sou · H8B383d2 · 2021-01-01 00:00:00 — En med- lemsstat får inrätta stängda områden eller vidta andra bevarande- åtgärder för att skydda känsliga livsmiljöer, inbegripet känsliga ekosystem, enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 11.172 Åtgär- derna ska syfta till att säkerställa att fiskeverksamhetens miljöpåver- kan på livsmiljöer på havsbotten är i linje med unionens miljölag- stiftning, särskilt med målet att uppnå en god miljöstatus i enlighet med havsmiljödirektivet samt med unionens övriga politik. Enligt definitionen i artikel 6.7 ingår i känsliga livsmiljöer, i syn- nerhet livsmiljöer som förtecknas i bilagorna till EU:s miljödirektiv och livsmiljöer som måste skyddas för att nå god miljöstatus enligt havsmiljödirektivet. Beteckningen Andra känsliga livsmiljöer bör där- med, enligt Havs- och vattenmyndigheten förstås, som sådana livs- miljöer som (bl.a.) inte förtecknas i angivna bilagor till miljödirek- tiven enligt definitionen i artikel 6.7. Därmed skulle t.ex. skydd av djupare mjukbottnar kunna omfattas. Artikel 12 ger därmed stöd för att argumentera för att även andra känsliga livsmiljöer än de som kopp- las till Natura 2000-nätverket ska kunna skyddas.173 För att införa bevarandeåtgärder enligt artikel 12 krävs i enlighet med artikel 11, att medlemsstaterna är överens om en gemensam rekommendation som sedan beslutas av . 171SLU Aqua 2019, Sammanfattning – fiskets miljöeffekter, PM till Miljömålsberedningen . 12.3 Förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken. 173Havs- och vattenmyndigheten , Rapportering av uppdraget om generellt stopp för bottentrålning i skyddade områden, N2020/00130/FJR. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Den svenska fiskelagen (1993:787) reglerar rätten till fiske samt fisket inom territorialvatten och inom den ekonomiska zonen. Lagen omfattar även blötdjur och kräftdjur. Allmänhetens rätt till fiske i havet anges i 8–9 §§ fiskelagen. Varje svensk medborgare får fiska i allmänt vatten och i havet vid sådana stränder, skär och som 1986 ägdes av staten och som då inte hörde till något hemman eller innehades på särskilda villkor. Fisket i enskilda vatten tillhör fastighetsägaren men svenska medborgare har dock rätt att fiska med vissa redskap efter vissa arter utmed kus- ten enligt bilaga till fiskelagen. Handredskapsfiske är generellt till- låtet vid kusten. Enligt 13 § fiskelagen gäller samma villkor även för utländska medborgare. Fiskefartyg från andra medlemsstater inom EU har tillträde till fiske innanför från baslinjen endast om sådan rätt framgår av artikel 5.2 och bilaga 1 i grundförordningen.174 19–24 §§ fiskelagen anger ramarna för rätten att meddela före- skrifter för fisket. Regeringen har i förordning (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskenäringen delegerat rätten att meddela före- skrifter för fiske till Havs- och vattenmyndigheten. Ostron får enbart fiskas inom enskild fiskerätt Av bilagan till fiskelagen framgår att fiske efter ostron är förbehållet innehavararen av den enskilda fiskerätten inom från fast- landet eller från en ö av minst 100 meters längd. Eftersom lagen enbart anger ostron gäller detta även japanskt jätte- ostron som är en invasiv art. 17413 a § fiskelagen (1993:787). Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Föreskrifter för naturvårdens intressen – 20 § Enligt 20 § fiskelagen kan det meddelas föreskrifter om vilken hän- syn som vid fiske ska tas till naturvårdens intressen. Detta bemyn- digande avser således annat skydd av naturen från fiskets påverkan än beståndsvårdande åtgärder. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande att fisket avsevärt försvåras. Ett exempel på när fiskeverksamhet avsevärt försvåras kan vara när utövarens möjligheter att utöva sitt fiske inom ett visst område inskränks väsentligt och denne inte kan förflytta sitt fiske till ett angränsande område. Så kan vara fallet avseende visst fiske inom en fastighet med stöd av enskild rätt, eller då man skyddar ett mycket stort område från mänsklig påverkan.175 Det får även tas fram föreskrifter om analys av vilken inverkan fiskemetoder och utsättande av fiskarter har på miljön. Föreskrifterna får innebära att en sådan analys ska göras av den som avser att använda metoder eller sätta ut fiskarter. Det är Havs- och vattenmyndigheten som genom förordningen om fisket, vattenbruket och fiskenäringen176 har bemyndigats att ut- färda sådana föreskrifter. föreslog 2010 att paragrafen skulle ändras så att begränsningen om att fisket inte avsevärt får försvåras upphävs.177 §Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken hänsyn som vid fiske ska tas till naturvårdens intressen. Sådana föreskrifter får även meddelas för svenskt fiske utan- för ekonomiska zon i internationellt vatten och i andra vatten där fisket bedrivs med stöd av internationella överenskommelser. Syftet med ändringsförslaget var att inom ramen för fiskelagstift- ningen skapa möjligheter till ett miljöanpassat fiske, skydda känslig natur och harmoniera bestämmelserna på detta område med övrig lagstiftning för areella näringar. Utredningen ansåg att förslaget var förenligt med regeringsformens bestämmelser och att det är fullt möjligt att inskränka såväl yrkesfisket och det enskilda fisket med 175Havs- och vattenmyndigheten , Vägledning – Reglering av fiske i marint skyddade områden, Rapport 2013:13. 176Förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. 177SOU 2010:42, Med fiskevård i fokus – en ny fiskevårdslag, betänkande av Fiskelags- utredningen. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen hänsyn till naturvård, trots att näringsfrihet och markanvändning är grundlagsskyddat. föreslog , i underlag till reger- ingens proposition om ändringar i fiskelagen 2003, att begränsningen i lagen, att föreskrifter om hänsyn till naturvårdens intressen inte får vara så ingripande att fisket avsevärt försvåras, borde tas bort.178 Regeringen konstaterade då att syftet med begränsningsregeln är att ”markera att föreskrifterna inte får innebära sådana inskränkningar i fisket att utövarna blir berättigade till ersättning och att regleringen är i enlighet med den systematik som valts också för annan lag- stiftning om de areella näringarna.” Vidare angavs att ”systematiken innebär att ersättningsgrundande ingrepp som görs av naturvårds- skäl regleras i miljölagstiftningen och inte i sektorslagarna.” Havs- och vattenmyndigheten har i rapporteringen av regerings- uppdraget om ett generellt förbud mot bottentrålning i skyddade områden lyft fram att 20 § fiskelagen kan utgöra ett hinder mot ett generellt trålförbud i skyddade områden och att paragrafen därför kan behöva utredas. Fiskelagen har ingen syftesparagraf Fiskelagen har ingen portalparagraf som anger syftet med lagen. föreslog 2010 att en portalparagraf med miljö- rättsliga principer skulle införas.179 Utredningen tryckte på att det på lång sikt inte finns några målkonflikter mellan hållbart fiske och yrkesfiske eller fritidsfiske. Fisket måste bedrivas hållbart och utgå från ekosystemansatsen för att det ska finnas kvar en fiskenäring med levande kustsamhällen. Utredningen föreslog därför en portalparagraf där miljöintressen och näringens intressen skulle avvägas lika. Vidare föreslogs tillämpning av försiktighetsprincipen som innebar att alla som fiskar framöver blir skyldiga att vidta för- siktighetsmått för att undvika risker för skada. Principen skulle om- fatta såväl yrkesfiskare som fritidsfiskare. §Vild fisk och vilda vattenlevande blöt- och kräftdjur är en tillgång och en förnybar resurs som ska nyttjas och förvaltas så att de uthålligt ger 2002/03:41, Ändringar i fiskelagen, m.m., s. 12. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen en god avkastning som den biologiska mångfalden och eko- systemfunktionerna behålls. §Alla som fiskar ska i den mån det inte är orimligt utföra de skydds- åtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att fisket medför skada för miljön. 