sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — Det vanligaste tolkningen är att husa- är en gammal genitiv pluralis av ordet hus, det vill säga husens by eller en by av hus.1015 Den norska ortnamnsforskaren ansåg att Húsabýr mest sannolikt betydde ”en vel bebygget Gaard, der har mange, gode eller prægtige huse”.1016 En annan tolkning är att det är fråga om visthus för förvaring av kungens uppbörd i form av naturaprodukter,1017 förvaringshus för ledungsskepp och utgångspunkt för budkavle om ledung och landvärn1018 eller – i anslutning till tolkningen välbebyggd gård – att det varit fråga om ”de visthusbodar och gästabudshallar, som varit utmärkande för de kungliga förvaltningsgårdarna”.1019 En tredje tolkning är att hus inte betyder byggnad utan skydd och att det alltså skulle vara fråga om en skydds- eller försvarsgård.1020 En fjärde tolkning, men på delvis annan etymologisk grund, är att husa(r)- är en term för centralort, och då kan det vara fråga om antingen nya namn på gamla centralorter eller namn på nybildade centralorter.1021 anslöt sig till en av lanserad teori om att först betydde en väl bebyggd gård, att 1010 2000 s. 59, jfr även s. 62. 1011 2000 s. 9-38, ssk. s. 12-13 och 35-38; se även 1974 s. 118; 1998 s. 42; , ”’Huseby-problemet’ – igen” i (red.) 2000 s. 175. 1012 2000 s. 60 och 62. 1013 Steinnes 1955 s. 5-6; 2000 s. 54. 1014 2000 s. 56-59. 1015 2000 s. 57. 1016 , Norske Gaardnavne. Forord og indledning, Kristiania: W. C. Fabritius & Sønner, 1898, s. 57. 1017 1958 s. 154, 1962 sp. 95. 1018 . , Hamnor, husbyar och ledung, Report series no. 29, 1987 s. 65-66; 2004 del 1 s. 132-143. 1019 , och . Studier rörande götalandskapens införlivande med sveaväldet, : Olins antik- variat, 1947, s. 75-80, se även , ”Det forntida och havet” i Svenska Turistföreningens 1915 s. 85-100 på s. 94 och , Ortnamn och ortnamnsforskning, : , 1970, s. 73. 1020 , och . Filologisk, geografisk och historisk ortnamnsanalys. Ortnamn och kultur- historia 1, : , 1960, s. 10-21. 1021 2000 s. 70 och 71-72, , ”Ortnamnen och den forntida sveastaten. Presentation av ett forskningsprojekt” i Namn och bygd 2013 s. 9-31 ssk. s. 10, 12-13 och 22-25. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom denna gård blev en kunglig förvaltningsgård och att namnet på så sätt blev synonymt med kungsgård, bredde ut sig som begrepp och ibland trängde undan äldre namn.1022 För egen del anser jag att man måste ta sin utgångspunkt i att och åtminstone 1200-talets första hälft inte var något centralstyrt rike, utan det var ett konglo- merat av landskap, som hade sina egna lagar, och fram till dess att landskapslagarna skrevs ned även hade egna lagar för olika delar av landskapet, t.ex. i Upp- land.1023 Även inom ett landskap som var de samhälleliga strukturerna oregel- bundna.1024 Detta talar mot att det skulle ha funnits ett enhetligt kungligt godskomplex som sedan upplöstes. Landskapslagarna ger stöd för att öd var ett för relevant begrepp som senast spreds till , och . Detta innebär inte att det fanns något enhetligt system av husabyar, särskilt som det också har ansetts att husabyarna förlorade sin betydelse i samband med de nya slottslänens framväxt.1025 Överhuvudtaget torde det, som har framhållit, finnas anledning till försiktighet med att ”hävda utsagor med generell giltighet för alla husabyar”.1026 Om man tar sin utgångspunkt i de ord som bildar sammansättningen är det fråga om antingen skydds-, försvars- eller förrådsbyggnader, eller en grupp av flera hus som avvek från vanliga byggnader genom att de var större eller mer välbyggda, eller byar som utgjorde centralorter. Om man utgår från de förklaringar som har med byggnadstyper att göra kan det knappast antas annat än att just sådana hus byggdes av kungar eller andra stormän såsom t.ex. biskopar, vilket stämmer överens med att de blev lokala centra eller byggdes på platser som redan var lokala centra, och