sou · H9B361 · 2021-06-30 00:00:00 — Enligt 6 § andra stycket lagen om särskild person- utredning i brottmål, m.m. är socialnämnden nämligen skyldig att på begäran bistå rätten med upplysningar i de avseende som anges i Förutsättningarna för utvisning på grund av brott 8 a kap. 2 § första stycket 2 utlänningslagen. Utan att det sägs ut- tryckligen i lagen får det anses åligga rätten att utnyttja möjligheten att få upplysningar från socialnämnden, om det behövs för att rätten ska kunna göra den bedömning som föreskrivs i den nämnda bestämmelsen. En bedömning av utredningens omfattning måste dock göras av domstolen i varje enskilt fall och det kan ibland finnas skäl att begränsa denna (se prop. 2003/04:113 s. 17 och 28 samt NJA 2006 s. 40). Av våra direktiv framgår att det i uppdraget att se över reglerna om utvisning på grund av brott ingår att göra internationella jämförelser och då särskilt beakta regleringen i de andra nordiska länderna. Vi har därför studerat regelverken i , , , Neder- länderna och , med ett särskilt fokus på de tre förstnämnda. Studien redovisas i detta kapitel. Enligt direktiven ska vi i detta sammanhang uppmärksamma hur andra EES-stater har reglerat frågan om utvisning av EES-medbor- gare som begår brott. Förutom dessa regler har vi i huvudsak riktat in studien mot de områden som motsvarar de delar av det svenska regelverket som vi, enligt vad direktiven preciserar, särskilt ska se över. Närmare bestämt gäller det regleringen av de grundläggande förutsättningarna för utvisning på grund av brott, hur anknytning och vistelsetid beaktas, hur återreseförbuden bestäms, förekomsten av särregler av utvisning på grund av hat- och hedersrelaterad brotts- lighet samt utvisningens eventuella inverkan på påföljdsbestäm- ningen. Dessutom redovisar vi vilken myndighet som fattar beslut om utvisning på grund av brott. Framställningen syftar till att ge en övergripande bild av de ut- valda ländernas regelverk. Redovisningen omfattar därför inte varje detalj, undantag eller särregel i lagstiftningen, utan fokuserar i stället på huvuddragen. I fattas beslut om utvisning på grund av brott av Utlendings- direktoratet (motsvarigheten till ) från det att utlänningen dömts eller avtjänat straff för brottet. Beslutet får överklagas till , och därefter kan ärendet prövas i domstol. 4.2.2De grundläggande förutsättningarna för utvisning Reglerna om utvisning på grund av brott finns i lov om utlendingers adgang til riket og deres opphold her (utlendingsloven). I norsk rätt har förutsättningarna för utvisning relaterats till med vilken rätt utlänningen vistas i landet och den tillämpliga straffskalan för brottet. En utlänning som saknar uppehållstillstånd får utvisas om utlän- ningen har dömts för ett brott som kan leda till fängelse. Dessutom kan ett antal särskilt angivna brott som inte är av den föreskrivna svårhetsgraden föranleda utvisning. Detta gäller bland annat ringa stöld, häleriförseelse och ringa bedrägeri (som i endast har böter i straffskalan). En utlänning som har tillfälligt uppehållstillstånd får utvisas om denne har dömts för ett brott som kan leda till fängelse . Också i detta fall räknas ett antal brott upp som kan läggas till grund för beslut om utvisning trots att de inte når upp till den före- skrivna svårhetsgraden, däribland olaga vapeninnehav på allmän plats, olaga hot, misshandel och vissa sexualbrott. Under vissa förut- sättningar kan utvisning även ske på grund av svårare fall av trafik- brott. En utlänning som har permanent uppehållstillstånd får utvisas om denne har dömts för brott som kan leda till fängelse . Därutöver kan utvisning komma i fråga på grund av ytterligare några brott. Med några undantag – däribland för misshandel och trafik- brott – rör det sig om samma brott som kan föranleda utvisning av en utlänning med tillfälligt uppehållstillstånd trots att den angivna straffskalan inte uppnås. Om de grundläggande förutsättningarna för utvisning är uppfyllda ska, i likhet med den svenska ordningen, brottets allvar vägas mot utlänningens anknytning till landet. I frågor som rör barn ska bar- nets bästa beaktas. Om ett beslut om utvisning vid denna bedömning skulle framstå som oproportionerligt