sou · H9B328 · 2021-04-30 00:00:00 — Syftet med lagen är att främja det internationella kulturella utbytet genom att ge vissa föremål (i lagen benämnda utställningsföremål) ett i lagen särskilt föreskrivet rättsligt skydd benämnt immunitet. Detta skydd ska kunna öka möjligheterna att låna in föremål som är av kulturellt intresse till . Genom att ställa ut de inlånade föremålen offentligt görs de tillgängliga för en större krets av människor här i landet, vilket kan sägas vara utvecklande och berikande för såväl den enskilda individen som samhället i stort. Det som skyddas är från utlandet till inlånade föremål som tillfälligt befinner sig här i landet för att ställas ut vid en offentlig utställning. Efter lånetidens utgång ska ett sådant föremål utan rättsliga hinder kunna lämnas tillbaka till utlånaren. För att ett utställningsföremål ska få denna immunitet krävs att det har meddelats ett särskilt beslut om det (se 6 och 7 §§). I beslutet ska det anges en bestämd tid som immuniteten gäller. Den rättsliga verkan som ett sådant immunitetsskydd har följer av 7 §. Lagen använder några begrepp med särskild betydelse för just denna lags tillämpning. Det är begreppen immunitet, utställningsföremål, offentlig utställning, lånas in och hemmahörande. Det skydd denna lag erbjuder benämns i lagen immunitet. Begreppet immunitet används bl.a. inom folkrätten för att ange att någon eller något åtnjuter ett totalt, eller i vart fall långtgående, skydd mot ingripanden av olika slag (jfr statsimmunitet och diplomatisk immunitet). När begreppet används här markeras att det skydd som följer med ett beslut enligt lagen är ett vidsträckt skydd av betydande vikt som gäller mot alla olika former av rättsliga ianspråktaganden; direkta såväl som indirekta (jfr kommentaren till 7 §). An- vändningen av begreppet immunitet är här autonomt för denna lag och är inte avsedd att påverka förståelsen eller tillämpningen av begreppet i andra sammanhang. De föremål som kan omfattas av immunitet enligt lagen är utställningsföremål som definieras i bestämmelsens andra stycke. Ett utställningsföremål är ett föremål som ställs ut offentligt i . Det är syftet, dvs. det som föremålet ska användas för i , som är det väsentliga. Det är fortfarande fråga om ett inlån i utställningssyfte om den utställning vid vilken föremålet ingår har vissa kommersiella inslag, så som att det är förenat med en entréavgift att besöka utställningen. Det är inte heller något som hindrar att det finns utställningsrelaterade varor till försäljning m.m. i anslutning till utställningen. Det inlånade föremålet får dock inte befinna sig i för att saluföras eller i något annat kommersiellt syfte. Det ställs inte några särskilda krav på vissa egenskaper eller kvaliteter hos föremålet i sig. Det innebär att alla slags föremål som kan lånas in för att ställas ut på en offentlig utställning i , t.ex. konstverk, konsthantverk och design, böcker och arkeologiska fynd, omfattas av begreppet. Föremålet ska lånas in till i syfte att ställas ut vid en offentlig utställning, dvs. en utställning som allmänheten har tillgång till. Kravet på offentlighet är inte uppfyllt om föremålet ska visas vid en privat utställning inför endast en begränsad krets. Det framgår av bestämmelsen att det ska vara frågan om föremål som är hemmahörande i utlandet och som tillfälligt lånas in till från utlandet. Med lån ska här förstås att någon ställer ett föremål till någon annans förfogande i syfte att föremålet tillfälligt ska ställas ut i . Valet av ordet ”lån” i detta fall ska inte tillmätas någon speciellt avgränsad betydelse och är helt följdriktigt inte heller försedd med någon särskild definition i lagen. Det saknar t.ex. betydelse om det utgår vederlag eller inte för att föremålet ställs till förfogande. Det saknar vidare betydelse om det tillfälligt inlånade föremålet lånas in till en tillfällig eller en permanent utställning hos en utställningsarrangör. Det förhållandet att det ska vara fråga om ett utställningsföremål