sou · H9B381 · 2021-10-19 00:00:00 — Som har nämnts så om- fattas – förutom myndigheter, kommuner och regioner – även aktie- bolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kom- muner eller regioner utövar ett rättsligt bestämmande inflytande av reglerna om offentlighet och sekretess. Sådana bolag, föreningar och stiftelser ska vid tillämpningen av tryckfrihetsförordningen jämställas med myndigheter. Den produktion och distribution av dricksvatten där kommunen har ett rättsligt bestämmande inflytande omfattas alltså av offentlighetsprincipen. Det måste alltid göras en bedömning i det enskilda fallet av om det finns någon sekretessbestämmelse som den aktuella uppgiften omfattas av när en begäran av allmän handling ska prövas. Det är i första hand försvarssekretessen i 15 kap. 2 §, sekretess till skydd för säkerhets- eller bevakningsåtgärder i 18 kap. 8 § och sekretess till skydd för risk- och sårbarhetsanalyser i 18 kap. 13 § offentlighets- och sekretesslagen som kan bli aktuella att tillämpa när det gäller uppgifter som rör dricksvattenförsörjningen. Om en sekretessreglerad uppgift utgör sådan miljöinformation som avses i 2 § lagen om miljö- information hos vissa enskilda organ, gäller dock inte sekretessen, om det är uppenbart att uppgiften har sådan betydelse från miljösyn- punkt att intresset av allmän kännedom om uppgiften har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda.94 När det gäller försvarssekretessen så finns det inte så många väg- ledande avgöranden från avseende bestämmelsens tillämpning utanför Försvarsmaktens verksamhets- område. har i ett avgörande uttalat att i vissa anställningar i en domstol ingår arbetsuppgifter som inne- bär hantering av uppgifter som omfattas av försvarssekretess. I målet rörde det sig om en begäran om utlämnande av lista över de domare vid kammarrätten som var säkerhetsklassade enligt dåvarande säker- hetsskyddslagen (1996:627) eller motsvarande äldre bestämmelser inklusive uppgift om i vilken säkerhetsklass dessa domare var placerade. konstaterade att Kammarrätten i , som också är Migrationsöverdomstol, bland annat hand- lägger mål om utlämnande av allmänna handlingar och avger yttran- den i ärenden enligt lagen om särskild utlänningskontroll. I vissa anställningar i domstolen ingår följaktligen arbetsuppgifter som inne- bär hantering av uppgifter som omfattas av försvarssekretess och som bland annat av det skälet motiverar att säkerhetsklassning görs. Uppgifter om de åtgärder som kammarrätten vidtar för att tillgodose säkerhetsskyddet när det gäller hanteringen av information som omfattas av försvarssekretess rörde enligt Högsta förvaltningsdom- stolen totalförsvaret. Sekretessbestämmelsen i 15 kap. 2 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen var därmed tillämplig på kammar- rättens uppgifter om säkerhetsklassade anställningar och de domare som säkerhetsprövas.95 I ett annat avgörande har Högsta förvalt- 9410 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen. 95Högsta förvaltningsdomstolens avgörande HFD 2012 ref. 33. ningsdomstolen uttalat att det inom den kommunala sektorn främst var uppgifter inom den kommunaltekniska försörjningen som kunde ha en sådan betydelse för totalförsvaret att sekretessbeläggning kunde vara påkallad. Mot bakgrund av detta beslutades att försvars- sekretess med vissa undantag hindrade ett utlämnande av uppgifter som i detalj redogjorde för planeringen av el-, avlopp- och vattenför- sörjningen för en kommun. Inte heller kunde en förteckning lämnas ut som innehöll uppgifter om samhällsviktiga verksamheter och särskilt viktiga elabonnenter.96 Det finns också några avgöranden från som rör sekretess till skydd för säkerhets- eller bevakningsåtgärder men inget av dem ger någon tydlig ledning när det gäller just dricksvattenförsörjningen som sådan.97 Det finns dock flera kammarrättsavgöranden som har behandlat de sekretessbestämmelser som utredningen beskrivit i avsnitt 19.3.2. Utredningen redovisar nedan några av dessa avgöranden för