sou · H9B317 · 2021-03-31 00:00:00 — Enligt utredningens bedömning finns det därför anledning att använda möjligheten att införa det nya undantaget från ångerrätten. En sådan bestämmelse innebär att tjänsten är undantagen från ånger- rätten även om näringsidkaren inte har krävt att konsumenten avstår från ångerrätten på det sätt som förutsätts i 11 § punkten 1. Det be- höver inte heller vara fråga om en brådskande reparationsåtgärd. Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler Eftersom det rör sig om ett fullharmoniseringsdirektiv finns det inte möjlighet att låta undantaget omfatta även underhållsåtgärder eller hantverkstjänster generellt. Det måste alltså, liksom direktivbestäm- melsen, begränsas till reparationsåtgärder. 7.10Verkan av att konsumenten ångrar ett avtal om digitalt innehåll eller en digital tjänst Utredningens förslag: I införs bestämmelser som reglerar verkan av att konsumenten ångrar ett avtal om digitalt innehåll eller en digital tjänst. I fråga om näringsidkarens skyldigheter avseende konsumen- tens personuppgifter införs en hänvisning till och rådets förordning (EU) 2016/679. Näringsidkaren får inte använda annat innehåll än person- uppgifter som har tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid dennes användning av det av näringsidkaren tillhandahållna digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Sådan användning får dock förekomma om innehållet 1.inte har något annat användningsområde än det som tillhanda- hålls av näringsidkaren, 2.endast rör konsumentens verksamhet vid dennes användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhanda- hålls av näringsidkaren, 3.har aggregerats med andra uppgifter av näringsidkaren och det inte är möjligt eller endast med oproportionella ansträngningar går att dela upp innehållet, eller 4.har genererats gemensamt med andra och innehållet kan an- vändas av andra konsumenter. Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler På konsumentens begäran ska näringsidkaren tillgängliggöra så- dant innehåll som konsumenten har tillhandahållit eller skapat förutom i de fall som anges i punkt 1–3 ovan. Innehållet ska till- gängliggöras utan kostnad, inom skälig tid och i ett allmänt använt, maskinläsbart format. Förutom i dessa fall får näringsidkaren hindra konsumentens framtida användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten. Konsumenten ska avstå från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att göra detta tillgängligt för annan. I konsumenträttighetsdirektivet finns bestämmelser om verkan av att konsumenten utövar sin ångerrätt. Artikel 13 behandlar närings- idkarens skyldigheter och artikel 14 rör konsumentens skyldigheter. Bestämmelserna gäller även i fråga om avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster. Av dessa följer bl.a. att näringsidkaren ska betala till- baka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren. Om ett digitalt innehåll levereras på ett fysiskt medium (t.ex. en dvd) ska konsumen- ten som regel på egen bekostnad lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. Konsumenten kan i vissa fall bli skyldig att ersätta varans värdeminskning. Om avtalet gäller en digital tjänst ska konsu- menten ersätta näringsidkaren med en proportionell andel av det av- talade priset för en tjänst som delvis utförts innan konsumenten utövade ångerrätten. Om konsumenten utövar sin ångerrätt i fråga om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium, är konsumenten inte skyldig att betala för det som har levererats. Ändringsdirektivet innebär att det har gjorts vissa tillägg i artik- larna 13 och 14 som gäller avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster. Utredningen redogör i det följande för dessa och behovet av ändringar i . 7.10.2Näringsidkarens skyldigheter enligt GDPR I artikel 13.4 i direktivet har det införts en bestämmelse med en upp- lysning om att näringsidkaren när det gäller konsumenters personupp- gifter ska uppfylla de skyldigheter som är tillämpliga enligt förord- ning (EU) 2016/679 (GDPR). Detta innebär bl.a. att näringsidkaren Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler innan konsumenten tillhandahåller personuppgifter ska informera om ändamålen med behandlingen och den rättsliga grunden för be- handlingen (art 13–14 GDPR). Principen om ändamålsbegränsning (art 5.1 b GDPR) och rätten till radering (art 17 GDPR) kan också vara av betydelse i dessa sammanhang. Utredningen konstaterar att näringsidkarens skyldigheter i detta hänseende i och för sig redan följer av GDPR. För tydlighets skull bör dock en upplysningsbestämmelse införas även i . Detta bör ske genom införande av en ny paragraf, 14 a §, i anslutning till övriga bestämmelser om näringsidkarens skyldigheter vid frånträde av av- tal. En motsvarande bestämmelse finns i den föreslagna lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal (SOU 2020:51). Som redogörs för i avsnitt 7.3 föreslår utredningen att en defini- tion av begreppet personuppgifter införs i . 