som är hemmahörande i utlandet och tillfälligt lånas in till innebär att föremålet i fråga i normala fall inte befinner sig i , utan i stället i något annat land. Ett annat sätt att uttrycka samma sak är att säga att föremålet ska vara stadigvarande placerat i ett annat land än . Det är av avgörande betydelse att föremålets ”vistelse” i har en temporär karaktär. Föremålet ska alltså befinna sig i såväl som i ett särskilt syfte (ang. immunitetstiden se vidare 4 och 6 §§). Bestämmelsen innebär inte något krav på att den som lånar ut föremålet har medborgarskap i ett annat land än eller har sitt hemvist eller är bosatt utomlands. 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan efter ansökan meddela beslut om immunitet för ett utställningsföremål. Av paragrafen framgår att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer har att pröva en ansökan om immunitet för ett utställningsföremål. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.3. Det krävs en ansökan för att det ska bli aktuellt att meddela ett immunitetsbeslut enligt lagen (se 3 och 4 §§) och det krävs ett särskilt beslut i det enskilda fallet för att immuniteten ska gälla (se 6 och 7 §§). 3 § En offentlig eller privat utställningsarrangör kan ansöka om immunitet enligt denna lag. Av paragrafen framgår vem som kan ansöka om immunitet enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.1. Alla aktörer, museer eller andra institutioner som lånar in ett föremål för att ställa ut det kan ansöka om immunitet för föremålet. Möjligheten till skydd är inte förbehållet endast statliga institutioner utan kan sökas även av privata aktörer, oavsett vilket juridisk form som verksamheten bedrivs i. Sökanden kan således vara en utställningsarrangör som ingår i det allmänna museiväsendet eller en annan juridisk person oavsett form, så som en stiftelse, ett aktiebolag eller en privatperson. Att sökanden kan vara såväl en offentlig som privat aktör markeras för tydlighetens skull i lagtexten. Är det fråga om en vandringsutställning som i viss mån samarrangeras av flera aktörer är utgångspunkten att varje aktör ska ses som en utställningsarrangör. Varje utställningsarrangör behöver därför göra en egen ansökan om immunitet. Inget hindrar att flera arrangörer samordnar sina ansökningar. Se vidare i kommentaren till 6 § rörande möjligheten att ansöka om förnyat skydd när immunitetstiden löper ut. 4 § Ansökan ska innehålla uppgifter om 1.sökanden och utlånaren, 2.utställningsföremålet som möjliggör identifiering av det, 3.utlånarens rätt att genom utlåningen förfoga över utställningsföremålet, 4.tid och plats för utställningen, 5.den tid under vilken immunitet begärs, 6.det land varifrån utställningsföremålet förs ut kräver tillstånd för utförsel och om det krävs tillstånd för införsel till , 7.innehållet i låneavtalet, och 8.de omständigheter i övrigt som kan vara av betydelse för prövningen av ansökan. Sökanden ska, när låneavtalet mellan sökanden och utlånaren ingåtts skriftligen, ge in en kopia av det. Om något avtal ännu inte har ingåtts för ansökans ingivande ska sökanden ge in ett utkast till avtal eller motsvarande. Sökanden ska ge in underlag som styrker lämnade uppgifter. I bestämmelsen anges vad en ansökan om immunitet ska innehålla. Om ansökan avser flera utställningsföremål gäller kraven i bestämmelsen samtliga föremål. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.2. Förfarandet hos prövningsmyndigheten regleras i förvaltningslagen. Där saknas dock detaljerade uppgifter om vad som ska framgå av en ansökan (jfr 19 § förvaltningslagen [2017:900]). Av punkten 1 framgår att ansökan ska innehålla uppgifter om sökanden, dvs. utställningsarrangören, och om den som lånar ut utställningsföremålet. En ansökan bör innehålla uppgift om sökandens namn och organisationsnummer, postadress, telefonnummer och e-postadress. Har sökanden utsett ett ombud bör det även framgå dess namn, postadress, e-postadress, telefonnummer till arbetsplatsen och mobiltelefonnummer. Motsvarande