sou · H9B336 · 2021-05-05 00:00:00 — Författningsförslaget finns i avsnitt 1 och här i avsnitt 2 redogör vi för vårt uppdrag och arbete. I avsnitt 3 beskrivs kortfattat det nu- varande systemet med ställföreträdarskap för vuxna. Även ställföre- trädarskap för barn berörs. I avsnitt 4 redogör vi för motsvarande system i övriga nordiska länder. Därefter följer de avsnitt som be- handlar utredningens sakfrågor. I varje avsnitt finns en deskriptiv del samt våra förslag eller bedömningar. I avsnitten 5–10 tar vi upp frågor som särskilt anknyter till de som har en god man eller förvaltare – huvudmännen. Avsnitten gäller huvudmannens vilja och välbefinnande (5), huvudmannens och de anhörigas insyn i ställföreträdarens verksamhet (6), skyddet för käns- liga uppgifter om huvudmannen (7), huvudmannens möjligheter att få information och stöd (8), klagomål mot ställföreträdare (9) och möjligheterna för huvudmannen att få ersättning för ekonomisk skada (10). I avsnitten 11–15 behandlas frågor som särskilt anknyter till ställ- företrädarnas verksamhet. Avsnitten behandlar ställföreträdarens upp- drag (11), utbildning och stöd till ställföreträdare (12 och 13), frågor om när ställföreträdare vill avsluta sitt uppdrag eller avlider (14) och professionella ställföreträdare (15). I avsnitten 19–22 tar vi upp frågor som särskilt anknyter till över- förmyndaren. Avsnitten gäller kompetens och kvalitet i överförmyn- darverksamheten (19), om överförmyndarnämnd bör bli den obliga- toriska organisationsformen (20), delegering av beslutanderätt (21) samt om överförmyndare bör få ökad beslutanderätt (22). Frågorna i avsnitten 16–18 om ställföreträdarnas redovisning och överförmyndarnas tillsyn (16), granskning inom rimlig tid (17) samt arvode och kostnadsersättning (18) rör både ställföreträdare och överförmyndare. I avsnitt 23 behandlas frågan om hur tillsyn över överförmyndare och tillsynsvägledning bör vara organiserad och i av- snitt 24 tar vi upp frågan om statistik. Frågor om ett nationellt ställ- Vårt uppdrag och arbete företrädarregister behandlas i avsnitt 25 och frågor om digitalisering i avsnitt 26. I avsnitt 27 tar vi upp frågor om ställföreträdarskap för ensamkommande barn. Förväntade konsekvenser av våra förslag fram- går av avsnitt 28. Ikraftträdande och övergångsbestämmelser behand- las i avsnitt 29. I avsnitt 30 finns författningskommentaren. 3 Allmänt om ställföreträdarskap I detta avsnitt ges en översikt över det nuvarande systemet med ställföreträdarskap för vuxna och de olika aktörernas roller och funktioner. De huvudsakliga bestämmelserna finns i 11, 12, 14–17 samt 19 och 20 kap. (FB) och i förmynderskapsförord- ningen (1995:379). Även lagen (2017:310) om framtidsfullmakter är relevant i sammanhanget. I avsnittet berörs också reglerna om ställ- företrädarskap för barn. Godmanskap och förvaltarskap – ställföreträdarskap – anordnas av domstol för en person som på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person. En god man eller förvaltare – ställföreträdare – förordas för den som ett ställföreträdarskap har anordnats för. När det är motiverat kan fler än en god man eller förvaltare utses. I lagtexten används begreppet den enskilde för att ange den som har eller ska få en god man eller förvaltare. I andra sammanhang används begreppet huvudmannen för den som har en sådan ställföreträdare. Godmanskap bygger på huvudmannens samtycke medan förvaltarskap är en tvångsåtgärd. Den som har en god man behåller sin rättshandlingsförmåga medan den som har en förvaltare förlorar sin rättshandlingsförmåga på de områden som förvaltarskapet avser. Utöver dessa former av ställföre- trädarskap kan en god man utses i ett antal tillfälliga situationer, exempelvis vid vissa intressekonflikter. män och förvaltare utses av domstolen eller av förtroendevalda överförmyndare eller över- förmyndarnämnder. Överförmyndare och överförmyndarnämnder är kommunala myndigheter som bland annat har i