att ge exempel på när uppgifter om dricksvattenförsörjningen har bedömts sekretessbelagda eller att de ska lämnas ut. Kammarrätten i har i ett avgörande bedömt att sekre- tessbestämmelserna i 18 kap. 8 och 13 §§ offentlighets- och sekre- tesslagen var tillämpliga på uppgifter som begärts ut av en myndighet från ett bolag som ansvarar för dricksvattenförsörjningen i en kommun. I det aktuella målet rörde det sig om olika rapporter och protokoll, bland annat om provtagning av grundvatten.98 Domen har överkla- gats och har meddelat prövningstill- stånd.99 I ett annat avgörande har Kammarrätten i ansett att uppgifter om en anläggnings geografiska position – i detta fall en uttagsbrunn vid en vattentäkt – kan omfattas av sekretessbestäm- melsen i 18 kap. 8 §, men det förutsätter att det har vidtagits sär- skilda säkerhetsåtgärder vid anläggningen. I det aktuella fallet hade några säkerhetsåtgärder inte vidtagits vid anläggningen, varför upp- giften skulle lämnas ut.100 Kammarrätten i har i ett av- görande beslutat att uppgifter i en säkerhetsanalys som redovisade både allmänna och specifika åtgärder för att skydda olika 96Regeringsrättens årsbok (1989) not. 97Se bland annat Högsta förvaltningsdomstolens avgöranden RÅ 2006 ref. 8 och HFD 2020 not. 98Kammarrätten i avgörande i mål nr 4353-20. 99Högsta förvaltningsdomstolens beslut i mål nr 1208–1210-21. 100Kammarrätten i avgörande i mål nr 2954-10. anläggningar och övrig infrastruktur, som var av betydelse för att upprätthålla viktiga samhällsfunktioner i kommunen, omfattades av försvarssekretessen i 15 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen.101 Utredningen kan inte utifrån vad som redovisats ovan komma till någon annan slutsats än att befintliga sekretessbestämmelser innebär ett tillräckligt skydd för känsliga uppgifter som kan tänkas finnas med i de riskbedömningar som ska utföras enligt artiklarna 7–10 dricksvattendirektiv, även om det inte finns någon bestäm- melse som direkt tar sikte på dricksvattenförsörjningen. Det saknas därför skäl att införa några nya bestämmelser, eller att justera nu gällande bestämmelser på något sätt. Aktuella sekretessbestämmelser är utformade med ett rakt skaderekvisit, vilket innebär att det finns en presumtion för offentlighet. Genom detta undviks ett onödigt hemlighållande, vilket är särskilt påkallat när det gäller en samhälls- viktig funktion som får anses ha ett stort allmänintresse. finns det möjlighet att skydda känsliga uppgifter. När det gäller dricksvattenförsörjningen kan det handla om att flera olika sekretessbestämmelser är tillämpliga på samma uppgift hos en myndighet. Då följer som huvudregel att vid konkurrens mellan flera sekretessbestämmelser är den eller de sekretessbestäm- melser enligt vilken uppgiften är sekretessbelagd som har företräde, om inte annat anges i offentlighets- och sekretesslagen.102 Det har framförts till utredningen att det är ett stort problem att myndigheterna hanterar uppgifter om dricksvattenförsörjningen och bedömer skyddsvärdet av dessa på olika sätt.103 Det är dock svårt för utredningen att lämna någon generell vägledning på hur utläm- nande myndighet ska hantera sekretessprövningen när någon begär ut uppgifter om till exempel riskbedömningarna. Det blir en bedöm- ning i varje enskilt fall utifrån gällande sekretessbestämmelser och tillgänglig praxis från domstolarna. I slutändan är det upp till dom- stol att avgöra vilka uppgifter som ska hemlighållas med stöd av sekretessbestämmelserna. I vissa fall kan denna bedömning slutligt avgöras av om det rör sig om sådan miljörättslig information som behandlas i olika EU-rättsliga lagstiftningsakter. 101Kammarrätten i avgörande i mål nr 2490-12. 1027 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. 