sou · H9B333 · 2021-05-11 00:00:00 — I nationell lagstiftning berörs skolväsendet av en mängd lagstift- ningar inom olika områden, exempelvis arbetsmiljölagen (1977:1160), offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), diskrimineringslagen (2008:567), hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), språklagen (2009:600) och lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk. Offentlighets- och sekretesslagen begränsar eller klargör förhållan- den som rör konstitutionella rättigheter. Lagen om nationella mino- riteter och minoritetsspråk har sin grund i folkrätten, även språk- lagen härrör från sådana mer övergripande rättigheter. 3.1.1Barnkonventionen som svensk lag FN:s konvention om barnets rättigheter, , antogs av . ratifice- rade konventionen 1990. är en del av den inter- nationella folkrätten, vilket innebär att staterna som ratificerat kon- ventionen är skyldiga att göra sitt yttersta för att följa konventionens artiklar. blev svensk lag. Syftet med att inkorporera i svensk rätt är att ytterligare synliggöra barnets rättigheter. Barnets rättigheter ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som görs i beslutsprocesser i mål och ärenden som rör barn. Det är ett sätt att skapa en grund för ett mer barnrättsbaserat synsätt i all offentlig verksamhet. Enligt definieras barn som varje människa under och den syftar till att ge alla barn, oavsett bakgrund, rätt att behandlas med respekt och att få komma till tals. Bland annat ska det i alla åtgärder som rör barn beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. innehåller 54 artiklar, varav 41 är artiklar som fastslår vilka rättigheter varje barn ska ha inom olika områden. Övriga artiklar behandlar hur staterna ska arbeta med konventionen. Konventionen innehåller fyra grundläggande principer som ska vara styrande för tolkningen av konventionens övriga artiklar. •Artikel 2 handlar om alla barns lika värde och rättigheter. Barn- konventionen gäller för alla barn som befinner sig i ett land som har ratificerat den. Inget barn får diskrimineras. Konventions- staterna ska respektera och tillförsäkra alla barn de rättigheter som anges i konventionen utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller dess förälders eller vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung, egendom, funktionsnedsättning, börd eller ställning i övrigt. •Artikel 3 anger att det i alla åtgärder som rör barn i första hand ska beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. Begreppet barnets bästa är konventionens grundpelare. Vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall och hänsyn ska tas till barnets egen åsikt och erfarenhet. •Artikel 6 understryker varje barns rätt till liv, överlevnad och ut- veckling. Artikeln handlar inte bara om barnets fysiska hälsa utan också om den andliga, moraliska, psykiska och sociala utveck- lingen. •Artikel 12 lyfter fram barnets rätt att bilda och uttrycka sina åsikter och få dem beaktade i alla frågor som berör honom eller henne. När åsikterna beaktas ska hänsyn tas till barnets ålder och mognad. artiklar ska läsas och tolkas som en helhet. Det finns dock ett antal artiklar som är av särskild relevans för utred- ningens arbete, och som därför i korthet kommer att kommenteras. Rätten till utbildning behandlas i artikel 28 och i artikel 29 ut- trycks vad utbildningen ska syfta till. Artikel 28.1 innebär att kon- ventionsstaterna erkänner barnets rätt till utbildning. I detta ingår särskilt att göra grundskoleutbildning obligatorisk och kostnadsfritt tillgänglig för alla (art. 28.1 a). Artikel 29.1 anger att konventions- staterna är överens om att utbildningen ska syfta till att utveckla barnets fulla möjligheter i fråga om personlighet, anlag och fysisk och psykisk förmåga (art. 29.1 a). Andra artiklar som bedöms vara viktiga att ta i beaktande rör barn med funktionsnedsättningar, barn som tillhör etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller urfolk, samt barnets rätt