uppgift att rekrytera ställföreträdare och utöva tillsyn över deras verksamhet. Staten ut- övar i sin tur tillsyn över överförmyndarna och överförmyndar- nämnderna genom sju av landets länsstyrelser. Även Justitiekanslern och har en funktion när det kommer till till- synen på området. De båda instituten framtidsfullmakt och anhörigbehörighet är rela- tivt nya former av ställföreträdarskap som kommer till stånd utan domstolens eller överförmyndarens inblandning. En person som är framtidsfullmaktsgivare kan med en framtidsfullmakt ge behörighet åt en framtidsfullmaktshavare att företräda fullmaktsgivaren vid en framtida situation när han eller hon inte själv har förmåga att ha hand om sina angelägenheter. Anhörigbehörighet innebär en möjlighet för anhöriga till personer som inte längre har förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägenheter att för deras räkning vidta ordi- nära rättshandlingar med anknytning till den dagliga livsföringen. 3.1.2Hur vi använder begreppen Med begreppet huvudman avses i betänkandet en person som har en god man eller förvaltare. används i stället begreppet den enskilde med vilket avses en person som antingen har eller ska få en sådan ställföreträdare. Ställföreträdare använder vi som ett samlings- begrepp för den som är utsedd att vara god man eller förvaltare. avses även förmyndare för barn, vilket då anges särskilt eller framgår av sammanhanget. Begreppet överförmyndare avser både över- förmyndare och överförmyndarnämnd, om inget annat sägs. 3.2Ställföreträdarskap för vuxna – en översikt över aktörerna och deras funktioner En god man får utses i ett flertal situationer. Vanligast är godman- skap enligt 11 kap. 4 § FB, som får anordnas för en enskild som på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller annat liknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person. Godmanskap anord- nas av allmän domstol. Det krävs att den enskilde har lämnat sitt samtycke. Även utan samtycke kan dock ett godmanskap anordnas, om den enskildes tillstånd hindrar att hans eller hennes mening hämtas in. som godmanskap anordnas utses en god man. Vid godmanskap behåller huvudmannen sin rättshandlingsförmåga och utgångspunkten är att han eller hon ska lämna sitt samtycke till rättshandlingar som den gode mannen vidtar. Om huvudmannen på grund av sitt tillstånd är ur stånd att ge uttryck för sin mening eller meningen av annan orsak inte kan hämtas in krävs inte samtycke (11 kap. 5 § första stycket). En god man ska också utses vid vissa intressekonflikter mellan huvudmannen och ställföreträdaren (11 kap. 2 §). I vissa situationer som handlar om att bevaka en bortavarande eller okänd persons rätt ska också en god man utses, exempelvis om det vid ett dödsfall finns en arvinge som vistas på okänd ort (11 kap. 3 §). Det är överförmyn- daren som utser en god man i dessa fall. Den som utses som god man ska vara en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig person. Han eller hon får inte vara underårig eller själv ha förvaltare. Om den enskilde föreslår en viss person ska den per- sonen utses, om han eller hon är lämplig och vill åta sig uppdraget. Innan någon utses till god man ska hans eller hennes lämplighet kontrolleras i den utsträckning som behövs (11 kap. 12 §). Den gode mannen ska omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den enskilde (12 kap. 3 §). Förvaltarskap får anordnas av domstol för en person som på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller annat liknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person och som är ur stånd att vårda sig eller sin egendom. Förvaltarskap får inte anordnas om det är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde får hjälp på något annat mindre ingripande sätt (11 kap. 7 § FB). som förvaltarskap anordnas utses en förvaltare. Förvaltarskap kräver inte samtycke från den enskilde och får alltså, till skillnad från godmanskap, anordnas med tvång. Inom