sou · H9B395 · 2021-12-10 00:00:00 — Den utredningen föreslog därför att priset vid gårdsförsäljning inte skulle få sättas lägre än tillverkningskostnaden plus gällande skatter eller inköpspriset med ett skäligt påslag. Detta liknar den prisreglering som gäller enligt alkohollagen vid servering av alkoholdrycker.25 Ett skäligt tillägg vid servering har ansetts vara på in- köpspriset.26 Det är, som anförts ovan, inte troligt att gårdsförsäljning kom- mer att utgöra någon försäljningskanal för lågprisprodukter. Kravet på att försäljningen ska ske i samband med ett betalt upplevelsear- 1994/95:89 s. 90. 24Avsnitt 6.3 i allmänna råd (KOVFS 2016:1) om marknadsföring av alkoholdryck till konsumenter. 258 kap. 21 § alkohollagen. 26Jfr (dåvarande ) numera upphävda Hand- bok . Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker rangemang innebär vidare att gårdsförsäljning knappast kommer att kunna konkurrera prismässigt med Systembolagets försäljning. Ut- redningen bedömer trots det att det finns alkoholpolitiska skäl att i viss mån reglera prissättningen. I likhet med vad som gäller för ser- vering bör det därför regleras vilket lägsta pris som får tas ut för alkoholdrycker vid gårdsförsäljning. En sådan reglering bör innebära att priset vid gårdsförsäljning inte får sättas lägre än tillverknings- kostnaden med ett skäligt tillägg. I begreppet skäligt tillägg bör in- kluderas skatt samt kostnader för hantering och försäljning inklusive lokaler, löner m.m.27 Utredningen har övervägt om det därutöver finns skäl att ange att drycker som också säljs på Systembolaget inte ska få ha ett lägre pris vid gårdsförsäljning än det som gäller på bolaget. Genom en så- dan reglering skulle det inte vara möjligt för en tillverkare att ”kon- kurrera” med lägre produktpriser genom gårdsförsäljning. En sådan reglering bedöms dock vara konkurrensrättsligt problematisk.28 Övriga krav som föreslås omgärda gårdsförsäljning talar enligt ut- redningen också emot att gårdsförsäljning kommer att kunna pris- mässigt konkurrera med Systembolagets försäljning. Utredningen föreslår att gårdsförsäljning enbart ska få ske i sam- band med ett studiebesök eller en föreläsning med anknytning till den aktuella alkoholdrycken och erbjudas allmänheten mot betal- ning (avsnitt 10.2). erbjuds sådana arrangemang av merparten av tillverkarna i , ofta kombinerat med dryckesprovningar. Priset varierar beroende på tjänstens innehåll. I en undersökning som LRF låtit göra och som refereras till i Swecos branschanalys (se bilaga 3), angav de svarande dryckesproducen- terna att de i genomsnitt skulle ta för en visning, för en föreläsning och för en provning. Det förekommer dock vingårdar som tar emot förbokade grupper på 30– 50 personer, och priserna tas då ofta ut per grupp. Priset per person är i sådana fall lägre men genererar ändå tillräcklig vinst för att mo- tivera verksamheten. Kravet på att gårdsförsäljning endast ska få bedrivas i samband med ett besöksarrangemang i form av ett studiebesök eller en före- läsning med anknytning till den aktuella drycken utgör enligt utred- 1994/95:89 s. 98. 28Jfr mål C-437/09 AG2R Prévoyance, avseende tillämpningen av artikel 4(3) i fördraget om Europeiska unionen (FEU) i kombination med artiklarna 101 och 106 i fördraget om Euro- peiska unionens funktionssätt (FEUF). Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker ningen en avgörande begränsning för att regleringen ska överens- stämma med . Därför bör det även regleras vilket det lägsta priset på ett sådant arrangemang får vara. På motsvarande sätt som föreslås gälla avseende alkoholdrycken, bör priset på studiebe- söket eller föreläsningen inte få underskrida självkostnaden med ett skäligt påslag. Som framgår av övervägandena i avsnitt 10.2, ska det vara fråga om ett arrangemang som har ett reellt innehåll med viss varaktighet, och inte bara ett rent fysiskt besök för vilket man tar en inträdesavgift. Närmare bestämmelser om besöksarrangemangens utformning kommer att framgå av före- skrifter. Frågan