att de var belägna utmed vatten- eller landleder eller kors- ningar mellan dessa. Det är då inte heller förvånande att de män som förvaltade sådana gårdar eller byar skymtar fram i begreppet husabyman i Dalalagen. Om man utgår från att betyder just centralort, kan det ändå konstateras att det inte är fråga om något enhetligt gods- komplex. Som uttryckte det: ”Dylika processer, varigenom förvaltningstekniska termer övergick till namn på [administrativa centralorter], har uppenbarligen, tvärtemot vad man kanske helst skulle vilja tro, haft en rent folklig förankring och ingalunda varit inspirerade av någon överhet. De hade sin förutsättning i ett mera internt språkbruk och resul- terade i ett namnskick som lämpade sig för de enskilda bygderna [---] men som däremot vållade svårigheter på riksplanet, vilket bl.a. framgår av den ”officiella” typen av medeltida husaby-belägg: ortnamnet följt av en särskiljande di- striktsbeteckning. Själva termen har dessutom av allt att döma ett folkligt ursprung.”1027 1022 , De svenska ortnamnen på -by. En öfversikt, : Kungl. Vetenskaps- och Vitterhets- samhället, 1918, s. 128-129; , ”Birca och bjärkörätt” i Namn och Bygd 1923 s. 135-178 på s. 148. Se även s. 65-73. 1023 och 1933 (Upplandslagen) s. 9. 1024 , Territoriell indelning och skatt i , : , 1972, s. 183-187; 1998 s. 35. 1025 2000 s. 168. 1026 2000 s. 62-63. 1027 2013 s. 24. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom Det kan dessutom mycket väl vara så att en betydelsefull gård blivit centralort i ett om- råde, snarare än att det funnits ett område som försetts med en centralort. Denna slutsats leder emellertid fram till att det inte finns någon otvetydig koppling mellan begreppet Upp- sala öd och ett komplex av gårdar med namnet . De norrländska öd-godsen kallades inte , inget är känt om öds-gods i t.ex. , och det kan inte uteslutas att centralorter i form av husabyar eller orter med andra beteckningar haft olika funktioner i olika landskap. I fanns ett antal kungsgårdar med namnet men det finns ingen källa som säger att det var de som utgjorde öd. Det torde alltså ha funnits olika typer av husabyar om än med vissa gemensamma drag, som föranlett att de fått detta namn. Men inget säger att samtliga dessa husabyar har ingått i öd – det rimlig- aste antagandet är enligt min mening att husabyarna öd är två olika fenomen, om än med viss överlappning. 6.2.6.Kungsgårdar, kungsladugårdar och kungliga parker Ett av problemen med husabyarna – ett problem, vars existens inte är märklig om min slutsats i föregående avsnitt är riktig – är att de inte lämnar någon struktur efter sig; de verkar inte i någon större utsträckning påverka ”senare tiders förvaltning och ramar för utövning av offentlig makt”.1028 Detta gör att det inte är särskilt meningsfullt utifrån syftet med den här texten (även om det är intressant i en rad andra avseenden) att försöka spåra de enskilda husabyarnas samband med kungsgårdar och senare tiders anslag till hovet. Det ska dock nämnas att kronan i ett flertal av härader ännu ägde respektive härads som den enda egendomen i häradet,1029 och av Hälsingelagens öd-gods var två (Hög i Sunded [i ] och Hög på Norrstigen [i ]) kronogods till tid, ett (Hög längst i söder [i ]) kronogods till tid och ett (Kutby [i ]) kronogods till slutet av 1500-talet.1030 En del av sammanblandningen mellan olika typer av statlig eller kunglig egendom ägde rum under tid, då någon skillnad inte gjordes mellan Vasa-ättens ärvda jord och statens jord och då dessutom kyrkans egendomar drogs in till staten.1031 Någon skillnad utifrån jordagodsens ursprung gjordes inte heller när staten förlänade bort jord. Förläningar och donationer, dvs. bortgivande av ärftlig respektive icke ärftlig rätt till jordegendomar,1032 förekom särskilt flitigt under drottning förekom också förläningar som hörde samman med en viss tjänst eller gavs ””.1034 villkorades donationer av gods genom att godsen under vissa förutsättningar skulle återfalla till kronan; dessa gods kallades ’Norrköpingsbesluts-gods’.1035 Under 1500- 1028 , ”Husabyar – en inledning” i (red.) 2000 s. 7-8 på s. 8. 