uppgifter bör lämnas beträffande utlånaren. Av punkten 2 följer att det av ansökan ska framgå uppgifter för identifiering av föremålet. Uppgifterna ska vara sådana att ett föremål med enkelhet kan identifieras. Det är viktigt t.ex. när ett beslut om immunitet åberopas som hinder mot verkställighet (jfr 6 § om vad beslutet ska innehålla). Relevanta identifieringsuppgifter kan bland annat vara uppgift om vem som äger och/eller förfogar över föremålet, namn på upphovsperson/konstnär (om sådan är känd), uppgift om var och när föremålet skapats, typ av föremål/teknik, titel på föremålet, föremålets dimensioner, en kort beskrivning av föremålet, dess proveniens m.m. Regelmässigt bör också fotografisk dokumentation av föremålet ingå bland uppgifterna i ansökan. kan inom ramen för handläggningen av ärendet givetvis kräva att sökanden kompletterar ansökan med ytterligare uppgifter t.ex. rörande föremålets proveniens, vilket kan vara av stor betydelse för identifieringen av föremålet (se 20 § förvaltningslagen). Av punkten 3 följer att det av ansökan ska framgå utlånarens rätt att, genom att låna ut det till den aktuella utställningsarrangören, förfoga över utställningsföremålet. Finns det oklarheter rörande den rätten kan det utgöra hinder mot att bevilja en ansökan (se 5 §). Det är sökanden (utställningsarrangören) som ska redovisa med vilken rätt som utlånaren lånar ut föremålet. Det kan givetvis kräva medverkan i någon form av utlånaren när en ansökan upprättas. Arrangören och utlånaren har självfallet ett gemensamt intresse av att ansökan blir korrekt och komplett. Tid och plats för utställningen Av punkten 4 följer att det ska framgå av ansökan och på vilken plats som utställningen ska äga rum. Lagen uppställer inte något krav på formen eller platsen för utställningen. Det innebär t.ex. att utställningen inte nödvändigtvis måste arrangeras i utställningsarrangörens ordinarie lokaler, även om så regelmässigt kan an- tas vara fallet. Om utställningsarrangören ska ställa ut föremålet på flera platser ska tid och plats för de olika utställningarna framgå. Av punkten 5 följer att det ska framgå av ansökan utställningsarrangören begär att föremålet ska vara skyddat av immunitet. När sökanden anger tiden bör sökanden beakta den tid som behövs för transport av föremålet, upp- och nedpackning, upphängning av föremålet, efterföljande transport och eventuell mellanlagring dvs. hela den tid utställningsarrangören direkt eller indirekt förfogar över föremålet i . Det är av vikt att sökanden inte i onödan begär för lång immunitetstid. I syftet med lagen ligger immunitetens temporära karaktär. Ett beslut om immunitet kan gälla (se 6 § andra stycket). Av punkten 6 följer att det ska framgå av ansökan om föremålet behöver tillstånd för in- eller utförsel. Det gäller främst tillstånd för utförsel från det land där föremålet är hemmahörande. I undantagsfall kan det även innebära att det krävs uppgifter om tillstånd för utförsel från andra länder där föremålet temporärt funnits. Uppgifter om eventuella utförseltillstånd underlättar möjligheterna för svenska myndigheter att efterleva de åtaganden rörande återlämnande av stulna eller olovligt utförda kulturföremål som framgår av 6–8 kap. kulturmiljölagen (1988:950). Det ska även framgå uppgift om föremålet behöver tillstånd för införsel till , t.ex. en importlicens eller importörsförklaring enligt och rådets förordning (EU) 2019/880 om införsel och import av kulturföremål. Av punkten 7 framgår att det till en ansökan ska lämnas uppgift om innehållet i det låneavtal mellan utlånaren och utställningsarrangören som avser det aktuella föremålet. Det kan vara nödvändigt för pröv- ningsmyndigheten att ha tillgång till dessa uppgifter för att kunna bedöma syftet med inlånet. För det fall parterna inte har träffat ett slutligt avtal när ansökan ges in kan sökanden i stället lämna in ett föravtal, ett utkast till avtal eller motsvarande. I bestämmelsens andra stycke föreskrivs att ett avtal som ingåtts