ovan om hur arrangemangen ska vara utformade kommer givetvis ha bäring på vilket pris som kan tas ut för arrange- manget. Kommunen kommer inte minst i sin tillsyn att kunna granska hur producenten har bestämt prissättningen. Förslag: Kommunen ska besluta under vilka tider gårdsförsälj- ning får bedrivas. Gårdsförsäljning ska dock inte få bedrivas tidi- gare än och inte pågå längre än . Vid bestämmande av tiden för gårdsförsäljning ska särskilt beak- tas sociala och hälsomässiga skyddshänsyn. Systembolaget får ha öppet som längst till klockan 20.00 på vardagar och klockan 15.00 på lördagar. Inom dessa ramar beslutar Systembolaget om vilka öppettider som ska gälla för varje butik. Om gårdsförsäljning skulle tillåtas att bedrivas på motsvarande villkor som Systembolagets försäljning, skulle det finnas skäl att överväga samma tidsramar för gårdsförsäljning.29 Det är emellertid inte någon sedvanlig detaljhandel som utredningen föreslår. Utredningens för- slag innebär framför allt att gårdsförsäljning enbart ska vara tillåten i samband med ett studiebesök eller en föreläsning med anknytning till den aktuella alkoholdrycken på tillverknings- eller vinodlings- stället. Det innebär enligt utredningen att tiderna för när gårdsför- säljning ska vara tillåtet, behöver vara anpassade till när sådana be- 29Jfr exempelvis resonemang i SOU 2014:58, som behandlar frågan om privat införsel av alko- holdrycker, om att samma tider som gäller vid Systembolagets detaljhandel bör gälla vid yrkes- mässig hemleverans av alkoholdrycker som har förts in genom privatinförsel (s. 98). Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker söksarrangemang är efterfrågade och äger rum. Frågan om försälj- ningstider har dock även folkhälsopolitisk betydelse eftersom ökad tillgång till alkoholdrycker kan leda till ökad alkoholkonsumtion och därmed ökade skadeverkningar. Frågan har också betydelse för möjligheten att bedriva tillsyn över att villkoren för gårdsförsäljning efterlevs. I delbetänkandet Gårdsförsäljning (SOU 2010:98) föreslogs att det inte skulle införas någon begränsning av tiderna för gårdsförsälj- ning i lag. I stället föreslogs att respektive kommun – i likhet med vad som gäller för serveringstillstånd – skulle få reglera öppettiderna. Den utredningen påpekade också att inget bör hindra att öppetti- derna varierar mellan olika gårdsförsäljare med hänsyn till vilken eller vilka upplevelsetjänster som erbjuds. påpekade i sitt remissvar med anledning av delbetänkandet, att för- slaget skulle öppna för detaljhandel på utvidgade tider i förhållande till vad som är möjligt hos Systembolaget, samt att öppettiderna kan komma att variera över landet eftersom utredningen inte föreslår att någon normaltid anges i alkohollagen såsom gäller för serveringstider. I alkohollagen anges att servering av alkoholdrycker inte får påbörjas tidigare än och inte pågå längre än , om inte kommunen beslutar annat. Kommunen ska vid bestämmande av serveringstid beakta om serveringsställets belägenhet eller andra skäl befaras medföra olägenheter i fråga om ordning och nykterhet eller särskild risk för människors säkerhet.30 Samma regler gäller för prov- smakning. I likhet med vad som gäller för servering och provsmakning be- dömer utredningen att tillståndsmyndigheten får bestämma under vilka tider som gårdsförsäljning ska få bedrivas. Det får anses rimligt att den myndighet som anförtrotts uppgiften att ansvara för hante- ringen av gårdsförsäljningstillstånd, också betros med uppgiften att utifrån lokala förhållanden och variationer besluta om försäljnings- tider. Gårdsförsäljning skiljer sig dock från servering av alkohol- drycker där dryckerna måste intas på försäljningsstället under över- vakning från personal. Utredningen bedömer att det är rimligt att regleringen är betydligt mer restriktiv när det gäller försäljningstider vid gårdsförsäljning jämfört med den reglering som styr serverings- tider. Utredningens bild är vidare att dryckesproducenternas besöks- arrangemang i allmänhet inte erbjuds tidigare än eller 308 kap. 17 och 19 §§ alkohollagen. Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker Det finns enligt utredningens bedömning alkoholpolitiska skäl att ange att dessa tidsramar ska utgöra de yttre gränserna vid gårdsförsäljning. Liksom avseende serveringstider, bör myndigheten vid bestämmande av tiden för gårdsförsäljning särskilt beakta sociala och hälsomässiga skyddshänsyn. Såsom anges i för- arbetena gällande serveringstider, betyder detta att sociala och hälso- mässiga hänsyn ska ha företräde framför affärsmässiga eller konkur- rensmässiga hänsyn. Enbart den omständighet att en konkurrerande gårdsförsäljare redan beviljats en viss försäljningstid kan inte moti- vera bifall till en ansökan av ifrågavarande slag. Tillståndsmyndig- heten måste i varje enskilt fall bedöma riskerna för olägenheter i samband med fastställandet av försäljningstiden.31 10.5.3Allmänna bestämmelser om bl.a. försäljning och straffansvar Bedömning: Om gårdsförsäljning av alkoholdrycker införs blir de allmänna bestämmelserna i alkohollagen om bl.a. försäljning (3 kap.), straffansvar (11 kap.), förverkande (12 kap.) och överkla- gande (10 kap.) tillämpliga även på denna försäljningsform. Enligt 3 kap. 7 § alkohollagen får alkoholdrycker inte säljas eller an- nars lämnas ut till den som inte har fyllt . Beträffande folköl gäller motsvarande den som inte har fyllt . Enligt 3 kap. 8 § får alkoholdrycker inte lämnas ut till den som är märkbart påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel. Alkoholdrycker får inte heller lämnas ut, om det finns särskild anledning att anta att varan är avsedd att olovligen tillhandahållas någon. Den som lämnar ut alkohol- drycker ska förvissa sig om att mottagaren har uppnått den före- skrivna åldern. Enligt 3 kap. 9 § är det förbjudet att som ombud eller på därmed jämförbart sätt skaffa alkoholdrycker till den som enligt samma kapitel 7 § eller 8 § inte har rätt att få en vara utlämnad till sig. Alkoholdrycker får inte heller lämnas som gåva eller lån till, eller bjudas, den som inte har fyllt . I fråga om folköl gäller dock motsvarande den som inte har fyllt . Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anskaffar, överlämnar eller bjuder på alkoholdrycker i strid med 3 kap. 9 § döms för olov- 1994/95:89 s. 97 och 98. Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker ligt anskaffande av alkoholdrycker till böter eller fängelse i högst eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst (11 kap. 7 §). Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet säljer eller lämnar ut alko- holdrycker i strid med 3 kap. 7 § eller 8 § till någon som inte har uppnått föreskriven ålder eller som är märkbart påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel, döms för olovlig dryckeshantering till böter eller fängelse (11 kap. 8 §). Om brotten är att anse som ringa ska inte dömas till ansvar (se 11 kap. 9 §). I 12 kap. alkohollagen finns bestämmelser om förverkande. Av 12 kap. 1 § framgår t.ex. att alkoholdrycker som har varit föremål för brott samt utbyte av sådant brott ska förklaras förverkade. Samtliga dessa regler kommer att vara gällande även vid gårdsförsäljning. För olovlig försäljning döms enligt 11 kap. 3 § 1 den som säljer sprit, alkoholdrycker eller alkoholdrycksliknande preparat utan till- stånd eller annars i strid med denna lag. Det innebär att den som till konsumenter exempelvis säljer andra egentillverkade alkohol- drycker än folköl från tillverkningsstället, gör sig skyldig till olovlig försäljning av alkoholdrycker. Om möjligheten till gårdsförsäljning införs, kommer givetvis sådan försäljning som sker inom ramen för de nya reglerna inte vara kriminaliserad eftersom den inte sker utan tillstånd. Det kriminaliserade området snävas därmed in i det avseen- det. Om gårdsförsäljningstillstånd införs, kommer straffbestämmel- sen i 11 kap. 3 § 1, i fråga om försäljning av alkoholdrycker från till- verkningsstället, i första hand ta sikte på situationer