sou · H9B381 · 2021-10-19 00:00:00 — Den närmare ansvarsfördelningen mellan myndigheterna an- ges i huvudsak i 23 och 25 §§ livsmedelsförordningen. Enligt livs- medelsförordningen är med vissa undantag behörig myndighet att utöva offentlig kontroll den myndighet som prövar frågan om god- kännande av en anläggning eller som registrerar en anläggning. Vilken myndighet som är prövningsmyndighet för varje typ av livsmedels- anläggning finns uppräknat i tabellen i 23 § livsmedelsförordningen. Av den tabellen framgår att det är en nämnd som är kon- trollmyndighet för sådana dricksvattenanläggningar som avses i livs- medelslagstiftningen. 2020/21:43, s. 134. Myndigheters ansvar inom dricksvattenkedjan, tillsyn och offentlig kontroll Det finns möjligheter till samverkan och viss över- flyttning av kontrollansvar mellan och kommun- erna. Länsstyrelserna ska vidare på regional nivå samordna och ge råd och stöd till kommunerna i deras kontrollverksamhet, men också granska hur kommunerna utför sin kontroll.40 Försvarsinspektören för hälsa och miljö ansvarar för att utöva offentlig kontroll av alla livsmedelsanläggningar inom Försvars- makten, , och som drivs av eller för respektive myndighet.41 ansvarar för att samordna övriga kontrollmyn- digheter och ger stöd, råd och vägledning till dessa.42 Livsmedels- verket har även rätt att meddela föreskrifter om hur offentlig kontroll och annan offentlig verksamhet ska bedrivas. Bestämmelser om finan- siering av livsmedelskontrollen finns i kontrollförordningen, i livs- medelslagen, i förordningen (2021:176) om avgifter för offentlig kontroll av livsmedel och vissa jordbruksprodukter samt i Livsmedels- verkets föreskrifter. Allmänt om tillsyn i De centrala bestämmelserna om tillsyn och egenkontroll enligt miljö- lagstiftningen finns i 26 kap. , miljötillsynsförordningen och förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll. Av dessa författningar framgår vilken myndighet som ska utöva till- synen över en viss fråga och vilken central myndighet som är till- synsvägledande. Vidare framgår att tillsynsmyndigheter och tillsyns- vägledande myndigheter ska samarbeta med varandra och med sådana statliga och kommunala organ som ska utöva tillsyn i särskilda hän- seenden eller som på annat sätt fullgör uppgifter av betydelse för till- synsverksamheten.43 En tillsynsmyndighet får i det enskilda fallet besluta om de före- lägganden och förbud som behövs för att samt före- skrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av 4012 § livsmedelslagen. 4123 § 10 livsmedelsförordningen. 4229 § livsmedelsförordningen. 4326 kap. 6 § . Myndigheters ansvar inom dricksvattenkedjan, tillsyn och offentlig kontroll balken ska följas.44 Beslut om förelägganden eller förbud får förenas med vite.45 När det gäller egenkontroll kan det utläsas att den som bedriver verksamhet som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön fortlöpande ska planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. Vidare ska denna också genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens påverkan på miljön. Om tillsynsmyndigheten begär det ska ett förslag till kontrollprogram eller förbättrande åtgärder lämnas in till tillsynsmyndigheten.46 Till- synsmyndigheten får förelägga verksamhetsutövaren att till myndig- heten lämna de uppgifter och handlingar som behövs för tillsynen.47 Den som bedriver en verksamhet är också skyldig att utföra sådana undersökningar av verksamheten och dess verkningar som behövs för tillsynen. Detsamma gäller den som upplåter en byggnad för bostäder eller för allmänna ändamål, om det finns skäl att anta att byggnadens skick medför olägenheter för människors hälsa.48 För den som yrkesmässigt bedriver anmälnings- eller tillståndspliktig verk- samhet gäller särskilda krav enligt förordningen om verksamhets- utövares egenkontroll. enligt för hälsoskyddsfrågor är i första hand den nämnd inom kommunen som är ansvarig för miljö- och hälsoskydd. Nämnden ska granska och bedöma verksamhetsutöv- arens egenkontroll och kontrollera att verksamhetsutövaren följer gällande bestämmelser, men ska också ge råd och stöd. Vidare kan nämnden kräva att verksamhetsutövaren lämnar in förslag till kon- trollprogram eller förbättrande åtgärder om den anser att det behövs för tillsynen.49 Om en olägenhet föreligger kan tillsynsmyndighet förelägga en ägare av en byggnad att vidta skäliga åtgärder för att undvika ohälsa eller skada.50 4426 kap. 9 § . 