17.9.8Lagen om svensk ekonomisk zon I 2 § lagen om svensk ekonomisk zon (1992:1140) bemyndigas reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter för att skydda och bevara den miljön. I 4 § anges dock att i fråga om fiske i den ekonomiska zonen gäller fiskelagen. 17.9.9Förordningen om fisket, vattenbruket och fiskenäringen Förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskenäringen innehåller förskrifter om fiske och vattenbruk inom Sveriges sjö- territorium och inom ekonomiska zon, fiske från svenska fartyg utanför ekonomiska zon, marknadsreglering för fiskeri- och vattenbruksprodukter, och stöd till vattenbruket och fiskeri- näringen. I förordningen ges även de föreskrifter som behövs för att EU:s gemensamma fiskeripolitik ska kunna genomföras i . Havs- och vattenmyndigheten får meddela föreskrifter180 för fiskevården och fiskets bedrivande som förbjuder eller begränsar: 1.fisket med avseende på vilken fisk som får fångas, 2.användningen av fiskefartyg, fiskemetoder eller fiskeredskap, och 3.fiske inom vissa områden eller för vissa ändamål. Havs- och vattenmyndigheten får även meddela föreskrifter om vil- ken hänsyn som vid fiske ska tas till naturvårdens intressen.181 I ärenden enligt fiskelagen får Havs- och vattenmyndigheten eller besluta att det ska göras en analys av vilken inverkan en fiskemetod eller utsättande av en fiskart har på miljön. 1802 kap. 7 § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskenäringen. 1812 kap. 12 § förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskenäringen. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen 17.9.10Föreskrifter om fiske i , och Havs- och vattenmyndigheten har utfärdat föreskrifter om fiske i , och Östersjön.182 Föreskrifterna har utfärdats med stöd av förordningen om fisket, vattenbruket och fiskenäringen. Föreskrifterna gäller som komplettering till föreskrifter om fiske i EU:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. Före- skrifterna gäller även som komplettering till fiskelagen. I fall där en bestämmelse reglerar samma sak som föreskrivs i en EU-förordning ska bestämmelsen tillämpas på yrkesmässigt fiske endast om den innebär en skärpning i förhållande till vad EU föreskriver. Den yttre gränsen för kustvattenområdet går enligt 3 § fyra nau- tiska mil utanför baslinjen. Detta är en skillnad mot vattendirektivet och havsmiljödirektivet där den yttre gränsen för kustvattenområdet går en nautisk mil utanför baslinjen. Trålgränsen fastställs i 5 §. I utgörs trålgränsen av räta linjer utmed kusten som ligger utanför bas- linjen, i utanför kustlinjen. I motsvarar trålgränsen gränsen mellan kustvattenområdet och yttre havsområdet, dvs. Enligt 3 kap. 10 § får inte trålfiske bedrivas innanför trålgränsen. Viss trålning tillåts även innanför trålgränsen Föreskrifterna anger i 11 § ett antal undantag för trålning. Bl.a. får trål- fiske bedrivas på allmänt vatten inom de trålfiskeområden och enligt de villkor som anges i bilaga 7. Trålfiskeområdena benämns ofta inflytt- ningsområden. I större delen av från går trål- fiskeområdet in till en gräns närmare skärgården. In till denna gräns är det tillåtet med fiske efter sill och strömming med en minsta maskstor- lek i trålnätet av . Fisket får bedrivas med fartyg understi- gande och en maskinstyrka mindre än 450 KW. Detta medför att trålning inom detta området är begränsat till mindre och svenskflag- gade trålare, jämfört med utanför trålgränsen. 182HVMFS-FIFS 2004:36 om fiske i , och . Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Figur 17.6 Exempel trålfiskeområden Utdrag ur bilaga 7 FIFS 2004:36 för området till Källa: (HVMFS-FIFS 2004:36) om fiske i , och , Bilaga 7. I och får trålning efter nordhavsräka bedrivas på ett djup av men med vissa begränsande villkor gäll- ande vikt och yta på trålbord, användande av rist m.m. Inom Koster- och Väderöområdet finns särskilda områden med trålförbud angivna i bilaga 8. I detta området får endast trålning efter nordhavsräka ske med tillstånd av Havs- och vattenmyndigheten. Krav på särskild ut- bildning föreligger för att få tillstånd.183 Det är även krav på att far- tygen använder ett fungerande automatiskt identifieringssystem (). I och får flyttrål användas fr.o.m. den 1 okto- ber t.o.m. i vissa utpekade trålfiskeområden och med vissa begränsande villkor på fartygens maskinstyrka och längd. Trål- fiske får även bedrivas i efter särskilt tillstånd av Havs- och vattenmyndigheten. 18312 a § föreskriften (HVMFS-FIFS 2004:36) om fiske i , och . Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Fredade arter, fredningstider och fredningsområden Fredade arter listas i 3 kap. 1 §. Fredade arter är främst rockor och hajar. Även ål är fredat om inte särskilt tillstånd har beviljats. Fredningstider184 anges för olika arter inom särskilda geografiska områden. Syftet är oftast att skydda en art eller under annan särskilt känslig period. Fredningsområden185 innebär oftast förbud mot allt fiske inom området s.k. fiskefria områden. Fredningsområdena är som regel tids- bestämda till delar av året, men kan även innebära fiskeförbud . har fredningsområden främst nyttjats som ett sätt att för- valta fisken som en resurs. Syftet med att inrätta områdesvisa be- gränsningar i fisket kan dock även vara bevarande av biodiversitet. Men då med stöd av 20 § fiskelagen och därmed inte så långtgående att fisket avsevärt försvåras. Syftet med att inrätta områden med fiskeförbud kan bl.a. vara att bidra till att minska risken för beståndskollaps, att bygga upp fisk- bestånd med diversifierad storleksfördelning och en naturlig gene- tisk sammansättning eller att skydda andra naturvärden. Fisksam- hällen som är helt skyddade från fiske kan påverka övriga delar av ekosystemet på ett annat sätt än exploaterade bestånd och bidrar till att skapa orörda ekosystem. Områden där fiske inte är tillåtet kan ha positiva effekter både på bestånden av kommersiell nyttjade arter och på övriga delar av ekosystemet.186 Tillåtna fiskemetoder för olika arter och områden regleras i 3 kap. 12–15 §§. Minimimått och övriga fångstbegränsningar anges i 16– 17 §§. Särskilda bestämmelser för fiske i och framgår av 4 kap. och för av 5 kap. 1843 kap. 2 § föreskriften (HVMFS-FIFS 2004:36) om fiske i , och . 1853 kap. 3 § samt bilaga 5 föreskrift (HVMFS-FIFS 2004:36) om fiske i , och . 186Havs- och vattenmyndigheten , Vägledning – Reglering av fiske i marint skyddade om- råden, Rapport 2013:13. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen 17.9.11 Lite om reglering av fritidsfiske Fritidsfiske i havet regleras både av fiskelagen och förordningen om fisket och vattenbruket, men även genom andra lagrum. Fiske ingår inte i allemansrätten. Begreppen allmänt och enskilt vatten är av grundläggande bety- delse för att få fiska och används ofta i olika lagtexter. I allmänt vat- ten tillhör fiskerätten staten, vilket innebär att fisket i stor utsträck- ning är fritt för alla. Allmänt vatten finns i havet och i de fem största sjöarna i . I enskilda vatten är fiskerätten generellt kopplad till fastighetsägaren. Vid kusten och i de tillåts dock visst fritidsfiske även på enskilt vatten. Förenklat kan man säga att enskilt vatten är allt vatten inom från fastlandet eller från ö av minst 100 meters längd. Det åligger alltid den som fiskar att känna till reglerna för platsen där man vill fiska. Havs- och vattenmyndig- heten tillhandahåller information om vad som är tillåtet.187 Fritidsfiskets redskap kan grovt delas in i handredskap och mängd- fångande redskap. Handredskap innebär som namnet antyder ett mer eller mindre aktivt användande under fisketillfället. Exempel på hand- redskap är olika typer av spöfiske, trolling, dörj och pilk. Handred- skapsfiske får, med vissa begränsningar, fritt bedrivas längs och i de fem största sjöarna. Det finns dock variationer längs med kusten i vilka metoder som