7.10.3Näringsidkarens skyldighet att avhålla sig från att använda innehåll och att tillgängliggöra det Enligt artikel 13.5 i direktivet ska näringsidkaren avhålla sig från att använda något annat innehåll än personuppgifter som tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahålls av näringsidkaren, med undan- tag för innehåll som a)inte har något annat användningsområde än det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av näringsidkaren, b)endast rör konsumentens verksamhet vid användning av det digi- tala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av närings- idkaren, c)har aggregerats med andra uppgifter av näringsidkaren och inte kan delas upp eller endast kan delas upp med oproportionella an- strängningar, eller d)har genererats gemensamt av konsumenten och andra, och andra konsumenter kan fortsätta att använda innehållet. Enligt artikel 13.6 ska näringsidkaren, med undantag för de situatio- ner som avses i punkt 5 a, b eller c på konsumentens begäran, för kon- sumenten tillgängliggöra eventuellt annat innehåll än personuppgifter Moderniserade bestämmelser om distansavtal och avtal utanför affärslokaler som tillhandahållits eller skapats av konsumenten vid användning av det digitala innehåll eller den digitala tjänst som tillhandahållits av näringsidkaren. Enligt artikel 13.7 ska konsumenten ha rätt att hämta detta digi- tala innehåll kostnadsfritt, utan hinder från näringsidkarens sida, inom skälig tid och i ett allmänt använt, maskinläsbart format. Utredningen bedömer att det bör införas en ny paragraf i , 2 kap. 14 b §, där frågorna regleras. Paragrafen bör utformas i nära över- ensstämmelse med direktivets ordalydelse. En motsvarande bestäm- melse finns i den föreslagna lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal (SOU 2020:51). 7.10.4Näringsidkarens rätt att hindra konsumentens användning av innehållet eller tjänsten Enligt artikel 14.8 i direktivet får näringsidkaren vid frånträde av avtalet förhindra varje framtida användning av det digitala innehållet eller den digitala tjänsten från konsumentens sida, särskilt genom att göra det digitala innehållet eller den digitala tjänsten otillgänglig för konsumenten eller genom att avaktivera konsumentens användar- konto utan att detta påverkar tillämpningen av artikel 14.6. En ny bestämmelse behöver införas i motsvarande direktiv- bestämmelsen. Detta bör lämpligen ske genom en ny paragraf, 2 kap. 14 c §. Ordalydelsen bör utformas nära direktivets. I artikel 14.2 a i direktivet har tillagts en bestämmelse om att konsu- menten vid frånträde av avtalet ska avhålla sig från att använda det digitala innehållet eller den digitala tjänsten och från att tillgänglig- göra detta för tredje parter. En ny bestämmelse om detta behöver införas i , lämpligen i anslutning till övriga bestämmelser om konsumentens skyldigheter vid utövande av ångerrätten. Utredningen föreslår att det införs en ny paragraf, 2 kap. 13 a §. Paragrafen bör utformas i nära överens- stämmelse med direktivets ordalydelse. 8Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal 8.1Information om garantier, assistans och service Utredningens bedömning: Bestämmelserna i om närings- idkarens skyldighet att informera om garantier, assistans och ser- vice behöver inte ändras. Artikel 5 i direktiv /83/EU (konsumenträttighetsdirektivet) är tillämplig på alla typer av avtal som omfattas av direktivet utom distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Enligt artikel 5.1 ska näringsidkaren klart och tydligt lämna viss information till konsu- menten innan denne blir bunden av ett avtal eller anbud, om inte in- formationen framgår redan av sammanhanget. Informationskraven påminner om dem som gäller för distansavtal och avtal utanför affärs- lokaler, men är inte lika omfattande. Enligt artikel 5.1 e i direktivet ska näringsidkaren, förutom upp- giften om att det finns en rättslig garanti om avtalsenlighet för varor, i förekommande fall ge information om den service efter försälj- ningen och de kommersiella garantier som gäller samt villkoren för dessa. Genom ändringsdirektivet har bestämmelsen utvidgats till att inte endast gälla varor utan även digitalt innehåll och digitala tjänster. Det har också förtydligats att näringsidkaren ska informera om den kundassistans som gäller efter försäljningen. Direktivet har i denna del genomförts i 22 a § MFL. Paragrafen