sou · H9B319d2 · 2021-03-31 00:00:00 — Av andra punkten framgår att bestämmelserna i 3 kap. 4–7 §§, 8 kap. och 9 kap. träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Vidare framgår att bestämmelserna får sättas i kraft vid olika tidpunk- ter och att regeringen får meddela de övergångsbestämmelser som behövs. På samma sätt som gäller läkemedel (se kommentaren till första punkten) bör förfaras vad gäller ikraftträdandet av bestämmel- serna om lagerhållningsskyldighet för sjukvårdsprodukter som inte är läkemedel. Således måste föreskrifter som anger vilka sjukvårds- produkter som ska lagerhållas beslutas. Sedan ska en uppbyggnads- fas utan sanktioner och tillsyn inträda. När tiden är mogen kan regeringen sätta i kraft bestämmelsr om tillsyn och sanktionsavgift. För att detta ska fungera krävs att regeringen kan sätta bestämmelser i kraft och mot bakgrund av bestämmelserna i punkterna 3 och 4 torde krävas att regeringen meddelar övergångs- bestämmelser. I tredje punkten anges att bestämmelserna i 8 kap. 3 § inte ska tillämpas på brister i efterlevnaden av lagen eller av föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen som uppkommit före men inte kvarstår efter ikraftträdandet av bestämmelserna i 8 kap och i fjärde punkten anges att bestämmelserna i 9 kap. ska inte tillämpas på överträdelser som uppkommit före ikraftträdandet av 9 kap. Bestäm- melserna i tredje punkten (som tar sikte på viten) och fjärde punkten (som tar sikte på sanktionsavgifter) har införts på grund av förbudet av retroaktiv tillämpning av sådana sanktioner som är att jämställa med straff. Övervägandena finns i avsnitt 17.1. 18.2Förslag till lag om ändring i lagen (2009:366) om handel med läkemedel I paragrafen som är ny anges att om en behörig myndighet har re- kommenderat intag av sådana jodtabletter som har utdelats till skydd vid en radiologisk nödsituation, får den som har mottagit de ut- delade läkemedlen, utan hinder av denna lag, vidareutdela dessa en- ligt de myndighetsanvisningar som har lämnats. Bestämmelsen syftar till att tydliggöra att för att skydda befolk- ningen och andra som vistas i vid en radiologisk nödsituation i måste de jodtabletter som har utdelats på förhand till hus- håll, skolor, kärnkraftsanläggningar m.m. få vidareutdelas till exem- pelvis anställda, elever och privatpersoner. Sådan vidareutdelning bör dock endast ske när en statlig myndighet rekommenderat intag av de utdelade läkemedlen. Det har uppkommit frågor om huruvida en sådan vidareutdelning är förenlig med bestämmelserna i lagen (2009:366) om handel med läke- medel och lagen (2009:730) om handel med vissa receptfria läke- medel. Utdelning av läkemedel kan vara att betrakta som handel med läkemedel trots att den som tar emot läkemedlet inte lämnar något ersättning för detta. Mot denna bakgrund och eftersom problemen kring vidareutdelning främst kan knytas till bestämmelserna i lagen (2009:366) om handel med läkemedel föreslås att det införs en be- stämmelse som innebär att om en behörig myndighet har rekom- menderat intag av sådana jodtabletter som har utdelats till skydd vid en radiologisk nödsituation, får den som har mottagit de utdelade läke- medlen utan hinder av denna lag vidareutdela dessa enligt de myndig- hetsanvisningar som ha lämnats. Även sådana jodtabletter som utdelas genom kompletteringsutdelning eller extrautdelning kan vidareutdelas. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.3. I paragrafen, som anger apotekens grunduppdrag, införs ett nytt andra stycke. Där anges att öppenvårdsapotekens lager ska anpassas utifrån konsumenternas behov på den marknad som öppenvårds- verkar på så att så många kunder som möjligt ska kunna expedieras direkt. Det är en författningsreglering av det som gäller för apoteken genom den frivilla branschöverenskommel- sen ”Svensk GPP – God apotekssed för apotek och sjukvårdsfarmaci i (2019)”. I Svensk GPP beskrivs detta som en del av apote- kens grunduppdrag punkten 1, att apoteken ska säkerställa att kon- sumenten så snart det kan ske får tillgång till förordnade läkemedel och varor. Att en generell bestämmelse om lagerhållning förs in som en del i apotekens grunduppdrag innebär att det är en signal från lagstiftaren om att apoteken ska ha en lagerhållning som är anpassad utifrån konsumenternas behov. Det kan kontrolleras t.ex. genom mät- ningar av den så kallade direktexpedieringsgraden. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Det görs ett tillägg i punkten 7 som anger vilka uppgifter som den som har tillstånd enligt 1 § att bedriva detaljhandel med läkemedel till konsument ska lämna till . Utöver den be- fintliga bestämmelsen om att öppenvårdsapoteken ska lämna de upp- gifter som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna föra stati- stik över detaljhandeln anges även att öppenvårdsapoteken ska lämna uppgifter till om lagernivåer för läkemedel som öppenvårdsapoteket förfogar över. Apotekens uppgiftsskyldighet enligt 2 kap. 6 § 7 preciseras i 11 § förordningen (2009:659) om handel med läkemedel. Rapportering av uppgifter i enlighet med 2 kap. 6 § 7 omfattas av tillsyn enligt 7 kap. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.4. I paragrafens andra stycke anges att ska, för tillsyn över kravet i 6 § 7, till lämna sådana uppgifter som avses i 6 § 7. Med utredningens förslag om att 6 § 7 utökas så att apoteken även ska lämna uppgift om lagernivåer för läkemedel behöver ändamålet med överföringen kompletteras. Det anges därför att ska lämna sådana uppgifter som avses i 6 § 7 både för tillsyn över uppgifts- lämnandet och för att ska kunna skapa en natio- nell lägesbild över tillgången till läkemedel på öppenvårdsapotek. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.4 I paragrafen anges en rad skyldigheter för den som bedriver parti- handel med läkemedel. I andra punkten som anger vilka uppgifter den som bedriver parti- handel med läkemedel ska lämna till görs ett tillägg som innebär att den som bedriver partihandel med läkemedel även ska lämna uppgifter till om lagernivåer i för läkemedel som partihandlaren förfogar över. Enligt 3 kap. 1 § första stycket lagen om handel med läkemedel får den som har beviljats tillstånd till partihandel eller tillverkning i en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet bedriva partihandel med läkemedel i . Den som har beviljats tillstånd till tillverkning får bedriva partihandel endast med sådana läkemedel som omfattas av tillverkningstillståndet. I andra stycket i samma paragraf anges förutsättningar för att ska kunna bevilja tillstånd till partihandel i . Kraven på verksamheten i 3 kap. 3 § lagen om handel med läkemedel gäller för alla som bedriver partihandel med läkemedel enligt 3 kap. 1 §, dvs. både aktörer med svenskt parti- handelstillstånd eller partihandelstillstånd från ett annat EES-land, samt de som har tillverkningstillstånd och bedriver partihandel med stöd av det. Alla dessa aktörer som bedriver partihandel med läke- medel i kommer att omfattas av uppgiftsskyldigheten att ange lagernivåer, precis som de omfattas av skyldighet att lämna uppgift om försäljning. Eftersom många av dessa aktörer har lager både i och i andra länder avgränsas uppgiftsskyldigheten till att avse uppgifter om lagernivåer i . Genom att uppgifts- skyldigheten införs i 3 kap. 3 § 2 omfattas rapporteringen av Läke- medelsverkets tillsyn enligt 7 kap. I sjätte punkten görs ett tillägg i partihandlarnas leveransskyldig- het som innebär att skyldigheten att leverera läkemedel till öppen- vårdsapoteken så snart det kan ske utökas så att den även omfattar leveranser till sjukhusapoteken. Vad som avses med sjukhusapotek definieras i 1 kap. 4 § lagen om handel med läkemedel. I de fall regio- ner genom avtal har överlåtit driften av sjukhusapoteksfunktionen till ett öppenvårdsapotek omfattas beställningar från öppenvårds- av partihandlarnas leveransskyldighet. I de fall vårdgivarna själva ansvarar för sjukhusapoteksfunktionen finns inte någon leveransskyldighet för partihandlarna till sjukhusapoteken. Genom