sou · H9B354 · 2021-07-02 00:00:00 — Som utredningen kommit fram till i avsnitt 7.1 ska utredningen överväga om det bör införas ett i lagtexten preciserat krav med inne- börden att personer för att förvärva medborgarskap genom anmälan inte får vara misstänkta eller dömda för allvarlig brottlighet eller bedömas utgöra ett hot mot rikets säkerhet. Med beaktande av att de flesta som förvärvar medborgarskap genom anmälan är barn eller unga vuxna, slås det fast i kommittédirektiven att eventuella skötsamhetskav i anmälningsärenden endast bör omfatta allvarliga Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden Det finns inte någon allmänt vedertagen definition av vad som avses med allvarliga brott. Inte heller kommittédirektiven ger någon ledning om vad som avses med allvarliga brott eller allvarlig brottslighet. Det ankommer därför på utredningen att slå fast vad som avses med allvarliga brott i detta sammanhang och om sådana brott bör leda till att utlänningen inte ska kunna bli svensk med- borgare genom anmälan. Utredningen går därför igenom olika aspekter av brottslighet och börjar med frågan om det finns brott som bör leda till att utlän- ningen diskvalificeras från att bli svensk medborgare genom anmälan och i så fall vilken typ av brott (allvarliga brott) som bör leda till detta. Vi fortsätter med olika aspekter på brottslighet t.ex. hur man ska se på brott utomlands och på upprepad brottslighet och över- väger om det bör leda till att utlänningen ska diskvalificeras från att kunna få svenskt medborgarskap genom anmälan. Det ankommer också på utredningen att överväga hur en bestäm- melse skulle kunna utformas om vi anser att en sådan ska införas. I avsnitt 7.4.4 föreslås hur en bestämmelse ska utformas. Förslag: I anmälningsärenden ska brott som har ett maximistraff fängelse i straffskalan (allvarliga brott) diskvali- ficera en utlänning från medborgarskap genom anmälan. Det finns många olika metoder att ringa in vilken typ av brott eller brottslighet som skulle kunna diskvalificera en person från att erhålla medborgarskap. om begränsning av stats- löshet (konvention) (SÖ 1969:12), enligt vilken det är tillåtet för en konventionsstat att även för gruppen statslösa som föds i kon- ventionsstaten, ställa krav på frånvaro av brottslighet,14 används tek- niken att i konventionstexten precisera kravet så att en person varken får ha dömts för ett brott mot statens säkerhet eller för något brott till fängelse eller mera.15 Att syftet är att ringa in allvarliga 14Se artikel 1.1 b) läst tillsammans med artikel 1.2 c) konventionen om begränsning av statslöshet. 15Eftersom den svenska översättningen inte helt får anses spegla den engelska versionen av konventionsbestämmelsen (som är originalspråk) utgår utredningen i fortsättningen från den engelska versionen i konventionen. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden brott anser utredningen följer av att kravet ställs för statslösa som är födda i en konventionsstat, dvs. en mycket skyddsvärd grupp. Utred- ningen förstår konventionen så att en konventionsstat även i förhål- lande till denna skyddsvärda grupp får ställa krav på frånvaro av brotts- lighet, men endast i fråga om allvarliga brott. I konventionstexten används två olika tekniker för att fånga in vilken typ av allvarliga brott som medför att en konventionsstat inte är skyldig att bevilja medborgaskap ens för den skyddsvärda gruppen statslösa födda i kon- ventionsstaten. Den första tekniken är att nämna en särskild brotts- typ – brott mot statens säkerhet. Den andra tekniken är att kräva att den statslösa inte får vara dömd för något brott till fängelse eller mera. I det senare fallet bestäms allvarligheten genom att kravet kopplas till att personen fått en viss påföljd – fängelse, – . Att det i konventionen anges som acceptabelt att ställa krav på att en statslös person, för att beviljas medborgarskap, inte får ha dömts för ett brott mot statens säkerhet skulle kunna