103Uppgifter till utredningen från bland annat Havs- och vattenmyndigheten, SGU och Vatten- myndigheten för Södra vattendistrikt. För det fall myndigheterna upplever skillnader i hur känsliga upp- gifter hanteras och önskar en samsyn om detta får en sådan dis- kussion föras mellan berörda myndigheter och kommuner. En sådan diskussion skulle till exempel kunna föras inom ramen för den Nationella samordningsgruppen för dricksvatten och utmynna i någon form av vägledning.104 Förtroendet för att olika myndigheter be- handlar uppgifterna på ett korrekt sätt kan stärkas genom att nå en samsyn och enhetlig hantering i vissa av de här frågorna. Det finns redan sekretessbrytande bestämmelser som möjliggör ett informationsutbyte mellan myndigheter och andra aktörer som omfattas av offentlighets- och sekretesslagen Av offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretess som huvud- regel inte bara gäller i förhållande till enskilda utan också mellan myndigheter samt aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner eller regioner utövar ett rättsligt be- stämmande inflytande. I vissa fall måste dock myndigheter kunna utbyta uppgifter för att kunna utföra sina uppgifter. Ett exempel på det är den risk- baserade metoden som ska införas i svensk rätt. De förslag som utredningen lämnat i kapitel 10 förutsätter att det finns ett informa- tionsutbyte mellan de aktörer som ska genomföra de olika momenten. Vattenmyndigheterna behöver exempelvis få tillgång till råvatten- data från den verksamhetsutövare som producerar dricksvatten för att få ett fullgott underlag till riskbedömningen avseende tillrinnings- området för uttagspunkter för dricksvatten. Av artikel 8.3 dricksvattendirektiv framgår också att de verksamhetsutövare som utför övervakning i tillrinningsområdena för uttagspunkter eller i rå- vatten ska vara skyldiga att informera de behöriga myndigheterna om trender avseende, och om ovanliga antal eller koncentrationer av, övervakade parametrar, ämnen eller förorenande ämnen. Dessutom måste verksamhetsutövaren få tillgång till vattenmyndigheternas risk- bedömning avseende tillrinningsområdet, eftersom denna ska beaktas när verksamhetsutövaren ska utföra riskbedömningen och riskhan- teringen avseende försörjningssystem. 104En beskrivning av Nationella samordningsgruppen för dricksvatten finns i kapitel 5. Även i fråga om fastighetsinstallationer förutsätts att det finns ett samråd mellan berörda myndigheter och kommuner, och att upp- gifter kan göras tillgängliga för olika aktörer. En myndighet ska på begäran av en annan myndighet lämna uppgift som den förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. Om uppgiften är sekretessbelagd finns det särskilda sekretessbrytande bestämmelser i 10 kap. offentlighets- och sekretesslagen som tillkommit för att myndigheter ska kunna utbyta information och uppgifter med var- andra. Utredningen redogör för dessa i avsnitt 19.3.2. Av dessa fram- går bland annat att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förord- ning. Ett exempel på en sådan bestämmelse är den som utredningen föreslår i kapitel 10 om att det ska införas en bestämmelse om att vattenmyndigheterna är skyldiga att tillhandahålla riskbedömningen avseende tillrinningsområdet för uttagspunkter för dricksvatten för den verksamhetsutövare som i sin tur ska göra en riskbedömning avseende försörjningssystemet. Det ska dock påpekas att det normalt inte borde finnas så många uppgifter som är känsliga i förhållanden till den verksamhetsutövare som producerar dricksvatten och tar sitt råvatten från den uttagspunkt som riskbedömningen avser. Så som utredningen ovan bedömt är de sekretessbestämmelser som redan finns tillräckliga för att skydda känsliga uppgifter i de riskbedömningar som ska utföras enligt direktivet. Eftersom tillämp- lig sekretess är uppgiftsknuten följer sekretessen med även om infor- mation lämnas vidare till en annan aktör som omfattas av offentlig- hets- och sekretesslagen. Därutöver finns det sekretessbrytande bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen som enligt utred- ningens uppfattning möjliggör ett informationsutbyte. Det finns därför inte skäl till några ändringar i offentlighets- och sekretess- lagen i denna del. När det gäller