sou · H9B354 · 2021-07-02 00:00:00 — Enligt 4 kap. 3 § andra stycket utlänningslagen får en utlänning vägras flyktings- tatusförklaring om han eller hon 1.genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet att låta honom eller henne stanna i , eller 2.har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anledning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här. 28SOU 2020:16 s. 156. 29SOU 2020:16 s. 150 f. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden Såväl bestämmelsen i 4 kap. 2 c § som i 4 kap. 3 § utlänningslagen härrör från det omarbetade skyddsgrundsdirektivet,30 även om hän- visningen till ”allvarlig fara för allmän ordning och säkerhet” i den svenska översättningen av direktivet i stället hänvisas till som ”om vederbörande utgör en samhällsfara i medlemsstaten i fråga...”. I det ursprungliga skyddsgrundsdirektivet användes emellertid i artikel 24.2, som gällde skyldigheten för medlemsstaterna att förnya uppehålls- tillstånd för personer som beviljats status som skyddsbehövande, uttrycket att uppehållstillståndet skulle vara förnybart ”om inte tving- ande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ord- ningen kräver något annat”. I artikel 27 och 28 i rörlighetsdirektivet, som också ligger till grund för vissa bestämmelser i utlänningslagen t.ex. bestämmelserna om uppehållsrätt, hänvisas till ”hänsyn till all- män ordning, säkerhet eller hälsa”.31 Bestämmelsen i artikel 27 gäller begränsningar i rätten till inresa och uppehåll medan artikel 28 hand- lar om skydd mot utvisning. Även om det framgår av artikel 28.3 i rörlighetsdirektivet att det är upp till medlemsstaterna att definiera vad som avses med tvingande hänsyn till allmän säkerhet har EU- domstolen i bl.a. mål C-348/09 uttalat. Även om medlemsstaterna i princip är fria att utifrån natio- nella behov, vilka kan variera från en medlemsstat till en annan och från en tidsperiod till en annan, bestämma vad hänsynen till allmän ordning och allmän säkerhet kräver, särskilt om de anförs till stöd för ett undan- tag från den grundläggande principen om fri rörlighet för personer, så bör dessa hänsyn emellertid tolkas restriktivt, så att deras räckvidd inte kan bestämmas ensidigt av varje medlemsstat utan kontroll av Europeiska unionens institutioner.32 Mot den bakgrunden har slagit fast vad som avses med ”allmän säkerhet” och ”allmän ordning” i artikel 27 och 28 i rörlighetsdirektivet. I mål C-373/13, uttalar domstolen att innebör- den och räckvidden av dessa begrepp enligt fast rättspraxis ska fast- 30Europaparlamentets och rådets direktiv /95/EU av om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att beteck- nas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (omarbetning), L 337/9, 20.12.2011. 31Europaparlamentets och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedbor- gares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlems- staternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven /221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG, L 229/35, 29.6.2004. 32Mål C-348/09, P.I. mot , punkt 23. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden ställas med beaktande av såväl ordalydelsen i de relevanta bestämmel- serna i unionsrätten, deras sammanhang som de mål som eftersträvas med de föreskrifter som de ingår i.33 Domstolen uttalar: Vid tolkningen av begreppet ”tvingande hänsyn till den nationella säker- heten eller den allmänna ordningen” i den mening som avses i artikel 24.1 i direktiv /83, ska det inledningsvis beaktas att det redan har slagits fast att begreppet ”allmän säkerhet” i den mening som avses i artikel 28.3 i direktiv /38 omfattar både en medlemsstats inre och yttre säkerhet (se, bland annat, dom Tsakouridis, C-145/09, EU:C:2010:708, punkt 43 och där angiven rättspraxis). Domstolen har även slagit fast att den allmänna säkerheten kan påverkas av ett hot mot väsentliga offentliga