till vila och fritid, till lek och rekreation anpassad till barnets ålder. känner att ett barn med fysisk eller psykisk funktionsnedsättning bör åtnjuta ett fullvärdigt och anständigt liv under förhållanden som säkerställer värdighet, främjar tilltron till den egna förmågan och möjliggör barnets aktiva deltagande i samhället. När det gäller etniska, religiösa eller språkliga minoriteter eller personer som tillhör ett urfolk anger artikel 30 att ett barn som tillhör en sådan minoritet eller ett sådant urfolk inte får förvägras rätten att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till och utöva sin egen religion eller att använda sitt eget språk. Artikel 31 erkänner barnets rätt till vila och fritid, till lek och rekreation anpas- sad till barnets ålder och rätt att fritt delta i det kulturella och konst- närliga livet. Eftersom ratificerade 1990, har den nationella lagstiftningen varit anpassad efter konven- tionen. Genom nationell lagstiftning, som exempelvis skollagen, har lagstiftaren beslutat tolkning av krav när det gäller rätten till utbildning. 3.1.2Andra för utredningens uppdrag särskilt relevanta konventioner och bestämmelser FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsätt- ning antogs av generalförsamlingen . Reger- ingen beslutade att underteckna konventionen, och den trädde i kraft (prop. 2008/09:28). Genom konventionens inledande ställningstaganden (i punkterna a–y) erkänns bl.a. att barn med funktionsnedsättning fullt ut ska åtnjuta alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på lika villkor som andra barn, och konventionen påminner i detta samman- hang om relaterade artiklar i (punkten r). Konventionens allmänna principer formuleras i artikel 3 och inne- fattar bl.a. lika möjlighet (e), tillgänglighet (f), respekt för den fort- löpande utvecklingen av förmågorna hos barn med funktionsned- sättning, samt respekt för funktionsnedsatta barns rätt att bevara sin identitet (h). I artikel 24 som särskilt behandlar utbildning erkänns bl.a. rätten till utbildning för personer med funktionsnedsättning (1). Vidare understryks bl.a. konventionsstaternas ansvar att säkerställa att barn med funktionsnedsättning inte utestängs från kostnadsfri obligato- risk grundutbildning eller från undervisning som följer efter grund- utbildning på grund av funktionsnedsättning (2a) och att de erbjuds anpassning och ändamålsenliga individanpassade stödåtgärder (c, d, e). Därutöver anges även vikten av att underlätta inlärning av bl.a. punktskrift (3a) och teckenspråk (3b). Språklagen (2009:600) innehåller bl.a. bestämmelser om det allmän- nas ansvar för att den enskilde ges tillgång till språk samt om språk- användning i offentlig verksamhet. I lagen anges bl.a. att de natio- nella minoritetsspråken är finska, jiddisch, meänkieli, chib och samiska. Det anges vidare att det allmänna har ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken, samt för att den som tillhör en nationell minoritet ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda minoritetsspråket (7, 8, 14 och 15 §§ språk- lagen). Det anges också att det allmänna har ett ansvar för att den som är döv eller hörselskadad och den som av andra skäl har behov av teckenspråk ges möjlighet att lära sig, utveckla och använda det svenska teckenspråket (14 och 15 §§ språklagen). Den som har ett annat modersmål än svenska, något av de nationella minoritetsspråken eller det svenska teckenspråket ska också enligt lagen ges möjlighet att utveckla och använda sitt modersmål (14 och 15 §§ språklagen). Skolväsendet innefattar följande obligatoriska skolformer: förskole- klassen, , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan. Förskoleklassen är den skolform där elever som huvudregel börjar fullgöra skolplikten (7 kap. 4 § skollagen). Den varar i ett läsår (9 kap. 3 § skollagen). Förskoleklassen kan ha en eller en enskild huvudman, förutom när det gäller förskoleklass vid en skolenhet med specialskola eller sameskola, då staten är