4526 kap. 14 § . 4626 kap. 19 § 4726 kap. 21 § . 4826 kap. 22 § . 4926 kap. 19 § . 5026 kap. 9 § . Myndigheters ansvar inom dricksvattenkedjan, tillsyn och offentlig kontroll är nationell tillsynsvägledande myndig- het för frågor som rör hälsoskydd och objektburen smitta enligt miljöbalken.51 delar ansvaret för tillsynsväg- ledning med länsstyrelserna, som ger vägledning i länet.52 Försvars- inspektören för hälsa och miljö bedriver tillsyn enligt över Försvarsmakten, , och . Detta innebär bland annat tillsyn inom områdena miljö och hälsa.53 Hur tillsynsansvaret inom vattenskyddsområden fördelas mellan myndigheter framgår av miljötillsynsförordningen. Grundregeln är att den myndighet som beslutar om att inrätta ett vattenskydds- område (eller kommunen) också är tillsynsmyndighet över att föreskrifter följs inom området. Enligt miljötillsynsförordningen har Havs- och vattenmyndig- heten det centrala ansvaret för vattenskyddsområden och det centrala vägledningsansvaret för områdesskydd som syftar till bevarandet av havs- eller vattenmiljöer eller grundvatten.54 ska enligt samma förordning ge tillsynsvägledning i länet, undantaget vägled- ningsansvar gentemot och försvarsinspektören för hälsa och miljö. Kommunen ansvarar dock för det områdesskydd som den har förordnat om.55 har en möjlighet att över- låta tillsyn som tillkommer till en nämnd, om kommunfullmäktige har begärt detta.56 Genom tillsyn kan en länsstyrelse eller kommun kontrollera efter- levnaden av de regler som föreskrivits för ett vattenskyddsområde. får meddela de förelägganden och förbud som behövs i det enskilda fallet för att en vattenskyddsföreskrift ska följas.57 Det ska hos en tillsynsmyndighet finnas en utredning om 513 kap. 4 a § miljötillsynsförordningen och 7 § förordning med instruktion för Folkhälso- myndigheten. 523 kap. 16 § miljötillsynsförordningen. 5326 kap. 3 § och 2 kap. 4 § miljötillsynsförordningen. 543 kap. 5 § 2 miljötillsynsförordningen och 2 § förordning (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. 5526 kap. 3 § , 2 kap. 8 och 9 §§ miljötillsynsförordningen och 2 § förordning om områdesskydd enligt m.m. 561 kap. 18 § miljötillsynsförordningen. 5726 kap. 9 § . Myndigheters ansvar inom dricksvattenkedjan, tillsyn och offentlig kontroll tillsynsbehovet för myndighetens hela ansvarsområde enligt miljö- balken. ska föra ett register över de tillsyns- objekt som behöver återkommande tillsyn. Vidare ska en samlad tillsynsplan upprättas som ska grundas på behovsutredningen.58 Länsstyrelserna har som tillsynsvägledande myndighet ett ansvar att följa upp, utvärdera och samordna kommunernas tillsyn.59 har tillsynsansvar över vattenverksamheter, utom sådana vattentäkter som omfattas av tillståndsplikt som kommunen har föreskrivit enligt 9 kap. 10 § . Länsstyrelserna kan i vissa fall överlåta tillsyn till kommunerna.60 Försvarsinspektören för hälsa och miljö har ansvar för tillsynen i fråga om samtliga verk- samheter och åtgärder inom Försvarsmakten, , och Försvarets radioanstalt.61 Havs- och vattenmyndigheten ska ge tillsynsvägledning i frågor om vattenverk- samhet enligt 11 kap. , med undantag för frågor om mark- avvattning.62 Kemikalieområdet regleras i 14 kap. och av EU-lagstift- ning. Regleringen syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för människors hälsa och miljön. Bestämmelserna omfattar kemiska produkter och biotekniska organismer och varor som på grund av sitt innehåll eller behandling har sådana egenskaper att de behöver regleras som kemiska produkter eller biotekniska organismer. Med vara avses ett föremål som under produktionen får en särskild form, yta eller design vilken i större utsträckning än dess kemiska sam- mansättning bestämmer dess funktion.63 581 kap. 6–8 §§ miljötillsynsförordningen. 