den föreslagna ändringen omfattar partihandlarnas leverans- skyldighet både leveranser till öppenvårdsapotek och sjukhusapotek, oavsett vem som bedriver verksamheten vid sjukhusapoteket. Den precisering som finns i 10 § förordningen (2009:659) om handel med läkemedel av att beställningar som ett öppenvårdsapotek gör för en enskild konsument senast en vardag ska levereras till senast nästa vardag blir inte tillämplig för leveranser till sjukhusapoteken även när de drivs av öppenvårds- apotek eftersom det är sjukhuset, och inte en enskild konsument, som gör beställningen. Som framgår av 10 § andra stycket förord- ningen om handel med läkemedel gäller leveransskyldigheten inte läkemedel som normalt inte finns tillgängliga hos partihandlaren. Övervägandena finns såvitt avser andra punkten i avsnitt 12.3.4 och såvitt avser sjätte punkten i avsnitt 13.4.1. I paragrafens anges en skyldighet för att lämna vissa uppgifter till för tillsyn. Med utredningens förslag om att 3 § 2 utökas så att den som bedriver partihandel med läkemedel även ska lämna uppgift om lagernivåer i för läkemedel behöver ändamålet med överföringen kom- pletteras. Det anges därför i bestämmelsen att ska lämna sådana uppgifter som avses i 3 § 2 både för Läkemedels- verkets tillsyn över uppgiftslämnandet och för att ska kunna skapa en nationell lägesbild över tillgången till läkemedel hos partihandlarna. Övervägandena finns i avsnitt 12.3.4. 18.3Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Utredningens förslag till ny lydelse av denna paragraf utgår från lydelsen enligt SFS 2019:993, beslutad genom prop. 2018/19:162, som träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. I paragrafens andra stycke som behandlar överföring av sekretess från Läkemedels- verket till regioner och kommuner i ärenden om kliniska läkeme- delsprövningar, görs ett tillägg som innebär att överföring av sekre- tess från till regioner och kommuner kan ske även för uppgifter som förekommer i utredning av potentiell eller upp- kommen brist i tillgången till ett läkemedel eller en medicinteknisk produkt. Bestämmelsen medför att regioner och kommuner, i egen- skap av sjukvårdshuvudmän enligt hälso- och sjukvårdslagen, genom att de får del av information om potentiella eller uppkomna brister på läkemedel eller medicintekniska produkter kan vidta åtgärder för att förbereda sig för en kommande brist eller för att hantera en redan uppkommen bristsituation. Någon motsvarande möjlighet finns inte vilket skapat problem när har information om kommande bristsituationer som de inte har möjlighet att kom- municera till sjukvårdshuvudmännen. Att regioner och kommuner kan få del av sådana uppgifter så snart det finns information om poten- tiella brister är en förutsättning för att de ska kunna vidta relevanta förberedelser. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.3. Paragrafen är ny. Av första stycket framgår att sekretess gäller för enskilds affärs- och driftförhållanden i myndighets verksamhet som avser utredning, planering, tillsyn eller annat ärende enligt den före- slagna lagen om lagerhållningsskyldighet för sjukvårdsprodukter om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. I lagen om lagerhållningsskyldighet för sjukvårdsprodukter finns bestämmelser om dispens (4 kap.), om uppgiftsskyldighet (7 kap.), om tillsyn (8 kap.) och om sanktionsavgifter (9 kap). Uppgifter som lämnas i dispensärenden, med anledning av uppgiftsskyldighet i till- synsärenden om kommer regelmässigt att röra uppgiftslämnarens affärs- och driftförhållanden. Sekretessbestämmelsen i första stycket gäller vid såväl statliga som kommunala myndigheters verksamhet som avser utredning, planering, tillsyn eller annat ärende enligt angivna lag. Det är vid ett första påseende inte givet att ett ärende om sank- tionsavgift enligt OSL terminologi utgör tillsyn. Sanktionsavgifter knyter naturligt an till och har tidigare bedömts falla in under vad som avses med tillsyn (se prop. 2013/14:93), s. 163). I första stycket anges