är tillåtna. Reformen om det fria handredskapsfisket, som trädde i kraft , gäller efter ost- kust från kommun ner till udde i , runt och i de fem största sjöarna i . I dessa områden får handredskapsfiske bedrivas även i enskilt vatten under förutsätt- ning att metoden som sådan inte kräver båt. Det innebär att trolling och dragrodd är förbjudet, men fiske från ankrad eller drivande båt är tillåtet. På allmänt vatten är det däremot tillåtet med handredskap inklusive trolling och dragrodd. Innan reformen var redan handred- skapsfisket fritt längs övriga delar av , både på enskilt och allmänt vatten. Mängdfångande redskap är ett samlingsnamn för mer passiva red- skap, såsom nät, garn, ryssjor, burar och tinor. Fiskeredskap som används i havet och i de fem största sjöarna ska märkas ut. Det är förbjudet att sälja fisk fångad i havet om man inte är yrkesfiskare.188 188Havs- och vattenmyndigheten , Fisk- och skaldjursbestånd i hav och sötvatten 2019, Resursöversikt, Rapport 2020:3. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen 17.9.12 Fisketillsyn enligt fiskelagen Havs- och vattenmyndigheten ansvarar för föreskrifter för fisketill- synspersoner, medan är ansvarig för förordnande av fisketillsynspersoner.189 Enligt länsstyrelsernas regleringsbrev redo- visas insatser för fisketillsynen till Havs- och vattenmyndigheten. Den samlade bedömningen i länsstyrelsernas redovisning är att fiske- tillsynen behöver förstärkas och att länsstyrelsernas ansvar för fiske- tillsyn behöver förtydligas.190 17.10 tillämpning på fiske (1998:808) ska främja en hållbar utveckling. För detta ändamål ska tillämpas så att bl.a. biologisk mångfald be- varas, naturresurser utnyttjas effektivt och miljön skyddas mot för- orening och andra störningar.191 är övergripande och omfattar därmed fiske bland många andra verksamheter och åtgärder som kan motverka genomförandet av balkens mål. Eftersom miljö- balken som utgångspunkt gäller parallellt med sektorslagstiftningar som innehåller miljökrav kan samma åtgärd träffas av krav enligt så- väl fiskelagen som . Flera av kapitel är direkt tillämpbara på förvaltningen av fisk. 17.10.1 De allmänna hänsynsreglerna De allmänna hänsynreglerna i 2 kap. gäller för ”alla” som ansvarar för en verksamhet eller åtgärd, bl.a. den som fiskar eller ska börja fiska. Hänsynsreglerna innebär bl.a. att fiskaren ska iaktta de skyddsåtgärder, begränsningar och andra försiktighetsmått som be- hövs, bl.a. att skaffa sig kunskaper om fiskets omfattning för att skydda miljön mot negativa effekter. Hänsynreglerna riktar sig där- med mot den enskilda fiskaren. 189Fisketillsynsförordnanden (HVFMS 2018:1). 190Havs- och vattenmyndigheten , Årsredovisning 2019. 1911 kap. 1 § . Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Försiktighetsprincipen är en av de allmänna hänsynsreglerna. Försik- tighetsprincipen är en vedertagen internationell miljörättslig princip. I innebär försiktighetsprincipen att skada och olägenhet för människors hälsa och miljön ska förebyggas, hindras eller mot- verkas genom behövliga försiktighetsmått.192 Försiktighetsmått ska vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för män- niskors hälsa eller miljön. Principen ska tillämpas i det enskilda fallet när någon bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd som kan an- tas medföra skada eller olägenhet.193 Försiktighetsprincipen gäller dock endast i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla den. Vid denna bedömning ska särskild hänsyn tas till nyttan av skyddsåtgärder och andra försik- tighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder. Rimlig- hetsavvägningen får inte leda till att en verksamhet eller åtgärd tillåts bedrivas eller vidtas på ett sätt som är oförenligt med särskilda restrik- tioner som följer av miljökvalitetsnormer för vatten eller gräns- värdesnormer för annat än vatten. I finns försiktighetsprincipen i artikel 191 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Där