sou · H8B324 · 2021-01-01 00:00:00 — Hälso- och sjukvården och har olika uppdrag i sjukskrivningsprocessen och det är inte meningen att konsensus mellan aktörerna ska föreligga i samtliga fall. För att individen ska uppfatta processen som begriplig behöver det dock finnas hög tillit mellan aktörerna, i meningen att aktörerna har förtroende för att den andra aktören gör rätt utifrån sitt uppdrag. 5.2Regler som berör sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen finns i flera olika lagar Bedömning: Att sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen regleras i olika lagrum skapar otydligheter som gör processen svår att förstå och som kan leda till att stöd för återgång i arbete för- sämras. De problem som uppstår med anledning av att regler finns i olika lagar kan i många fall lösas genom samverkan. Arbetsgivares skyldigheter inom ramen för sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen regleras i olika lagrum och kan vara svåra att överblicka. Lagstiftaren och myndigheterna bör ta hän- syn till detta vid framtida förändringar i lagar, förordningar och föreskrifter som påverkar arbetsgivares skyldigheter. Olika regelverk reglerar olika delar av sjukskrivnings- och rehabili- teringsprocessen vilket kan göra det svårt för aktörerna att veta vad som gäller, och i förlängningen till att individen får motstridig eller Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … felaktig information eller fel stöd. Nedan redogör vi för tre exempel på sådana svårigheter. 5.2.1Arbetsgivarens ansvar i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen regleras i flera lagrum Att arbetsgivare vet vilket ansvar man har för individens arbetsan- passning och rehabilitering tillbaka till arbete kan vara avgörande för att rätt stöd ges till individen. Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar följer av arbetsmiljölagen (AML), socialförsäkringsbalken (SFB) samt indirekt genom reglerna om saklig grund för uppsägning i lagen om anställningsskydd (LAS) och Arbetsdomstolens praxis. I AML finns regler om arbetsgivarens skyldighet att organisera och ha rutiner för förebyggande arbetsmiljö- arbete, arbetsanpassning och rehabilitering. De föreskrifter som tar fram förtydligar de regler som finns i AML och utövar endast tillsyn över de regler som finns i AML. I SFB anges att arbetsgivaren: ska efter samråd med den försäkrade lämna de upplysningar till Försäk- ringskassan som behövs för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas och även i övrigt medverka till det. Arbets- givaren ska också svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering.6 Att lagstiftning avseende arbetsgivares rehabiliteringsansvar finns i olika lagar gör det svårt för arbetsgivare att få överblick av vilka skyl- digheter de har inom ramen för sjukskrivnings- och rehabiliter- ingsprocessen som helhet. En annan konsekvens är att individens rättigheter riskerar att inte tillgodoses eftersom inte utövar tillsyn över de regler som finns i SFB. I de fall arbetstagare och arbetsgivare inte är överens om vilka rehabiliteringsåtgärder som bör erbjudas av arbets- givaren kan , som har tillsyn över rehabiliterings- verksamhet som regleras i SFB,7 hjälpa individen genom att kalla till avstämningsmöte, utbyta information i övrigt med arbetsgivaren eller begära in plan för återgång i arbete från arbetsgivaren. Försäk- ringskassan har dock inga sanktionsmöjligheter gentemot arbets- 630 kap. 6 a § SFB. 7Försäkringskassans ansvar beskrivs i avsnitt 2.4. Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … givaren om arbetsgivaren inte gör det denne ska. kan också uppmärksamma på arbetsgivare som inte fullgör sitt ansvar enligt arbetsmiljölagen eller socialförsäkrings- balken.8 I avsnittet om och samverkan (se avsnitt 6.2.3) framgår dock att ytterst få anmälningar görs. utövar inte heller tillsyn på individnivå utan på organisatorisk nivå, till exempel över arbetsgivarens skyldigheter att organisera arbetsmiljöarbetet på ett ändamålsenligt sätt utifrån gällande regelverk. Om en individ inte får det stöd av sin arbetsgivare som de anser sig ha rätt till är det således oklart hur individen ska gå tillväga i de fall dialog med arbetsgivare och inte har någon verkan. hänvisar, i dialog med utredningen, till individens fackliga företrädare. De fackliga företrädarna är ense med om att facket är rätt instans. De fackliga företräd- arna kan hjälpa sina medlemmar i dialogen med arbetsgivaren, men för de som inte är medlem i facket saknas denna möjlighet. Vi kan därmed konstatera att det saknas en aktör som har ansvar att tillse att individen får rehabiliterande åtgärder. 5.2.2Omplacering har en betydelse i arbetsrätten och en annan betydelse i socialförsäkringsbalken Arbetsgivare och har olika utgångspunkter för vad omplacering betyder. Detta skapar förvirring och problem i dia- logen mellan och arbetsgivarna och skapar därmed indirekt problem för individerna i processen. Det framgår av SFB att efter dag 90 ska vidga sin prövning av arbetsförmågans nedsättning till att även beakta om den försäkrade kan försörja sig efter en omplacering till annat arbete hos arbetsgivaren.9 Det innebär att ska utreda om arbetsgivaren kan erbjuda ett annat arbete, än det ordinarie, som arbetstagaren klarar av trots nedsättning av arbetsförmågan. Denna bedömning ska göras oavsett om arbetstagaren kan eller inte kan antas återgå till sitt vanliga arbete.10 Enligt förarbetena framgår att 8Försäkringskassan (2019), Sjukpenning, rehabilitering och rehabiliteringsersättning. Vägled- ning 2015:1, version 12, s. 157. 927 kap. 47 § SFB. 2007/08:136, s. 101. Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … avsikten med denna regel inte är att vare sig vidga eller minska det rehabiliteringsansvar som en arbetsgivare har: Det innebär bl.a. att rena förekomsten av arbetsuppgifter hos arbets- givaren som den försäkrade skulle kunna utföra inte medför att sjuk- penningen ifrågasätts. Den försäkrade måste bl.a. utifrån gällande arbetsrättsliga principer ges möjlighet att utföra dem. Om det finns lediga arbetsuppgifter som den försäkrade kan utföra är dock arbetsgivaren ofta inom ramen för sin rehabiliteringsskyldighet skyldig att erbjuda den försäkrade dessa uppgifter. Om den försäkrade nekar att ta arbete som han eller hon rimligen bör acceptera ska fortsatt sjukpenning inte betalas ut.11 Begreppet omplacering har i allmänhet en annan betydelse för arbets- givare och när ber en arbetsgivare att utreda om en anställd kan omplaceras så kan det därför hända att arbetsgivaren tror att efterfrågar en omplaceringsutredning enligt 7 § andra stycket LAS.12 En omplaceringsutredning enligt 7 § andra stycket LAS innebär att arbetsgivaren ska se över samtliga lediga anställningar i dennes verksamhet. En sådan omplaceringsutredning ska göras först efter att möjligheterna till återgång i ordinarie arbete eller annat arbete inom ramen för arbetsskyldigheten är uttömda. 7 § andra stycket LAS syftar till att värna en fortsatt anställning då alternativet är en uppsägning. Detta innebär att det föreligger saklig grund för uppsäg- ning om en arbetstagare, utan godtagbar anledning, avböjer ett sådant omplaceringserbjudande (se också avsnitt 2.2.5). Arbetsgivarföre- trädare skriver att: Arbetsgivare har mycket sällan skyldighet att redan efter 90 dagars sjuk- skrivning vidta en omplaceringsutredning enligt 7 § andra stycket LAS. Arbetstagaren har å sin sida lika sällan en skyldighet att vid den tid- punkten ta ställning till ett erbjudande om en helt annan typ av anställning som kanske till om med finns på en annan ort. 7 § andra stycket LAS blir nämligen aktuell först när saklig grund för uppsägning kan föreligga, dvs när rehabiliteringsansvaret är fullgjort och arbetsgivaren konstaterat att arbetsförmågan är stadigvarande nedsatt samt att arbetstagaren inte kan utföra arbete av betydelse. Att komma till den situationen tar vanligtvis än 90 dagar.13 2007/08:136, s. 61 f. 12Utredningens dialoger med sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessens aktörer. 13Inkommen uppgift från . Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … handläggare förstår inte att deras fråga om ompla- cering uppfattas som den gör, eftersom de inte utgår ifrån samma lag- stiftning som arbetsgivaren när frågan om omplaceringsmöjligheter ställs.14 För individen kan detta innebära att anställningen äventyras i de fall arbetsgivaren inte har arbetsuppgifter att erbjuda individen. Detta torde inte inträffa ofta men arbetstagarföreträdare berättar i dialog med utredningen om att det händer att individer blir uppsagda. I utredningen har vi gjorts uppmärksamma, av arbetsgivarföreträd- are och fackliga företrädare, på att missförstånd avseende begreppet omplacering medför konsekvenser för såväl individer som arbets- givare. Vi har dock inte kunnat verifiera omfattningen av dessa kon- sekvenser. Utredningen har också gjorts uppmärksam på att detta förhållande dessutom kan skapa missförstånd i dialogen mellan och Arbetsförmedlingen. I samband med att individer nekas sjuk- penning därför att de bedöms ha arbetsförmåga i normalt förekom- mande arbete kan individer som fortfarande har kvar en anställning komma till Arbetsförmedlingen genom ett omställningsmöte. Arbets- förmedlare kan då i många fall, enligt uppgift från Arbetsförmedlingen, utgå ifrån att utrett att det inte finns några möj- ligheter till andra arbetsuppgifter hos befintlig arbetsgivare, vilket inte behöver vara fallet. har oftast utrett de möj- ligheter till anpassade arbetsuppgifter som finns hos nuvarande arbetsgivare, och inte omplacering i den mening som finns i LAS. Det kan därför visa sig att arbetsgivaren har möjlighet att omplacera individen och att individen då kan gå tillbaka till sin arbetsgivare. För individen blir konsekvensen en onödig (och obegriplig) omväg via Arbetsförmedlingen till sin ordinarie arbetsgivare. Eftersom indi- viden har en arbetsgivare som kan erbjuda en omplacering hade individen aldrig behövt besöka Arbetsförmedlingen. 14Utredningens dialoger med sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessens aktörer. Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … 5.2.3Flera aktörer utformar planer för återgång i arbete för individen Utredningen har fått kännedom om att såväl individer i processen som arbetsgivare tycker att det faktum att flera olika aktörer i processen utformar rehabiliteringsplaner för individen riskerar att göra stödet svårt och överskåda och aktörernas ansvar otydligt.15, Följande individuella planer för återgång i arbete kan skapas för en individ i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen: 1.Kommunen kan utforma en samordnad individuell plan, så kallad SIP, när en individ behöver insatser från både och hälso- och sjukvården och när insatserna behöver samordnas (2 kap. 7 § SoL). 2.Hälso- och sjukvården ska i samverkan med patienten upprätta en individuell plan för planerade och beslutade rehabiliterings- insatser (8 kap. 7 § sista stycket HSL). Även vid rehabilitering ska en individuell plan upprättas (12 kap. 5 § andra stycket HSL). 3.Arbetsgivaren ska upprätta en plan för återgång i arbete om det kan antas att individens arbetsförmåga kommer att vara nedsatt på grund av sjukdom under minst (30 kap. 6 § SFB). Planen ska i den utsträckning som det är möj- ligt upprättas i samråd med den försäkrade. Planens främsta upp- gift är att vara ett stöd i det arbete som genomförs på arbets- platsen för att göra det möjligt för arbetstagaren att återgå i arbete. 4.Försäkringskassan ska enligt 30 kap. 12 § SFB upprätta en rehabi- literingsplan. Det är en plan för att ska kunna bevaka att arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder genomförs i det enskilda fallet. Det är dessutom ett underlag för att Försäk- ringskassan ska kunna fatta beslut om rehabiliteringsersättning. Vid planering av åtgärder som inte ligger till grund för att bevilja rehabiliteringsersättning kan upprätta plan för återgång i arbete i stället för rehabiliteringsplan. 15Arbetsgivarverket (2017), Yttrande över promemorian Förstärkt rehabilitering för återgång i arbete (Ds 2017:9). s. 2 och Inspektionen för socialförsäkringen (2017), Remissvar Förstärkt rehabilitering för återgång i arbete (Ds 2017:9). Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … samma interna mall och handläggaren gör olika val beroende på vilken situation den försäkrade är i.16 De individuella planerna syftar till att förbättra individens möjlig- heter till effektiv rehabilitering. I planerna görs också bedömningar om individens behov av rehabilitering. Planerna har inte exakt samma syfte även om de till del överlappar. För respektive aktör är det tydligt varför en individuell plan ska utformas och hur den hjälper individen. En enskild individ kan dock ha planer hos flera aktörer . Innehållet i dessa planer är ofta inte samverkat aktörerna emellan vilket innebär att individen kan få motstridiga besked. Det behöver inte handla om allvarliga motstridigheter utan kan vara så enkla saker som skillnader i tidpunkt för insatser eller olika bedömningar av behovet av en viss insats. Om det finns skillnader i de olika aktör- ernas planer för individen kan det vara svårt för individen att förstå vilken plan som ska följas och om någon plan är överordnad någon annan. Ovanstående tre exempel illustrerar hur lagstiftningens konstruk- tion kan skapa problem i samverkan. Vår bedömning är att lagstift- ningen i sig inte är motstridig. Snarare är det överlappande ansvar och ordval som skapar oklarheter för sjukskrivnings- och rehabiliterings- processens aktörer och som i sin tur kan skapa oklarheter för individen. Utredningen gör bedömningen att lösningen på de problem som kan uppstå enligt ovanstående beskrivningar inte i huvudsak ligger i att förändra den befintliga lagstiftningen. Att ha sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen i fokus i lagstiftningsarbetet skulle troligt- vis generera konsekvenser för angränsande (minst lika viktiga) pro- cesser. Trots att sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen är en viktig process, är den inte överordnad anställningstrygghet eller rätt till likvärdig vård. Därutöver inkluderar sjukskrivnings- och rehabi- literingsprocessen ett så stort antal aktörer att den behöver regleras i flera lagrum. 16Försäkringskassan (2019), Sjukpenning, rehabilitering och rehabiliteringsersättning. Vägled- ning 2015:1, version 12, s. 291 f. Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … Olika lagstiftningar kan då, trots omfattande utredningar och genomgång av lagrådet, innehålla samma ordval eller skapa överlapp- ande ansvar. Utredningens bedömning är att aktörerna i sjukskriv- nings- och rehabiliteringsprocessen har ett ansvar att samverka för att denna typ av problem kan undvikas i så hög utsträckning som möjligt. De problem som beskrivs ovan relaterar till behovet av en gemensam terminologi för att samverkan ska underlättas (avsnitt 4.2.2). Aktör- erna i processen måste ta ansvar för att ge de personer som arbetar med individer i processen förutsättningar att förstå varandra över professionsgränser och mellan myndigheter och organisationer. Vi drar slutsatsen att det med anledning av att arbetsgivares ansvar i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen regleras i olika lagrum kan vara svårt för framför allt små och medelstora arbetsgivare att skaffa sig en fullständig bild över vilka skyldigheter arbetsgivaren har i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen. Detta kan i sin tur med- föra konsekvenser för individer. Utredningen anser att det faktum att arbetsgivares skyldigheter inom ramen för sjukskrivnings- och rehabi- literingsprocessen regleras i olika lagrum kräver att både lagstiftaren och myndigheterna beaktar hur framtida förändringar i lagar, för- ordningar och föreskrifter påverkar arbetsgivares skyldigheter i deras arbete inom ramen för sjukskrivnings- och rehabiliteringspro- cessen i sin helhet. Vad gäller begreppet omplacering har vi i våra dialoger med sjuk- skrivnings- och rehabiliteringsprocessens aktörer förstått att det skapar problem i samverkan. Aktörerna behöver föra en dialog om vad de lägger i begreppet omplacering och, om möjligt, komma över- ens om vad som behöver göras för att klargöra hur begreppet ska användas för att det inte ska leda till oklarheter i processen. För individerna i processen är det av betydelse att aktörerna ser till att ensa planer gällande rehabilitering för en enskild individ. Att göra detta kräver goda kontaktvägar och samtycke från individen. Mer om kontaktvägar i avsnitt 4.3.6. Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … Bedömning: Att utbyta medicinska uppgifter kräver samverkan både för själva överföringen av uppgifterna och för att komma överens om vilka uppgifter som ska lämnas. Alla aktörer i sjuk- skrivnings- och rehabiliteringsprocessen behöver medicinska upp- gifter om individen. Det finns behov av att ytterligare underlätta hälso- och sjukvårdens uppgiftslämnande i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen. För individen är det viktigt att de aktörer som ska ge individen stöd får ändamålsenliga medicinska uppgifter från hälso- och sjukvården. Utbyte av medicinska uppgifter är en samverkansfråga mellan hälso- och sjukvården och de andra aktörerna. Flera aktörer i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen har behov av medicinska uppgifter om individen. Till exempel utgör sådana uppgifter grund för bedömning av rätt till frånvaro från arbetet och ersättning och är i många fall tungt vägledande för anpassning och utformning av insatser på, eller i relation till, arbetet. Tillgång till, och behov av, medicinska upp- gifter är dock inte alltid i balans, vilket riskerar att hindra aktörer från att agera ändamålsenligt. När behov av uppgifter inte tillgodoses riskerar processen att stanna upp med konsekvenser för individen. är hälso- och sjukvårdens sammanställning av medicinska uppgifter för att en annan aktör ska kunna uppfylla sitt uppdrag, och förmedling av sådana uppgifter, resurskrävande för hälso- och sjuk- vården och uppgifter borde efterfrågas bara när det verkligen är nödvändigt. Nedan ges en översiktlig bild av hälso- och sjukvårdens möjligheter att lämna medicinska uppgifter och vilket behov respek- tive aktör har av medicinska uppgifter. När det finns diskrepanser i möjligheter att lämna uppgifter och behov av uppgifter blir det pro- blem i samverkan vilket också redogörs för nedan. 5.3.1Hälso- och sjukvårdens möjligheter att lämna medicinska uppgifter Hälso- och sjukvården lämnar medicinska uppgifter i form av intyg med information till sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessens aktörer. Hälso- och sjukvården har en lagstadgad skyldighet att Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … lämna intyg om vården till en individ som efterfrågar ett sådant intyg.17 Det finns däremot ingen lagstadgad skyldighet för läkaren att intyga att arbetsförmågan är nedsatt på grund av sjukdom trots att rätt till sjuklön och sjukpenning kräver ett sådant intyg. I lag- stiftningen anges inte explicit att sjukskrivning är en del av vård och behandling. Enligt kan sjukskrivning ändå vara hälso- och sjukvård och utfärdande av intyg har historiskt ansetts utgöra hälso- och sjukvård.18 Av principer för sjukskrivning framgår också att: Läkares bedömning av funktionsnedsättning med aktivitetsbegränsning och påverkan på arbetsförmåga är ett verktyg vid vård och behandling. Det betyder att bedömningen ska ske med samma medvetenhet, syste- matik och professionalism som andra åtgärder.19 Det finns vissa begränsningar i vad hälso- och sjukvården kan intyga. Av intygsföreskrift, som reglerar läkarnas arbete med intyg, framgår: Vid den bedömning som görs i samband med utfärdandet av ett intyg ska intygsutfärdaren endast uttala sig om sådana förhållanden som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Intygsutfärdaren ska beakta att ett intyg kan få betydelse i rättsliga sammanhang.20 Läkare vittnar om att det är svårt att skriva intygen i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen. I en enkätundersökning till läkare om arbete med sjukskrivning21 uppgav knappt hälften () att sjukskrivningsärenden var problematiska minst en gång/vecka och denna andel var störst bland vårdcentralsläkare (). Fram- för allt ansåg läkarna det problematiskt att bedöma arbetsförmåga, att kombinera att vara behandlande läkare och medicinskt sakkun- nig, att prognosticera varaktigheten av arbetsoförmågan samt att handlägga eventuell förlängning av sjukskrivning när en annan läkare skrivit tidigare intyg. 