i förhållande till utlänningen själv eller dennes närmaste familjemedlemmar får utvisning inte ske. Detta innebär till exempel att när utlänningens anknytning till är stark som det rör sig om ett mindre allvarligt brott, ska utvisning inte beslutas även om de grundläggande förut- sättningarna är uppfyllda. Omständigheter som kan vägas in i bedömningen är bland annat utlänningens ålder vid ankomsten till , hur länge utlänningen har vistats i landet och med vilken rätt samt hur integrerad utlän- ningen är i det norska samhället genom arbete, kunskaper i det norska språket och anpassning till norska lagar och regler. Dessutom kan beaktas om personen i fråga är gift, sambo eller har minderåriga barn i samt möjligheten för familjen att leva tillsammans i ett annat land. Även om utlänningens anknytning till är stark, kan utvisning ändå anses som proportionerligt om utlänningen sam- tidigt har en stark anknytning till hemlandet. Utgångspunkten i norsk rätt är att det krävs relativt mycket för att en utvisning ska anses som oproportionerlig. När det gäller grov brottslighet har det, såväl i utlendingslovens förarbeten som i Hög- sta domstolens avgöranden, slagits fast att en sträng utvisningspraxis ska tillämpas. Det förhållandet att familjen splittras genom ett utvis- ningsbeslut är i sig inte en tillräcklig grund för att beslutet ska bedömas som oproportionerligt. För att så ska anses vara fallet när fråga är om mycket allvarlig brottslighet krävs att utvisningen inne- bär ovanligt stora påfrestningar för familjelivet. Om utlänningen är född i och därefter oavbrutet har varit stadigvarande bosatt där gäller ett absolut förbud mot utvisning. Att utlänningen kom till som barn innebär däremot inte något absolut skydd, men den klara huvudregeln i dessa fall är att ett beslut om utvisning ska anses som oproportionerligt. Som en följd av detta förekommer det endast sällan att personer som kom till blir utvisade. Om det är fråga om särskilt allvarlig brottslighet eller om utvisningen är motiverad av hänsyn till grund- läggande nationella intressen, kan utvisning emellertid komma i fråga även när utlänningen har vuxit upp i . Detsamma gäller om utlänningen har bevarat starka band till hemlandet. Även om utlänningen inte kom till som ung, tillmäts vistelsetidens längd stor betydelse vid bedömningen av utvisningens proportionalitet. Rättsfallet Rt 2009 s. 1432 gällde en iransk medborgare som gen- om en dom 2003 dömts till fängelse för bland annat miss- handel samt genom en dom 2005 dömts till fängelse för bland annat våld och hot mot sin före detta flickvän och övergrepp i rätts- sak. Han hade kommit till han fyllde och hade bott i landet i sammanlagt (med undantag för fri- hetsberövandet och den tid som gått sedan den första instansens beslut om utvisning). Han hade två bröder i och var gift med en kvinna som bodde i . Høyesterett ansåg att det inte var oproportionerligt med en utvisning för av . I Rt 2009 s. 546 hade en chilensk medborgare dömts för grovt rån till och fem månaders fängelse. Dessutom hade han tidigare dömts för allvarliga vålds- och narkotikabrott till fängelse och . Høyesterett konstaterade att det i och för sig rörde sig om sådan allvarlig brottslighet som gör att det ska krävas mycket för att en utvisning ska anses oproportionerlig. Dock hade utlänningen kommit till redan som nioåring och lagligen uppehållit sig i landet . Anknytningen till hemlandet var dessutom mycket svag. En utvisning bedömdes därför som oproportionerlig. 4.2.4EES-medborgare och deras familjemedlemmar EES-medborgares och deras familjemedlemmars rätt att uppehålla sig i behandlas i ett särskilt kapitel i utlendingsloven. Där framgår bland annat att utlänningar som tillhör denna grupp får ut- visas om det är motiverat av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Det anges som ett uttryckligt krav att utlänningens personliga för- hållanden ska vara sådana att de utgör ett verkligt, och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhälleligt intresse. Ytterligare föreskrifter om utvisning av EES-medborgare och deras familjemedlemmar av hänsyn till allmän ordning och säkerhet finns i utlendingsforskriften (den norska