593 kap. 16 § miljötillsynsförordningen. 602 kap. 29 § miljötillsynsförordningen. 612 kap. 4 § miljötillsynsförordningen. 623 kap. 5 § miljötillsynsförordningen. 2020/21:157, s. 13. Myndigheters ansvar inom dricksvattenkedjan, tillsyn och offentlig kontroll Bestämmelser om tillsyn inom miljö- och kemikalieområdet finns i 26 kap. och i 2 kap. miljötillsynsförordningen. Ansva- ret för tillsyn över kemiska produkter, varor och bekämpningsmedel fördelas mellan flera olika myndigheter. Det beror delvis på om företaget tillverkar eller importerar produkten eller varan och om de använder den själva eller säljer den vidare. Det kan i praktiken inne- bära att ett företag får tillsyn av flera olika myndigheter.64 Kemikalieinspektionen har ansvar för tillsynen av primärleveran- törers utsläppande på marknaden av kemiska produkter och bio- tekniska organismer.65 Tillsynen omfattar kontroll av att produkterna eller varorna inte innehåller förbjudna ämnen och att informations- skyldigheter i form av märkning och säkerhetsdatablad är uppfyllda. Kommunen utövar tillsyn över annan hantering av kemiska pro- dukter, biotekniska organismer och varor, exempelvis över butikers och grossisters försäljning av kemiska produkter och bekämpnings- medel förutsatt att de är köpta av svenska leverantörer. Kommun- erna och länsstyrelserna har tillsyn över användningen av kemikalier hos miljöfarliga verksamheter.66 Kemikalieinspektionen ansvarar nationellt för tillsynsvägledning om kemiska produkter enligt kemikalielagstiftningen.67 Länsstyrel- sen har ansvar för tillsynsvägledningen inom länet.68 Försvarsinspektören för hälsa och miljö har ansvar för tillsynen i fråga om samtliga verksamheter och åtgärder inom Försvarsmakten, , och Försvarets radio- anstalt, utom den tillsyn som omfattas av Kemikalieinspektionens ansvar enligt 2 kap. 21 § första stycket 1 miljötillsynsförordningen.69 I 11 kap. och 8 kap. plan- och byggförordningen finns bestämmelser om tillsyn. Begreppet tillsyn används i även i de fall marknadskontroll avses.70 Den kommunala ansvarar för tillsynen över att byggherren fullgör 64Kemikalieinspektionen, 2021, Tillsyn av kemikalier – vem inspekterar vad?, , hämtat . 652 kap. 21 § miljötillsynsförordningen. 662 kap. 30 och 31 5 miljötillsynsförordningen. 673 kap. 6 § miljötillsynsförordningen. 683 kap. 16 § miljötillsynsförordningen. 692 kap. 4 § miljötillsynsförordningen. 701 kap. 6 § plan- och byggförordningen och prop. 2012/13:93, s. 30. Myndigheters ansvar inom dricksvattenkedjan, tillsyn och offentlig kontrollSOU 2021:81 sina skyldigheter enligt plan- och bygglagstiftningen, bland annat bestämmelserna om tekniska egenskaper.71 För sådana byggåtgärder som är lovpliktiga eller anmälningspliktiga ska göra en bedömning av om de tekniska egenskapskraven kan antas komma att uppfyllas.72 kontrollerar endast ett visst konkret byggnadsverks utformning och tekniska egenskaper. Det är då en fråga om byggnadsverket uppfyller kraven. bedömning avser inte om en byggprodukt generellt är olämplig i sig. En och samma byggprodukt kan vara lämplig i ett byggnadsverk men olämplig i ett annat.73 ansvarar också för tillsyn över att bestämmelser om krav på underhåll enligt 8 kap. 14 § följs.74 Ansvaret för tillsynsvägledning beträffande finns hos . har också ett tillsynsvägledningsansvar inom länet. I fråga om byggprodukter som inte omfattas av byggprodukt- förordningen ansvarar för tillsynen över att bestämmel- serna om krav på byggprodukters lämplighet följs.76 En byggprodukt ska anses lämplig om den har sådana egenskaper att det byggnads- verk som produkten ska ingå i kan uppfylla de tekniska egenskaps- kraven som avses i 8 kap. 4 § första