1029 2000 s. 51. 1030 och 1940 s. 301. Jfr 1914 s. 5 och Grundberg 2000. 1031 1895 s. 1-2, Tauson 1846. 1032 1895 s. 9-13. 1033 1895 passim. 1034 1895 s. 13-16. 1035 Nilsson-Stjernquist 1950 s. 26-27. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom och 1600-talen förekom begreppet ’förbjudna orter’ eller ’förbudna orter’, vilket var de om- råden som inte fick omfattas av förläning eller donationer. Det var statens gods vars avkast- ning skulle användas till hovets men även bl.a. arméns och flottans underhåll. med det som löd därunder var anslaget till hovstaten, och öarna därom- kring och i till hovstaten eller stallstaten, samt Ulvesunds län () till stall- staten.1036 T.ex. återkallade drottning förmyndarregering förlä- nade ängar i till hovets stallstat.1037 Under drottning regeringstid (1632 till 1654, regerande ) framgår det indirekt av . forskning att hovets räken- skaper inte fördes på samma sätt år . Exempelvis hörde livgardet till hovstaten men inte , och hov- och riksstallstaterna räknades till hovet men inte åren 1644 eller 1646.1038 Allt detta gör det svårt att följa hovets finansiering och dess samband med olika jordegendomar. Som redan nämnts i avsnitt 6.2.3. tillkom i 34 kap. konungabalken i landslag en ny bestämmelse, där det angavs att konungens parker var konungens enskilda ägor, såsom öd och annat liknande. I kommentar nämns en rad områden som ”Konungens Parker”, nämligen , , , Kinneskoga, Edsmären samt Hunne- och Halleberg, vissa områden vid konungens slott och gårdar samt , som ”räknas ock för Konungens fridkallade Park, derest alt olofligit jagande och skiutande är förbudit”.1039 Tydligt är att det handlar om jakträtten i dessa områden,1040 men efter de olika jaktstadgandena finns en kommentar om ; att den sorterade under konungens egen disposition och hörde till hans hovstat. Detta kommer att behandlas mer utförligt i avsnitt 6.2.8. Vid riksdag slöt sig de ofrälse stånden samman mot adeln och krävde reduktion av de gods som förlänats till adeln. De påminde om att det borde finnas särskilda av kronan ägda gods som kunde finansiera den kungliga hovhållningen och regeringsmakten och som kunde möjliggöra konungens resor i landet. Detta var nu knappast möjligt ”utan största beswär och omkostnad på penningar, sedan både Konungsgårdar och Ladugårdar äro borta, der de dock tilförene Konungen, en lusta och hugnad woro, och ofta orsak gåfwo landet at bese, och med det samma om undersåtarnes tilstånd och klagomål förnimma och förfara”.1041 riksdagsbeslut ansågs en del egendomar alldeles särskilt nödvändiga och omistliga för staten och skulle återkallas, såsom bl.a. kungliga slott och därtill hörande ladugårdar samt hovstallstatens ängar. Särskilt nämndes med tillhörande öar och lägenheter 1036 1895 s. 270. 1037 1895 s. 235. Se Svenska protokoll bd V (1635) s. 158 och bd VI (1636) s. 237. 1038 1895 s. 150 not 1. 1039 (red. ), Swerikes Rikes Lands-Lag, s. 238 med hänvisningar till föreskrifter , 1673 och 1691. 1040 1895 s. 239 hänvisar till en instruktion för riksjägmästaren och tar upp ved, byggnadsmaterial, dagsverken m.m. för slottens och kungsgårdarnas underhåll, jfr s. 240. 1041 (utg.), Handlingar Til Konung , saml. 10, ”Präste- och Borgar- skapets samt Allmogens Supplication til Hennes Maj:t Drottning , uti Riksdag, något för Kröningen öfwerlefwererad om Kronones gods återlösande under Kronan”, : Salvius, 1769, s. 70- 98 på s. 89-90. Jfr härtill även Tauson 1846 s. 68. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom samt , , och län ”för deres besynnerlige beqwembligheeter skuld”.1042 Vid riksdag framhöll adeln, för att förekomma de ofrälse ståndens förnyade begäran om reduktion, att beslut borde genomföras men att inga andra än de i detta beslut angivna omistliga godsen borde anses som öd-gods och kronans patrimo- nium.1043 I riksdagsbeslutet angavs att beslut skulle verkställas så att det som kronan hade bort bibehålla skulle dras tillbaka.1044 riksdag utfärdade på nytt en förklaring om att bl.a. att alla kungsgårdar skulle återställas till kronan.1045 Alla forna kungsgårdar och kronoladugårdar i och samt alla gods i rikets utländska provinser, som tidi- gare tillhört därvarande styrelser skulle anses som ’förbjudna orter’ eller ’förbudna orter’.1046 Det gjordes utredningar för att med hjälp av medeltidshandlingar få fram vilka gods som hade varit kungsgårdar, och det fanns till skillnad från vad gällde grev- och friherreskapen ingen självklar gräns bakåt i tiden.1047 I de landskap som erövrades från ansågs de egendomar som hade hört under den danska kronan överförda till den svenska kronan. Eftersom man inte hade tillgång till handlingar i det danska var det emellertid svårt att få fram uppgifter om vilka gods som längre tillbaka hade hört till den danska kronan.1048 En effekt av reduktionsbeslut var emellertid att innebörden av begreppet kungsgård stadgades.1049 I rättsfallet NJA 1944 s. 458 finns ett exempel på hur äldre donationer av kronogods har hanterats i senare tids rättspraxis, inte minst då det gäller att i efterhand uttolka i vilken egen- skap en regent har donerat egendom. En fastighet som ingått i arv- och eget- gods hade av änkedrottning donerats till , och dona- tionen bekräftades av drottning . Frågan i målet var om fastigheten hade donerats av enskild person, vilket hade betydelse för om den skulle tillhöra församlingen eller en löne- fond. Arv- och eget-godsen hade emellertid enligt domstolarna övergått till kronan innan drottning gjorde sin donation . Hon hade alltså inte agerat i egenskap av enskild person utan som regent. utgjorde kostnaderna för hovet en betydande del av statsfinan- serna. motsvarade hovets budget av statsbudgeten, och var samma andel . fanns ännu ingen strikt uppdelning 1042 4 § 16 p. riksdagsbeslut i Stiernman bd 2 s. 1231-1258 på s. 1244-1245; se härtill Tauson 1846 s. 74 och Nilsson-Stjernquist 1950 s. 27-28. 1043 Tauson 1846 s. 79. 1044 riksdagsbeslut i Stiernman bd 2 s. 1660-1668 på s. 1667. 1045 5-7 §§ riksdagsbeslut i Stiernman bd 2 s. 1806-1826 på s. 1813-1821. 1046 Tauson 1846 s. 82; se till begreppet 1895 s. 231-245 och översiktligt Nordisk familjeboks uggle- upplaga bd 9 sp. 389-391. , historia under konungarne af Pfalziska huset, bd 3, 2, : , 1874, s. 264-276. 1048 , Skånska privilegie- och reduktionsfrågor 1658-1686. Studier rörande skånska räfstepolitik och försvenskning, : , 1944, s. 243-258. 1049 Nilsson-Stjernquist 1950 s. 9. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom mellan hovämbetsmän och riksämbetsmän, varför det är svårt att slå fast vilka kostnader som hörde till hovet.1050 synes hovhållningskostnaden, exklusive livgardet och , åter ha uppgått till av statsbudgeten.1051 var andelen – men beroende på vilka kostnader som räknas till hovet, kan andelen beräknas till allt från . har satt detta i samband med hovets funktion – ”to keep up the image of royal power”1052 – men också konstaterat att det var stor oordning i hovfinanserna fram till tid; denne konung ställde högre krav på redovisning och revision.1053 Han lät göra upp en riksstat, som fram utgjorde en grund för utformningen av budgetarna.1054 Därigenom infördes också systemet med bestämda hovanslag, som står till konungens fria förfogande.1055 har analyserat hovfinanserna under frihetstiden.1056 Som nämnts i avsnitt 2.4.3.kunde konungen enligt 20 § regeringsform agera självständigt och utan riks- rådets hörande i fråga om hovet och dess personal, och i 30 § regeringsform angavs det uttryckligen att ”Kongl. Maj:ts hof står under dess enskilta disposition”. Detta innebar, som har konstaterat, att hovekonomin, ”dvs. hela