sou · H9B381 · 2021-10-19 00:00:00 — Vidare är det vattenmyndighet- erna som beslutar om miljökvalitetsnormer för olika vattenföre- komster och skyddade områden i respektive distrikt, med stöd av Havs- och vattenmyndighetens och SGU:s föreskrifter samt vägled- ning. Det finns fyra sorters vattenförekomster: sjöar, vattendrag, kustvatten och grundvatten. Som huvudregel krävs att vattenföre- komsterna måste ha en viss storlek, även om det finns undantag. Till skillnad från EU:s ramdirektiv för vatten och vattenförvalt- ningen används inte begreppet vattenförekomst dricks- vattendirektiv. Istället används begreppet tillrinningsområden för uttagspunkter för dricksvatten och övervakning ska ske i ytvatten, grundvatten eller råvatten. Utredningen bedömer att det bör vara 65Se 5 kap. 11 § där det framgår att myndigheter och kommuner inom sina ansvars- områden ska vidta de åtgärder som behövs enligt ett fastställt åtgärdsprogram. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet upp till vattenmyndigheterna att närmare bestämma avgränsningen av tillrinningsområdena för uttagspunkten för dricksvatten. Ett sådant tillrinningsområde kan omfatta både mark, ytvatten, grundvatten och råvatten. Det är inte säkert att det ytvatten eller grundvatten som ingår i det bestämda tillrinningsområdet också är vattenföre- komster så som avses inom vattenförvaltningen. Med detta i beaktande är det inte helt enkelt att få riskbedöm- ningen och riskhanteringen avseende tillrinningsområdena och vatten- förvaltningen i övrigt att helt harmoniera med varandra så att de synergieffekter som man vill uppnå kommer till stånd. Vidare finns det svårigheter att översätta kraven dricksvattendirektiv till systemet med miljökvalitetsnormer. Det finns nämligen inga när- mare krav för ytvatten eller grundvatten i dricksvattendirektivet. De parametervärden som anges i dricksvattendirektivet är sådana värden som ska uppnås vid den punkt där vattnet tappas ur kranen, alltså efter beredningen. Det kan också konstateras att det inte finns särskilda miljökvalitetsnormer för ytvattenförekomster som tar sikte på att vattnet ska beredas till dricksvatten, även om vattenmyndig- heterna enligt vattenförvaltningsförordningen kan besluta om sådana. Det är svårt att inom ramen för denna utredning överblicka konse- kvenserna av att införa nya miljökvalitetsnormer som i vissa delar bygger på dricksvattendirektivet, eftersom detta påverkar även andra frågor såsom till exempel tillståndsprövningen i förhållande till miljö- kvalitetsnormer. Utredningens bedömning är mot bakgrund av vad som anges ovan att det bör finnas möjlighet för vattenmyndigheterna att be- sluta om riskhanteringsåtgärder, utan att koppla dessa åtgärder till systemet med miljökvalitetsnormer. Det bör därför införas bestäm- melser som möjliggör för vattenmyndigheterna att fatta beslut om förebyggande och begränsande åtgärder som rör ett tillrinningsområde, om det behövs för att skydda kvaliteten på dricksvattnet, vilket då ska framgå av riskbedömningen. I bör det framgå att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får besluta om riskhanteringsåtgärder i tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten, om det be- hövs för att skydda kvaliteten på dricksvattnet. Vidare bör reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela närmare föreskrifter om sådana riskhanteringsåtgärder. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet I det föreslagna kapitlet i vattenförvaltningsförordningen, 7 a kap., bör det införas en bestämmelse med innebörden att det är vatten- myndigheten som ska besluta om sådana förebyggande och begrän- sande åtgärder i tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricks- vatten, som myndigheter och kommuner ska vidta. De åtgärder som vattenmyndigheten beslutar om bör således inte vända sig till en- skilda verksamhetsutövare, utan de bör istället rikta sig mot kom- muner och myndigheter, på ett liknande sätt som de åtgärder som vattenmyndigheterna föreslår och beslutar om