ramen för sitt uppdrag har förvaltaren ensam rådighet över huvudmannens egendom och före- träder honom eller henne i alla angelägenheter som omfattas av upp- draget. Den som har en förvaltare förlorar alltså sin rättshandlingsför- måga på de områden som förvaltarskapet avser. Trots förvaltarförord- nandet får huvudmannen dock, bland annat, ingå anställningsavtal och förfoga över sin lön (11 kap. 8 §) och förvaltare är liksom gode män inte behöriga att företräda huvudmannen vid vissa frågor av utpräglat personlig karaktär som att exempelvis ingå äktenskap eller upprätta testamente (12 kap. 2 § tredje stycket). Den som har en förvaltare förlorar inte heller sin rösträtt. På samma sätt som gäller för gode män ska förvaltaren vara en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig person (11 kap. 12 §). Förval- taren ska liksom den gode mannen omsorgsfullt fullgöra sina skyl- digheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar huvudmannen (12 kap. 3 §). Framtidsfullmakt är ett nytt institut i svensk rätt, infört , avsett att vara ett komplement till ordinära fullmakter och ett alternativ till godmanskap och förvaltarskap.1 En framtidsfullmakt är en fullmakt som någon (framtidsfullmaktsgivaren) ger åt en fysisk person (fram- tidsfullmaktshavaren) att företräda fullmaktsgivaren när fullmaktsgivaren på grund av sjukdom, psykisk stör- ning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande varaktigt och i huvudsak inte längre har förmåga att hantera de angelägenheter som fullmakten avser (1 § lagen om framtidsfullmakter). Framtidsfull- makten får omfatta personliga och ekonomiska angelägenheter och fullmaktshavaren ska bevaka fullmaktsgivarens rätt i de angelägen- heter som framtidsfullmakten omfattar. Fullmakten får dock inte omfatta åtgärder inom hälso- och sjukvården eller tandvården eller frågor av utpräglat personlig karaktär (2 §). En framtidsfullmakt får upprättas av den som har fyllt och har förmåga att ha hand om sina angelägenheter (3 §). Framtidsfullmakten ska vara skriftlig och fullmaktsgivaren ska skriva under handlingen i två vittnens samtida närvaro, alternativt intyga att han eller hon har skrivit under hand- 2016/17:30 s. 25 f. Vittnena ska bekräfta handlingen med sina underskrifter (4 §). Det är fullmaktshavaren som bedömer om framtidsfullmakten har trätt i kraft. Det kan dock i fullmakten bestämmas att ikraft- trädandet ska prövas av domstol och även fullmaktshavaren kan begära en sådan prövning (9 §). Överförmyndaren får besluta att framtids- fullmakten helt eller delvis inte längre får brukas av fullmaktshavaren, om han eller hon vid fullgörandet av uppdraget har visat sig vara oförmögen att ta till vara fullmaktsgivarens intressen (26 §). Även institutet anhörigbehörighet är nytt, det infördes genom bestämmelser i 17 kap. FB. Anhörigbehörighet inträder om det är uppenbart att en enskild som är på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande inte längre har förmåga att ha hand om sina ekonomiska angelägen- heter. En anhörig är då behörig att för den enskilde vidta ordinära rättshandlingar med anknytning till den dagliga livsföringen. Det är den anhörige som avgör om behörigheten gäller (1 §). Behörighet inträder alltså utan fullmakt och utan beslut från överförmyndare eller domstol. Anhörigbehörighet gäller i tur och ordning för make eller sambo, barn, barnbarn, föräldrar, syskon och syskonbarn (2 §). I frågor där den enskilde företräds av en god man enligt 11 kap. 4 §, en förvaltare eller en framtidsfullmaktshavare gäller inte behörig- heten (3 §). Den som har behörighet ska handla i den enskildes in- tresse med beaktande av hans eller hennes vilja eller förmodade in- ställning, hålla den enskildes medel avskilda och dokumentera vidtagna åtgärder på ett lämpligt sätt (4 §). Allmän domstol anordnar godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB och förvaltarskap. I regel utser domstolen en god man eller