under alla förhållanden att sekretessen också gäller ”annat ärende”. Med annat ärende avses i bestämmelsen dispensärenden, men om det vid tillämpning skulle uppkomma fråga om sanktionsavgifternas natur ger formuleringen stöd också för sekretess i sådana ärenden. Uttrycket myndighet i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortade OSL, syftar inte bara på förvaltningsmyndigheterna utan också på domstolarna. Sekretessbestämmelsen kommer således också att vara tillämplig då en domstol prövar överklagade tillsynsbeslut (inklusive ärenden om sanktionsavgift) och beslut i dispensärenden. Bestämmelsen är utformad med ett rakt skaderekvisit. Sekretessen gäller oavsett om uppgiften lämnats till myndigheten av en annan myndighet eller en enskild. Av andra stycket framgår att sekretesstiden för uppgifter i all- männa handlingar är högst . Bestämmelser om beräkning av sekretesstid finns i 7 kap. 5 § OSL. Övervägandena finns i avsnitt 9.10.1. 18.4Förslag till lag om ändring i läkemedelslagen (2015:315) Det införs en möjlighet för att ta ut en sanktions- avgift av den som har fått ett läkemedel godkänt för försäljning och som inte meddelat uppehåll i försäljningen till i enlighet med 4 kap. 18 § första stycket. har inte någon effektiv sanktion mot företag som inte anmäler restsitua- tioner i enlighet med bestämmelserna om detta i läkemedelslagen. Förslaget till modell för sanktionsavgifter är utformat på liknande sätt som för sanktionsavgifter enligt lagen (2002:160) om läkemedels- förmåner m.m. I andra stycket anges att , innan beslut om sank- tionsavgift fattas, från det att överträdelsen ägde rum ska ha delgett denne en underrättelse om att myndigheten överväger att fatta beslut om sanktionsavgift. Innan sanktionsavgift tas ut ska den som avgiften gäller ges tillfälle att yttra sig. Av tredje stycket framgår att sanktionsavgiften tillfaller staten. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.4. I paragrafen som är ny anges i första stycket att får ta ut sanktionsavgift med ett belopp som fastställs med hänsyn till överträdelsens allvar. I andra stycket införs ett bemyndigande som innebär att reger- ingen får meddela föreskrifter om hur sanktionsavgiftens storlek ska fastställas. I 12 a § förordningen (2002:687) om läkemedelsförmåner m.m.anges att sanktionsavgift enligt lagen om läkemedelsförmåner m.m. får bestämmas till lägst och högst . Utredningen bedömer att sanktionsavgifter enligt läkemedels- lagen behöver kunna bestämmas till högre belopp eftersom de tar sikte på en varas tillgänglighet på hela den svenska marknaden. Sanktions- avgiften behöver bestämmas så att den får en tillräckligt avskräckande effekt och kan därför behöva relateras till företagets omsättning. Utredningen föreslår att sanktionsavgifterna ska få bestämmas till lägst och högst . Det är samma översta gräns som föreslås i lagen om lagerhållningsskyldig- het för sjukvårdsprodukter. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.4. Paragrafen är ny och anger de grunder som kan medföra befrielse från sanktionsavgift eller jämkning av sanktionsavgiftens storlek. Där framgår att befrielse från sanktionsavgift ska medges helt eller delvis om det är oskäligt att ta ut sanktionsavgift. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas 1.om överträdelsen berott på en omständighet som den avgifts- skyldige inte förutsåg eller borde ha förutsett eller inte kunnat påverka, 2.vad den avgiftsskyldige har gjort för att undvika överträdelsen, 3.om överträdelsen i övrigt framstår som ursäktlig. Befrielsegrunderna överensstämmer med de som finns lagen om Övervägandena finns i avsnitt 12.2.4. Paragrafen är ny och anger att sanktionsavgift inte får tas ut för en överträdelse som redan omfattas av ett vitesföreläggande eller vites- förbud. Paragrafen har sin grund i bestämmelserna om förbud mot dubbel- bestraffning. Enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europa- konventionen får ingen lagföras eller straffas på nytt i en brottmåls- rättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan har blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångs- ordningen i denna stat. Detta förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff (ne bis in idem) är bindande för . finns i artikel 50 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (2010/C 83/02). Övervägandena finns i avsnitt 12.2.4. 