utlänningsförordningen). Där anges bland annat att tidigare straffdomar i sig inte kan läggas till grund för ett beslut om utvisning. Även i fråga om EES-medborgare och deras familjemedlemmar föreskriver utlendingsloven att utvisning inte får beslutas om åtgär- den är oproportionerlig. I dessa fall ska särskilt avseende fästas i , dennes ålder, hälsotillstånd, familje- situation, ekonomiska situation, sociala och kulturella integrering i landet samt anknytning till hemlandet. I ärenden som berör barn, ska barnets bästa vara ett grundläggande hänsyn. I fråga om EES-medborgare och deras familjemedlemmar som har permanent uppehållsrätt i får utvisning ske endast om tvingande hänsyn till allmän ordning och säkerhet kräver det. En EES-medborgare som har uppehållit sig i landet får utvisas endast om det är oundgängligen nödvändigt av hänsyn till allmän säkerhet. Detsamma gäller en EES-medborgare som är under- årig, om inte en utvisning är nödvändig av hänsyn till barnets bästa. Sammanfattningsvis återger alltså den norska regleringen, på lik- nande sätt som den svenska, de centrala krav som följer av artik- larna 27 och 28 i rörlighetsdirektivet. Till de ovan angivna kraven kommer också att EES-medborgare och deras familjemedlemmar som huvudregel inte får utvisas från på mindre allvarlig grund än tredjelandsmedborgare i mot- svarande situation. Ett beslut om utvisning utgör hinder för senare inresa till landet. Inreseförbudet kan antingen göras permanent eller tidsbegränsas. Förbudets varaktighet bestäms genom en helhetsbedömning i det enskilda fallet baserad på samma omständigheter som ska beaktas vid prövningen av utvisningens proportionalitet. Brottslighetens allvar och beskaffenhet ska alltså vägas mot utvisningens verkningar för utlänningen och dennes familj. Det vanligaste är att inreseförbudet bestäms till två eller eller att det görs permanent, men andra varianter förekommer också. inreseförbud kan aktualiseras huvudsakligen i fall då ett per- manent inreseförbud bedöms som oproportionerligt, till exempel av hänsyn till utlänningens familj, som ett inreseförbud inte är tillräckligt utifrån brottslighetens allvar. Utlendingsdirektoratet har gett ut detaljerade riktlinjer, som del- vis bygger på rättspraxis, med utgångspunkter för hur förbudstiden bör bestämmas för olika brottstyper. Enligt dessa riktlinjer är ut- gångspunkten att inreseförbudet ska vara permanent till exempel i fråga om mord, våldtäkt, grov misshandel, misshandel i nära rela- tion, rån, upprepad stöldbrottslighet av inte ringa slag och svårare fall av narkotikabrott. Vidare bör inreseförbudet normalt sett be- stämmas till vid bland annat mindre allvarliga sexualbrott, misshandel av normalgraden, grovt olaga hot, våld eller hot mot tjänsteman, grov stöld, grovt häleri, vissa bedrägerier, grovt ratt- fylleri och narkotikabrott som inte är så allvarliga att de föranleder ett permanent inreseförbud. inreseförbud bestäms som ut- gångspunkt vid exempelvis olaga hot, upprepade fall av ringa stöld, häleri, vissa rattfylleribrott av normalgraden samt mindre allvarliga fall av våld eller hot mot tjänsteman, bedrägeri och narkotikabrott. I utlendingsforskriften (den norska utlänningsförordningen) finns föreskrifter om hur förbudstiden ska bestämmas när utlän- ningen har barn i . I dessa fall ska förbudet som huvudregel inte göras permanent om utlänningen är stadigvarande bosatt med barnet eller har haft kontakt med barnet och i viss omfattning. Detta gäller under förutsättningen att utlänningen ska fortsätta bo eller ha kontakt med barnet. Det anges dock ett antal förhållanden som kan ge anledning att frångå denna huvudregel, nämligen om utlänningen har dömts för ett brott som kan leda till fängelse , våld eller övergrepp mot närstående eller upprepade gånger för brott som kan leda till fängelse . Även i fall då det inte kan anses oproportionerligt att utgå ifrån att familjelivet kan fortsätta i ett annat land än , kan ett permanent inreseförbud komma i fråga. Ett inreseförbud räknas som huvudregel från den tidpunkt då utlänningen lämnar Schengenområdet. 