institutioners och tjänsters funktionssätt samt befolkningens överlev- nad, av risken för en allvarlig störning i de yttre förbindelserna eller av den fredliga samexistensen mellan folken samt av ett hot mot militära intressen (dom Tsakouridis, C-145/09, EU:C:2010:708, punkt 44) … Vidare ska det framhållas att begreppet ”allmän ordning” i direktiv /38, särskilt i artiklarna 27 och 28 i det direktivet, i domstolens praxis har tolkats på så sätt att begreppet under alla omständigheter förutsätter att det utöver den störning av ordningen i samhället som varje lagöverträ- delse innebär föreligger ett verkligt, aktuellt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse (se, bland annat, dom Byankov, C-249/11, EU:C:2012:608, punkt 40 och där angiven rättspraxis). Det ska härvid, beträffande direktiv /83, erinras om att det i skäl 28 i det direktivet anges att begreppet ”nationell säkerhet” och ”allmän ord- ning” också omfattar fall då en tredjelandsmedborgare är medlem i en sammanslutning som stöder internationell terrorism eller stöder en sådan sammanslutning. Det ska dessutom framhållas att det i artikel 1.3 i rådets gemensamma ståndpunkt 2001/931/Gusp av om tillämpning av särskilda åtgärder i syfte att bekämpa terrorism (EGT L 344, s. 93) i den lydelse som var tillämplig för de faktiska omständigheterna i det nationella målet (nedan kallad gemensam ståndpunkt 2001/931) definieras vad som avses med ”terroristhandling” och att PKK återfinns i den förteckning som bifogats den gemensamma ståndpunkten.34 Trots att medborgarskapsrätten inte är EU-rättsligt baserad utan bygger på nationell rätt anser utredningen att tolkning av begreppen ”allmän ordning” och ”allmän säkerhet” ger viss ledning också för förståelsen av vad som avses med att någon utgör en fara mot rikets säkerhet eller allmän säkerhet i medborgarskapssamman- 33Mål C-373/13, T, H.T mot Land ,̂punkt 58. 34Mål C-373/13, T, H.T mot Land ,̂punkt 78–81. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden Med beaktande dels av vad som redogjorts för i betänkandet Ett effektivare regelverk för utlänningsärenden med säkerhetsaspekter (SOU 2020:16), dels av vad har uttalat i asyl- och migra- tionsrättssammanhang tycks begreppet ”rikets säkerhet”, främst ta sikte på ett yttre skydd för nationen medan ”allmän säker- het” i stället handlar om olika inre hot av allvarligt slag mot grund- läggande samhällsintressen, såsom t.ex. offentliga institutioners och tjänsters funktionssätt. Av kommittédirektiven framgår att det som ska utredas är om det bör införas ett krav på att förvärv genom anmälan inte ska kunna ske om den som anmälan avser bedöms utgöra ett hot mot rikets säker- het. Vad som avses med ”hot” finns inte närmare beskrivet. Även i detta sammanhang kan uttalanden av vara till viss ledning. Domstolen har i samma avgörande som hänvisas till ovan också uttalat. [B]egreppet ”tvingande hänsyn till allmän säkerhet” i den mening som avses i artikel 28.3 i nämnda direktiv inte enbart förutsätter förekoms- ten av ett hot mot den allmänna säkerheten, utan dessutom att ett sådant hot är synnerligen allvarligt, vilket framgår av uttrycket ”tvingande hän- syn” (dom Tsakouridis, C-145/09, EU:C:2010:708, punkt 41).35 Uttalandena bidrar till att nyansera förståelsen att begreppet ”hot” kan delas upp i olika grader. Utredningen anser att begreppet ”hot” i ett nytt krav i medborgarskapslagens bestämmelser om förvärv av medborgarskap genom anmälan bör vara av den lägre graden, dvs. för att någon ska bedömas utgöra ett hot mot rikets säkerhet eller allmän säkerhet ska det inte krävas att hotet är synnerligen allvarligt. Utredningen anser att begreppet ”hot” får anses ha samma betydelse som ordet ”fara” för rikets säkerhet eller allmän säkerhet. Uttrycket hot talar ju också om att det i första hand är fråga om en framåtsyftande bedömning till skillnad från den allvarliga brotts- ligheten. Men för att göra denna framåtsyftande bedömning måste man också beakta hur personen agerat bakåt i tiden. Något skäl att då begränsa sig till att se hur personen agerat finns inte. Sammanfattningsvis anser utredningen att medborgarskapslagens bestämmelser om förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan ska kompletteras med ett krav att förvärv genom anmälan inte ska kunna ske om den som anmälan avser bedöms utgöra ett hot mot 35Mål C-373/13, T, H.T mot Land , punkt 78. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden rikets säkerhet eller allmän säkerhet. Utredningen avser inte att defi- niera vad som utgör ett hot mot rikets säkerhet eller allmän säkerhet på något annat sätt än som redan gjorts och som framgår av olika internationella och nationella källor. En bedömning av när någon ut- gör ett hot mot rikets säkerhet eller allmän säkerhet görs dessutom redan av Säkerhetspolisen i naturalisationsärenden vid prövningen av kravet på hederligt levnadssätt. Utredningen anser att den bedöm- ning som ska göras i anmälningsärenden bör göras på samma sätt som i naturalisationsärendena. Utredningen föreslår vidare att anmälnings- ärendena ska handläggas på samma sätt som naturalisationsärendena handläggs , dvs. genom remiss till Säkerhetspolisen. I de fall Säker- hetspolisen lämnat en erinran i ett ärende beslutar om avslag. De naturalisationsärenden i vilka Säkerhetspolisen har föreslagit att en ansökan avslås av skäl som rör säkerhet eller allmän säkerhet, klassificeras enligt 27 § andra stycket medborgarskapslagen som säkerhetsärenden. Konsekvensen av att ett ärende klassificeras som ett säkerhetsärende är att ärendet enligt paragrafens första stycke inte ska överklagas till en migrationsdomstol utan till regeringen. Utredningen anser att ett avslag på en anmälan med hänvisning till att Säkerhetspolisen lämnat en erinran av samma skäl och på samma sätt som i naturalisationsärenden, bör överklagas till regeringen. Utred- ningen föreslår därför att 27 § andra stycket medborgarskapslagen justeras så att även ärenden om anmälan klassificeras som säkerhets- ärenden när Säkerhetspolisen föreslår avslag av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet. I betänkandet Ett effektivare regelverk för utlänningsärenden med säkerhetsaspekter (SOU 2020:16) påpekas att det modernare uttrycket ”säkerhet” numera ofta används i samband med att man talar om hot mot säkerheten i landet. Mot den bakgrunden anser utred- ningen att uttrycket ”rikets säkerhet” i 27 § andra stycket medborgar- skapslagen bör bytas ut mot ”säkerhet”. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden 7.6Ett krav avseende verksamhet i eller bestämmande inflytande över bl.a. terroristorganisationer Förslag: Det ska införas ett krav i lagen om svenskt medborgar- skap som innebär att den som har varit verksam i eller haft bestäm- mande inflytande över en organisation eller grupp vars verksam- het innefattat terroristhandlingar eller systematiska, omfattande och grova övergrepp på andra människor inte ska kunna förvärva medborgarskap genom anmälan. Som utvecklas i avsnitt 5.3.1 anses kravet på hederligt levnadssätt i 11§ 5 medborgarskapslagen inte vara uppfyllt av den som varit verk- sam i eller haft bestämmande inflytande över en organisation om vilken det är känt att verksamheten innefattat systematiska, omfattande och grova övergrepp som tortyr, mord och utomrättsliga avrättningar eller som varit verksam i eller haft bestämmande inflytande över en grupp eller enhet som bedöms ha deltagit i terroristhandlingar. Av avsnitt 5.3.2 framgår att i de fall en sökande har varit verksam eller haft bestämmande inflytande över en sådan organisation eller grupp gäller en karenstid innan personen kan bli svensk medborgare och att i regel har ansetts böra vara sökanden var verksam i, eller hade bestämmande inflytande över, organisationen eller