den grupp av statsutgifter och här- för skedda anordningar, som sammanhängde med den kungliga familjens och hovets, resp. de särskilda hovens, löpande behov, omhänderhades av ett från den statliga finansförvalt- ningen i övrigt tämligen fristående organ, hovförvaltningen”.1057 Överstemarskalken skulle enligt 35 § regeringsform vårda sig om konungens hov, slott och hus samt förestå, ordna och och styra om konungens taffel och hovfolk med vad därtill hörde. Överstemarskalken, som skulle vara ett av riksråden, lade fram förslag till budget för hovstaten. Han skulle också ta ut de anslagna medlen och överlämna dem till hovmarskalken, som använde dem. Konungen disponerade över vissa kungsgårdar, och han och drottningen disponerade enskilt över de handpenningar som anslagits åt dem. fastställdes en budget för med vissa poster, och sättet att ställa upp budgeten utvecklades på sätt som närmare framgår av Åmarks redogörelse och tabeller. Kostnader för livdrabanter och livgarde hörde till hovstaten, men tog upp dem under militära utgifter.1058 Kostnaden för byggande av fördes över från hovstaten till en särskild myndighet, Slottsbyggnadsdeputationen. Detta visar att det inte heller är helt enkelt att bedöma hovbudgetens andel av stats- budgeten, men med utgångspunkt i Åmarks tabell över huvudposterna i samtliga statsbud- getar kan denna andel beräknas till , 1050 , Rikets uppbörd och utgift. Statsfinanser och finansförvaltning under senare , : , 1955, s. 212-218 och 409. 1051 1895 s. 150. 1052 1999 s. 76. 1053 1999 s. 56-79 och 255-259. 1054 1896 s. 413; , ”Ständernas makt över statsreglering och beskattning” i Riksdag. Historisk och statsvetenskaplig framställning, : , 1934, avd. 1, bd 6, del 2, s. 265- 311; se även , Statsreglering och finansförvaltning i till och med frihetstidens ingång, : , 1928, ssk. 1055 Reuterskiöld s. 75. 1056 1961 s. 313-340. 1057 1961 s. 313. 1058 Se härtill 1961 s. 342-349 och 352. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom med vissa avvikelser uppåt och nedåt , för att sedan öka till och framåt.1059 har framhållit svårigheterna i att beräkna de egentliga hovkostnaderna un- der frihetstiden, beroende på dels sättet att beräkna naturaförmåner, dels penningvärdets försämring. Hans slutsats är emellertid att konungahuset förbrukade av statsfinanserna, med avvikelser uppåt vid kröningar m.m., och att denna procentandel också gällde senare del. Vid en internationell jämförelse var denna siffra normal eller till och med låg. Dock har då inte räknats in kostnaderna för livgardet och un- derhållet av slotten, vilket medför att den totala hovhållningskostnaden kan ha utgjort så mycket som av statsbudgeten.1060 När det gäller de olika delposterna inom hovanslaget har utgått års budget.1061 Där förekom följande delposter. Hovstatens avlöning och kostpenningar Liveristaten (dvs. den livréklädda tjänstepersonalen) Konungens extra ordinarie hovstat Hovanslaget och dess olika delposter statsbudget. Utöver de poster som framgår av tabell 1 tillkom kostnader för vissa ytterligare lustslott och kungsgårdar, nämligen och , samt kostnader för livdrabanter och livgarde. Hela statsbudgeten omfattade detta år 5 924 silvermynt. särredovisades tronföljarparets hovstat, eftersom då utsågs till tronföljare och året därpå gifte sig med av . Successivt under de föl- jande decennierna tillkom särskilda stater för deras barn kronprins (och senare kron- prins samt slutligen för dennes barn, efterhand som och tillträdde konungaämbetet), hertigarna och samt prinsessan . Inköp av kungsgårdar till och (respektive Tullgarn) för- anledde betydande omkostnader. Även om hovstatens anslag kan te sig tillräckligt väl till- 1059 1961 s. 314-319. 1060 2009 s. 97-100. 1061 1961 s. 319-320. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom tagna, förekom återkommande ekonomiska underskott i hovfinanserna och även i kungafa- miljens enskilda ekonomi, vilka genom försorg täcktes genom lån och komplet- terande anslag.1062 6.2.8.Kungsgårdar under konungens enskilda disposition före 1809-10 års överenskommelse Det skulle uppenbarligen föra för långt att här försöka närmare analysera de olika Upp- sala öd-gods, husabyar, kungsgårdar och kungsladugårdar som funnits genom historien och i vilken mån de har hört till staten antingen på så sätt att avkastningen tillfallit statskassan eller på så sätt att de fallit under konungens enskilda styrelse vilket medfört att avkastningen finansierat hovhållningen och ; därtill kommer som framgått också enskilda egen- domar som blivit kronans. Av visst intresse är att ’öd’ fortfarande var ett levande begrepp, något som kommer att framgå när omtalas i det följande. Naumann har konstaterat att det utöver själva hovhållningsanslagen är svårt att beräkna hur stora intäkter de kungsgårdar m.m. som stod under konungens enskilda dispo- sition gav.1063 Här begränsar jag mig till att ge en bild av läget års överenskommelse, då följande egendomar stod under konungens enskilda styrelse.1064 med slott och lustträdgård. räknades till , skeppslag och och ligger numera i kommun. Gården anlades och byggdes av riksmarsken . kallades då Jacobsdal. Hans son sålde egendomen till riksänkedrottningen . Hon kallade gården efter prins , son till , och gav den till honom i faddergåva. Efter hans död blev åter innehavare, och efter hennes död blev det statlig egendom och kungsgård. Det överlämnades till enskilda dis- position. Denne förklarade sedan i en av Bramstång citerad skrivelse att han ”updragit och öfwerlåtit” på tronföljaren ”aldeles på lika sätt, som wj samma Sjelfwe innehaft”.1065 ”Uppdragit och överlåtit” är en formulering som sedan återkommer beträffande och får anses syfta på överlåtelse av en vidsträckt dispositionsrätt men inte äganderätt. överlämnades med underlydande hemman och lägenheter, dock med vissa undantag,1066 till änkedrottning på hennes återstående livstid för att hon skulle åtnjuta inkomsterna därav. Detta skedde i byte mot och kungs- gård, som hon hade haft rätt till enligt giftermålskontrakt av 1062 1961 s. 319-340. 1063 Naumann 1879-84 bd 2 s. 322-328. Se också Nilsson-Stjernquist 1950 s. 168-182. 1064 Denna översikt bygger främst på statsutskottets memorial , se riksdag, Ridderskapet och Adelns protokoll, bd 5:2, , s. 545-569. Jag har inte gått vidare och granskat bakgrundsmaterialet, som finns i , Utskottshandlingar , , R 4198. 1065 Bramstång Hov och slott s. 224. 1066 Undantagna var ”den så kallade wid Norr , Polska Udden, Storängen, som brukas under och 2:ne nybyggda Vagnshus wid , hwilka Konungen förbehållit sig att nyttja så länge de, i brist af andre wagnsrum, för Kongl. Hof-Stallet äro nödige”, memorial s. 546. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom 1766.1067 Enligt detta kontrakt hade hon rätt inneha som änkesäte, försett med ”anständiga meubler och husgerådspersedlar”, och hon hade rätt att ”dess afkomster uti wed, hö, wildt och fiske nyttja och åtnjuta”.1068 hade inget åsatt mantal, men hade underlydande hemman om sammanlagt 12 ½ mantal och därutöver ytterligare utarrenderade lägenheter. Staten anslog 2 227 rdr till drottningens skötsel av och byggnaderna, men hon avlönade i övrigt sitt hov av kungs- gårdens inkomster.1069 användes med konungens tillstånd ett be- lopp om 1 111 rdr bco av arrendet från för reparation av rummen på samt för inköp av möbler, då ”Hennes Maj:t sjelf låter besörja desse reparationers werkställighet och Meublers inköp”.1070 räknades till , skeppslag och och ligger numera i kommun. byggdes av riksamiralen och ägdes därefter av , som byggde ut . fick det som säkerhet för fordringar på De och tilldömdes äganderätten, men kronan löste in det till underpris.1071 var därefter kungligt lustslott. hade inget åsatt mantal. inrättades en militär kadettskola på , Krigsakademien, senare och .