frågan om att utreda en ny ordning för insamlingen och hanteringen av råvattendata föreslår utredningen i kapitel 10 att i samråd med SGU bör få ett uppdrag att vidare utreda förutsättningarna för detta. Det får förutsättas att myndig- heterna även utreder frågan utifrån bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen. Det behövs ingen ytterligare bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen gällande informationsutbyte mellan myndigheter och verksamhetsutövare som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen Det finns produktion och distribution av dricksvatten som bedrivs i en form där kommunen inte har ett rättsligt bestämmande inflyt- ande. En sådan verksamhetsutövare jämställs inte med en myndighet och omfattas därför inte av bestämmelserna om utlämnande av all- män handling eller sekretess. Även en sådan verksamhetsutövare kan dock ha skyldigheter att enligt dricksvattendirektiv informera vattenmyndigheterna om trender avseende, och om ovanliga antal eller koncentrationer av, övervakade parametrar, ämnen eller förorenande ämnen i tillrinnings- området om denna för övervakning där eller i råvattnet. Dessutom kan vattenmyndigheten behöva få tillgång till verksamhetsutövarens råvattendata för att få ett fullgott underlag till riskbedömningen avseende tillrinningsområdet för uttagspunkter för dricksvatten. Så som utredningen nämnt ovan så föreslår utredningen i kapitel 10 att i samråd med SGU bör få ett uppdrag att vidare utreda förutsättningarna för att utveckla en databas för råvatten- kontrollen. I detta får det också anses ligga ett ansvar att utreda frågan utifrån offentlighets- och sekretesslagen. När det gäller riskbedömningen avseende tillrinningsområdena, som verksamhetsutövaren enligt direktivet ska beakta vid riskbedöm- ningen avseende försörjningssystemet, så kan uppgifter om denna inte lämnas till verksamhetsutövaren om de är sekretessbelagda och det inte finns någon sekretessbrytande bestämmelse. Uppgifter som lämnas till verksamhetsutövaren kan inte begäras ut från verksamhets- utövaren med stöd av offentlighetsprincipen och tryckfrihetsförord- ningen, men det kan inte heller ställas några krav på att verksamhets- utövaren ska hemlighålla uppgifter i enlighet med offentlighets- och sekretesslagen. Det är därför viktigt att vattenmyndigheterna är var- samma med vilka uppgifter som tas med i en riskbedömning som en sådan aktör ska ta del av. Den måste dock innehålla relevant infor- mation för just den verksamhetsutövaren för att kunna användas av denna för att genomföra riskbedömningen avseende försörjnings- systemet. Så som utredningen tidigare konstaterat är känslig info- rmation om det egna tillrinningsområdet, så som uttagspunkten, redan känd för verksamhetsutövaren. Detsamma borde i stor uträck- ning också gälla för vilka faror som finns i tillrinningsområdet då det redan nu förutsätts att verksamhetsutövaren har viss kunskap om tillrinningsområdet. Befintliga bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen är tillräckliga gällande uppgifter om riskbedömningen avseende försörjningssystemet hos kontrollmyndigheten Den offentliga kontrollen av dricksvatten som livsmedel bedrivs huvudsakligen av de kommunala miljö- och hälsoskyddsnämnderna.105 I den offentliga kontrollen ingår att kontrollera att verksamhets- utövaren har en fullgod egenkontroll, men också uppgiften att god- känna verksamhetsutövarens faroanalys och undersökningsprogram. Utredningen bedömer i kapitel 10 och 15 att det inte finns anledning att ändra i den ansvarsuppdelning som finns gällande den offentliga kontrollen av dricksvatten. De nya krav som ställs i artikel 9 dricksvattendirektiv bör enligt utredningens bedömning således bli en del av kontrollmyndighetens, alltså i de flesta fall den kommunala nämndens, ansvar. Känsliga uppgifter i riskbedömningen avseende försörjningssystemet kommer därför att behöva hanteras av kontroll- myndigheten, i likhet med vad som gäller för verksamhets- utövarens faroanalys och