skriftligen också ska ges in tillsammans med ansökan. I förekommande fall (när slutligt avtal i skriftlig form inte träffats) ska i stället ett avtalsutkast eller motsvarande ges in. Det finns inget uttryckligt hinder mot att ett låneavtal är muntligt. Det kan dock förutsättas att låneavtalet regelmässigt ingås skriftligt. Uppgifter om innehållet i avtalet erhålls också enklast och säkrats genom att ett skriftligt avtal ges in. Skulle det mot förmodan i något fall förekomma att avtalet inte ingåtts skriftligen ankommer det på sökanden att på annat sätt i sin ansökan återge innehållet i det muntligen träffade avtalet. Av punkten 8 följer att om utställningsarrangören har kännedom om andra uppgifter som bedöms vara av vikt för bedömningen av ansökan om immunitet ska dessa anges i ansökan. Uppgifter av vikt kan vara om sökanden har kännedom om föremålet är involverat i en rättsprocess, myndighetsförfarande eller om det finns andra anspråk som riktas mot det. Andra exempel på sådana uppgifter kan vara om det beträffande föremålet har meddelats beslut rörande immunitet eller liknande i ett annat land. nämnda uppgifter kan vara värdefulla för bedömningen av såväl föremålets identitet som utlånarens förfoganderätt. Underlag för att styrka lämnade uppgifter Det är rimligt att utgå från att sökanden utan särskild föreskrift om det ger in det underlag som kan behövas för att styrka de uppgifter som ska lämnas i en ansökan. För att markera denna skyldighet anges i tredje stycket att underlag för att styrka lämnade uppgifter ska ges in i samband med att ansökan ges in. Av 20 § förvaltningslagen följer att prövningsmyndigheten kan förelägga sökanden att avhjälpa eventuella brister och ofullkomligheter vad gäller underlaget. allvarliga brister kan en ansökan avvisas om sökanden inte efterkommer en sådan begäran. Hinder mot ett beslut om immunitet 5 § Ett beslut om immunitet får inte meddelas om det finns skäl att anta att 1.sökanden inte är utställningsarrangör, 2.avsikten inte är att ställa ut föremålet vid en offentlig utställning, 3.inlånet inte är avsett att vara endast tillfälligt, 4.föremålet inte är tillfredsställande identifierat, 5.utlånaren inte har rätt att genom utlåningen förfoga över utställningsföremålet, 6.utställningsföremålet bjuds ut till försäljning i eller används ikommersiellt syfte på något annat motsvarande sätt, 7.ett beslut skulle strida mot ett internationellt åtagande som är bindande för eller mot Europeiska unionens lagstiftning, eller 8.ett beslut är uppenbart oförenligt med denna lags syfte. I bestämmelsen finns en uppräkning av omständigheter som utgör hinder mot att meddela ett beslut om immunitet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3 och 7.4.5. Utgångspunkten är att museer och andra institutioner som arrangerar en utställning gör en kontroll (s.k. due diligence) i enlighet med branschpraxis inför ett lån av ett utländskt föremål för att i möjligaste mån utröna föremålets proveniens och andra omständigheter av betydelse för inlånet. Med proveniens menas ett föremåls historia från tidpunkten för dess upptäckt eller tillkomst och genom hela kedjan av ägare fram till . På så sätt kan autenticitet och ägarskap styrkas och utställningsarrangören kan säkerställa att ett föremål inte erhållits på ett olagligt eller otillbörligt sätt, olagligen exporterats och att innehavararen har en laglig förfoganderätt. Av de tre första punkterna framgår att brister i de grundläggande förutsättningarna utgör grund för avslag av en ansökan. De förutsättningar som avses är att sökanden ska vara en utställningsarrangör (3 §), att föremålet ska visas vid en offentlig utställning (1 § andra stycket) och att det är fråga om ett tillfälligt inlån (1 § andra stycket). I den fjärde punkten föreskrivs att tillfredsställande identifiering av föremålet är en förutsättning för att beslut om immunitet ska kunna meddelas (4 § första stycket 2). Av femte punkten framgår att ett beslut om immunitet inte får meddelas om det finns