huvudman (2 kap. 2, 4 och 5 §§ skollagen). Hemkommunen ansvarar för att utbildning i förskoleklass kom- mer till stånd för alla barn i kommunen som har rätt att gå i för- skoleklass och som inte fullgör sin skolgång på annat sätt (9 kap. 12 § skollagen). Det finns inte någon förskoleklass som hör till grundsärskolan. Ett barn som ska gå i grundsärskolan kan i stället först gå i en för- skoleklass som hör till , sameskolan eller specialskolan, och därefter börja i grundsärskolans årskurs 1. Ett barn som tillhör specialskolans målgrupp kan börja i en för- skoleklass som hör till en specialskola, eller i en förskoleklass som hör till en grundskola eller sameskola, och därefter börja i specialskolans årskurs 1. Ett barn som tillhör sameskolans målgrupp kan börja i en för- skoleklass som hör till en sameskola eller till en grundskola, och där- efter börja i sameskolans årskurs 1. är den skolform där skolplikten efter förskoleklassen ska fullgöras, om eleven inte fullgör skolplikten i någon annan av de obligatoriska skolformerna eller på annat sätt (7 kap. 4 § skollagen). har nio årskurser (10 kap. 3 § skollagen). kan ha en eller en enskild huvudman (2 kap. 2 och 5 §§ skollagen). Hemkommunen är skyldig att erbjuda barn som är bosatta i kommunen och som har rätt till utbildning skolplacering i grund- skola, om de inte fullgör sin skolgång på annat sätt (10 kap. 24 § skol- lagen). Grundsärskolan är en skolform för barn som bedöms inte kunna nå upp till kunskapskrav för att de har en utvecklings- störning (7 kap. 5 § skollagen). Grundsärskolan har nio årskurser (11 kap. 4 § skollagen). Inom grundsärskolan finns en särskild inriktning som benämns träningsskola. Träningsskolan är avsedd för elever som inte kan tillgodogöra sig hela eller delar av utbildningen i grundsärskolans ämnen (11 kap. 3 § skollagen). Grundsärskolan kan ha en eller en enskild huvudman (2 kap. 2 och 5 §§ skollagen). Hemkommunen ansvarar för att utbildning i grundsärskolan er- bjuds alla som har rätt att gå i grundsärskolan och som inte fullgör sin skolgång på annat sätt (11 kap. 24 § skollagen). Frågan om ett barn ska tas emot i grundsärskolan prövas av barnets hemkommun. Ett beslut om mottagande i grundsärskolan ska föregås av en utredning som omfattar en pedagogisk, psykolo- gisk, medicinsk och social bedömning. Samråd med barnets vård- nadshavare ska ske när utredningen genomförs (7 kap. 5 § skollagen). Specialskolan är en skolform för barn som på grund av funktions- nedsättning eller andra särskilda skäl inte kan gå i eller grundsärskolan. Barnen tas emot i specialskolan om de är dövblinda eller annars är synskadade och har ytterligare funktionsnedsättning eller i annat fall är döva eller hörselskadade, eller om de har en grav språkstörning (7 kap. 6 § skollagen). Specialskolan har tio årskurser (12 kap. 3 § skollagen). Staten är huvudman för specialskolan (2 kap. 4 § skollagen). Ut- bildningen i specialskolan ska anordnas av Specialpedagogiska skol- myndigheten (SPSM) och bedrivs vid flera skolenheter (12 kap. 26 § skollagen). Frågor om mottagande i specialskolan prövas av SPSM. Ett beslut om mottagande ska föregås av en utredning som omfattar en peda- gogisk, psykologisk, medicinsk och social bedömning. Samråd med barnets vårdnadshavare ska ske när utredningen genomförs (7 kap. 6 § skollagen). Sameskolan är en skolform där barn till samer får fullgöra sin skol- plikt i sameskolan i stället för i årskurs 1–6 i (7 kap. 7 § skollagen). Även andra barn får fullgöra den delen av sin skol- plikt i sameskolan, om det finns särskilda skäl. Frågan om ett barn ska få fullgöra sin skolplikt i sameskolan prövas av Sameskolstyrelsen. Sameskolan har sex årskurser (13 kap. 3 § skollagen). Barn som gått i sameskolan i årskurs 1–6 fortsätter sedan sin utbildning i årskurs 7–9 för fullgörande av skolplikten. Staten är huvudman för sameskolan och för förskoleklass och fritidshem vid skolenhet med sameskola (2 kap. 4 § skollagen). Ut- bildning i sameskolan ska anordnas av Sameskolstyrelsen och bedrivas vid flera skolenheter (13 kap. 24 § skollagen). 