reglerar näringsidkarens informationsskyldighet innan ett konsument- avtal ingås och innebär att näringsidkaren vid andra avtal än distans- avtal ska ge konsumenten klar och begriplig information om de förhållanden som följer av direktivet. Enligt första stycket punkten 7 ska näringsidkaren informera om åtaganden från näringsidkaren eller Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för produkten, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall produkten inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett så- dant sätt. Enligt punkten 8 ska information ges om den assistans och service som gäller efter försäljningen. Informationskraven i punkterna 7 och 8 är utformade på ett sätt som är neutralt i förhållande till vilken produkt som avtalet gäller. Avtal om digitalt innehåll och digitala tjänster omfattas alltså av bestämmelserna. Att så är fallet kommer att förtydligas genom den ändring av definitionen av produkt som utredningen föreslår i 3 § MFL (se avsnitt 5.2). Av punkten 8 framgår dessutom redan att den omfattar information om assistans. Utredningen be- dömer därför att svensk lag redan uppfyller de krav som ställs i direk- tivet och att 22 a § MFL inte behöver ändras med anledning av änd- ringarna i direktivet. 8.2Information om funktionalitet, kompatibilitet och driftskompatibilitet Utredningens förslag: Vid konsumentavtal som ingås i närings- idkarens affärslokal ska näringsidkaren innan ett avtal ingås ge konsumenten information om funktionen, inte bara hos digitalt innehåll, utan även hos varor med digitala delar och digitala tjäns- ter, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Bestämmelsen i 22 a § första stycket 11 MFL ändras så att detta framgår. I 22 a § MFL införs en ny punkt 12 som innebär att närings- idkaren, i den utsträckning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, ska informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt inne- håll och digitala tjänster. I 3 § MFL införs definitioner av begreppen digitalt innehåll, digital tjänst, varor med digitala delar, kompatibilitet och drifts- kompatibilitet. Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal Enligt artikel i konsumenträttighetsdirektivet är näringsidkaren skyldig att ge konsumenten information om funktionen, inklusive användning av tekniska skyddsåtgärder för digitalt innehåll. Av arti- kel 5.1 h framgår att information ska ges om det digitala innehållets relevanta driftskompatibilitet med maskin- och programvara enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas ha känt till, där så är tillämpligt. Genom ändringsdirektivet har artikel ändrats så att den även omfattar varor med digitala delar och digitala tjänster. Även arti- kel 5.1 h har ändrats. Enligt den nya lydelsen ska näringsidkaren om tillämpligt informera om relevant kompatibilitet och driftskompati- bilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster, enligt vad näringsidkaren känner till eller rimligen kan för- väntas ha känt till. Bestämmelserna har genomförts i punkten 11 i den nämnda para- grafen i MFL. Utredningen konstaterar att bestämmelsen behöver ändras. Utredningen har i avsnitt 7.2 föreslagit att motsvarande in- formationskrav i ändras så att det framgår att näringsidkaren ska informeras, inte bara om funktionen hos digitalt innehåll, utan även hos varor med digitala delar och digitala tjänster, i den utsträck- ning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det. Bestämmelsen i MFL bör ändras på samma sätt. I syfte att undvika att bestämmelsen blir alltför lång och svår att ta till sig bör informationskravet som tar sikte på kompatibiliteten och driftskompatibiliteten lämpligen införas i en ny punkt 12 i para- grafen. Bestämmelsen bör formuleras i nära anslutning till direktivet, och på samma sätt som motsvarande bestämmelse i 2 kap. . Det bör alltså framgå att näringsidkaren, i den utsträckning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, ska informera om kom- patibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. I avsnitt 7.3 har utredningen redogjort för att det i konsument- rättighetsdirektivet har införts flera nya definitioner, bl.a. av begrep- pen digital tjänst, varor med digitala delar, funktionalitet, kompatibi- litet och driftskompatibilitet. I fråga om begreppet digitalt innehåll hänvisas nu till en definition i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. En definition av digitalt innehåll finns redan i . I avsnitt 7.3 föreslås att det i införs definitioner av varor med digitala delar, Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal digital tjänst, kompatibilitet och driftskompatibilitet. Bedömningen görs att begreppet funktionalitet i sig