1710 kap. 3 § patientlag (2014:821). 19roi.socialstyrelsen.se/fmb/om-forsakringsmedicinskt-beslutsstod. 206 kap 2 § avseende hälso- och sjukvård, socialtjänst, läke- medel, folkhälsa m.m. föreskrifter om att utfärda intyg i hälso- och sjukvården; HSLF-FS 2018:54. 21Alexanderson, K. et al (2018), Läkares erfarenheter av arbete med sjukskrivning av patienter. Resultat från en enkät och jämförelser med resultat från motsvarande enkäter , 2008 respektive 2004. Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … I utredningen vård identifieras brister i hantering av intyg som begärs av hälso- och sjukvården (gäller inte bara de intyg som utfärdas inom ramen för sjukskrivnings- och rehabiliteringspro- cessen) som en starkt bidragande orsak till ineffektivitet i vården och en stor del av den administrativa bördan som professionerna i hälso- och sjukvården upplever.22 Som vi redogör för i avsnitt 5.3.4 ökade antalet kompletteringsförfrågningar från till hälso- och sjukvården när fick i uppdrag att stärka kvali- teten i handläggningen. Detta bidrog till frustration inom hälso- och sjukvården vilket i sin tur ledde fram till och gemensamma regeringsuppdrag som handlade om att skapa bättre dialog mellan och hälso- och sjuk- vården.23 Uppdraget resulterade bland annat i åtgärder för att öka kvaliteten i och samarbetet gällande, försäkringsmedicinska under- lag, förebygga behov av kompletteringar och se till att kompletter- ingarna i de fall de behövs blir mer träffsäkra.24 , hälso- och sjukvården och har , inom ramen för överenskommelsen mellan staten och SKR om en effektiv och kvalitetssäker sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocess, utvecklat elektronisk överföring av läkarintyg.25 Att ta fram former för hur upp- gifter ska delas mellan aktörerna i ett individärende förutsätter strukturell samverkan mellan aktörerna. Som delar av arbetet inom ramen för överenskommelsen 2020 ingår bland annat att vidare utreda och vidareutveckla påbörjad utveckling av ifyllnadsstöd vid intygsutfärdande och att genomföra en förstudie gällande utveckling av försäkringsmedicinsk terminologi, begrepps- användning och klassifikationer.26 22SOU 2016:2, Effektiv vård. 23Socialdepartementet (2018) Uppdrag angående bättre dialog mellan och hälso- och sjukvården. S2017/03739/SF. 24Försäkringskassan och (2019), Bättre dialog mellan och hälso- och sjukvården. Ställningstaganden och åtgärder för en mer ändamålsenlig sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocess, s. 27. 25Staten, genom , och Kommuner och Regioner, SKR (2019), En kvalitetssäker och effektiv sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocess Överenskommelse mellan staten och Kommuner och Regioner 2020, s. 10–11. 26Staten, genom , och Kommuner och Regioner, SKR (2019), En kvalitetssäker och effektiv sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocess Överenskommelse mellan staten och Kommuner och Landsting 2020, s. 10–11. Analys av nuvarande förhållanden för samverkan … 5.3.2Individens behov av medicinska uppgifter Individen måste, för rätt till ersättning och frånvaro, styrka sin arbets- förmågenedsättning på grund av sjukdom med ett läkarintyg.27 Individen kan dock sägas behöva läkarintyg av två skäl. För det första som ordination och del av vård och behandling – individen behöver förstå vad hen ska göra för att bli medicinskt rehabiliterad. För det andra behöver individen ett läkarintyg för att styrka nedsatt arbets- förmåga på grund av sjukdom i syfte att: •styrka rätt till sjuklön efter åttonde dagen i en sjukskrivning, eller tidigare vid särskilda skäl; så kallade förstadagsintyg (gäller an- ställda),