sou · H9B393 · 2021-11-26 00:00:00 — Rådgivning och annat stöd utifrån sina egna önskemål och behov. Vidare syftar den till att få myndigheter, kommuner och regioner att samverka utifrån den enskildes önskemål och behov samt att de sammanställer ett underlag till åtgärder som kan förebygga brister när det gäller den enskildes tillgång till samhällets utbud av vård, stöd och service. Enligt de uppgifter vi har tillgång till, ser målgruppen som erbjuds stöd i form av personligt ombud olika ut i landet, vilket troligtvis till stor del beror på hur begreppet psykisk funktionsnedsättning tolkas. Vi gör bedömningen att alla psykiatriska sjukdomar, inklusive skad- ligt bruk och beroende kan leda till en funktionsnedsättning, vilket viutvecklar i kapitel 9 och 11. Det innebär att kommunerna inte längre ska kunna göra olika bedömningar av om personer med skad- ligt bruk och beroende ska kunna ingå i målgruppen för stödet. Utveckling för att stärka inflytande och minska stigmatisering bör särskilt i sina årliga uppföljningar, följa att per- soner med en psykisk funktionsnedsättning på grund av ett skadligt bruk och beroende, inte exkluderas om övriga villkor i förordningen är uppfyllda. 13.3.2Höjning av statsbidrag avsatta för personliga ombud Förslag: Staten höjer de permanenta medel som avsätts inom ramen för Förordning (2013:522) om statsbidrag till kommuner som bedriver verksamhet med personligt ombud för vissa personer med psykiska funktionsnedsättningar från 100 miljoner till 150 miljoner. Personliga ombud inrättades som en del av psykiatrireformen.11 Tio pilotverksamheter testade olika metoder och arbetssätt för att se hur man kunde arbeta som ett personligt ombud och utvärderingen av pilotverksamheterna visade att personernas konsumtion av psykia- trisk vård minskade och deras livskvalitet ökade. I utvärderingen för- ordade att kommunerna ska ha ansvaret för verksam- heten bland annat med tanke på att man alltid är kommuninvånare men inte alltid patient.12 Regeringen beslutade att verksam- heter med personliga ombud skulle bli permanenta och landsomfat- tande.13 hade 247 av landets 290 kommuner verksamhet med personligt ombud, vilket är en minskning med 13 kommuner jäm- fört med föregående år. fanns det 340 personliga ombud i landet (317 heltidstjänster) vilket är en minskning med 10 person- liga ombud, och en minskning med 12 heltidstjänster jämfört med föregående år. Även antalet klienter har minskat med 530 personer jämfört med 2019.14 Regeringen beslutade i höstbudgeten 2019 om en treårig höjning av anslaget till personligt ombud. –2022 är reger- 11Psykisk stördas villkor, proposition 1993/94:218. 12Socialstyrelsen 2014, Personligt ombud för personer med psykisk funktionsnedsättning. 13Regeringsbeslut S98/7454/ST, S1999/4985/ST. 14Socialstyrelsen 2021, Lägesrapport om verksamhet med personliga ombud (/00151/FST). Utveckling för att stärka inflytande och minska stigmatisering ingens avsikt att avsätta . Av kommuner- nas återrapporter till framgår att det finns en oro för vad som kommer att hända . Om kommunerna –2022 etablerar fler verksamheter och statsbi- draget minskar , medför det att kommunerna står utan en kostnadstäckning för delar av verksamheterna. Vi gör bedömningen att personer som får insatser i den samord- nade vård- och stödverksamheten som vi föreslår i kapitel 11, van- ligtvis inte kommer att ha behov av ett personligt ombud de är deltagare i verksamheten. Personligt ombud kan dock vara en förutsättning för att personer ska kunna slussas ut från den samord- nade vård- och stödverksamheten till ordinarie vård och omsorg. finns en högre efterfrågan, än vad det finns personliga om- bud. 2020 redovisar 18 av 20 län att det är väntetider för att få ett personligt ombud.15 I och med att vi tydliggör att personer som har en psykisk funktionsnedsättning på grund av skadligt bruk och bero- ende omfattas av målgruppen kommer målgruppen utökas i de verk- samheter som utesluter gruppen. bedriver merparten av kommunerna verksamhet med personligt ombud. Att inte alla kom- muner gör det bidrar emellertid till ojämlikhet. Vi bedömer därför att regeringen bör avsätta ytterligare permanenta medel inom ramen för förordningen och att dessa medel ska uppgå till . 