för- stås som att det anses som allmänt accepterat bland konventions- staterna att en stat inte ska tvingas bevilja medborgarskap till någon som dömts för brott mot den statens säkerhet. På liknande sätt skulle utredningen med allvarliga brott kunna avse endast brott mot säkerhet. Utredningen anser emellertid att det skulle leda till en allt- för snäv avgränsning i förhållande till uppdraget enligt kommitté- direktiven. Med ett liknande resonemang skulle ett annat alternativ kunna vara att utredningen med utgångspunkt i 1 § medborgarskapslagen, där det stadgas att ”medborgarskapet förenar alla medborgare och står för samhörighet med ”, anser att allvarliga brott är sådana brott som är riktade mot samhället och andra medmänniskor. Att utifrån särskilda ändamål bestämma vad som utgör allvarliga brott eller särskilt allvarliga brott har gjorts i andra sammanhang. I t.ex. 1 § lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott finns en uppräkning av åtgärder som får vidtas för att förhindra uppräknade brott som hänvisas till som särskilt allvarliga. Lagen reglerar när det får ges tillstånd till bl.a. hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation eller hemlig kamera- övervakning. I tabell 7.1. finns en sammanställning av de brott som det hänvisas till i den lagen. Av sammanställningen framgår brotts- beteckning, lagrum och straffskala. SOU 2021:54Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden Särskilt allvarliga brott i lagen om åtgärder för att förhindra 13 kap. 4 § BrB Fängelse i högst 4 år 13 kap. 5 § BrB Fängelse 2–eller på livstid 13 kap. 1 § BrB Fängelse 2–8 år 13 kap. 2 § BrB Fängelse 6–eller på livstid 13 kap. 3 § BrB Fängelse 2–, fängelse 6–eller på livstid Grov kapning eller sjö- eller 13 kap. 5 a § BrB Fängelse 2–eller på livstid Väpnat hot mot laglig ordning Brott mot medborgerlig frihet Grov obehörig befattning med hemlig uppgift Grov olovlig underrättelseverksamhet mot , mot främmande makt eller mot person Grov olovlig underrättelseverksamhet mot främmande makt Grov olovlig underrättelseverksamhet mot person Grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall 13 kap. 5 b § BrB Fängelse 2–eller på livstid 18 kap. 1 § BrB Fängelse 10–eller på livstid om faran var ringa: fängelse 4–10 år 18 kap. 3 § BrB Fängelse 6–10 år 18 kap. 5 § BrB Fängelse högst 6 år 19 kap. 1 § BrB Fängelse 10–eller på livstid Om faran var ringa: fängelse 4–10 år 19 kap. 2 § BrB Fängelse 2–8 år 19 kap. 5 § BrB Fängelse högst 6 år 19 kap. 6 § BrB Fängelse 4–eller på livstid 19 kap. 8 § BrB Fängelse högst 4 år 19 kap. 10 § andra Fängelse 6 månader–4 år 19 kap. 10 a § andra Fängelse 6 månader–4 år 19 kap. 10 b § andra Fängelse 6 månader–4 år 26 § lagen (2018:558) Fängelse 6 månader–6 år 2 § lagen (2003:148) om Fängelse 4–eller på livstid Fängelse 6 månader–6 år Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärendenSOU 2021:54 Grovt brott enligt 6 § lagen (2010:299) Fängelse 6 månader–6 år om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig 3 kap. 1 § BrB Fängelse 10–eller på livstid 3 kap. 2 § BrB Fängelse 6–10 år 3 kap. 6 § första stycket Fängelse –6 år 3 kap. 6 § andra stycket Fängelse 5–10 år 4 kap. 1 § BrB Fängelse 4–eller på livstid 4 kap. 2 § första stycket Fängelse 1–10 år Källa: Sammanställning av brott som det hänvisas till i lagen om åtgärder för att förhindra särskilt allvarliga brott. Även t.ex. 2 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, liksom 2 § lagen (2002:444) om straff för finan- siering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, innehåller en upp- räkning av brott som anses som särskilt allvarliga i sammanhanget. På liknande sätt skulle utredningen alltså kunna föreslå vilka brott som bör anses som allvarliga ur ett medborgarskapsperspektiv. En uppräkning av vissa brott och kanske även brottens svårighetsgrad, t.ex. en uppräkning av brott som kan anses utgöra grova våldsbrott, skulle vara ett tydligt och förutsebart sätt att