förvaltare i samband med anordnandet. Domstolen beslutar också i frågor om jämkning och upphörande av godmanskap och förvaltarskap. I dom- stolens uppgifter ingår att hämta in de yttranden och den utredning som behövs och ibland hålls ett muntligt sammanträde i ärendet (11 kap. 16 och 17 §§). Därutöver är det domstolens uppgift att pröva överklaganden av beslut som överförmyndaren fattat enligt föräldra- balken (20 kap. 6 §). På talan av överförmyndaren prövar domstolen dessutom mål om utdömande av vite (16 kap. 13 § andra stycket). Överförmyndaren har en central funktion på området. I myndig- hetens uppgifter ingår att rekrytera lämpliga ställföreträdare och se till att de erbjuds den utbildning som behövs (19 kap. 18 § FB). Över- förmyndaren får ansöka om att tingsrätten ska anordna godmanskap eller förvaltarskap och ska lämna förslag på en lämplig ställföreträdare samt bistå domstolen med utredning (11 kap. 15 § första stycket och 17 a §). Överförmyndaren har vidare i uppgift att utöva tillsyn över ställföreträdares verksamhet och besluta om entledigande och byte av ställföreträdare (16 kap. 1 § och 11 kap. 19 b §). Myndigheten ska granska samtliga förvaltarskap för att pröva om det finns skäl att ansöka om upphörande av förvaltarskapet (5 § andra stycket för- mynderskapsförordningen). Bland överförmyndarens uppgifter in- går också att besluta i frågor om god man enligt 11 kap. 1–3 §§ FB och enligt lagen (2005:429) om god man för ensamkommande barn. Överförmyndaren har också en central funktion när det kommer till förmyndare för barn. Bland annat får överförmyndaren ansöka om att rätten ska förordna en förmyndare och myndigheten utövar till- syn även över förmyndares verksamhet (10 kap. 18 § första stycket och 16 kap. 1 § FB). Därutöver har överförmyndaren uppgifter när det kommer till granskningen av framtidsfullmaktshavares verksam- het (25 och 26 §§ lagen om framtidsfullmakter). Överförmyndaren är en myndighet och det ska finnas en överförmyndare i varje kommun (19 kap. 1 § FB). Kommunen får besluta att det i stället för en överförmyndare ska finnas en över- förmyndarnämnd (19 kap. 2 §). Kommuner får också besluta att de ska ha en gemensam överförmyndarnämnd (19 kap. 16 § andra stycket). Överförmyndare, nämndledamöter och ersättare är förtroendevalda politiker i respektive kommun. Det finns 209 överförmyndare och överförmyndarnämnder i landet. av landets kommu- ner har inrättat en överförmyndarnämnd eller ingår i en överförmyn- darnämnd tillsammans med en eller flera andra kommuner. Av nämn- derna är gemensamma för flera kommuner. Sju av landets 21 statliga länsstyrelser har ett ansvar på området. Länsstyrelsernas uppgift är att utöva tillsyn över överför- myndares verksamhet (19 kap. 17 § första stycket FB). Tillsynen sker i huvudsak genom en årlig inspektion hos varje överförmyndare där granskar att handläggningen följer reglerna i för- äldrabalken och förmynderskapsförordningen och även i övrigt sker på ett rättssäkert och lämpligt sätt (21 § förmynderskapsförord- ningen). Utöver tillsynen ska länsstyrelserna med råd stödja över- förmyndare i deras verksamhet och främja en enhetlig rättstillämpning. Länsstyrelserna ska också se till att den utbildning som erbjuds över- förmyndare, nämndledamöter och ersättare är tillfredsställande (19 kap. 17 § andra stycket FB). Dessa funktioner brukar kallas tillsynsväg- ledning. Länsstyrelserna för också statistik över överförmyndares och över- förmyndarnämnders verksamhet. i har i uppgift att föra statistik på riksnivå (25 § förmynderskapsförord- ningen). () är ombudsmän som utövar tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra föreskrifter (13 kap. 6 § första stycket regeringsformen). JO har till- syn över att bland annat statliga och kommunala myndigheter samt tjänstemän och andra befattningshavare vid sådana myndigheter efter- lever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åliggan- den, 1 och 2 §§ lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän. Tillsynen bedrivs genom prövning av klagomål från allmänheten och genom inspektioner och andra undersökningar som en följd av JO:s egna initiativ (5 §). Granskningen fokuserar särskilt på sådana lagar som berör enskildas rättigheter och skyldigheter i förhållande till det allmänna.2 2Justitieombudsmannen, se (hämtad ). Justitiekanslern () är en myndighet under regeringen som bland annat har tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efter- lever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligg- anden, 1 § lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn. I JK:s upp- drag ingår också att reglera skadeståndskrav mot staten. Under JK:s tillsyn står bland andra statliga myndigheter och anställda i sådana myndigheter samt kommunala myndigheter och tjänstemän och andra befattningshavare vid sådana myndigheter (2 och 3 §§). JK:s verksamhet koncentreras i huvudsak på frågor om rättssäkerhet, ytt- randefrihet, offentlighet och så kallade systemfel hos myndigheter.3 3.3Något om bestämmelserna om ställföreträdarskap för barn Reglerna om gode män och förvaltare har många beröringspunkter med vad som gäller för förmynderskap för barn, som regleras i bland annat 9, 10 och 13 kap. FB. De reglerna är inte i första hand föremål för utredningens översyn. Många bestämmelser i är dock gemensamma för förmyndare, gode män och förvaltare. Som nämnts utövar överförmyndaren tillsyn över även förmyndares verk- samhet. Vissa av våra förslag får alltså bäring även på förmynderskap, vilket då anges särskilt. I utredningens uppdrag ingår vidare några specifika frågor om ställföreträdarskap för ensamkommande barn. Det finns alltså anledning att kort redovisa vad som gäller i fråga om förmynderskap och andra ställföreträdarskap för barn. Förmyndaren förvaltar barnets tillgångar och företräder barnet i angelägenheter som rör tillgångarna (12 kap. 1 § FB). Den som är underårig eller som har en förvaltare får inte vara förmyndare (10 kap. 1 §). Barnets vårdnadshavare bestämmer i frågor som rör barnets personliga angelägenheter (6 kap. 11 §). Ett legalt förmynderskap är kopplat till vårdnaden om barnet. Barnets vårdnadshavare, oftast föräldrarna, är nämligen som utgångs- punkt också barnets förmyndare. Om någon av föräldrarna inte får vara förmyndare eller entledigas från förmynderskapet, är den andre 3Justitiekanslern, se /1355 (hämtad ). För barn som endast har en vårdnadshavare är den vårdnadshavaren ensam förmyndare (10 kap. 2 §). En förordnad förmyndare utses av domstol, om barnet inte har någon förmyndare (10 kap. 5 §). Till förmyndare ska en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig person utses. För underåriga syskon ska samma person vara förmyndare, om inte särskilda skäl talar mot det (10 kap. 6 §). I vissa fall kan flera förmyndare eller en medförmyn- dare utses (10 kap. 8 §). En god man ska utses av överförmyndaren i förmyndarens ställe, om förmyndaren på grund av sjukdom eller annan orsak inte kan utöva förmynderskapet (11 kap. 1 §). Överförmyndaren ska utse en god man för ett ensamkommande barn om barnet är utländsk medborgare eller statslös och om det vid ankomsten till är skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. En god man ska också utses om barnets föräldrar eller en vuxen som anses ha trätt i föräldrarnas ställe efter barnets ankomst till , men innan barnet har fått uppehållstillstånd här, på grund av dödsfall, sjukdom eller annan orsak upphör att kunna utöva förmynderskapet eller vårdnaden. En god man ska dock inte utses om det är uppenbart obehövligt. Den gode mannen ska i vårdnadshavares och förmyn- dares ställe ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter, 1 och 2 §§ lagen (2005:429) om god man för ensam- kommande barn. 3.4Hur vanligt är det med ställföreträdarskap? Enligt länsstyrelsernas överförmyndarstatistik för 20194 finns 122 418 ställföreträdarskap, fördelat