andra uppgifter som kontrollmyndigheten behöver för att utöva den offentliga kontrollen. Det är främst för- svarssekretess i 15 kap. 2 §, sekretess till skydd för säkerhets- eller bevakningsåtgärder i 18 kap. 8 § eller sekretess till skydd för risk- och sårbarhetsanalyser i 18 kap. 13 § offentlighets- och sekretess- lagen som kan bli aktuell att tillämpa för uppgifter hos kontroll- myndigheten. Det finns även bestämmelser om tillsynssekretess i 30 kap. som ska beaktas. Sekretess enligt de nu nämnda paragraferna gäller oavsett hos vilken myndighet uppgifterna finns. Om kontrollmyndigheterna genom den offentliga kontrollen får tillgång till uppgifter som är sekretessbelagda enligt dessa bestämmelser, kommer uppgifterna därför att ha samma sekretesskydd hos kontrollmyndigheten som de haft hos den verk- samhetsutövare som omfattas av offentlighets- och sekretesslagen. 10523 § 7 och 25 § livsmedelsförordningen. En annan fråga är i vilken mån en verksamhetsutövare som om- fattas av offentlighets- och sekretesslagen över huvud taget i ett ärende om offentlig kontroll kan överlämna uppgifter om risk- bedömningen som omfattas av sekretess till kontrollmyndigheten. Sekretess gäller nämligen även mellan myndigheter, vilket innebär att uppgifter som omfattas av sekretess hos en verksamhetsutövare inte kan överlämnas till kontrollmyndigheten med mindre än att det tillåts med stöd av en sekretessbrytande bestämmelse. När det gäller ärenden om offentlig kontroll kan uppgifter som begärs från kon- trollmyndigheten och som omfattas av sekretess hos verksamhets- utövaren dock lämnas över med stöd av 10 kap. 17 § offentlighets- och sekretesslagen, som bland annat föreskriver att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en myndighet om uppgiften behövs där för tillsyn över den myndighet där uppgiften förekommer. Det konstateras att det lämnas uppgifter från verksamhetsutövarna avseende dricksvattenkvalitet, faroanalys och egenkontrollprogram till kontrollmyndigheten för att denna ska kunna fullgöra den offent- liga kontrollen. Säkerhetsskyddslagen ska beaktas vid informationsutbyte Utöver att bedöma förutsättningarna för ett ändamålsenligt infor- mationsutbyte mellan olika myndigheter och aktörer utifrån bestäm- melserna i offentlighets- och sekretesslagen ska utredningen enligt utredningsdirektiven även analysera frågan utifrån bestämmelserna i säkerhetsskyddslagstiftningen. En aktör som omfattas av säkerhetsskyddslagen har långtgående skyldigheter enligt denna. Det är viktigt att en aktör som till någon del bedriver verksamhet som är av betydelse för säkerhet identifierar detta, oavsett om det rör sig om staten, kommuner, regioner eller enskilda. Det finns dock ingen förteckning, tillstånds- prövningsprocess eller liknande som tydligt pekar ut vilka som be- driver säkerhetskänslig verksamhet. Det är istället varje aktörs egna ansvar att hålla sig informerad, göra bedömningar och bedriva sin verksamhet enligt de författningar som gäller på säkerhetsskydds- området. Till stöd för bedömningen finns föreskrifter, rekommen- dationer och rådgivning från Säkerhetspolisen, Försvarsmakten och de övriga tillsynsmyndigheterna. Vilka som är tillsynsmyndigheter framgår av 7 kap. 1 § säkerhetsskyddsförordningen. Utgångspunkten för bedömningen av om en verksamhet har bety- delse för säkerhet (säkerhetskänslig verksamhet) är enligt förarbetena till säkerhetsskyddslagen om verksamheten till någon del ryms inom yttre och inre säkerhet. yttre säker- het kan delas in i territoriell suveränitet och politisk självständighet. inre säkerhet har angetts att röra påverkan på förmågan att upprätthålla och säkerställa statsidé avseende funktion, hand- lingsfrihet och oberoende.106 Även en samhällsviktig verksamhet kan enligt förarbetena vara av betydelse för säkerhet. Avgörande för om en verksamhet kan anses röra säkerhet bör vara om en illvillig handling (exempelvis spioneri, sabotage eller terroristbrott) skulle kunna med- föra skadekonsekvenser på nationell nivå. Sådana