13.3.3Medel avsätts särskilt för att stärka samverkan med civilsamhället Förslag: Av det ökade anslaget till personliga ombud ska 10 mil- joner avsättas för att stärka samverkan med civilsamhället. För- ordningen ändras på så sätt att samverkan med civilsamhället framgår som ett frivilligt kriterium. Civilsamhället är en viktig del i det stöd som ges till målgruppen, vilket också ofta påtalas i de kontakter vi haft med personer med egen erfarenhet. Ofta har fristående organisationer bättre förutsätt- ningar att nå personer i social utsatthet än kommunen och andra myndigheter. Vi bedömer därför att civilsamhället bör kunna ha en 15Socialstyrelsen 2021, Lägesrapport om verksamhet med personliga ombud (/00151/FST). Utveckling för att stärka inflytande och minska stigmatisering större roll i verksamheter med personligt ombud. Exempelvis kan det ske genom att personliga ombud finns i öppna verksamheter som möter personer med skadligt bruk, beroende och andra psykiatriska tillstånd. Samarbetet kan också innebära att en frivilligorganisation får medel och utbildning för att ge enskilda råd och stöd i myndig- hetskontakter inom ramen för Personligt ombud-verksamheten. Ett sätt att samverka med civilsamhällesorganisationerna är genom så kallat Idéburet Offentligt Partnerskap (IOP). Vi anser att en del av medlen som avsätts inom ramen för förordningen bör fördelas till kommuner som verkar för samverkan med civilsamhället om per- sonliga ombudsverksamheter. Detta är enligt vår bedömning mer förenligt med reglerna om statsstöd än till exempel direkta bidrag till frivilliga organisationerna. Kommuner som vill ta del av de extra medlen som avsätts för samarbete med frivilligorganisationer bör redovisa i ansökan vilka organisationer de ska samarbeta med och hur samarbetet ska se ut. 14 En gemensam tvångslagstiftning Utredningens ska, enligt direktivet, föreslå hur samordnade insatser när det gäller vård, behandling och stöd kan säkerställas för barn, unga och vuxna personer med samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd. Syftet med uppdraget är att skapa förutsättningar för att personer med sådan samsjuklighet erbjuds en samordnad, behovsanpassad och patientcentrerad vård och omsorg och får tillgång till de medi- cinska, farmakologiska, psykiatriska och sociala insatser som de är i behov av. Vad särskilt gäller tvångsvård uttalas i direktiven att det finns ett behov av att stärka vården för personer med samsjuklighet som vår- das utan samtycke med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, eller lagen (1991:1129) om rättspsykia- trisk vård, förkortad LRV. Många människor med missbruks- eller beroendeproblem vårdas även inom den psykiatriska tvångsvården och många personer inom den psykiatriska tvångsvården har en sam- tidig missbruks- eller beroendeproblematik. Varken LPT-vården inom hälso- och sjukvården eller LVM-vården (enligt lagen [1988:870] om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM) inom och på de statliga LVM-hemmen är organiserad på ett optimalt sätt för att behandla denna samsjuklighet. Enligt direktiven finns det där- för skäl att överväga om en mer integrerad lagstiftning skulle kunna skapa förutsättningar för en mer kontinuerlig vård för personer med en mer allvarlig samsjuklighetsproblematik. Utredaren ska analysera för- och nackdelar med en gemensam lag- stiftning för personer utan samtycke enligt LVM och LPT och om möjligt lämna förslag på hur frågan kan hanteras vidare. Det ingår alltså inte i uppdraget att ta fram lagförslag. I detta kapitel beskrivs nuvarande regelverk, Statens institutions- styrelses uppdrag och vissa data kring personer som vårdas enligt