är tillräckligt tydligt och att det inte finns behov av att i införa en definition av begreppet. Utredningen om nya konsumentköpregler har föreslagit att defini- tioner av varor med digitala delar, digitalt innehåll, digital tjänst, kom- patibilitet och driftskompatibilitet ska finnas i den föreslagna nya lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal (SOU 2020:51). De nämnda begreppen har praktisk betydelse även vid tillämp- ningen av de föreslagna bestämmelserna i 22 a § MFL om informa- tion innan ett avtal ingås, som ju också genomför bestämmelser i konsumenträttighetsdirektivet. Enligt utredningens bedömning är det ägnat att underlätta förståelsen och tillämpningen av de nya in- formationskraven och framstår som den bästa lösningen att de defi- nitioner som föreslås införas i och lagen om konsumentskydd vid köp och vissa andra avtal även kommer till uttryck i MFL. Det handlar om centrala bestämmelser av inte helt okomplicerat slag. Utredningen föreslår därför att definitionerna införs även i MFL. Liksom i fråga om bedömer utredningen att det inte behövs någon särskild definition av funktionalitet. Utredningens förslag: Informationsskyldigheten i 22 a § ska inte gälla för avtal som inte innebär en betalningsskyldighet för kon- sumenten eller – i fråga om avtal om digitalt innehåll som levere- ras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och om utförande av en digital tjänst – tillhandahållande av personuppgifter på det sätt som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket . Som beskrivits i avsnitt 7.2 har tillämpningsområdet för konsument- rättighetsdirektivet förtydligats och justerats i syfte att åstadkomma samstämmighet med direktivet om tillhandahållande av digitalt inne- håll och digitala tjänster. Av artikel 3 i konsumenträttighetsdirekti- vet framgår nu att direktivet är tillämpligt på avtal mellan en konsu- ment och en näringsidkare där konsumenten betalar eller åtar sig att betala ett pris. På samma sätt som i direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster är konsumenträttighetsdirek- tivet även tillämpligt på avtal om tillhandahållande av digitalt inne- Information vid konsumentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal håll och digitala tjänster där konsumenten visserligen inte betalar ett pris men tillhandahåller personuppgifter till näringsidkaren. Undan- tag görs för avtal där de personuppgifter som tillhandahålls behand- las av näringsidkaren endast för att tillhandahålla det digitala inne- hållet eller den digitala tjänsten eller för att göra det möjligt för näringsidkaren att uppfylla rättsliga krav, och näringsidkaren inte behandlar uppgifterna för något annat ändamål. I avsnitt 7.2 har konstaterats att 2 kap. har ett vidare tillämpningsområde än konsumenträttighetsdirektivet på det sättet att lagen även gäller benefika avtal. Utredningen har i det samman- hanget gjort bedömningen att det vid en avvägning av berörda in- tressen inte är rimligt att vid gåvor och gratistjänster belasta närings- idkaren med en så omfattande informationsskyldighet som lagen föreskriver. Det föreslås därför att tillämpningsområdet justeras så att det överensstämmer med direktivet. Bestämmelserna i 22 a § MFL är formulerad så att informations- kraven gäller vid ingående av andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt 1 kap. 2 § . Även om det inte fram- går med samma tydlighet som i finns det skäl att förstå bestäm- melsen så att den inte förutsätter att avtalet innebär en betalnings- skyldighet för konsumenten. Den får alltså anses omfatta även gåvor och gratistjänster. Vid genomförandet av konsumenträttighetsdirektivet var syftet att informationsskyldigheten enligt 22 a § MFL i den mån det är möjligt borde utformas på samma sätt som den motsvarande infor- mationsbestämmelsen i (se prop. 2013/14:15 s. 55). Detta bör även framöver vara en utgångspunkt. Enligt utredningens bedöm- ning finns det därför anledning att justera tillämpningsområdet för 22 a § på samma sätt som har föreslagits när det gäller 2 kap. . Inte heller informationsskyldigheten i MFL bör alltså omfatta gåvor och gratistjänster. Avtal om digitalt innehåll som inte levereras på ett fysiskt medium och digitala tjänster bör omfattas av informations- kravet även om avtalet inte innebär en betalningsförpliktelse men konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter. Informations- skyldigheten bör dock inte gälla när de personuppgifter som till- handahålls behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rätts- liga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. Ett undantag avseende de nämnda situationerna bör lämpligen införas i 22 a § andra stycket. 9Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift Genom direktiv (EU) 2019/2161 (ändringsdirektivet) har nya bestäm- melser om sanktioner införts i ursprungsdirektiven. I kapitlet be- handlas frågor om genomförandet av direktivregleringen i dessa delar. Till en början berörs behovet av ändringar i MFL (avsnitt 9.2). Därefter analyseras och lämnas förslag på ändringar i (avsnitt 9.3) och (avsnitt 9.4). Avslutningsvis berörs frågor om marknads- störningsavgift i vissa andra lagar (avsnitt 9.5). Utredningen återkommer i avsnitt 10 till frågor om sanktions- avgifter i AVLK. 9.2Behovet av ändringar i MFL Genom artikel 3 i ändringsdirektivet har bestämmelserna om sank- tioner i artikel 13 i direktiv /29/EG (direktivet om otillbörliga affärsmetoder) kompletterats. Enligt artikel 13.1 – som i sak motsvarar artikelns tidigare lydelse –ska medlemsstaterna fastställa sanktioner vid överträdelse av de nationella bestämmelserna som antagits enligt direktivet och att vid- ta alla nödvändiga åtgärder för att se till att dessa verkställs. Sank- tionerna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Artikel 13.2, som är ny, föreskriver att medlemsstaterna ska säker- ställa att följande icke-uttömmande och vägledande kriterier beaktas vid påförandet av sanktioner, i lämpliga fall. Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift a)överträdelsens art, allvar, omfattning och varaktighet, b)eventuella åtgärder som vidtagits av näringsidkaren för att mildra eller avhjälpa den skada som konsumenterna drabbats av, c)eventuella tidigare överträdelser som begåtts av näringsidkaren, d)den ekonomiska vinst som näringsidkaren erhållit eller förlust som denna undvikit på grund av överträdelsen, om relevanta uppgifter finns tillgängliga, e)i gränsöverskridande fall, sanktioner som näringsidkaren ålagts för samma överträdelse i andra medlemsstater i fall då informa- tion om sådana sanktioner finns tillgängliga via den mekanism som inrättats genom och rådets förordning (EU) 2017/2394), och f)eventuella andra försvårande eller förmildrande faktorer som är tillämpliga på omständigheterna i fallet. Att kriterierna inte är uttömmande innebär att andra försvårande eller förmildrande faktorer också kan beaktas i enskilda fall. I artikel 13.3 finns bestämmelser om sanktionsavgifter. Medlems- staterna ska säkerställa att sanktionsavgifter kan påföras vid s.k. sam- ordnade insatser inom EU när sanktioner ska påföras i enlighet med artikel 21 i förordning (EU) 2017/2394 (konsumentskyddsförord- ningen). Det handlar för det första om s.k. utbredda överträdelser. Med detta avses överträdelser av unionslagstiftning som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada de kollektiva intressena för konsumenter som är bosatta i minst två andra medlemsstater än den där handlingen har sitt ursprung eller ägde rum alternativt där näringsidkaren är etablerad eller bevis eller näringsidkarens till- gångar som hänför sig till handlingen finns. Det rör sig även om överträdelser som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada konsumenternas kollektiva intressen och som uppvisar ge- mensamma drag, till exempel genom att göra bruk av samma olagliga metoder eller åsidosättande av samma intresse och som begås av samma näringsidkare och begås i minst tre medlemsstater (artikel 3.3). För det andra omfattas utbredda överträdelser med en unionsdimension. Detta är överträdelser som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada konsumenternas kollektiva intressen i Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift minst två tredjedelar av de medlemsstater som tillsammans repre- senterar minst två tredjedelar av unionens befolkning. Det högsta beloppet för sådana sanktionsavgifter ska vara av näringsidkarens årliga omsättning i den eller de berörda medlemsstaterna. Sanktionsavgifterna ska kunna påföras antingen via administrativa förfaranden eller genom inledande av rättsliga för- faranden, eller bådadera. Medlemsstaterna får av konstitutionella skäl begränsa åläggandet av sanktionsavgifter till a)överträdelser av artiklarna 6, 7, 8 och 9 samt bilaga I till direktivet (svarta listan) och b)en näringsidkares fortsatta användning av en affärsmetod som den nationella behöriga myndigheten eller domstolen har kon- staterat vara otillbörlig, när affärsmetoden inte utgör en sådan överträdelse som avses i led a. I artikel 13.4 finns regler som rör det fallet att en sanktionsavgift ska åläggas men information om näringsidkarens årliga omsättning inte finns tillgänglig. Medlemsstaterna ska då införa en möjlighet att påföra sanktionsavgifter till ett högsta belopp om . 9.2.2Genomförandet av direktivets generella bestämmelser om sanktioner