skäl att anta att utlånaren inte har rätt att genom utlåningen förfoga över utställningsföremålet. En sådan rätt kan saknas på olika civilrättsliga grunder. Det kan röra sig om att utlånaren över huvud taget inte har någon rättstitel till det aktuella föremålet. Det kan också var så att utlånaren visserligen kan åberopa en rätt av något slag till föremålet men att den rätten är av begränsat slag. Ut- lånaren kan t.ex. ha rätt att förfoga över föremålet på vissa sätt, men inte genom utlåning över huvud taget eller genom utlåning till just sökanden. Den rätt utlånaren åberopar kan även vara ifrågasatt på ett sätt som inte utan vidare kan bortses ifrån. I så fall kan det vara ett hinder mot att bevilja en ansökan. Enbart det förhållandet att det i och för sig pågår en tvist om rätten till föremålet utesluter dock inte per automatik att en ansökan beviljas. Det kan t.ex. framgå att två tvistande parter är helt ense om att utlåningen ska ske. Förfoganderätt saknas också om föremålet har fråntagits någon annan genom brottslig handling. På motsvarande sätt kan även en annan otillbörlig handling utgöra hinder mot ett beslut om immunitet. Annan otillbörlig handling kan vara en handling som inte kan utredas eller styrkas som brottslig men som anses vara omoralisk med ledning av exempelvis Washington-principerna som antogs vid Conference on , 1998. Om det vid utställningsarrangörens kontroll framkommer uppgifter som kan utgöra skäl att anta att utlånaren saknar rätt att genom utlåningen förfoga över föremålet, vilket inkluderar att föremålet åtkommits genom brottslig eller annan otillbörlig handling, ska någon ansökan givetvis inte ges in. Skulle så ändå ske är beviskravet ”skäl att anta” ett lågt ställt krav. Det innebär att beslutsmyndigheten redan vid grundade misstankar om omständigheter som utgör hinder mot att bevilja en ansökan bör avslå den. En sådan misstanke kan exempelvis uppkomma om en sökande inte kompletterar ärendet med begärt underlag (se 4 § tredje stycket). Av sjätte punkten framgår att det endast är föremål som lånas in för att ställas ut på en offentlig utställning som omfattas av lagen. Utställningsarrangören (sökanden) ska ha ett utställningssyfte med inlånet. Ett föremål som förs in i landet för att auktioneras ut eller på något annat sätt saluföras eller exponeras i försäljningssyfte, omfattas inte av lagens tillämpningsområde. Det kan även förekomma lån med dubbla syften, t.ex. när att en aktör lånar in ett utländskt föremål för att ställa ut det som ett led i ett kulturutbyte och även i syfte att saluföra föremålet. Framkommer sådana omständigheter utgör de hinder mot att meddela ett beslut om immunitet. Som angetts i kommentaren till 1 § utgör inte vissa kommersiella inslag i utställningsarrangemanget där föremålet ingår, såsom att det är förenat med en entréavgift att besöka utställningen, att det finns försäljning av varor som är kopplade till utställningen eller marknadsföring av utställningen, hinder mot att meddela ett beslut om immunitet. Hinder på grund av internationella åtaganden Av sjunde punkten framgår att ett beslut om immunitet inte kan meddelas om det strider mot ett internationellt åtagande eller mot Europeiska unionens lagstiftning som är bindande för . I strid mot lagens syfte Av åttonde punkten följer att en ansökan inte heller kan bifallas om det finns någon annan omständighet som innebär att ett beslut om immunitet uppenbart skulle strida mot lagens syfte, att främja det internationella kulturutbytet. Genomgående är det tillräckligt att det finns skäl att anta att någon av avslagsgrunderna är för handen för att ett beslut om immunitet ska hindras. Det är alltså frågan om ett lågt ställt krav, vilket innebär att det ska vara klart att samtliga förutsättningar i 1–3 §§ är uppfyllda för att en ansökan ska kunna bifallas och inga hinder enligt 5 § möter mot bifall. 