3.3Förskola, fritidshem och pedagogisk omsorg Skolväsendet innefattar även skolformen förskolan, samt fritidshem och annan pedagogisk verksamhet, t.ex. pedagogisk omsorg. Förskolan är en skolform som ska stimulera barns utveckling och lärande samt erbjuda barnen en trygg omsorg. Utbildningen ska utgå från en helhetssyn på barnet och barnets behov och utformas så att omsorg, utveckling och lärande bildar en helhet. Förskolan ska vidare främja allsidiga kontakter och social gemenskap och förbereda barnen för fortsatt utbildning (8 kap. 2 § skollagen). Barn som är bosatta i och som inte har börjat i någon utbildning för fullgörande av skolplikten ska erbjudas förskola (8 kap. 3 § skollagen). Barn ska från och med erbjudas förskola i den omfattning som behövs med hänsyn till föräldrarnas förvärvsarbete eller studier eller om barnet har ett eget behov på grund av familjens situation i övrigt (8 kap. 5 § skollagen). Barn vars föräldrar är arbetslösa eller föräldralediga ska från och med erbjudas förskola under minst eller 15 tim- mar (8 kap. 6 § skollagen). Även i andra fall kan barn er- bjudas förskola, det gäller om ett barn av fysiska, psykiska eller andra skäl behöver särskilt stöd i sin utveckling i form av förskola (8 kap. 7 § skollagen). Barn ska erbjudas s.k. allmän förskola från och med höstterminen det år barnet fyller , under minst 525 tim- mar (8 kap. 4 § skollagen). Förskolan kan ha en eller enskild huvudman (2 kap. 2 och 5 §§ skollagen). Fritidshemmet är en del av skolväsendet men är inte en egen skol- form (1 kap. 1 § skollagen). Fritidshemmet kompletterar utbildningen i förskoleklassen, , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan, samt andra särskilda utbildningsformer som skolplikt kan fullgöras i. Verksamheten ska stimulera elevernas utveckling och lärande samt erbjuda dem en meningsfull fritid och rekreation. Ut- bildningen ska utgå från en helhetssyn på eleven och elevens behov. Vidare ska fritidshemmet främja allsidiga kontakter och social gemenskap (14 kap. 2 § skollagen). Utbildning i fritidshemmet ska erbjudas så snart det framkommit att eleven har behov av en sådan plats (14 kap. 4 § skollagen). Om- fattningen av utbildningen ges med hänsyn till föräldrarnas förvärvs- arbete, studier eller om eleven har ett eget behov på grund av familjens situation i övrigt (14 kap. 5 § skollagen). Även i andra fall ska elever erbjudas utbildning, om de av fysiska, psykiska eller andra skäl behöver särskilt stöd i sin utveckling i form av sådan utbildning (14 kap. 6 § skollagen). Fritidshem ska erbjudas till och med vårterminen det år då eleven fyller . Från och med höstterminen det år då eleven fyller får öppen fritidsverksamhet3 erbjudas i stället för fritidshem, om eleven inte på grund av fysiska, psykiska eller andra skäl är i behov av utbildningen i fritidshemmet (14 kap. 7 § skollagen). Fritidshemmet kan antingen ha en , statlig eller enskild huvudman (2 kap. 2 ,4 och 5 §§ skollagen, jfr 14 kap. 3 § skollagen). 3I detta fall blir bestämmelserna i 25 kap. skollagen tillämpliga. I 25 kap. skollagen finns bestämmelser om annan pedagogisk verk- samhet, bl.a. pedagogisk omsorg som erbjuds i stället för förskola eller fritidshem. Sådan verksamhet tillhör inte skolväsendet och för sådan verksamhet gäller gemensamma bestämmelser i skollagen en- dast om det särskilt anges (1 kap. 2 § skollagen). Kommunen ska sträva efter att i stället för förskola och fritidshem erbjuda ett barn peda- gogisk omsorg om barnets vårdnadshavare önskar det (25 kap. 2 § första stycket skollagen). Verksamhetsformen kan således erbjudas som ett alternativ till förskola och fritidshem. Verksamhetsformens syfte är att genom pedagogisk verksamhet stimulera barns utveckling och lärande. Barn som av fysiska, psy- kiska eller andra skäl behöver särskilt stöd i sin utveckling ska ges den omsorg som deras speciella behov kräver. Verksamheten ska ut- formas så att den förbereder barnen för fortsatt lärande (25 kap. 2 § andra och tredje stycket). I enlighet med nu gällande rätt omfattas pedagogisk omsorg av ett fåtal av skollagens övriga bestämmelser. Pedagogisk omsorg kan ha en eller enskild huvudman (25 kap. 2 och 10 §§ skollagen). 