18.5Förslag till ändringar i hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) Paragrafen ändras så att det förtydligas att det befintliga uttrycket ”den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges” omfattar både läkemedel, blodprodukter, sjukvårdsmateriel och den övriga ut- rustning som behövs för att god vård ska kunna ges. Det innebär ingen förändring i sak mot men det blir tydligare för hälso- och sjukvården att kravet gäller all utrustning som behövs för att ge god vård. En tydligare bestämmelse underlättar också tillsynen av att vårdgivarna lever upp till kravet på att ha tillgång till de resurser som behövs för att utföra god vård. Övervägandena finns i avsnitt 7.1.3. Paragrafen är ny och anger en målsättning för hälso- och sjukvården i fredstida kriser och krig. Hälso- och sjukvårdslagen och dess nu- varande bestämmelser gäller även i fredstida kriser och i krig. Det finns i hälso- och sjukvårdslagen inte stöd för att under svåra omstän- digheter frångå vissa av lagens bestämmelser. Lagens bestämmelser kommer sannolikt inte i alla delar kunna upprätthållas i fredstida kriser och krig. Det behöver därmed anges i lagen vilken vård som vårdgivarna ska planera för att alltid kunna upprätthålla. Det syftar också till att skapa förutsättningar för jämlik vård över hela landet. Bestämmelsen anger att hälso- och sjukvården i fredstida kriser och krig ska ha kapacitet att utföra sådan vård som inte kan anstå. Det innebär en viss begränsning av vårdgivarnas ansvar jämfört med dagens bestämmelser som ska tillämpas fullt ut även i krig. bemyndigande som utredningen föreslår i 6 kap. 2 § HSL innebär att det finns möjlighet för regeringen att bemyndiga att meddela föreskrifter om sådan vård som inte kan anstå. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Bestämmelsen ändras genom att punkten 2 tas bort och i stället in- förs i 6 kap. 2 §. Det innebär att den befintliga punkten 3 i stället blir den nya punkten 2. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Den bestämmelse som finns i 6 kap. 1 § 2 flyttas till 6 kap. 2 § och blir en ny punkt 4 där. Det innebär i sak att bemyndigandet som finns för regeringen att förskriva om hälso- och sjukvård i krig förändras så att regeringen får möjlighet att vidaredelegera före- skriftsrätt i vissa delar till den myndighet regeringen bestämmer. Det innebär att det skapas tydligt lagstöd för det bemyndigande som finns för att meddela de föreskrifter som behövs för att beredskapsplanläggningen inför höjd beredskap ska få en samordnad inriktning, i 2 § 5 förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela föreskrifter m.m. Vidare utökas bemyndigandet i punkten 3 som avser hälso- och sjukvård i fredstid. Det omfattar endast situationer när det ur ett nationellt perspektiv finns behov av katastrofmedicinska insatser. Det föreslås ändras så att det omfattar fredstida kriser, när det ur ett nationellt perspektiv finns behov av katastrofmedicinska insatser eller om det vid fredstida kriser finns behov av andra nationellt samord- nade åtgärder till skydd för enskildas hälsa. Övervägandena finns såvitt avser nya fjärden punkten i avsnitt 5.4. och avseende tredje punkten i avsnitt 12.4.9. Paragrafen är ny. I första stycket införs en skyldighet för regionen att lagerhålla sjukvårdsprodukter för sådan vård som regionen ska erbjuda enligt hälso- och sjukvårdslagen. Med sjukvårdsprodukt avses det- samma som i 2 kap. 1 § den nya lagen om lagerhållningsskyldighet för sjukvårdsprodukter dvs. läkemedel, medicintekniska produkter, personlig skyddsutrustning, livsmedel för särskilda medicinska ända- mål och tillverkningsmaterial. I nämnda bestämmelse