen (2008:355), förkortad PDL, där det finns bestämmelser om att föra patientjournal och om hur informa- tionshanteringen inom hälso- och sjukvården ska vara organiserad så att den tillgodoser patientsäkerhet och god kvalitet.50 I detta avsnitt redogörs främst för regleringen i HSL. 2 kap. HSL innehåller en rad definitioner. Sålunda avses med hälso- och sjukvård i HSL åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador, 2) sjuktransporter, och 3) omhänder- tagande av avlidna (2 kap. 1 §). Enligt 2 kap. 2 § avses med huvudman i HSL den region eller den kommun som enligt lagen ansvarar för att erbjuda hälso- och sjuk- vård. Inom en huvudmans geografiska område kan en eller flera vård- givare bedriva verksamhet. Med vårdgivare avses i HSL, enligt 2 kap. 3 §, statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. 49Se avsnitt 5.7.6. 50Se avsnitt 5.1.5. Enligt 2 kap. 4 § HSL avses med sluten vård i lagen hälso- och sjukvård som ges till en patient som är intagen vid en vårdinrättning och med öppen vård avses, enligt 2 kap. 5 §, annan hälso- och sjuk- vård än sluten vård. Med primärvård avses i HSL, enligt 2 kap. 6 § i dess lydelse fr.o.m. den 1 juli 2021,51 hälso- och sjukvårdsverksamhet där öppen vård ges utan avgränsning när det gäller sjukdomar, ålder eller patientgrupper. Primärvården svarar för behovet av sådana åtgärder i form av medi- cinsk bedömning och behandling, omvårdnad, förebyggande arbete och rehabilitering som inte kräver särskilda medicinska eller tekniska resurser eller någon annan särskild kompetens. Enligt 4 kap. 1 § HSL ska offentligt finansierad hälso- och sjukvårds- verksamhet vara organiserad så att den främjar kostnadseffektivitet. Där det bedrivs hälso- och sjukvård ska det, enligt 4 kap. 2 §, finnas någon som svarar för verksamheten (verksamhetschef). När det gäller verksamheter som har inslag av myndighetsutöv- ning i förening med medicinska eller liknande bedömningar52 ska, enligt 4 kap. 3 § första stycket HSL, ansvaret för ledningsuppgifter i fråga om psykiatrisk tvångsvård samt isolering enligt smittskydds- lagen (2004:168) utövas av en chefsöverläkare med specialistkompe- tens. Av 3 § andra stycket framgår att är verksamhetschefen inte en läkare med specialistkompetens, ska ledningsuppgifterna fullgöras av en särskilt utsedd chefsöverläkare eller, i fråga om smittskydd, av en befattningshavare som har förordnats med stöd av smittskyddslagen. 1995/96:176 s. 103. Enligt 5 kap. 1 § HSL ska hälso- och sjukvårdsverksamhet bedrivas så att kraven på en god vård uppfylls. Det innebär att vården särskilt ska 1.vara av god kvalitet med en god hygienisk standard, 2.tillgodose patientens behov av trygghet, kontinuitet och säkerhet,