3.4Skolplikt och rätt till utbildning Att skolformerna förskoleklassen, , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan är obligatoriska innebär att skolplikt som huvudregel gäller (7 kap. 4 § skollagen). Barn som är bosatta i är oftast skolpliktiga (7 kap. 2 § första stycket skollagen) och har då även rätt till utbildning i allmän skola (2 kap. 18 § första stycket regeringsformen och 7 kap. 3 § skollagen). Det finns dock barn som inte har skolplikt, men som ändå har rätt till utbildning (7 kap. 2 § tredje stycket samt 29 kap. 2 och 3 §§ skollagen).4 Alla elever i förskoleklassen och i de övriga obligatoriska skolformerna har dock närvaroplikt, som innebär att de ska delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om de inte har giltigt skäl att utebli (7 kap. 17 § första stycket skollagen). 4Enligt 29 kap. 2 § skollagen anses vissa barn och elever vara bosatta i landet även om de inte är folkbokförda. Detta gäller t.ex. barn som är asylsökande, barn som har rätt till utbildning till följd av , barn vars förälder tillhör främmande makts beskickning och barn som är papperslösa. I 29 kap. 3 § stadgas i vilken mån de har rätt till utbildning enligt skollagen. Skolplikten inträder höstterminen det kalenderår då barnet fyller (7 kap. 10 § skollagen). Skolplikten ska som huvudregel börja fullgöras i förskoleklassen och därefter i eller i någon av de motsvarande skolformerna grundsärskolan, specialskolan eller sameskolan (7 kap. 4 § skollagen). Ett barn får tas emot i förskoleklassen redan höstterminen det kalenderår då barnet fyller , det vill säga tidigare skolstart (7 kap. 11 § skollagen). Under vissa förutsättningar kan skolplikten också börja fullgöras direkt i , grundsärskolan, specialskolan eller sameskolan höstterminen det kalenderår då barnet fyller om barnet då har gått ut förskoleklassen, eller om barnets vårdnadshavare begär det och barnet bedöms ha förutsättningar för det (7 kap. 4 § och 11 a § första stycket skollagen). Ett sådant beslut fattas av rektorn när det gäller och sameskolan, av SPSM när det gäller special- skolan och av barnets hemkommun när det gäller grundsärskolan (7 kap. 11 a § andra stycket skollagen). Mottagande i specialskolan prö- vas av i specialskolan och för Rh-anpassad utbildning. Om det finns särskilda skäl får barnet börja fullgöra sin skolplikt först höstterminen det kalenderår då barnet fyller , det vill säga uppskjuten skolplikt. Frågan om uppskjuten skolplikt prövas av hem- kommunen efter begäran av barnets vårdnadshavare (7 kap. 10 § skol- lagen). Särskilt för grundsärskolan gäller att ett barn som beviljats uppskjuten skolplikt får börja fullgöra skolplikten i grundsärskolan utan att först ha gått ut förskoleklassen, om barnets vårdnadshavare begär det (7 kap. 11 b § skollagen). Läsåret efter förskoleklassen ska varje elev fortsätta skolgången i grund- skolan om det inte beslutas om mottagande i grundsärskolan, special- skolan eller sameskolan (4 kap. 4 § skolförordningen). I förskole- klassen får dock rektorn på begäran av en elevs vårdnadshavare be- sluta att eleven får gå i förskoleklassen ytterligare ett läsår, om det finns särskilda skäl för det (4 kap. 6 § skolförordningen). I , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan ska som huvudregel varje elev vid slutet av läsåret flyttas till närmaste högre årskurs (4 kap. 4 § skolförordningen). Rektorn får dock besluta att en elev inte ska flyttas till närmast högre årskurs, om detta med hänsyn till elevens utveckling och personliga förhållanden i övrigt är lämpligast för eleven (4 kap. 5 § skolförordningen). I , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan får rektorn också på begäran av en elevs vårdnadshavare