regleras att unionens miljöpolitik ska syfta till en hög skyddsnivå med beaktande av de olikartade förhållandena inom unionens olika regioner. Den ska bygga på försiktighetsprincipen och på principerna att förebyggande åt- gärder bör vidtas, att miljöförstöring företrädesvis bör hejdas vid källan och att förorenaren ska betala. Försiktighetsprincipen ska således beaktas när rättsakter tas fram. Bästa möjliga teknik ska användas194 vilket t.ex. även omfattar val och användning av fiskeredskap. De olika hänsynskraven får dock inte vara så långtgående att de blir orimliga för fiskaren och här ska sär- skilt beaktas miljönyttan av kravet jämfört med kostnaden. 1922 kap. 3 § . 1997/98:45 del 1, Miljöbalk, s. 201 ff. 1942 kap. 3 § . Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen senare formuleringen förekommer inte i fiskelagstiftningen som där- med kan användas striktare. Miljökvalitetsnormer enligt 5 kap. beskrivs i kapitlet om Miljökvalitetsnormer. Miljökvalitetsnormerna gäller för alla verksam- heter eller åtgärder som kan påverka normerna. När det gäller miljö- kvalitetsnormer och fiske finns enligt miljöjurister ett antal genom- förandeproblem. Även om är tillämplig på yrkesmässigt fiske i vatten, regleras fiske framför allt med stöd av fiske- lagen. Det finns inga särskilda prövningsregler för fiske i miljöbal- ken. När det saknas ett utpekat operationellt tillsynsansvar ligger detta på den tillsynsvägledande myndigheten. När det gäller miljö- kvalitetsnormer och fiske ligger det operationella tillsynsansvaret på Havs- och vattenmyndigheten. Myndigheten kan därmed förelägga fiskeverksamhetsutövare att vidta sådana försiktighets- och skydds- åtgärder som krävs för att en miljökvalitetsnorm ska följas. Eftersom myndigheten har tillsynsvägledningsansvaret, och därmed det opera- ansvaret, för miljökvalitetsnormer ”inom sitt ansvarsområde” bör myndigheten också vara skyldig att säkerställa normernas efter- levnad vid beslutsfattande enligt fiskelagstiftning trots att detta inte är särskilt föreskrivet i fiskelagen.195 17.11 Reglering av fiske i skyddade områden Beslut om skydd av områden fattas med stöd av 7 kap. miljö- balken. Formellt skyddade områden är nationalparker, natur- reservat, Natura 2000-områden och biotopskyddsområden. (Läs mer om marint områdesskydd och regleringar av fisk i skyddade om- råden i kapitlet Marint områdesskydd.) 195Christiernsson, A. och , G. 2016, och fiske, Nordisk Miljörättslig , 2016:1. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Olika jurisdiktion beroende på avstånd till kusten En utmaning vid reglering av fiske i skyddade områden är att EU- rättslig och nationell befogenhetsfördelning får till följd att förut- sättningarna för reglering av fiske varierar i tre administrativa zoner; innanför trålgränsen, området mellan trålgränsen och territorialhavs- gränsen samt i den ekonomiska zonen. I de tre zonerna skiljer sig handlingsutrymmet för att använda olika lagstiftningar. Innanför trålgränsen råder nationellt handlingsutrymme där fiske faller under nationell lagstiftning. Det betyder att här kan både den nationella fiskerilagstiftningen och användas utan att behöva ta hänsyn till kraven gällande bevarandeåtgärder i grundför- ordningen enligt gemensamma fiskeripolitiken. Från trålgränsen till territorialhavsgränsen Inom (territorialhavet) har medlemsländerna enligt grundförordningen196 återfått vissa rättigheter att reglera fisket. I den del av territorialhavet som ligger utanför trålgränsen gäller därför teoretiskt samma möjligheter att tillämpa både den nationella fisk- erilagstiftningen och som innanför trålgränsen. Miljö- balkens bestämmelse om inrättande av nationalparker, naturreservat och biotopskydd gäller inom området. Möjligheten att nationellt införa en bevarandeåtgärd begränsas dock av de långtgående samrådskrav som ställs i grundförordningen som träder in om en åtgärd även kan påverka fiske som bedrivs av andra medlemsstater.