stycket 1–6, 8 och 9 i när byggnadsverket är projekterat och uppfört på rätt sätt, eller uppfyller kraven i föreskrifter som har meddelats med stöd av 16 kap. 6 § plan- och bygglagen.77 utövar endast tillsyn över de aktörer som säljer byggprodukter. En byggprodukt, som inte omfattas av byggproduktförordningen, får endast säljas i om den är lämplig för avsedd användning.78 får i det enskilda fallet besluta om föreläggande eller förbud som från skyddssynpunkt behövs för att bestämmelsen ska följas.79 Bestämmelserna infördes efter förslag av , som menade att det var angeläget att det fanns en möj- lighet att ingripa mot försäljning av byggprodukter som inte var 718 kap. 2 § plan- och byggförordningen. 7210 kap. 23 § . 73SOU 2014:53, s. 109. 748 kap. 2 plan- och byggförordningen. 753 § 4 förordningen med instruktion för och 8 kap. 13–14 §§ plan- och byggförord- ningen. 768 kap. 5 a § plan- och byggförordningen. 778 kap. 19 § . 788 kap. 20 § andra stycket . 7911 kap. 25 § . Myndigheters ansvar inom dricksvattenkedjan, tillsyn och offentlig kontroll lämpliga för avsedd användning.80 Om det skulle saluföras en bygg- produkt på marknaden som är uppenbart olämplig har möjlighet att ingripa, under förutsättning att det är förenligt med . tillsynsansvar gäller byggprodukter som är av- sedda att varaktigt ingå i byggnader och andra anläggningar. Det omfattar således byggprodukter i bland annat vattenverk, reservoarer, ledningsnät och fastighetsinstallationer för tappvatten.81 utövar tillsynen över att kommunen fullgör skyldig- heten enligt 6 § vattentjänstlagen att tillgodose behovet av vatten- tjänster. får förelägga kommunen att fullgöra skyldig- heten.82 Ett sådant föreläggande kan exempelvis gå ut på att kommunen ska ordna en allmän va-anläggning för ett visst bebyggelseområde eller att den består som allmän va-anläggning så länge den behövs och att den vidmakthålls i funktionsdugligt skick. kan ta upp ett tillsynsärende av det här slaget efter an- mälan, helt självmant eller efter ansökan av någon berörd fastighets- ägare.83 Utredningen om hållbara vattentjänster har i SOU 2018:34 före- slagit att Havs- och vattenmyndigheten ska utses till tillsynsvägled- ande myndighet för länsstyrelsernas tillsyn över hur kommunerna uppfyller sin skyldighet enligt 6 § vattentjänstlagen. Förslaget bereds på . 2012/13:93 s. 33. Se också , 2012, Anpassning av svensk rätt till EU-förord- ningen om harmoniserade villkor för saluföring av byggprodukter, Rapport 2012:1, s. 104–106. 81SOU 2014:53, s. 110. Att åtgärder ska vara förenliga med innebär bland annat att de inte ska bryta mot principen om ömsesidigt erkännande som kommer till uttryck i och rådets förordning (EU) 2019/515 av om ömse- sidigt erkännande av varor som är lagligen saluförda i en annan medlemsstat och om upphäv- ande av förordning (EG) nr 764/2008. 8251 § vattentjänstlagen. 83Qviström, , 2016, Vattentjänstlagen, andra upplagan, s. 49. 6Tidigare utredningar om dricksvatten och närliggande frågor Flera utredningar har gjorts som på olika sätt berör frågor som är relevanta dricksvattenutredning. I detta kapitel redo- görs för några av dessa. Det finns utöver dessa även andra betänk- anden, promemorior och propositioner som inte direkt rör dricks- vattenförsörjningen men som ändå har betydelse för de frågor som utredningen behandlar i betänkandet. Sådana dokument redovisas dock inte här utan i de kapitel där frågorna närmare tas upp. dricksvattendirektiv1 ersätter dricksvattendirektiv2. I samband med genomförandet av dricksvattendirektiv i svensk rätt tillsattes inte någon särskild utredning. Direktivet ansågs inte kräva några lagändringar utan genomfördes med stöd av befint- liga bemyndiganden i livsmedelslagen (2006:804), i livsmedels- förordningen (2006:813) och föreskrifter3. dricksvattendirektiv ändrades 2015 genom det så kallade ändringsdirektivet4. För att genomföra ändringen krävdes en utök- ning av bemyndiganden i livsmedelslagen. Frågan utreddes i en promemoria5, som i sin tur ledde till en proposition6. 