besluta att ele- ven får gå om en årskurs (4 kap. 6 § skolförordningen). Om eleven har goda förutsättningar att delta i utbildningen i en högre årskurs och elevens vårdnadshavare medger det, får rektorn besluta att en elev i , grundsärskolan, specialskolan och sameskolan ska flyttas till en högre årskurs än den som eleven redan tillhör eller normalt ska tillhöra (4 kap. 7 § skolförordningen). Skolplikten upphör enligt huvudregeln vid utgången av vårterminen det tionde året eller, om eleven går i specialskolan, det elfte året efter det att eleven börjat fullgöra skolplikten (7 kap. 12 § skollagen). Om eleven inte har gått ut högsta årskursen upphör skolplikten i stället , dock senast när eleven fyller (7 kap. 13 § skollagen). Skolplikten kan också upphöra tidigare, när eleven uppnått de kunskapskrav som minst ska uppnås för den skol- form där eleven fullgör sin skolplikt (7 kap. 14 § skollagen). 3.5Några grundläggande bestämmelser i skollagen I skollagens första kapitel finns bestämmelser av grundläggande karaktär. Där regleras syftet med utbildningen inom skolväsendet (1 kap. 4 § skollagen) som behandlas särskilt i följande avsnitt 3.6. Syftet med utbildningen har ett nära samband med utbildningens ut- formning. Utbildningen ska utformas i överensstämmelse med grund- läggande demokratiska värderingar och de mänskliga rättigheterna som människolivets okränkbarhet, individens frihet och integritet, alla människors lika värde, jämställdhet samt solidaritet mellan män- niskor. Vidare ska var och en som verkar inom utbildningen främja de mänskliga rättigheterna och aktivt motverka alla former av kränk- Utbildningen ska vila på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet (1 kap. 5 § skollagen). En annan viktig bestämmelse gäller särskild hänsyn till barnets bästa (1 kap. 10 § skollagen). Där framgår bl.a. att i all utbildning och annan verksamhet enligt skollagen som rör barn ska barnets bästa vara utgångspunkt, att barnets inställning så långt det är möjligt ska klarläggas, att barn ska ha möjlighet att uttrycka sina åsikter i alla frågor som rör honom eller henne och att barnets åsikter ska till- mätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad.5 Vidare regleras att utbildningen inom skolväsendet ska vara lik- värdig inom varje skolform och inom fritidshemmet oavsett var i landet den anordnas (1 kap. 9 § skollagen) och att alla, oberoende av geografisk hemvist och sociala och ekonomiska förhållanden, ska ha lika tillgång till utbildning i skolväsendet om inte annat följer av sär- skilda bestämmelse i skollagen (1 kap. 8 § skollagen). Det framgår också att undervisningen ska vara icke-konfessionell, men att utbild- ningen i övrigt i fristående verksamheter får ha en konfessionell in- riktning. Deltagandet i konfessionella inslag ska vara frivilligt (1 kap. 6–7 §§ skollagen). Skollagens bestämmelser kompletteras av läroplanerna, som bl.a. beskriver skolans värdegrund och uppdrag.6 Det övergripande syftet med utbildningen inom skolväsendet be- skrivs i 1 kap. 4 § skollagen: Utbildningen inom skolväsendet syftar till att barn och elever ska in- hämta och utveckla kunskaper och värden. Den ska främja alla barns och elevers utveckling och lärande samt en livslång lust att lära. Utbildningen ska också förmedla och förankra respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande demokratiska värderingar som det svenska sam- hället vilar på. I utbildningen ska hänsyn tas till barns och elevers olika behov. Barn och elever ska ges stöd och stimulans så att de utvecklas så långt som möjligt. En strävan ska vara att uppväga skillnader i barnens och elever- nas förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. 2009/10:165 s. 229 f och s. 638. Paragrafen har sin utgångspunkt i artiklarna 3 och 12 i . Utbildningen syftar också till att i samarbete med hemmen främja barns och elevers allsidiga personliga utveckling till aktiva, kreativa, kompetenta och ansvarskännande individer och medborgare.