LVM och LPT. Därefter redogör vi för vår analys av för- och nack- delar med en gemensam lagstiftning för personer som vårdas utan samtycke. Avslutningsvis beskrivs inriktningen på en ny reglering av vård utan samtycke vid skadligt bruk eller beroende och ges förslag på hur frågan kan hanteras vidare. (SiS) ansvarar även för de särskilda ungdomshemmen som bedriver vård och behandling av ungdomar som är omhändertagna enligt lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, förkortad LVU, och enligt lagen (1998:603) om verkställande av sluten ungdomsvård, förkortad LSU. Sluten ung- domsvård enligt LSU avser verkställighet för ungdomar som begått brott och det är en straffrättslig påföljd. Även frivilligt placerade ung- domar kan vårdas vid ungdomshemmen med stöd av socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL. Våra direktiv är begränsade till att analysera för- och nackdelar med en gemensam lagstiftning för personer som vårdas utan sam- tycke enligt LVM eller LPT. Vi menar ändå, att det är viktigt, inte minst från ett barnperspektiv, att beakta att en stor del av de intagna i ungdomsvården också har en samsjuklighetsproblematik. Hanter- ingen av detta får dock utredas och behandlas i annat sammanhang. I förevarande kapitel koncentreras framställningen på analysen av för- och nackdelar av en integrerad tvångslag vad gäller LPT och LVM i enlighet med direktiven. De allmänna förvaltningsdomstolarna, 12 förvaltningsrätter och fyra kammarrätter, handlägger bland annat mål avseende LPT, LRV, LVM och LVU. När det gäller psykiatrimålen avseende LPT och LRV ingår däri en rad olika ärendeslag som är föremål för förvaltningsrättens pröv- ning. Det rör allt ifrån medgivande till fortsatt vård, beslut om över- gång i öppen eller sluten vårdform och underställningsbeslut vid konvertering, till överklagande av chefsöverläkarens intagningsbeslut eller avslag till exempel på begäran om permission. också rättens prövning i fråga om patienter som vårdas enligt LRV med särskild utskrivningsprövning. När det gäller LVM-målen ingår exempelvis förvaltningsrättens initiala beslut om tvångsvård, rättens prövning av underställningsbe- slut efter ett omhändertagande liksom olika överklagan- den till exempel av förvaltningsrättens beslut om tvångsvård eller be- slut av . Domstolsstatistiken visar att psykiatrimålen i förvaltningsrätterna har varit relativt (tabell 14.1), med cirka 14 000 inkomna mål . LVU-målen har däremot ökat med knappt 1 000 mål 2020 jämfört med . LVM-målen har legat på i snitt 1 300 mål dock med en nedgång från 1 402 mål 2016 till 1 253 mål 2020. Inkomna mål till kammarrätterna (tabell 14.2) ger en indikation på hur många mål av respektive ärendeslag som överklagas. Det är endast i mål där (SiS) fattat beslut om vissa begränsningar och tvångsåtgärder enligt LVM som det krävs prövningstillstånd i kammarrätten, inte vid överklagande av förvalt- ningsrättens beslut om beredande av vård. Inkomna mål, kammarrätter2 1Domstolsverket, Domstolsstatistik 2020, Tabell 2.1. 2Domstolsverket, Domstolsstatistik 2020, tabell 2.7. Det kan konstateras att LVM-målen i kammarrätterna är relativt få. Vi har inte undersökt vad som är skälet till det. Den enskilde ges i princip samma möjlighet att överklaga enligt LVM och LPT. Enligt 1 § förordning (2007:1132) med instruktion för Statens insti- tutionsstyrelse (SiS) ansvarar SiS för sådana hem som avses i 12 § LVU (särskilda ungdomshem) samt 22 och 23 §§ LVM (LVM-hem). Myndigheten ska särskilt svara för 1. planering, ledning och drift av de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen, 2. anvisning av platser till hemmen, 3. ekonomisk styrning, resultatuppföljning och kontroll, 4. metodutveckling, forskning, uppföljning av vårdresultat samt utvecklingsarbete (2 §). Enligt 3 § får SiS utföra uppdrag åt kom- muner och regioner i samband med avgiftning av missbrukare, utsluss- ning, eftervård eller andra insatser som anknyter till