med anledning av ram- direktivet för vatten. Enligt utredningens bedömning bör det främst handla om sådana åtgärder som avses i 6 kap. 5 § 1 vattenförvalt- ningsförordningen. Det blir sedan en fråga för respektive kommun eller myndighet att med de styrmedel som finns tillgängliga omsätta åtgärderna i praktiken. Administrativa åtgärder riktade mot myndigheter och kommuner kan resultera i krav på verksamhetsutövare av olika slag att vidta en fysisk åtgärd eller att vidta administrativa åtgärder i syfte att senare kunna vidta en åtgärd. I det läget kan regler om tillsyn och andra befogenheter för tillsynsmyndigheten i och andra berörda lagstiftningar bli aktuella. Till exempel kan en tillsynsmyn- dighet enligt 26 kap. 9 § meddela de föreläggande och förbud som behövs för att samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken ska följas. De förebyggande och begränsande åtgärder som vattenmyndigheterna beslutar om kan även bli vägledande i det enskilda fallet när det gäller tillståndsprövning och anmälningspliktiga verksamheter. Vattenmyndigheterna bör dock endast fatta beslut om förebygg- ande och begränsande åtgärder, om det behövs utöver de åtgärder som vattenmyndigheterna beslutat om med anledning av EU:s ram- direktiv för vatten och 5 kap. 4 § . Det bör också framgå i den nya bestämmelsen att de begränsande och förebyggande åtgärderna ska ingå i de åtgärdsprogram som avses i 6 kap. 1 § vattenförvaltningsförordningen. Åtgärderna hanteras därefter i den ordning som redan gäller för åtgärdsprogrammen. Det innebär bland annat att åtgärderna ska vara föremål för samråd och att kommuner och myndigheter har en skyldighet att följa dem. Det sistnämnda framgår av 5 kap. 11 § . Av bestämmelserna för åtgärdsprogram i vattenförvaltningsförordningen framgår också att åtgärderna ska ha vidtagits senast efter att åtgärdsprogram- Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet Det krävs ändringar i 5 kap. 7 och 9 §§ för att förtydliga att åtgärdsprogram kan innehålla andra åtgärder än de som krävs för att följa en miljökvalitetsnorm. I vattenförvalt- ningsförordningen bör det förtydligas i 6 kap. 1 § att vattenmyndig- heterna ska beakta riskbedömningen avseende tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten när åtgärdsprogram enligt den bestämmelsen ska tas fram och fastställas. Vidare bör det framgå att åtgärdsprogrammen får innehålla åtgärder för att skydda kvaliteten på dricksvatten. En sådan ändring kan regeringen göra med stöd av 5 kap. 10 § andra stycket . Det har riktats kritik mot de åtgärdsprogram som vattenmyndig- heterna tagit fram gällande avrinningsdistrikten. Till exempel har det angetts att programmen inte är tillräckliga precisa och konkreta, inte tillräckligt förankrade hos berörda aktörer och att det kan ifråga- sättas om vattenmyndigheterna kan ålägga andra myndigheter och kommuner uppgifter.66 Det finns därför en överhängande risk att de förebyggande och begränsande åtgärder som vattenmyndigheterna enligt utredningens förslag ska kunna besluta om får samma kritik. Även med detta i beaktande så anser utredningen inte att det kommit fram något annat lämpligt och effektivt sätt att hantera dessa upp- gifter, särskilt med tanke på vattenförvaltningens organisation och den nära koppling som finns mellan EU:s ramdirektiv för vatten och dricksvattendirektiv. Utredningen har så som det anges ovan inte som uppdrag att föreslå ändringar i vatten- förvaltningens uppbyggnad eller myndighetsstruktur, utan detta är en fråga som får övervägas i en annan ordning. Utöver förebyggande och begränsande åtgärder bör vattenmyn- digheterna även se till att ytterligare övervakning av ytvatten, grund- vatten eller råvatten i tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten finns och genomförs, om riskbedömningen visar att sådant vatten kan utgöra en risk för människors hälsa via vatten- förbrukning eller leda till en oacceptabel försämring av kvaliteten på dricksvatten. En bestämmelse med en sådan innebörd bör också in- föras i vattenförvaltningsförordningen. Det ska dock endast ske ytter- ligare övervakning om sådan inte har beaktats vid den övervakning som utförs i enlighet med artiklarna 7 och 8 i EU:s ramdirektiv för vatten. Om vattenmyndigheten bedömer det lämpligt bör övervak- ning som genomförs med stöd av dricksvattendirektivet ingå i de 66Se bland annat SOU 2019:66, s. 282 f. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet övervakningsprogram som ska tas fram enligt 7 kap. 1 § vattenför- valtningsförordningen. Även detta bör framgå av föreslagen bestäm- melse i vattenförvaltningsförordningen. Riskbedömningen och riskhanteringen enligt artikel 8 dricksvattendirektiv ska ha utförts första gången senast den 12 juli 2027.67 Utredningen föreslår att en bestämmelse som anger detta bör införas i vattenförvaltningsförordningen. Enligt utredningen bör vattenmyndigheten ha gjort riskbedömningen och även på grundval av denna ha beslutat om vilka riskhanteringsåtgärder som bör vidtas senast detta datum, vilket kan röra sig om förebyggande eller begrän- sande åtgärder samt ytterligare övervakning i yt- och grundvatten. Därefter ska förebyggande och begränsande åtgärder enligt utred- ningens förslag föras in i de åtgärdsprogram som vattenmyndigheten ska ta fram och fastställa enligt 6 kap. 1 § vattenförvaltningsförord- ningen och hanteras i den ordning som gäller för dessa. Ett sådant program ska enligt ramdirektivet för vatten fastställas . Det datum som anges dricksvatten- direktiv får anses vara den bortre gränsen för när riskbedömningen och riskhanteringen ska genomföras men utgångs- punkten får enligt utredningens bedömning vara att de ska vara ut- förda i sådan tid att de kan beaktas vid framtagandet av åtgärds- program enligt 6 kap. 1 § och att kraven gällande samråd i 6 kap. 7 § vattenförvaltningsförordningen uppfylls. Havs- och vattenmyndigheten och SGU bör ha rätt att meddela föreskrifter inom respektive ansvarsområde Enligt vattenförvaltningsförordningen får Havs- och vattenmyndig- heten och SGU inom sina respektive ansvarsområden meddela när- mare föreskrifter om hur och när uppgifter om kartläggning och analys ska utföras och redovisas, hur kvalitetskraven för yt- och grundvatten ska bestämmas, hur åtgärdsprogram och förvaltnings- planer ska redovisas samt hur och när vattenmyndigheternas upp- gifter ska redovisas till Havs- och vattenmyndigheten. Havs- och vattenmyndigheten och SGU bör också få rätt att utfärda närmare föreskrifter inom sina ansvarsområden avseende den riskbedömning och riskhantering för tillrinningsområden för uttagspunkter för dricks- 67Artikel 7.4 dricksvattendirektiv. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet vatten som ska utföras. Även sådana bemyndiganden bör placeras i det nya kapitlet i vattenförvaltningsförordningen och kan meddelas med stöd av utredningens föreslagna bemyndiganden i 5 kap. 15 a och 15 b §§ andra stycket . Med detta följer även ett väg- ledningsansvar för respektive myndighet. Utredningen bedömer att vägledningen blir särskilt viktig när det gäller arbetet med att avgränsa och bestämma tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricks- vatten. Särskilt om säkerhetszoner och vattenskyddsområde I artikel 8 dricksvattendirektiv anges att riskbedömningen avseende tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten ska innehålla en kartläggning av säkerhetszoner, om sådana har upp- rättats i enlighet med artikel 7.3 i EU:s ramdirektiv för vatten. Möj- ligheten att införa säkerhetszoner enligt artikel 7.3 i EU:s ramdirek- tiv för vatten har inte införts i svensk rätt. Det finns dock andra sätt att skydda en dricksvattentäkt, bland annat finns bestämmelser om vattenskyddsområde i 7 kap. miljöbalken.68 Detta innebär att om ett vattenskyddsområde enligt 7 kap. eller något annat skydd enligt nationell rätt träffar det område som vattenmyndigheten ska riskbedöma bör en beskrivning av dessa skydd ingå i riskbedöm- ningen. Dessutom anges i artikel 8 dricksvattendirektiv att det ska övervägas