där sådan för- säljning sker utan tillstånd. Bestämmelsen torde dock i vissa fall också kunna aktualiseras om föreskrifter har överträtts i samband med gårdsförsäljningen, exempelvis åsidosättanden i fråga om före- skrivna kvantitativa begränsningar (se avsnitt 10.2.2) eller krav på att försäljning bara får ske i samband med ett studiebesök eller en före- läsning med anknytning till den aktuella drycken (se avsnitt 10.2.1). Sådan verksamhet kan alltså liksom föranleda straffansvar om uppsåt eller oaktsamhet föreligger. Genom de föreslagna författnings- bestämmelserna, jämte de förtydliganden som anges i övervägandena och författningskommentaren, i kombination med att verksamheten kommer att vara föremål för en förhandsprövning, bedö- mer inte utredningen att det finns några hinder ur rättssäkerhets- synpunkt mot att i allmänhet tillämpa straffbestämmelsen i sådana situationer. Ovan har vidare redogjorts för straffbestämmelser som Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker exempelvis kommer att gälla vid gårdsförsäljning till minderårig eller berusad. Vid misskötsel inom ramen för ett gårdsförsäljningstillstånd kommer också de administrativa sanktioner om exempelvis återkal- lelse av tillstånd, som beskrivs i avsnitt 10.7.3, att vara tillgängliga. Eftersom en återkallelse av ett tillstånd inte är att se som en form av bestraffning utan som en administrativ åtgärd med sociala motiv,32 är det inte uteslutet att en sådan åtgärd kan vidtas vid samma förse- else som redan har föranlett straffansvar. Redovisningen i det föregående ger vid handen att några änd- ringar i alkohollagens bestämmelser om ansvar, kriminalisering och förverkande inte behöver göras vid ett införande av regler om gårds- försäljning. Regler om överklagande finns i 10 kap. 1 § alkohollagen. Enligt denna paragraf får och kommunens beslut enligt lagen överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Samma ordning bör gälla för beslut som rör gårdsförsäljning. Någon ändring av reglerna om överklagande i alkohollagen behövs därför inte. Förslag: Den som har tillstånd till gårdsförsäljning ska också få erbjuda provsmakning i anslutning till försäljning av sådana alko- holdrycker som tillståndet avser. Genom 8 kap. 7 § alkohollagen är det möjligt för tillverkare att under vissa förutsättningar erbjuda provsmakning av egentillverkade alkoholdrycker vid tillverkningsstället. Två olika möjligheter ges i det avseendet. För den som har en serveringsrörelse med serverings- tillstånd är det tillåtet att erbjuda provsmakning efter anmälan till kommunen. Den som inte har serveringstillstånd kan i stället ansöka om ett särskilt provsmakningstillstånd. Det kommer inte per auto- matik att vara möjligt för den som erbjuder gårdsförsäljning att även erbjuda provsmakning. För provsmakning krävs nämligen att alko- holdryckerna är producerade av åtminstone delvis egna råvaror, vil- ket sannolikt kommer att utesluta vissa gårdsförsäljare eftersom något motsvarande krav inte föreslås gälla vid gårdsförsäljning. Det förefaller dock inte lämpligt eller nödvändigt att kräva att en tillver- 32Jfr Högsta förvaltningsdomstolens dom (HFD 2011:44) från i mål 3251–09. Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker kare som har fått tillstånd till gårdsförsäljning ska behöva ansöka om ytterligare tillstånd för att kunna erbjuda provsmakning. Bestäm- melserna om provsmakning bör därför kompletteras så att den som har tillstånd till gårdsförsäljning också har rätt att erbjuda provsmak- ning av de drycker som tillståndet till gårdsförsäljning avser. Dock behöver beaktas att särskilda regler om exempelvis tider gäller vid provsmakning. Förslag: Det ska krävas särskilt tillstånd, gårdsförsäljningstill- stånd, för att få bedriva gårdsförsäljning. En ansökan om gårds- försäljningstillstånd ska göras skriftligen. Regeringen ska få meddela föreskrifter om den tid inom vilken kommunen ska fatta beslut om gårdsförsäljningstillstånd. Utredningen föreslår att gårdsförsäljning ska få bedrivas