gruppen. Det framgår att den närmare innebörden av kravet på hederligt levnadssätt i denna del och synen på karenstid bygger på praxis från regeringen och Migrationsöverdomstolen. Trots att det här inte är fråga om gärningar som någon är skäligen misstänkt eller dömd för, anser utredningen att det skulle vara stötande för den allmänna rättskänslan om personer som varit verksamma i eller har haft bestämmande inflytande över en sådan organisationen, eller grupp, beviljades svenskt medborgarskap. Utredningen anser därför att ett krav på frånvaro av verksamhet eller bestämmande inflytande i sådana organisationer och grupper som omfattas av prövningen av kravet på hederligt levnadssätt bör gälla även i anmälningsärenden. Utredningen föreslår att prövningen görs på samma sätt som vid prövningen av kravet på hederligt levnadssätt i naturalisationsärenden. Vad som avses med verksamhet och bestämmande inflytande ska således bedömas på samma sätt vid prövningen av detta krav i anmäl- ningsärenden som vid prövningen av kravet på hederligt levnadssätt Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden i naturalisationsärenden.36 När det gäller vilka organisationer och grupper som ska omfattas föreslås att samma typ av organisationer och grupper som avses vid prövningen av kravet på hederligt levnads- sätt i naturalisationsärenden ska omfattas även vid prövningen av det här föreslagna kravet i anmälningsärenden. Som framgår av avsnitt 5.3.2 är det bl.a. fråga om sådana organisationer som nämns i regeringens beslut (Ju2003/262/IM). Organisationer som avses här är organisationer vars verksamhet innefattat systematiska, omfattande och grova övergrepp såsom tortyr, mord och utomrätts- liga avrättningar. Där framgår också att Migrationsöverdomstolen i rättsfallet MIG 2007:40 II har ansett att en person som har varit verksam i en organisation som ägnat sig åt handlingar av samma karaktär som de som Europeiska unionens råd sammanställt i en bilaga till den gemensamma ståndpunkten om tillämpning av särskilda åtgär- der i syfte att bekämpa terrorism,37 vid prövningen av kravet på heder- ligt levnadssätt, ska likställas med den organisation som finns om- nämnd i regeringens praxisbeslut. Utredningen föreslår att detta i lagtexten preciseras som en orga- nisation eller grupp vars verksamhet innefattat terroristhandlingar eller systematiska, omfattande och grova övergrepp på andra män- niskor. Vad som avses med terroristhandlingar framgår bl.a. av rådets gemensamma ståndpunkt om tillämpning av särskilda åtgärder i syfte att bekämpa terrorism.38 Inte heller när det gäller sådana organisationer eller grupper som har beskrivits finns det anledning att begränsa regeln till att gälla handlingar bakåt i tiden. I fråga om sådana grupper- ingar tillämpas ju i praxis avseende naturalisationsärenden normalt en karenstid (avsnitt 5.3.2). Det skulle kunna övervägas om kravet strider mot föreningsfriheten i 2 kap. 1 § 5 regeringsformen (RF), men utredningen bedömer att det inte är någon risk. För det första utgår utredningen ifrån att den vanligaste situationen som det föreslagna kravet kommer att träffa gäller personers verksamhet i, eller bestämmande inflytande över, organisationer i andra länder, ofta innan de kom till . För det andra innebär kravet inget förbud mot att sammansluta sig med andra för allmänna eller enskilda syften utan det är ett krav för att förvärva 36Jfr MIG 2007:40. 37Rådets gemensamma ståndpunkt av , om tillämpning av särskilda åtgär- der i syfte att bekämpa terrorism (2001/931/GUSP), L 344/93, 28.12.2001. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden svenskt medborgarskap genom anmälan. Utredningen anser inte heller att förslaget skulle strida mot t.ex. artikel 20 i FN:s allmänna förklar- ing om de mänskliga rättigheterna eller artikel 11 i Europakonven- tionen. Föreningsfriheten är vidare inte en absolut rättighet, utan är en rättighet som enligt 2 kap. 20 § 1 regeringsformen får begränsas genom lag på föreskrivet sätt för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle (2 kap. 21 § RF). För utländ- ska medborgare får dessutom begränsningar göras genom lag i fråga om bl.a. föreningsfriheten (2 kap. 24 § andra stycket RF). 