på följande kategorier: •68 714 godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB •2 359 godmanskap enligt 11 kap. 1–3 §§ FB •2 223 godmanskap enligt lagen om god man för ensamkommande barn 4Länsstyrelserna, se (hämtad ). Statistik har inte redovisats för att kunna tas in i betänkandet. Detta innebär att av befolkning har en god man enligt eller en förvaltare, vilka är de ställföre- trädarskap som utredningen i första hand ska inrikta sig på. Sedan länsstyrelserna 2015 började föra statistik på området visas inga större förändringar i det totala antalet ställföreträdarskap. Anta- let godmanskap enligt 11 kap. 4 § har dock enligt statistiken ökat med drygt 10 000 och antalet förvaltarskap med drygt 2 000 . Även antalet förmynderskap har enligt statistiken ökat , med omkring 11 000. Av statistiken framgår dock inte om ökningen avser förordnade eller legala förmynderskap. Antalet godmanskap enligt lagen om god man för ensamkommande barn har minskat kraftigt , med omkring 25 500, vilket är för- klaringen till att antalet ställföreträdarskap totalt inte har förändrats i någon större utsträckning. Ett viktigt tillägg till det sagda är att statistiken och därefter inte är fullt tillför- litlig. Detta beror på att överförmyndarna haft olika sätt att redovisa statistik, att deras verksamhetssystem inte varit enhetligt anpassade efter den statistik som ska lämnas och att ett flertal överförmyndare inledningsvis inte lämnade några statistikuppgifter. Statistiken ska därför tolkas med försiktighet och det är svårt att mot bakgrund av uppgifterna dra säkra slutsatser om hur antalet ställföreträdarskap har utvecklats . har dock samtliga kommuner utom tre redovisat uppgifter för statistiken. Vi bedömer därför att en tämligen hög nivå att tillförlitlighet har uppnåtts . Det förs ingen statistik och inget register över framtidsfullmakter eller anhörigbehörigheter. Det saknas därför uppgifter om hur van- liga dessa former av ställföreträdarskap är. 5Enligt uppgift från i redovisar vissa överförmyndare uppgifter om legala förmyndare medan andra överförmyndare enbart redovisar uppgifter om förordnade för- myndare. Det går därför inte att av statistiken dra några slutsatser om hur många förordnade förmyndare det finns i landet. Vi har haft i uppdrag att analysera hur regelverket på ställföreträdar- området ser ut och fungerar i övriga nordiska länder. Vi har därför kartlagt regelverken i , , och . Gemen- samt är att ställföreträdarskap är en statlig angelägenhet i dessa länder och att det, i varje fall i de tre förstnämnda länderna, har skett en viss professionalisering på området. Genomgången omfattar enbart ställ- företrädarskap för vuxna. I trädde en ny lag om ställföreträdarskap, vergemålsloven, i kraft 2013.1 Lagen reglerar ställföreträdarskap för både minderåriga och vuxna och innebar en genomgripande reform av regelverket. Reformen syftade enligt förarbetena till att säkerställa att personer som inte är i stånd att ta till vara sina egna intressen får den hjälp och det stöd de behöver samt till att åstadkomma en modernare lagstift- ning, ett större mått av rättssäkerhet och en större grad av individ- anpassning.2 Reformen innebar att det kommunala ansvaret för ställ- företrädarskap överfördes från 420 förtroendevalda överförmyndare till tio statliga fylkesmän (motsvarade svenska länsstyrelser). Reformen innebar också att institutet omyndigförklaring avskaffades och att framtidsfullmakter och anhörigbehörighet infördes. Lov om vergemål, LOV-2010-03-26-9, se om vergemål (hämtad ). 110 (2008–2009) s. 7 f. på området finns i vergemålsloven och i förordningen vergemålsfore- skriften.3 I har omkring 42 000 vuxna personer en förordnad ställ- företrädare, vilket motsvarar av landets befolkning. Omkring 27 000 personer har uppdrag som ställföreträdare.4 Ställföreträdarskap är en statlig angelägenhet Till skillnad från vad som gäller i är ansvaret för ställföre- trädarskap statligt i .