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2020/2184 av om kvali- teten på dricksvatten (omarbetning). 2Rådets direktiv /83/EG av om kvaliteten på dricksvatten. 3Livsmedelsverkets föreskrifter (SLVFS 2001:30) om dricksvatten. 4Kommissionens direktiv (EU) 2015/1787 av om ändring av bilaga II och III till rådets direktiv /83/EG om kvaliteten på dricksvatten. 5Genomförande av ändring av dricksvattendirektivet. 2017/18:25. utredningar om dricksvatten och närliggande frågor dricksvattenutredning7 lämnade två delbetänkanden förutom slutbetänkandet. Det första delbetänkandet var Material i kontakt med dricksvatten – myndighetsroller och ansvarsfrågor (SOU 2014:53). I delbetänkandet analyserades hur svenska myndigheters ansvar bör fördelas då det gäller material i kontakt med dricksvatten. Utred- ningen fann att de svenska myndigheternas inbördes uppgiftsfördel- ning inom området med dagens mer begränsade ansvarstagande väsentligen kunde bedömas som ändamålsenlig. Myndigheternas an- svar och inbördes roller var enligt dricksvattenutredning anpassade till den modell för ett offentligt ansvarstagande i förhåll- ande marknadens aktörer som gällde i vid tillfället för utred- ningen. Utredningen ansåg dock att det fanns behov av att förtydliga myndigheternas uppdrag och samverkansarbete och att därmed flytta fram deras samlade positioner. I SOU 2014:53 föreslogs att Bo- verket skulle få ett utpekat samordningsansvar för material i kontakt med dricksvatten. Övriga myndigheter med ansvar inom området var framförallt och Kemikalieinspektionen. Reger- ingen valde att inte gå vidare med utredningens förslag. I betänkan- det förslog utredningen också att , och skulle få i uppdrag att gemensamt etablera en informations- och kunskapsplattform för frågor om material i kon- takt med dricksvatten. Detta har genomförts och informationen finns tillgänglig på hemsida.8 dricksvattenutredning redogör närmare för vissa delar av detta delbetänkande i kapitel 11. Det andra delbetänkandet, Klimatförändringar och dricksvattenför- sörjning (SOU 2015:51) lämnades på utredningens eget initiativ och var ett kunskapsunderlag. Slutbetänkandet dricksvattenutredning En trygg dricks- vattenförsörjning (SOU 2016:32) redovisar en omfattande beskriv- ning av dricksvattenförsörjning. Betänkandet beskriver både hur själva försörjningen går till och vilka roller olika myndigheter har i förhållande till dricksvatten. Det betänkandet har varit ett vik- tigt kunskapsunderlag dricksvattenutredning. I slut- betänkandet lämnade utredningen en rad förslag som berör behovet 7Utredningen har valt att kalla den dricksvattenutredning som tillsattes 2013 dricksvattenutredning. 8Boverket, 2017, Material i kontakt med dricksvatten, byggande/halsa-och-inomhusmiljo/regler-om-dricksvatten/, hämtat . utredningar om dricksvatten och närliggande frågor av att tillgodose ett strategiskt arbetssätt, ökad samverkan och krav på dricksvattenförsörjningen. Behovet av förbättrad samordning, information och kunskapsspridning på såväl som statlig nivå lyftes också fram. Förslagen skulle enligt den utredningen ses som ett samlat förslagspaket för en framtida trygg dricksvatten- försörjning. Regeringen har valt att inte gå vidare med de av utred- ningens förslag som innebar lagändringar, även om två lagråds- remisser lämnades med anledning av utredningens förslag. När det gäller andra typer av förslag som antingen innebär uppdrag till olika myndigheter eller förordningsförändringar så har ett antal av dessa genomförts. har på uppdrag av gjort en uppföljande analys av förslagen års dricksvattenutredning. Utred- ningen fick enligt Swecos bedömning ett stort genomslag i debatten kring dricksvattenfrågor när slutbetänkandet lämnades . konstaterade i sin analys att utredningen hade lyckats fånga upp viktiga frågeställningar kring dricksvatten och sammanställt dessa till ett brett och överlag genomtänkt