att inrätta säkerhetszoner eller andra relevanta zoner, som en riskhanteringsåtgärd. Det anges inte närmare vad som åsyftas med andra relevanta zoner men utredningen anser att nationella skydd som till exempel vattenskyddsområde får anses vara sådana andra relevanta zoner. När det gäller åtgärdsprogrammen för av- rinningsområde finns exempel på att vattenmyndigheterna angett att kommunerna kan behöva arbeta med vattenskyddsområde på olika sätt, till exempel att se över vissa vattenskyddsområden och bedriva systematisk och regelbunden tillsyn över sådana.69 Utredningen menar att något liknande bör gälla i fråga om tillrinningsområdena, efter- som det är kommuner och länsstyrelser som beslutar om att ett vattenskyddsområde ska upprättas. 68Se avsnitt 10.2.3. 69Vattenmyndigheterna, 2021, Förvaltningsplan för vatten 2021–2027, , s. 85 f. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet heten kan besluta om i förhållande till vattenskyddsområde får anses vara en sådan förebyggande åtgärd som avse i den föreslagna bestäm- melsen i 7 a kap. 4 § vattenförvaltningsförordningen. Gränsöverskridande tillrinningsområden bör hanteras genom samordning Vattendistrikten utgår efter ytvattnets väg så att ett vattendrags avrinningsområde enbart finns inom ett distrikt. Det kan dock finnas grundvattenförekomster med tillrinningsområden som ligger i mer än ett distrikt. Dessutom kan ett avrinningsområde, och därigenom ett tillrinningsområde, vara gränsöverskridande. När det gäller internationella avrinningsområden finns det be- stämmelser om detta i EU:s ramdirektiv för vatten. Enligt ramdirek- tivet ska berörda medlemsstater tillsammans sköta samordningen för de internationella avrinningsdistrikt som identifierats och får för detta ändamål använda befintliga strukturer som internationella avtal givit upphov till. Bestämmelser om internationella avrinningsområ- den finns i vattenförvaltningsförordningen. Av dessa bestämmelser framgår att det i , och vatten- distrikt finns internationella avrinningsområden som är gemensamma med Norge70. För avrinningsområden som är gemensamma för och gäller särskilda bestämmelser enligt lagen (2010:897) om gränsälvsöverenskommelse mellan Innan vattenmyndigheten beslutar de kvalitetskrav, förvaltnings- planer och åtgärdsprogram för vattendistrikt som avses i vatten- förvaltningsförordningen för ett internationellt vattendistrikt, ska myndigheten samråda med den eller de myndigheter i som har motsvarande uppgifter i de internationella avrinningsområden som omfattas av distriktet. Samrådet ska syfta till att i hela av- rinningsområdet åstadkomma en enhetlig tillämpning av de norska och svenska regler som har införts för genomförandet av EU:s ram- direktiv för vatten. ska lämna de upplysningar som myndigheterna i behöver för att fullgöra uppgifter i en- lighet med EU:s ramdirektiv för vatten samt bistå dessa myndigheter vid samråd i som följer av samma direktiv.72 70Norge genomför EU:s ramdirektiv för vatten inom ramen för . 718 kap. 1 § vattenförvaltningsförordningen. 728 kap. 3 § vattenförvaltningsförordningen. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet Det är inte reglerat i dricksvattendirektivet vad som ska gälla om ett tillrinningsområde för uttagspunkter för dricksvatten sträcker sig över landsgränsen. Det mest naturliga är dock att det på samma sätt som med avrinningsdistrikten i sådana fall sker en samordning med berörda myndigheter i det andra landet. Beroende på vilken avgräns- ning av tillrinningsområdena som görs av vattenmyndigheten för den specifika uttagspunkten, så varierar behovet av att samråda med andra länder det gäller riskbedömningen och vilka riskhanterings- åtgärder som det behövs beslutas om. Samma princip får gälla när det gäller tillrinningsområden som eventuellt sträcker sig över flera nationella avrinningsdistrikt, i så- dana fall får en samordning ske mellan berörda vattenmyndigheter. Havs- och vattenmyndigheten bör samordna genomförandet Havs- och vattenmyndigheten är förvaltningsmyndighet