av tillver- kare av alkoholhaltiga drycker samt vinodlare som är godkända upp- lagshavare. prövar ansökan om godkännande som upp- lagshavare enligt LAS. I den prövningen är det sökandens lämplighet som är avgörande och systemet ska säkerställa en korrekt beskatt- ning. Om möjligheten införs för tillverkare och vinodlare att bedriva gårdsförsäljning, uppstår frågan om det ska räcka med att dessa är godkända som upplagshavare enligt LAS eller om det därutöver ska krävas ett särskilt tillstånd för gårdsförsäljning. Enkelheten talar för att man om möjligt bör undvika dubbla till- stånd. Utredningens förslag innebär dock att det inte är alla tillverkare som får bedriva gårdsförsäljning. Endast småskaliga och oberoende tillverkare som uppfyller kraven om hantverksmässig tillverkning kommer att ha möjlighet att bedriva gårdsförsäljning. Vidare innebär utredningens förslag att det ställs särskilda krav på hur försäljningen ska anordnas. Det ska ske i samband med studiebesök eller en föreläsning med anknytning till alkoholdrycken som erbjuds allmän- heten mot betalning. Både verksamheten som helhet och den be- söksverksamhet som en tillverkare ska arrangera i anslutning till gårdsförsäljning kommer att behöva bedömas av tillståndsmyndig- Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker Det faktum att någon är godkänd som upplagshavare betyder inte heller nödvändigtvis att upplagshavaren faktiskt bedriver till- verkning eller vinodling. Även den frågan behöver därför prövas av tillståndsmyndigheten. Det är således flera andra aspekter som ska beaktas än de som föranleds av skattekontrollen och frågan om att säkerställa en korrekt beskattning. Övervägande skäl talar därför för att införa ett krav på särskilt tillstånd för att få bedriva gårdsförsäljning. Det bör vara ett krav att en ansökan om tillstånd görs skriftligt. I alkoholförordningen (2010:1636) anges inom vilken tid som ett beslut i ett ärende om serveringstillstånd ska fattas (5 §). Motsva- rande regler bör gälla vid ett ärende om gårdsförsäljningstillstånd. Ett bemyndigande för regeringen att utfärda sådana regler bör därför införas i alkohollagen. Förslag: Den kommun där försäljningsstället är beläget ska pröva frågor om gårdsförsäljningstillstånd. Kommunen ska få ta ut en avgift för prövningen enligt de grunder som beslutas av kommun- fullmäktige. Kommunen (och ) ska utöva den primära tillsynen över gårdsförsäljningen. Kommunen ska få ta ut en av- gift för sin tillsyn. En ansökan om gårdsförsäljningstillstånd ska inte kunna bi- fallas utan att yttrande har inhämtats. Polis- myndigheten ska i sitt yttrande redovisa samtliga omständigheter som ligger till grund för myndighetens bedömning i det enskilda fallet och särskilt yttra sig över sökandens allmänna lämplighet för verksamheten. Det är kommunerna som prövar ansökningar om serveringstillstånd och tillstånd för provsmakning. Tillsynen enligt alkohollagen är i hu- vudsak delad mellan , länsstyrelserna och kom- munerna. har det övergripande ansvaret för tillsynen över att alkohollagens regler följs. Länsstyrelserna har till- syn inom länet och ska biträda kommunerna i deras tillsynsverk- samhet. Kommunerna har tillsammans med till- syn över servering av alkoholdrycker och detaljhandeln med folköl. Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker Därutöver har och särskilda tillsyns- uppgifter i fråga om skattekontrollen och marknadsföring av alko- holdrycker. Det är sannolikt att flertalet av dem som kommer att ansöka om gårdsförsäljningstillstånd, redan har tillstånd för servering eller prov- smakning. Som utgångspunkt förefaller det därför lämpligt ur sam- ordningssynpunkt, såväl för det allmänna som för den enskilde, att det är kommunerna som även prövar ansökningar om gårdsförsälj- ningstillstånd. Både branschaktörer, kommunala tillsynshandläggare och representanter för länsstyrelser har dock uppmärksammat ut- redningen på de problem som finns med olikartad tillämpning av alkohollagen. Flera tillverkare har exempelvis