verksamheten vid sådana hem som anges i 1 §. Enligt 4 § instruktionen ska myndigheten utforma sin verksam- het så att den utgår från flickors och pojkars samt kvinnors och mäns villkor och behov, inför beslut eller andra åtgärder som kan röra barn bedöma konsekvenserna för barn och därvid ta särskild hänsyn till barns bästa. Myndigheten ska i sin verksamhet utgå från ett brukar- perspektiv och ska, enligt 5 §, genom samverkan med andra myndig- heter och övriga aktörer, verka för att brukarna får en sammanhållen vård. Av 6 kap. 3 § första stycket SoL framgår att behovet av sådana hem som avses i 12 § LVU och sådana som avses i 22 och 23 §§ LVM, ska tillgodoses av staten och att det är SiS som leder verksamheten vid hemmen. SiS får, enligt 3 § andra stycket, om det finns särskilda skäl för det, genom avtal uppdra åt en region eller en kommun att inrätta och driva ett särskilt ungdomshem eller LVM-hem. Staten får, enligt 6 kap. 3 § tredje stycket SoL, ta ut avgift av den kommun som begärt placeringen. Enligt 3 § Statens institutionssty- relses författningssamling SiSFS 2020:2 är vårdavgiften vid vård en- ligt LVM per vårddygn. För vissa klienter, som har sär- skilda resursbehov, behövs extra insatser. För sådana insatser kan och ingå avtal om förhöjd avgift. För ungdomar varierar avgiften, enligt 3 § SiSFS 2020:1 mel- lan 5 100 och per vårddygn beroende på vilken insats som ges. Definitionsmässigt betraktas SiS:s verksamhet som socialtjänst men myndigheten bedriver även viss hälso- och sjukvård och är an- mäld som vårdgivare till Inspektionen för vård och omsorg i enlighet med patientsäkerhetslagen (2010:659). Definitionen ska ses mot bak- grund av regeringens resonemang kring begreppet socialtjänst i sam- band med att nu gällande socialtjänstlag infördes och där regeringen sökte ledning i då gällande sekretesslag, numera 26 kap. 1 § offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Enligt den bestämmelsen förstås med socialtjänst 1. verksamhet enligt lagstift- ningen om socialtjänst, 2. verksamhet enligt den särskilda lagstift- ningen om vård av unga och av missbrukare utan samtycke, och 3. verk- samhet som i annat fall enligt lag handhas av socialnämnd eller av . Enligt regeringens mening skulle sålunda med socialtjänst bland annat förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst och anslutande särskild lagstiftning om vård av unga och av missbrukare utan samtycke och verksamhet som bedrivs av Statens institutions- styrelse.3 Uppräkningen i propositionen av verksamheter m.m. som innefattas i begreppet socialtjänst ansågs vara uttömmande och om- fattar även sådan verksamhet som bedrivs av enskilda. Med ”verksam- het” förstås inte enbart den verksamhet som utgörs av handläggning av ett ärende utan även rent faktisk verksamhet, som till exempel hand- lingar och uppgifter i övrigt som gäller uppsökande verksamhet, social hemhjälp, , behandlingshem och samt socialnämnds utredning och framställning enligt särskild lagstiftning om vård av unga och av missbrukare utan samtycke.4 2000/01:80 s. 136. 2000/01:80 s. 136 f. Utredningen socialtjänst (SOU 2020:47) föreslår att det införs en ny bestämmelse i SoL som anger att med socialtjänst avses i lagen 1) verksamhet som bedrivs med stöd av lagen, 2) verksamhet som bedrivs med stöd av LVU och LVM, eller annan verksamhet som enligt lag eller förordning ska bedrivas av socialnämnd eller , s. 293 ff. särskilt s. 306. 