6 § Ett beslut om immunitet ska innehålla uppgifter om 1.sökanden och utlånaren, 2.utställningsföremålet som möjliggör identifiering av det, och 3.den tid beslutet om immunitet ska gälla. Ett beslut om immunitet kan meddelas . I bestämmelsen framgår vad ett beslut om immunitet ska innehålla och dess giltighetstid. Ett beslut kan omfatta flera utställningsföremål. Övervägandena finns i avsnitt 7.4.6. I 31–32 §§ förvaltningslagen anges allmänt vilka uppgifter som ska framgå av ett beslut som meddelas av en förvaltningsmyndighet så som dagen för beslutet, vem som har fattat det, vem som varit föredragande m.m. samt att beslutet som huvudregel ska förses med en klargörande motivering. I denna bestämmelse föreskrivs att beslutet ska innehålla vissa uppgifter av relevans för just ett beslut om immunitet enligt denna lag. I bestämmelsens första stycke framgår att ett beslut om immunitet ska innehålla uppgifter om vem som är sökande och utlånare, uppgifter om utställningsföremålet så att det med enkelhet kan identifieras samt uppgift om beslutets giltighetstid (immunitetstiden). Vad gäller uppgifterna om sökande, utlånare och utställningsföremålet kan vad som sägs i kommentaren till 4 §, om vilka uppgifter en ansökan ska innehålla, tjäna till vägledning även här. Om beslutet avser flera föremål gäller kravet för vart och ett av föremålen. Ett beslut om immunitet kan meddelas , vilket anges i andra stycket. Det kan i sällsynta fall vara så att en utställningsarrangör har behov av ett beslut om immunitet som gäller . I sådana fall krävs det att arrangören läm- nar in en ny särskild ansökan; något formellt hinder finns inte mot det. Längre immunitetstid än 18 månader kan aldrig medges i anledning av en ansökan. Inget hindrar att immunitetstiden i ett nytt beslut bestäms så att det inte uppstår något glapp mellan den immunitetstiden och den immunitetstid som bestämdes i det första beslutet. En sådan ny ansökan får prövas på vanligt sätt mot lagens bestämmelser. Men vid denna prövning ska det naturligtvis beaktas att föremålet har beviljats immunitet. Inte minst när det gäller att bestämma immunitetstiden är det av betydelse. När en ny ansökan lämnas in och bifalls kan det innebära att den sammanlagda immunitetstiden rent faktiskt kan komma att överstiga 18 månader. Något absolut hinder mot det finns inte, men med hänsyn till lagens syfte att främja tillfällig inlåning bör dock betydande restriktivitet gälla för att meddela beslut som innebär att den totala immunitetstiden sträcker sig avsevärt . Verkan av ett beslut om immunitet 7 § Ett beslut om immunitet enligt denna lag innebär att ett utställningsföremål inte får ianspråktas i ett rättsligt förfarande i . Om en utställningsarrangör förlorar besittningen till utställningsföremålet får rättsliga åtgärder, utan hinder av vad som föreskrivs i första stycket, vidtas för att återställa besittningen. I bestämmelsen framgår den rättsliga verkan, eller innebörden, av ett beslut om immunitet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.6. Det är utställningsföremålet som är bärare av den förmån som ett beslut om immunitet innebär och inte något utpekat rättssubjekt. Det framgår av lagtexten som säger att immuniteten gäller ett föremål (ett utställningsföremål). Med ianspråktagande avses att föremålet i sig berörs på ett sätt som innebär att den annars gällande förfoganderätten hindras, försvåras eller störs. Det är med andra ord frågan om en extensiv betydelse av att föremålet tas i anspråk. Det kan vara frågan om såväl ett direkt ianspråktagande i meningen fysiskt omhändertagande som ett indirekt ianspråktagande där den annars gällande förfoganderätten över föremålet berörs på ett sätt som kan hindra eller försvåra återlämnandet till utlånaren. Det kan därutöver vara frågan om ett indirekt ianspråktagande i den meningen att det stör förfoganderätten eller skapar osäkerhet kring frågan om ett återlämnade kan ske på avtalat sätt och i avtalad tid. Alla de former av ianspråktaganden som nämnts strider mot lagens syfte. Ett beslut om immunitet enligt lagen innebär ett skydd mot alla former av rättsliga ianspråktaganden.