påtalat olikheter avseende hur bestämmelserna om provsmakning tillämpas i olika kommuner. () fram- för i en skrivelse till , att det saknas tolkningsstöd för alkoholhandläggare vid tillämpningen av alkohollagen.33 Den handbok som gavs ut av för tillämpningen av den tidigare alkohollagen har inte ersatts med en ny efter att lagen ersattes av den nya alkohollagen 2010.34 KAF påtalar också att det inte heller finns någon nationellt samordnad grundutbildning för kommunala alkoholhandläggare.35 KAF:s upp- lever enligt skrivelsen att anser sig ha ett uppdrag som varken innefattar framtagande av riktlinjer för lagtill- lämpning, eller för basutbildning av alkoholhandläggare. Detta har, enligt skrivelsen, lett till en situation där rättssäkerheten riskeras vilket kan leda till olikartad tillämpning och dessutom skapa kon- fliktsituationer då exempelvis restaurangägare upplever sig orättvist behandlade vid jämförelse med t.ex. en grannkommun, där lagen till- lämpas på ett annat sätt. ansvarar för tillsyn av kommunernas arbete enligt alkohollagen.36 I en skrivelse till från Läns- styrelsen i , uppmärksammas de- 33Skrivelse med rubriken alkoholhandläggares situation (S 2019/05055). 34Som framgår nedan pågår dock ett arbete inom med att ta fram en uppdaterad version av handboken. 35I sammanhanget noterar utredningen att regeringen gav i uppdrag att ta fram en utbildning riktad mot kommunala alkoholhandläggare kopplad till det tolkningsstöd om serveringsbestämmelserna i alkohollagen som myndigheten arbetar med (S 2021/05130). 369 kap. 1 § andra stycket alkohollagen. Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker partementet om fyra ärenden där kommun valt att inte följa beslut.37 I skrivelsen anges att enda möjlighet, när kommunerna väljer att meddela tillstånd i strid med lagen samt råd och beslut, är att rikta kritik alterna- tivt allvarlig kritik mot kommunerna. anger att den genom skrivelsen vill lyfta fram den problematik man ser i tillsyns- verksamhet enligt alkohollagen och väcka frågan om bör tillföras fler verktyg i sin tillsynsroll. Som exempel på ett sådant verktyg nämns möjligheten att överpröva kommunernas beslut om serveringstillstånd och försäljningstillstånd för tobaksprodukter, på samma sätt som kan ske vid kommunala beslut om detaljplaner eller strandskydd. I granskning av bl.a. Folkhälsomyndig- hetens vägledande ansvar för alkoholtillsynen, påtalar revisionen att myndighetens vägledande uppdrag varken är tydligt beskrivet i alko- hollagen eller i myndighetens instruktion.38 Detta kan enligt Riks- revisionen leda till oklara förväntningar hos kommunerna och till gränsdragningsproblem gentemot länsstyrelserna. rekommenderar därför regeringen att tydliggöra Folkhälsomyndig- hetens tillsynsvägledande uppdrag. rekommenderar även att säkerställa att det finns klargörande och användbara vägledningar i tillräcklig omfattning för den kom- munala tillsynen och att etablera en effektiv ordning för att besvara tillsynsrelaterade frågor på ett klargörande sätt inom rimlig tid. Regeringen har i en skrivelse , redovisat sin bedömning av iakttagelser och rekommendationer.39 Reger- ingen instämmer i huvudsak i de iakttagelser och slutsatser som redovisat och anger att en fortsatt utveckling av till- synsvägledningen är viktig och nödvändig. Regeringen menar dock att det kan finnas flera sätt att åstadkomma tillräckligt och kvalitativt stöd genom nationell och regional tillsynsvägledning och att Riks- revisionens förslag därför behöver analyseras med berörda innan regeringen kan bedöma om det finns behov av och är motiverat att förtydliga ansvarsfördelningen på det vis som före- slår. Med anledning av rekommendationer till Folk- 37Skrivelse med dnr 705-5650-2020. 38Riksrevisionens granskningsrapport för bättre tillsyn – statens vägledning av kom- munal tillsyn (RiR 2018:31). 2018/19:89. Gårdsförsäljning av alkoholhaltiga drycker hälsomyndigheten, anger regeringen att dessa behöver diskuteras och följas upp inom ramen för dialog med myndigheten.