14.4Klienten och patienten i tvångsvården Enligt SiS verksamhetsplan 2020 hade SiS 374 beslutade platser på 11 LVM-hem . tvångsvårdades 322 personer på institution enligt LVM, varav var kvinnor. Det var en ökning av antalet personer som tvångsvårdades jämfört med samma datum 2018. Samsjukligheten är betydande hos personer som vårdas enligt LVM. Drygt en tredjedel av klienterna har tidigare erfarenhet av psykiatrisk tvångsvård och nästan två tredjedelar har erfarenhet av frivillig psy- kiatrisk vård. Kvinnor anger i större utsträckning än män att de har psykosociala problem. Hälften av kvinnorna anger att de avsiktligt försökt skada sig själva och att de försökt begå självmord. En fjärdedel av dem som skrivs in i vården har upplevt hallucinationer eller tvångstankar under den senaste sex- månadersperioden. Hälften har utretts för adhd.5 Enligt medarbetare på en har många av de intagna erfarenhet av trauman ofta i form av sexuella övergrepp. De intagna i LVM-vården har också betydande sociala svårig- heter. Bland annat saknar fem av tio egen bostad. Många har tidigare dömts för brott och har erfarenhet av våld både som offer och förövare. Enligt SiS har klienterna ofta behov av insatser som ökar förmågan att utföra vardagsaktiviteter som att handla, sköta hushåll och sam- spela med andra. hade SiS totalt 947 intagningar på LVM-hem (889 indi- vider), 311 kvinnor och 578 män.6 222 intagningar () grun- dade sig på beslut enligt 4 § LVM, dvs. ett ordinärt beslutsförfarande om beredande av vård. 712 intagningar (grundade sig på ett omhändertagande enligt 13 § LVM. Medelåldern på de intagna var för kvinnor och knappt I av intagningarna var registrerat ett alkoholmissbruk, i ett narkotikamissbruk (vari ingår flyktiga lösningsmedel) och i både alkohol och narkotika. Uppgifterna baseras på vad har angett i ansökan om plats vid SiS. 5Socialstyrelsen, Individ- och familjeomsorg Lägesrapport , s. 50 f. 6Statens institutionsstyrelse, SiS i korthet 2020. av intagningarna hade dock inte något missbruksmedel registrerats.7 Vid ett studiebesök som vi gjort på ett LVM-hem uppgav personalen att de uppfattade att majoriteten av klienterna har ett blandmissbruk. De menade också att det hade förändrats jämfört med tidigare då det var vanligare att klienternas bruk i högre grad var kopplade till en viss substans. Personalen uppgav också att bland klienterna, som vid det aktuella hemmet enbart var kvinnor, hade majoriteten erfarenhet av trauma och andra övergrepp. Av antalet utskrivningar (829) där klienten vårdats enligt 4 § LVM hade 652 () fått vård i annan form enligt 27 § LVM. Vårdtiden i majoriteten av fallen (787) var >179 dygn. av klienterna skrevs ut till HVB- eller familjehem (92 kvinnor, 252 män), till eget boende (95 kvinnor, 184 män), till in- ackorderingshem/träningslägenhet eller stödboende (23 kvinnor och 68 män). (7 kvinnor, 20 män) skrevs ut till härbärge eller bostadslöshet. togs 1 107 personer in på . I SiS stati- stik för det aktuella året ingår uppgifter för 771 av dem, 243 flickor () och 528 pojkar (). av de intagna ungdomarna placerades på grund av missbruk. I direkt anslutning till intagningen på SiS kom av ungdomarna från ett annat behandlingshem och kom från avgiftningsklinik eller psy- kiatrisk klinik. Många ungdomar uppger en psykiatrisk problematik. Månaden före intagning på SiS-institution hade bland annat upp- levt svår depression, svår oro/spänning, själv- mordstankar, självmordsförsök och hallucina- tioner. I samtal med utredningen har kvinnor som vårdats enligt LVU- beskrivit att de uppfattar att hälsan generellt är nedsatt hos flickor intagna på de särskilda ungdomshemmen, att många har behov av stöd för förbättrad sexuell och reproduktiv hälsa och att många har erfarenhet av övergrepp och andra trauman. 7Statens institutionsstyrelse, SiS i korthet 2020 s. 14. vårdades cirka 12 300 personer i sluten psykiatrisk tvångs- vård.8 Bland de personer som vårdades enligt LPT 2015–2019 hade två femtedelar en schizofreni eller annan psykossjukdom som huvud- diagnos. av de tvångsvårdade enligt LPT hade också vår- dats enligt LVM . Det är ungefär lika många män som kvinnor som tvångsvårdas. Av männen hade en diagnos orsakad av psykoaktiva sub- stanser vilket är en betydligt större andel än bland kvinnorna. Vårdtiderna bland personer som tvångsvårdas enligt LPT är korta. Fler än hälften vårdas eller mindre. Knappt 1 900 personer vårdades enligt lagen om rättspsykiatrisk vård . Bland dessa personer är skadligt bruk och beroende vanligt. Rapporter från det rättspsykiatriska kvalitetsregistret visar att 60–av patienterna har en sådan problematik.9 Många har också en dålig somatisk hälsa och behov sociala stödinsatser som till exempel hjälp att sköta sin ekonomi. 