i lagen om lagerhållningsskyldighet för sjukvårdsprodukter definieras även de begrepp som ingår i begreppet sjukvårdsprodukter. Med läkemedel avses detsamma som i 2 kap. 1 § läkemedelslagen (2015:315). Med medicintekniska produkter avses detsamma som enligt artikel 2.1 och rådets förordning (EU) 2017/745 av om medicintekniska produkter, om ändring av direktiv /83/EG, förordning (EG) nr 178/2002 och förordning (EG) nr 1223/2009 och om upphävande av rådets direktiv /385/EEG och 93/42/ EEG, och enligt artikel 2.2 och rådets förordning (EU) 2017/746 av om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik och om upphävande av direktiv / 79/EG och kommissionens beslut /227. Med personlig skydds- utrustning avses detsamma som enligt artikel 3.1 och rådets förordning (EU) 2016/425 av om per- sonlig skyddsutrustning och om upphävande av rådets direktiv / 686/EEG. Med livsmedel för särskilda medicinska ändamål avses det- samma som enligt artikel 2.g i och rådets förord- ning (EU) nr 609/2013 av om livsmedel avsedda för spädbarn och småbarn, livsmedel för speciella medicinska ändamål och komplett kostersättning för viktkontroll och om upphävande av rådets direktiv /52/EEG, kommissionens direktiv /8/EG, 1999/ 21/EG, 2006/125/EG och 2006/141/EG, och rådets direktiv / 39/EG och kommissionens förordningar (EG) nr 41/2009 och (EG) nr 953/2009). Med tillverkningsmaterial avses samtliga beståndsdelar av en sjukvårdsprodukt samt allt annat material som krävs för att färdigställa produkten. Tillverkningsmaterial kan vara relevant även för regionerna att lagerhålla för sådan tillverkning på apotek av läkemedel för ett visst tillfälle som avses i Läkemedels- verkets föreskrifter (LVFS 2010:4) om tillverkning av extempore- läkemedel och beredning av läkemedel enligt 5 kap 5 § Läkemedels- verkets föreskrifter (2012:8) om sjukhusens läkemedelsförsörjning. I andra stycket anges att regionen ska lämna uppgift till den myn- dighet som regeringen bestämmer om lagernivåer för sådana sjuk- vårdsprodukter som regionen lagerhåller enligt första stycket. Enligt utredningens förslag i kapitel 12.3 ska sådana uppgifter samlas in av och vidareförmedlas till för att myndigheten ska kunna skapa en nationell lägesbild över till- gången till läkemedel och medicintekniska produkter i landet. I tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om innehållet i och omfattningen av sådan lagerhållning. Regionens skyldighet att hålla sådana lager begränsas dock till att den inte får överstiga en månads normalförbrukning i regionen. Med normalförbrukning i regionen avses den genomsnittliga omsättning av sjukvårdsprodukter som används inom ramen för den offentlig- finansierade vården inom regionens ansvarsområde. Regionen får genom avtal överlåta delar av lagerhållningsskyldigheten till privata aktörer som bedriver offentligfinansierad vård, men ansvarar fort- farande för att lagerhållningen utförs enligt lagens bestämmelser. Övervägandena finns såvitt avser andra stycket i avsnitt 12.3 och såvitt avser tredje stycket i avsnitt 7.1.4. Paragrafen är ny. I första stycket införs en motsvarande skyldighet för kommunen som åläggs regionen i 8 kap. 11 § HSL. Bestämmelsen innebär att kommunen ska lagerhålla sjukvårdsprodukter för sådan vård som kommunen ska erbjuda enligt hälso- och sjukvårdslagen. Med begreppet sjukvårdsprodukt avses detsamma som i 2 kap. 1 § den föreslagna lagen om lagerhållningsskyldighet för sjukvårdspro- dukter. För en närmare redogörelse för vad som omfattas av begreppet sjukvårdsprodukt se författningskommentaren till 8 kap. 11 § ovan. I andra stycket anges att kommunen ska lämna uppgift till den myn- dighet som regeringen bestämmer om lagernivåer för sådana sjuk- vårdsprodukter som kommunen lagerhåller enligt första stycket. I tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om innehållet i och omfattningen av sådan lagerhållning. Kommunens skyldighet att hålla sådana lager begränsas dock till att den inte får överstiga en månads normalförbrukning i kommunen.