på miljö- området för frågor om bevarande, restaurering och hållbart nyttjande av sjöar, vattendrag och hav. Myndigheten ska inom sitt ansvars- område vara pådrivande, stödjande och samlande vid genomförandet av miljöpolitiken. Myndigheten ska särskilt vara samlande i vatten- och havsmiljöarbetet genom att samordna vattenmyndigheterna för genomförandet av vattenförvaltningsförordningen. Myndigheten ska vidare bland annat ansvara för den centrala tillsynsvägledningen under beträffande bland annat miljökvalitetsnormer, vatten- skyddsområden och grundvatten samt samverka med länsstyrelserna för att åstadkomma ett effektivt tillsynsarbete.73 Utredningen har ovan föreslagit att den riskbedömning och risk- hantering som ska göras enligt artikel 8 dricksvattendirek- tiv ska utföras av vattenmyndigheterna och att bestämmelser om detta ska föras in i och vattenförvaltningsförordningen. Havs- och vattenmyndigheten har redan det samlande ansvaret för genomförandet av vattenförvaltningsförordningen och ska stödja vattenmyndigheterna i detta arbete. Ansvaret i dessa delar kommer därför också omfatta riskbedömningen och riskhanteringen enligt artikel 8 dricksvattendirektiv. Eftersom vattenmyndig- heternas skyldighet att göra en riskbedömning och riskhantering 73Se 1, 2 och 5 §§ förordning med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten och 3 kap. 5 § miljötillsynsförordningen (2011:13). Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet avseende tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten före- slås införas i vattenförvaltningsförordningen krävs ingen ändring i förordning med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. Av artikel 8 dricksvattendirektiv framgår att riskbedöm- ning avseende tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten ska innefatta lämplig övervakning av råvattnet gällande relevanta para- metrar, ämnen eller förorenande ämnen. Det är medlemsstaterna som ska säkerställa att det utförs en sådan övervakning. Säkerställ- ande av lämplig övervakning av parametrar, ämnen eller förorenande ämnen i råvatten är också en av de riskhanteringsåtgärder som nämns i artikeln. Det finns vidare krav på att de vattenleverantörer som utför över- vakning i tillrinningsområdena för uttagspunkter eller i råvatten ska vara skyldiga att informera de behöriga myndigheterna om trender avseende, och om ovanliga antal eller koncentrationer av, övervakade parametrar, ämnen eller förorenande ämnen.74 Utöver den övervakning av råvatten som nämns i artikel 8 anges det i bilaga II, del A, att vattenleverantörens program för operativ övervakning ska innefatta övervakning av somatiska kolifager75 i råvatten i syfte att kontrollera beredningsprocessernas effektivitet mot mikrobiologiska risker.76 Denna parameter ska mätas om risk- bedömningen avseende försörjningssystem visar att det behövs. 10.3.2Dricksvattenproducentens ansvar för råvattenkontrollen Råvattnets kvalitet och övriga egenskaper är avgörande för dricks- vattnets säkerhet och kvalitet. Det har stor betydelse för hur dricks- vattnet ska beredas och i dricksvattenföreskrifterna anges att det vid 74Artikel 8.3 dricksvattendirektiv. 75Fager (egentligen bakteriofager) är virus som bara infekterar bakterier. Somatiska kolifager infekterar bara E. coli och närbesläktade bakterier och infektion av dessa bakterier är helt nöd- vändig för att fagerna ska föröka sig. De har med andra ord samma ursprung som E. coli och indikerar därför en fekal förorening. Se bland annat , 2012, dricks- vattenrisker mikrobiologiska risker i ytvatten, s. 19. 76Bilaga II, del A, dricksvattendirektiv. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet beredningen av dricksvatten ska tas särskild hänsyn till råvattnets beskaffenhet.77 En bra kvalitet på råvattnet gör att beredningen i vattenverket kan förenklas.78 Inom den allmänna dricksvattenförsörj- ningen ingår undersökning av råvattnets kvalitet som en naturlig utgångspunkt och grund för produktionen och den beredningspro- cess som krävs. Genom att upprätta en faroanalys enligt HACCP-principerna, där även förhållanden i tillrinningsområdet bör beaktas, kombinerat med regelbundna undersökningar av råvattnets kvalitet, lär dricks- vattenproducenterna känna sitt råvatten. När faroanalysen enligt nuvarande bestämmelser genomförs ska resultaten av övervaknings- programmen som fastställts enligt 7 kap. 1 § vattenförvaltningsförord- ningen beaktas för vattenförekomster, som identifierats enligt arti- kel 7.1 i EU:s ramdirektiv för vatten och som ger mer än 100 kubik- meter vatten per dag i genomsnitt.79 Undersökning av råvattnet är emellertid inte detaljreglerad under livsmedelslagstiftningen eller något annat regelverk. I tidigare före- skrifter från Livsmedelsverket80 fanns krav på undersökning av rå- vatten samt riktvärden för råvattenkvalitet. I samband med att dricksvattendirektiv genomfördes i svensk rätt upphävdes dessa föreskrifter. dricksvattendirektiv ställs krav på kvali- teten på dricksvatten men det innehåller inga krav på att kontrollera kvaliteten på råvattnet. Råvatten nämns endast i skälen till direktivet, där det anges att lämpliga vattenskyddsåtgärder bör vidtas för att säkerställa att yt- och grundvatten hålls rent i syfte att göra det möj- ligt för huvudmännen att uppfylla kvalitetskraven. Det anges också att samma mål kan uppnås genom att lämpliga åtgärder för beredning av vattnet vidtas innan det tillhandahålls.81 I ändringsdirektivet82 till- kom en riskbedömning i syfte att göra undantag från övervakningen av vissa parametrar. Det anges i ändringsdirektivet att resultaten från de övervakningsprogram som fastställts genom EU:s ramdirektiv för 773 § dricksvattenföreskrifterna. 78Råvatten, Kontrollwiki, version 4, https://kontrollwiki. /artikel/373/ravatten, hämtat . 792 c § dricksvattenföreskrifterna. 80Livsmedelsverkets kungörelse med föreskrifter och allmänna råd om dricksvatten (SLVFS 1989:30, omtryck SLVFS 1993:35). 81Skäl 8 dricksvattendirektiv. 82Direktiv (EU) 2015/1787 av om ändring av bilaga II och III till rådets direktiv /83/EG om kvaliteten på dricksvatten. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet vatten83 ska beaktas när en sådan riskbedömning görs (som rör av- rinningsdistrikten och dess vattenförekomster). Eftersom varken dricksvattendirektiv, livsmedelslagen, livsmedelsförordningen eller dricksvattenföre- skrifter och vägledning innehåller några närmare bestämmelser om undersökningsfrekvens och parametrar för undersökning av råvatten- kvalitet är det varje producents ansvar att själv utforma ett sådant program utifrån de speciella förutsättningar som råder. Svenskt Vatten har tagit fram branschriktlinjer för krav på råvattenkvaliteten för både ytvatten och grundvatten i samband med produktion och beredning av dricksvatten. Enligt riktlinjerna är det viktigt för dricks- vattenproducenten att känna till råvattnets kvalitet och förändring samt att veta vilka ämnen som förekommer i råvattentäkten och i vilken halt de kan uppmätas. Omfattningen av råvattenkontrollen ska utgå från råvattnets ursprung och variation av kvalitet med års- tiderna. Det är viktig att kartlägga de sämsta förhållandena i råvattnet. Samma parametrar som analyseras i utgående dricksvatten bör ana- lyseras i råvattnet. Det rör sig om både mikrobiologiska och kemiska parametrar.84 10.3.3Kontrollen av råvattnet varierar På grund av att det inte är närmare reglerat vilken råvattenkontroll som vattenproducenten ska utföra och med vilken frekvens, så vari- erar det vilken övervakning som faktiskt sker. Beroende på om det är en vattentäkt som är föränderlig (som till exempel en älv) eller inte (grundvatten) så skiftar det hur ofta och vilka prover som tas samt om det endast sker vid intagspunkten eller i ett större område. Det vanligaste är att det endast tas prover vid intagspunkten. Det är vattenproducenten som avgör vilken och hur råvattenkontrollen ska utföras. Revision av faroanalysen görs , men däremellan görs det kontroller av råvattnet med olika intervaller.85