14.5Allmänt om LPT, LRV och LVM Lagen (1991:1128 om psykiatrisk tvångsvård, förkortad LPT, och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, förkortad LRV, infördes . LPT innehåller föreskrifter om psykiatrisk vård som är förenad med frihetsberövande och annat tvång (tvångsvård) medan LRV reglerar tvångsvård beträffande psykiskt störda lagöver- trädare.10 Lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM, infördes och innehåller föreskrifter om vård av personer med missbruk av visst slag oberoende av den enskildes eget samtycke. Både LPT/LRV och LVM ger lagstöd för att begränsa den enskil- des fri-och rättigheter, dels genom frihetsberövandet i sig, dels ge- nom att det i respektive lag ges utrymme för att, under särskilda för- utsättningar, vidta också annat tvång11 under frihetsberövandet som 8Tvångsvård enligt LPT, , statistikrapport . 9Rättspsyk, Årsrapport . 10Den följande framställningen koncentreras till regleringen i LPT. 11Se 18–24 §§ LPT, 8 § LRV och 31–36 b §§ LVM, i den senare lagen benämnda särskilda befogenheter. ytterligare inkräktar på fri- och rättighetsskyddet i regeringsformen, förkortad RF, och , förkortad EKMR.12 En viktig utgångspunkt för LPT och LRV är att de utgör ett kom- plement till den grundläggande regleringen i hälso- och sjukvårdsla- gen (2017:30), förkortad HSL och till patientlagen (2014:821), för- kortad PL vilket det erinras om i LPT:s inledande bestämmelse. Sålunda framgår av 1 § LPT att föreskrifterna i HSL och PL gäller all psykiatrisk vård, vilket gäller vid såväl psykiatrisk tvångsvård i enlig- het med bestämmelserna i som vid rättspsykiatrisk vård enligt LRV.13 Syftet med bestämmelsen är att ge HSL:s och PL:s principer ökat genomslag och markera att även vid tvångsvård gäller de grund- läggande kraven på hälso- och sjukvården, bland annat att vården ska vara av god kvalitet, vara lätt tillgänglig och tillgodose patientens be- hov av säkerhet i vården. På motsvarande sätt utgör LVM en undantagslag inom social- tjänstlagstiftningen och är avsedd att komplettera den grundläggande regleringen i socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, i de fall en person med missbruk av visst slag inte kan beredas nödvändig vård i frivilliga former.14 I 1 § LVM hänvisas till att de i 1 kap. 1 § SoL an- givna målen för samhällets socialtjänst ska vara vägledande för all vård som syftar till att hjälpa enskilda människor att komma ifrån missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel. Vården ska bygga på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet och ska så långt det är möjligt utformas och genomföras i samverkan med den enskilde. Fundamentalt för tillämpningen av alla tvångs- och kontrollåtgär- der är att åtgärderna är proportionerliga. Tvångsåtgärder vid vård en- ligt LPT och LRV får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, ska de användas. Tvång ska utövas så skonsamt som möjligt och med största möjliga hänsyn till patienten (2 a §). Av 2 b § framgår att tvångs- åtgärder i syfte att genomföra vården får användas endast om patienten inte genom en individuellt anpassad information kan förmås att frivilligt medverka till vård. De får inte användas i större omfattning än vad som är nödvändigt för att förmå patienten till detta. 12Se avsnitt 5.1.2. 1990/91:58 s. 293. 1981/82:8 s 1. I 36 a § LVM finns en motsvarande proportionalitetsprincip enligt vilken tvångsåtgärder enligt 32–35 §§ får användas endast om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, ska de användas. Bestämmelsen har införts med proportionalitetsregeln i LPT och LRV som förebild och är avsedd att tillämpas vid varje tvångsåtgärd enligt de angivna paragraferna.