skadekonsekvenser kan till exempel vara störningar i eller bortfall av leveranser, tjänster och funktioner som är nödvändiga för samhällets funktionalitet ur ett nationellt perspektiv. Ett annat skäl till att en verksamhet kan anses vara av betydelse för säkerhet är om det där hanteras säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter.107 Detta oavsett om uppgif- terna rör den egna verksamheten eller härrör från någon annan verk- samhetsutövare. Livsmedelsförsörjningen och vattenförsörjningen är sektorer som ofta pekas ut som samhällsviktiga verksamheter både nationellt och internationellt.108 Den verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten bör därför ta ställning till om det till någon del bedrivs säkerhetskänslig verksamhet. Utöver detta kan verksamhetsutövaren också hantera uppgifter som bedöms som säker- hetsskyddsklassificerade och därigenom anses bedriva säkerhetskäns- lig verksamhet. Detsamma gäller för myndigheter och kommuner som hanterar säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i sin verksamhet. För att en uppgift ska anses vara säkerhetsskyddsklassificerad måste den dels röra säkerhetskänslig verksamhet, dels omfattas av någon sekretessbestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen. Det är viktigt att komma ihåg att båda kriterierna måste vara uppfyllda. Det förutsätts att en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift till sin natur 2017/18:89, s. 43–44. 2017/18:89, s. 43–45. 2017/18:89, s. 44. är sådan att uppgiften materiellt sett kan hänföras till en bestäm- melse om sekretess, med hänsyn till antingen säkerhet eller förbindelser med någon annan stat eller mellanfolklig orga- nisation. Särskilt relevant för vägledning i fråga om vilka uppgifter som medför krav på säkerhetsskydd är den så kallade försvarssekre- tessen i 15 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen. Så som utred- ningen redogjort för kan det finnas vissa uppgifter inom dricksvattenförsörjningen som omfattas av denna bestämmelse. Även andra bestämmelser om sekretess kan dock agera som vägledning, till exempel uppgifter som är sekretessbelagda enligt 18 kap. 8 § offent- lighets- och sekretesslagen.109 Om den verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten eller någon myndighet med ansvar inom dricksvatten- försörjningen bedömer att det bedrivs säkerhetskänslig verksamhet, ska denna utreda behovet av säkerhetsskydd, vilket ska göras i en säkerhetsskyddsanalys. Med utgångspunkt i analysen ska de säker- hetsskyddsåtgärder planeras och vidtas som behövs med hänsyn till verksamhetens art och omfattning, förekomst av säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter och övriga omständigheter. En av de säker- hetsskyddsåtgärder som nämns i lagen är informationssäkerhet, som bland annat ska förebygga att säkerhetsklassificerade uppgifter obe- hörigen röjs, ändras eller görs otillgängliga eller förstörs.110 Övriga säkerhetsskyddsåtgärder är fysisk säkerhet och personalsäkerhet. Bland annat framgår av säkerhetsskyddslagen att den som genom en anställ- ning eller på något annat sätt ska delta i säkerhetskänslig verksamhet ska säkerhetsprövas.111 Skyddet av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter behöver hålla en jämn nivå oavsett i vilken verksamhet de förekommer. I den riskbaserade metoden förutsätts att uppgifter lämnas från verksam- hetsutövare till myndigheterna, mellan myndigheter och från myndig- het till verksamhetsutövare. Den som tar emot en säkerhetsskydds- klassificerad uppgift från en annan aktör bör ha som utgångspunkt att godta dennes klassificering samt kommunicera om lämpliga skydds- åtgärder.112 Det är också den aktör som upprättat handlingen som har bäst möjlighet att bedöma vilken skada ett röjande skulle medföra för säkerhet, särskilt om uppgifterna rör aktörens egen 109Säkerhetspolisen, 2019, Vägledning i säkerhetsskydd – Introduktion till säkerhetsskydd, s. 20. 1102 kap. 2 § säkerhetsskyddslagen. 1113 kap. säkerhetsskyddslagen.