förmedla vilka brott som anses som allvarliga för såväl den enskilde som för den som ska kontrollera om ett krav på frånvaro av allvarlig brottslighet är upp- fyllt. Svårigheterna med en sådan avgränsning är dock att bestämma vilka typer av brott som bör diskvalificera från svenskt medborgarskap respektive vilka typer av brott som man kan acceptera att den som vill bli svensk medborgare har begått. Utredningen saknar vetenskap- lig grund för att göra en sådan bedömning och anser att ett sådant till- vägagångssätt skulle framstå som alltför skönsmässigt. Att utifrån ett medborgarskapsperspektiv definiera vad som bör anses som allvarliga brott framstår därför enligt utredningen inte som lämpligt. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden Alternativet som används konvention att bestämma vilka brott som anses som allvarliga genom att koppla ett krav till att en person inte får ha dömts till en viss påföljd – fängelse, och eventuellt knyta det till – är ett annat alternativ som kan övervägas. Även om en viss påföljd enligt svensk straffrätt i och för sig har viss kopp- ling till typen av brott finns det fler omständigheter som kan påverka valet av påföljd.16 Det innebär att två personer som båda omfattas av rekvisiten i samma straffbestämmelse skulle kunna dömas till olika påföljder beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. En annan ännu mer påtaglig nackdel i detta sammanhang är varia- tionen av påföljder. Som nämnts är möjligheten att förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan till stor del riktad till barn och unga vuxna. För unga i åldersgruppen 15–som begått brott, men också lagöverträdare i åldern 18–, gäller att de särbehandlas i förhållande till vad som gäller för vuxna både beträffande straffmätning och vid valet av påföljd.17 Vid straffmätningen innebär en sådan särbehand- ling att om någon har begått ett brott innan han eller hon fyllt ska dennes ungdom beaktas särskilt i mildrande riktning (ungdoms- reduktion). Riktlinjer för hur denna reduktion bör göras har utveck- lats i doktrin och praxis. Straffnedsättningen blir generellt större för dem som för brottet var väsentligt , än för dem som nästan uppnått denna ålder. I princip blir det fråga om allt större straffnedsättning ju yngre lagöverträdaren är.18 Vid valet av påföljd gäller delvis olika regler för åldersgrupperna 15–respektive 18–. För lagöverträdare som var för lagföringen bestäms påföljden normalt till böter eller till någon av de särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård, ung- domstjänst eller ungdomsövervakning. Sluten ungdomsvård kan också bli aktuellt. Fängelse får väljas som påföljd för dem som begått brott endast om det finns synnerliga skäl. Om domstolen anser att det finns sådana skäl ska påföljden i stället för fängelse bestämmas till sluten ungdomsvård , om inte särskilda skäl talar mot det. Lagöverträdare som fyllt 18 men inte vid tidpunk- ten för lagföringen döms som utgångspunkt till samma slag av påfölj- 16Asp & Ulväng (2013), Kriminalrättens grunder, s. 27. 17Det pågår ett arbete med att ta fram en lagrådsremiss som kommer att begränsa ungdoms- reduktionen och särbehandlingen vid påföljdsvalet för 18–20-åringar. Ett utkast till lagråds- remiss remitterades och remisstiden gick ut . Se Justitiedeparte- mentet (2020). Slopad straffrabatt för unga myndiga vid allvarlig brottslighet (utkast till lagråds- remiss). 2019/20:118 s. 25 f. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden der som andra myndiga lagöverträdare. Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt att döma till någon av de särskilda ungdomspåfölj- derna.19 meddelades 8 477 lagföringsbeslut (dom, strafföreläggande, straffvarning eller åtalsunderlåtelse) avseende personer som vid tiden för lagföringen var 15–. De vanligaste påföljderna i domslut för denna åldersgrupp var ungdomsvård respektive böter (cirka 1 300 beslut vardera) samt ungdomstjänst (cirka 1 200 beslut). Påföljden bestämdes till sluten ungdomsvård i 51 fall och fängelse i 10 fall. När det gäller villkorlig dom och skyddstillsyn dömdes dessa påföljder ut i 11 respektive 12 fall . Strafförelägganden meddelades i knappt 1 600 fall och beslut om straffvarning alternativt åtalsunder- låtelse i närmare 3 000 fall. När det gäller personer som vid tiden för lagföringen var 18–meddelades totalt 11 166 lagföringsbeslut . De vanligaste påföljderna i domslut för denna åldersgrupp var böter (cirka 3 500 beslut), villkorlig dom (cirka 950 beslut), och skyddstillsyn (cirka 850 beslut). Påföljden bestämdes till fängelse i närmare 600 fall. I 200 fall dömdes till ungdomstjänst och i 194 fall till ungdomsvård. Till sluten ungdomsvård dömdes i 16 fall och till rättspsykiatrisk vård i 17 fall. Strafförelägganden meddelades i cirka 3 700 fall och beslut om åtalsunderlåtelse i cirka 1 100 fall.20 Med hänsyn till att påföljdsbestämningen i hög grad styrs av om- ständigheterna i varje enskilt fall samt den variation av påföljder som då aktualiseras, särskilt i fråga om barn och unga vuxna, anser utred- ningen att tekniken att bestämma vilka brott som anses allvarliga genom att titta på vilken påföljd en person har fått inte är lämplig. Ett sådant alternativ skulle inte heller fungera om även misstanke om brott ska vara diskvalificerande för beviljande av medborgarskap, vilket enligt kommittédirektiven ingår i utredningsuppdraget. En annan metod för att avgöra ett brotts allvar är att se på straff- skalan för brottet. Straffskalan är ett mått på hur allvarligt lagstifta- ren ser på den aktuella brottstypen i förhållande till andra brott. I tabell 7.2 finns en sammanställning av brott som har hänvisats till som allvarliga våldsbrott, i ett sammanhang där straffskalorna för allvarliga våldsbrott utreddes.21 21Bilaga 2 till betänkandet Straffskalorna för allvarliga våldsbrott. (SOU 2014:18) s. 243–247. SOU 2021:54Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden 3 kap. 1 § BrB Fängelse 10–eller på livstid 3 kap. 2 § BrB Fängelse 6–10 år 3 kap. 6 § BrB Fängelse 1–, synnerligen grovt brott: fängelse 4–10 år 3 kap. 5 § BrB Fängelse i högst , ringa brott: böter eller fängelse i högst 6 mån 4 kap. 1 § BrB Fängelse 4–eller på livstid, mindre grovt brott: fängelse i högst 6 år 4 kap. 1 a § BrB Fängelse 2–, mindre grovt brott: fängelse i högst 4 år 4 kap. 2 § BrB Fängelse 1–10 år mindre grovt brott: böter eller fängelse i högst 2 år 4 kap. 4 § BrB Böter eller fängelse i högst 2 år grovt brott: fängelse 6 mån–6 år 4 kap. 4 a § BrB Fängelse 9 mån–6 år 4 kap. 4 a § BrB Fängelse 9 mån–6 år 4 kap. 4 b § BrB Fängelse högst 4 år 4 kap. 5 § BrB Böter eller fängelse i högst 1 år grovt brott: fängelse 6 mån–4 år 6 kap. 1 § BrB Fängelse 2–, mindre grovt brott: fängelse i högst 4 år 6 kap. 1 § BrB Fängelse 4–10 år 6 kap. 4 § BrB Fängelse 2–6 år Grov våldtäkt mot barn 6 kap. 4 § BrB Fängelse 4–10 år 6 kap. 5 § BrB Fängelse i högst 4 år 6 kap. 6 § BrB Fängelse i högst 2 år 6 kap. 6 § BrB Fängelse 1–6 år 8 kap. 5 § BrB Fängelse 1–6 år 8 kap. 6 § BrB Fängelse 4–10 år 9 kap. 4 § BrB Fängelse i högst , ringa brott: böter, grovt brott: fängelse 1–. 13 kap. 5 a § BrB Fängelse i högst , grovt brott: fängelse 2–eller på livstid 2016/17:108 föreslogs att minimistraffet för vissa allvarliga våldsbrott skulle höjas, vilket också gjordes. Vissa av minimistraffen i tabellen stämmer därför inte längre. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärendenSOU 2021:54 13 kap. 5 b § BrB Fängelse i högst , grovt brott: fängelse 2–eller på livstid 16 kap. 2 § BrB Anstiftare och anförare: fängelse i högst 10 år Annan deltagare: böter eller fängelse i högst 4 år 16 kap. 6 § BrB Anstiftare och anförare: fängelse i högst , vid våld mot person eller egendom eller om brottet annars är att anse som grovt fängelse i högst eller på livstid. Annan deltagare: böter eller fängelse i högst , vid våld mot person eller egendom fängelse i högst , om brottet annars är att anse som grovt fängelse i högst eller på livstid Våld eller hot mot 17 kap. 1 § BrB Fängelse i högst ringa brott: böter eller fängelse i högst 6 mån 17 kap. 10 § BrB Fängelse i högst ringa brott: böter eller fängelse i högst 6 mån grovt brott: fängelse 2–8 år 22 kap. 6 § BrB Fängelse i högst , grovt brott: fängelse i högst eller på livstid 1 § lagen (2014:406) Fängelse 4–eller på livstid om straff för folkmord, 2 § lagen om straff för Fängelse 4–eller på livstid folkmord, brott mot 4 § lagen om straff för Fängelse i högst 6 år folkmord, brott mot 11 § lagen om straff Fängelse 4–eller på livstid för folkmord, brott mot 2 § lagen (2003:148) Fängelse 4–eller på livstid, mindre grovt brott: fängelse 2–6 år Brott mot lagen med 2 § lagen (1982:316) Fängelse i högst , grovt brott: fängelse 2–10 år Källa: Sammanställning hämtad från bilaga 2 till SOU 2014:18. Observera att vissa brott har fått ändrade straffskalor sedan sammanställningen gjordes. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden I betänkandet Straffskalorna för allvarliga våldsbrott (SOU 2014:18) redogörs för vad som gäller allmänt om straffskalor. I betänkandet uttalas följande.23 Enligt avses med straffvärde brottets svårhet, eller allvar, i förhållande till andra brott. gjorde åtskillnad mellan det abstrakta och det konkreta straffvärdet. Det abstrakta straffvärdet avser en hel brottstyps straffvärde, uttryckt genom angivande av brottets straffskala. Det abstrakta straffvärdet är ett mått på hur allvarligt lagstiftaren vill se på den aktuella brottstypen i förhållande till andra brott. Det innebär att även lagstiftaren måste göra en bedömning av vilken fara, kränkning eller skada en brottstyp rent generellt innebär. Inom straffskalan ska i princip alla tänkbara gärningstyper som faller inom det aktuella tillämpningsområdet kunna inordnas, och straffskalan måste därmed ha en viss spännvidd, från ett lägsta straff till ett högsta, uttryckt i böter och/eller fängelse. Med det konkreta straffvärdet avses det exakta straffvärde som fastställs för en enskild gärning. Båda formerna av straff- värde är ett uttryck för brottets svårhet eller förkastlighet. Föreskriften att straffvärdet ska vara avgörande för straffmätningen är ett uttryck för den vikt som bör läggas på principerna om ekvivalens och proportionalitet eller med andra ord att lika svåra brott ska ges lika stränga straff och att svårare brott ska straffas strängare än lindrigare brott. Straffvärdebedömningen är alltså ett relativt omdöme och innebär att olika brott måste jämföras med varandra. Däremot följer inte av propor- tionalitets- eller ekvivalensprincipen vilken exakt nivå som straffvärdet, vare sig i ett enskilt fall eller generellt, ska ligga. Det straffrättsliga systemet bygger också på en humanitetsprincip, som i korthet innebär att sam- hällets ingripande mot den enskilde med straff ska ske med måttlighet och försiktighet och att frihetsberövande straff i det längsta bör undvikas, alternativt göras så korta som möjligt. Inte heller humanitetsprincipen säger dock något om ingripandenivån i absoluta tal, utan kan endast ge ganska grova uppskattningar av vad som är en acceptabel repressions- nivå. När det gäller det abstrakta straffvärdet är det alltså ytterst lagstif- taren som får göra en bedömning av en brottstyps svårhet, i relation till andra brott, och vilket ingripande från samhällets sida som är rimligt, även med beaktande av humanitetsprincipen. 1987/88:120 s. 31 och 77 f., SOU 1986:14 s. 80, 131, 143 och 155, SOU 2008:85 s. 245 f., Borgeke 2012), Att bestämma påföljd för brott, s. 33 f., och , Straffvärde, SvJT 1999 s. 151, Jareborg, Rättvisa och straffnivå, till , 2013, s. 81–95 och Ulväng (2005), Påföljdskonkurrens – Problem och principer, s. 106–112 se SOU 2014:18 s. 35 f. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden När det gäller fängelsestraff och straffskalornas utformning uttalas följande i samma betänkande.24 För varje brottstyp i brottskatalog anges en straffskala, som uttrycker ett lägsta och ett högsta straff. Strafflatituden uttrycks i böter och/eller fängelse. Fängelse kan dömas ut i lägst , det allmänna fängelseminimum, vilket följer av 26 kap. 1 § . En straffskala som anger att någon får dömas till ”fängelse i högst x år” innebär alltså att straffskalan sträcker sig från fängelseminimum till högst x års fängelse. Av 26 kap. 1 § framgår också att det längsta tidsbestämda fängelsestraf- fet är fängelse, med tre undantag: - Om ett brott har livstids fängelse i straffskalan kan det längsta tids- bestämda straffet för detta brott vara fängelse (vilket i så fall följer av det brottets straffskala). - Om domstolen dömer för flera brott och fängelse bestäms som gemen- sam påföljd får fängelsestraffets längd sättas över det högsta fängelse- straff som kan följa på brotten, dock med de begräsningar som följer av 26 kap. 2 §. Som längst kan fängelse läggas till straffskalan för det allvarligaste brottet som domstolen ska döma över. Om detta brott har fängelse som längsta fängelsestraff, kan alltså maximalt fängelse dömas ut. -Om någon tidigare gjort sig skyldig till brott och på nytt ska dömas till fängelse får, under vissa förutsättningar som följer av 26 kap. 3 §, domstolen också överskrida brottets, eller brottens, längsta angivna fäng- elsestraff. Resultatet av tillämpningen av denna bestämmelse blir den- samma som ovan beskrivits – maximalt fängelse kan läggas till den strängaste straffskalan; om denna har ett straffmaximum fängelse kan maximalt fängelse dömas ut.25 Mot bakgrund av vad som redogjorts för anser utredningen att den mest framkomliga vägen är att med hjälp av det abstrakta straffvärdet och straffskalor bestämma vad som bör avses med allvarliga brott, i den mening att en person som begått sådana brott inte bör kunna bli svensk medborgare genom anmälan. Frågan är om utgångspunkten då bör vara det lägsta föreskrivna straffet för brottet, dvs. 24SOU 2014:8 s. 36 f. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden ställs som förutsättning att eventuella skötsamhetskrav i anmälnings- ärenden endast bör omfatta allvarliga brott. Det innebär att den nivå på minimistraff som i så fall väljs inte kan sättas alltför lågt. Enligt 26 kap. 1 § är allmänt fängelseminimum 14 dagars fäng- else, vilket enligt utredningen får anses för lågt. För mord (3 kap. 1 § ) är minimistraffet i stället väldigt högt, fängelse. Spannet av minimistraff som används vid olika typer av brott är uppenbarligen stort. De två sammanställningar som finns i tabellerna 7.1 och 7.2 skulle enligt utredningen, trots att vissa brott fått ändrade straffskalor, ändå kunna bidra till att ge viss vägledning för att bedöma vilken nivå som i sådana fall skulle kunna utgöra en rimlig tröskel. En jämförelse av sammanställningarna i tabellerna visar att många av de brott som tagits med som särskilt allvarliga brott har ett minimistraff fängelse medan minimistraffen för de brott som tagits upp i sam- manställningen när det gäller allvarliga våldsbrott varierar från böter gällande t.ex. olaga tvång till fängelse för terroristbrott. För att sätta dessa nivåer i ett sammanhang kan det nämnas att minimi- straffet för t.ex. grovt olaga hot är nio månaders fängelse (4 kap. 5 § andra stycket BrB) medan det för olaga frihetsberövande (4 kap. 2 § BrB), grovt sexuellt övergrepp mot barn (6 kap. 6 § andra stycket BrB) och rån (8 kap. 5 § BrB) är fängelse och för grov miss- handel är och (3 kap. 6 § BrB). Vid en jämförelse av brotten i de två sammanställningarna och med beaktande av nu aktuella minimistraff framstår det som om en rimlig utgångspunkt att med allvarliga brott i detta sammanhang inrikta sig på brott som har minimistraff fängelse. Konsekvenserna av ett sådant vägval skulle dock bli att vissa brott för vilka det gäller en vid straffskala, t.ex. fängelse i högst (där minimistraffet i praktiken är 14 dagars fängelse), skulle falla utanför.