åtgärdsprogram. Vidare skrev att graden av genomförande av utredningens förslag varierar kraftigt mellan de olika huvudrekommendationerna, och skälen till det är flera. Förslaget till ökad statlig samordning har enligt fått ett tydligt genomslag genom bildandet av Nationella Samord- ningsgruppen för dricksvatten. Även förslagen om krisberedskaps- frågor har i hög grad genomförts. förslag om material i kontakt med dricksvatten har endast fått ett begränsat genomslag, men frågan är åter aktuell i och med införlivandet av dricksvattendirektiv i svensk lagstiftning. Detta arbete kan enligt även aktualisera andra frågor som dricksvatten- utredning tog upp, som normer för dricksvattenkvalitet och åtgärder för minskning av utläckage.9 Utredningen om hållbara vattentjänster överlämnade sitt betänkande Vägar till hållbara vattentjänster (SOU 2018:34) . Reger- ingen har tidigare aviserat en proposition till baserat på betänkandet . Propositionen har dock blivit försenad 9Sweco, 2021, Analys av dricksvattenutredningens förslag. utredningar om dricksvatten och närliggande frågor och kommer inte att överlämnas års dricksvattenutred- ning avslutar sitt arbete. Betänkandet tar upp frågor som rör vatten- tjänstlagen och särskilt förhållanden som rör när en enskild enligt kommunens beslut ska anslutas till kommunala vatten- och avlopps- tjänster men inte önskar det. Även motsatsen att någon vill anslutas men kommunen åtminstone för tillfället inte planerar en utbyggnad tas upp i betänkandet. Olika aspekter på enskilda avlopp berörs. Utredningen behandlar också vilka möjligheter som finns via vatten- och avloppstaxan att finansiera anpassningsåtgärder på grund av framtida klimatförändringar. Främst berör betänkandet översväm- ningar och dess påverkan på dagvatten. dricksvattenutred- ning tar upp vissa särskilda aspekter av SOU 2018:34 i kapitel 16. Betänkandet miljöövervakning – dess uppgift och organisation för en god miljöförvaltning (SOU 2019:22) redogör för hur miljöövervakning bedrivs och hur den är organiserad. Syftet med miljöövervakning är att följa tillståndet i miljön, upptäcka nya miljö- risker och vara ett underlag för att bedöma arbetet för att nå nationella miljökvalitetsmål. gjorde en bred kartläggning av den svenska miljöövervakningen. Natur- vårdsverket bistod dessutom med en kartläggning av miljöövervak- ningen i de nordiska länderna. Statens totala utgifter för miljööver- vakning inklusive närliggande verksamheter beräknades av utredningen till 2016. I betänkandet redogörs för nyttan av miljöövervakning. riktas omfattande kritik mot hur den nuvarande miljöövervakningen bedrivs. Miljövervakningsutrednings slutsats av sin kritik var att eftersom det saknas en överblick över vilken miljöövervakning som bedrivs är det inte möjligt att bedöma i vilken mån det behövs resurstillskott till den statligt finansierade miljöövervakningen. Utredningen ansåg inte heller att det var möjligt att bedöma i vilken utsträckning ett ökat samutnyttjande av befintliga resurser skulle kunna täcka be- hoven. föreslog ett antal förändringar i organisation och beslutsgång för miljöövervakningen. Betänkandet bereds i . utredningar om dricksvatten och närliggande frågor lämnade sitt slutbetänkande En ut- vecklad vattenförvaltning (SOU 2019:66) . Utred- ningen hade bland annat i uppdrag att utreda och utvärdera ansvars- fördelningen, beslutanderätten och organiseringen av myndigheterna inom vattenförvaltningen och att lämna förslag på hur organisa- tionen bör vara utformad för att underlätta en effektiv, samordnad, förankrad och ändamålsenlig förvaltning. Slutsatsen enligt vattenförvaltningsutredningen är att det inte finns någon enhetlig syn bland de olika aktörerna på hur vatten- förvaltningen uppfattas eller vilka styrkor och svagheter som den nuvarande organisationen har. Olika aktörer relaterar enligt betänk- andet till vattenförvaltningens organisation och arbetsuppgifter på olika sätt utifrån sina egna behov och uppfattningar.