7.7.1Vem ska omfattas av kraven? Förslag: De nya kraven på frånvaro av allvarlig brottslighet m.m. i lagen om svenskt medborgarskap ska gälla alla som har fyllt , inom ramen för vad som är tillåtet enligt inter- nationella förpliktelser. Bevekelsegrunderna för utredningens förslag om krav avseende all- varlig brottslighet (avsnitt 7.4), hot mot säkerhet och allmän säkerhet (avsitt 7.5) samt verksamhet i vissa grupper och organisa- tioner (avsnitt 7.6) – i fortsättningen benämnt allvarlig brottslighet m.m.– är i hög grad desamma som anförts i olika förarbeten som skäl för kravet på hederligt levnadssätt i naturalisationsärenden, dvs. att säkerställa att beviljandet av svenskt medborgarskap i det enskilda fallet inte uppfattas som stötande för den allmänna rättskänslan. Som framgår av avsnitt 5.4 tillämpas kravet på hederligt levnadssätt i naturalisationsärenden på alla som ansöker om medborgarskap och har fyllt . Mot den bakgrunden anser utredningen att mot- svarande bör gälla för utredningens förslag om krav på frånvaro av allvarlig brottslighet m.m. (i avsnitt 7.4–7.6), om det inte finns t.ex. konventionsåtaganden eller internationella avtal som ställer krav på något annat. Som framgår av kapitel 9 föreslås prövningen av förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan i fortsättningen utgå från förhållan- Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden dena för beslutet. Förvärv av svenskt medborgarskap föreslås i linje med detta fastställas till beslutsdagen. Det innebär att ett barn som har fyllt vid tiden för beslutet om förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan kommer att omfattas av de nya kraven. Den som vill återfå sitt svenska medborgarskap Enligt 9 § medborgarskapslagen gäller att den som har fyllt och som har förlorat eller befriats från sitt svenska medborgarskap återfår detta genom anmälan, om han eller hon har permanent uppe- hållstillstånd i , har haft hemvist här i landet under samman- lagt , och har hemvist här i landet. Enligt punkt 4 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap kan även den som har förlorat sitt svenska medborgarskap enligt 7 § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap återfå sitt svenska medborgarskap genom anmälan till . Bestämmelserna reglerar rätten till återvinning av svenskt med- borgarskap för dem som varit svenska medborgare. Även om 9 § medborgarskapslagen har ändrats väsentligt är denna tillsammans med punkt 4 i ikraftträdande- och övergångsbestämmel- serna till lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap de enda bestäm- melserna i nu gällande medborgarskapslag, enligt vilka anmälan om förvärv av medborgarskap kan göras som fortfarande till sitt innehåll motsvarar äldre rätts bestämmelser om förvärv av medborgarskap genom anmälan. Mot bakgrund av att det i dessa fall är fråga om personer som varit svenska medborgare och vill bli det igen skulle det kunna uppfattas som problematiskt och kanske rent av stötande om sådana personer omfattas av utredningens förslag om krav på frånvaro av allvarlig brottslighet m.m. Det skulle också kunna betraktas som en skyldighet för och ”god ton” att återtar sina medborgare trots att de har begått t.ex. allvarliga brott. Ur allmänhetens perspektiv skulle det dock kunna uppfattas som stötande om en sådan person inte skulle omfattas av utredningens förslag om krav på frånvaro av allvarlig brottslighet m.m. Som fram- går av avsnitt 7.2 kan en tidigare finsk medborgare under vissa för- hållanden åter förvärva finskt medborgarskap efter anmälan. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden gäller dock inte om sökanden genom en lagakraftvunnen dom har dömts till ett straff på grund av landsförräderibrott, högförräderi- brott eller terroristbrott. I kan en tidigare norsk medborgare som, på grund av det tidigare förbudet mot dubbelt medborgarskap, har förlorat sitt medborgarskap på grund av förvärvandet av ett annat än ett nordiskt medborgarskap, återfå sitt norska medborgarskap. Som krav ställs dock att personen inte är åtalad eller dömd för en gärning som kan ge fängelsestraff eller annan straffrättslig sanktion. Återfående av medborgarskap genom anmälan i ett sådant fall beviljas inte heller om det skulle strida mot nationella intressen eller utrikes- politiska hänsyn. I gäller att den som varit dansk medborgare sedan födelsen och som bott i tills han eller hon fyllde och därefter förlorat sitt medborgarskap, kan återfå danskt medborgarskap genom anmälan efter att åter ha bott i . I denna situation verkar det inte uppställas några krav på hederligt levnadssätt eller skötsamhet. I det sammanhanget är det dock av relevans att nämna att ett medborgarskap enligt dansk rätt kan återkallas för dem som döms för vissa överträdelser och där- igenom inte blir statslösa. Det framstår således som att det i våra grannländer inte uppfattas som vare sig problematiskt eller stötande att ha krav motsvarande de som utredningen föreslår i avsnitt 7.4–7.6 för personer som vill åter- få sina tidigare medborgarskap. I sammanhanget kan konstateras att om en tidigare svensk medborgare i stället skulle ansöka om natura- lisation skulle den personen omfattas av kravet på hederligt levnads- sätt. Av avsnitt 5.3.2 framgår att den som förut har varit svensk med- borgare och önskat återfå sitt svenska medborgarskap ingick i den gruppen som i äldre praxis beviljades dispens från kravet på hederligt levnadssätt, dvs. genom tillämpning av viss karenstid, vilket i sig för- utsatte att de omfattades av kravet på hederligt levnadssätt. Sammantaget anser utredningen att även den som vill återfå sitt medborgarskap ska omfattas av utredningens förslag om krav på från- varo av allvarlig brottslighet m.m. Ett krav på hederligt levnadssätt i anmälningsärenden Barn som avses i punkt 2 i ikraft- och övergångsbestämmelserna till lagen (2014:481) om ändring i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap I punkten föreskrivs att de upphävda 4 och 5 §§ medborgarskaps- förordningen fortfarande gäller för barn som har fötts före . Bestämmelsen i 4 § är inte aktuell här. I delbetänkandet (SOU 2021:2 s. 167) redogörs för bestämmelserna i den upphävda 5 §. Den gällde för ett barn som fötts utomlands och inte förvärvat svenskt medborgarskap men vars far eller förälder enligt , sedan barnets födelse var svensk medborgare. Enligt bestämmelsen kunde fadern eller föräldern anmäla önskemål om att hans/förälderns barn ska förvärva svenskt medborgarskap innan barnet har fyllt . Frågan är om dessa barn, när de fyllt , också bör omfattas av utredningens förslag om krav på frånvaro av allvarlig brottslighet m.m.i avsnitt 7.4–7.6. Som framgår av delbetänkandet (s. 168) finns det bestämmelser europeiska konvention om medborgar- skap (SÖ 2001:20) om barn som är födda utomlands, men som har åtminstone en förälder som är medborgare i en avtalsstat. Om sådana barn inte förvärvar medborgarskap automatiskt anges i artikel 6.4 b) i konventionen att medborgarskap ska underlättas på annat sätt. Som exempel på sådana åtgärder anges i konventionens förklarande text en sänkning av kravet på hemvisttid, mindre stränga språkkrav, för- enklad procedur samt lägre avgifter. Det poängteras emellertid att det är upp till de fördragsslutande staterna att själva bestämma hur de vill förfara med medborgarskap för dessa barn. Med hänsyn till de skäl som anfördes till grund för att 5 § med- borgarskapslagen upphävdes (se prop. 2013/14:143 s. 17–19), dvs.