4.2.6Särreglering av hatbrott och hedersrelaterad brottslighet Det finns ingen särreglering i fråga om utvisning på grund av hedersrelaterad brottslighet eller hatbrott. Som nämnts ovan utgör däremot våld i nära relation generellt sett ett skäl för att meddela ett permanent inreseförbud. 4.2.7Beaktande av utvisningen vid påföljdsbestämningen Som nämnts ovan beslutas utvisning på grund av brott av Utled- ningsdirektoratet sedan utlänningen dömts eller avtjänat straff för brottet. Det men som utvisningen innebär för utlänningen eller dennes familj inverkar således inte på brottspåföljden. Som framgått ovan beaktas däremot utvisningens verkningar i dessa avseenden när längden på inreseförbudet bestäms (se avsnitt 4.2.5). Även i fattas beslut om utvisning, såväl på grund av brott som på andra grunder, av . Ärendet initieras genom framställning av polisen eller gränskontrollmyndigheten eller på egna initiativ. Polisen eller gränskontrollmyndig- heten ska göra en framställning om utvisning till efter det att förutsättningar för utvisning even- tuellt föreligger. 4.3.2De grundläggande förutsättningarna för utvisning Enligt den finska utlänningslagen får utvisning på grund av brott ske om utlänningen konstaterats ha gjort sig skyldig till ett brott för vilket det föreskrivna maximistraffet är fängelse , eller om han eller hon konstaterats ha gjort sig skyldig till upprepade brott. Med att utlänningen ”konstaterats” ha gjort sig skyldig till brott avses att han eller hon har dömts för brottet. behöver dock inte ha fått laga kraft för att ett beslut om utvisning ska kunna fattas. Utöver detta får en utlänning utvisas om utlänningen genom sitt uppträdande har visat att han eller hon är farlig för andras säkerhet, eller om han eller hon i har bedrivit, eller det med hänsyn till hans eller hennes tidigare verksamhet eller annars finns grundad anledning att misstänka att han eller hon i börjar bedriva verksamhet som äventyrar den nationella säkerheten. Även denna utvisningsgrund förutsätter normalt sett att utlänningen har gjort sig skyldig till brott. Vid alla beslut om nekad inresa, avvisning och utvisning samt inreseförbud som meddelas i anslutning till sådana beslut, ska enligt den finska utlänningslagen en helhetsbedömning göras utifrån samt- liga förhållanden som inverkar på saken. Vid bedömningen ska särskilt avseende fästas vid barnets bästa och skyddet för familjelivet. Sådana omständigheter som annars ska beaktas är åtminstone hur länge och i vilket syfte utlänningen har vistats i landet samt karak- tären hos det uppehållstillstånd som beviljats utlänningen, utlän- ningens band till samt hans eller hennes familjemässiga, kulturella och sociala anknytning till hemlandet. Om beslutet om nekad inresa, avvisning eller utvisning eller ett inreseförbud som meddelats i anslutning till ett sådant beslut grundar sig på utlänning- ens brottsliga verksamhet, ska hänsyn tas till hur allvarlig gärningen är samt till den olägenhet, skada eller fara som orsakats allmän eller enskild säkerhet. Det finns ingen särreglering i den finska utlänningslagen beträf- fande den som har vistats i landet. Som framgått av det anförda ska däremot vistelsens längd och syfte samt karaktären på utlänningens uppehållstillstånd beaktas inom ramen för den helhets- bedömning som alltid ska göras i samband med ett beslut om avlägs- nande. Det finns inte heller någon särskild bestämmelse som reglerar utvisning av utlänningar som kommit till som underåriga, men även detta förhållande beaktas inom ramen för helhetsbedöm- ningen. De rättsfall som redogörs för i det följande belyser hur ut- länningens vistelsetid, ålder vid ankomsten till och andra förhållanden hänförliga till utlänningens anknytning till landet vägs in i bedömningen. Genomgående i dessa rättsfall är också att utvis- ningens förenlighet med artikel 8 i om rätten till respekt för privat- och familjeliv uttryckligen prövas. I rättsfallet HFD 2020:67 hade en Irakisk medborgare dömts för ordnande av olaglig inresa till 30 dagars villkorligt fängelsestraff. Han hade dessutom gjort sig skyldig till två fall av äventyrande av trafiksäkerheten. Han hade kommit till 2009, när han var , och genomgått grundskola och vissa senare studier där. Han talade finska och hade haft arbete vid sidan av studierna. Dessutom var han gift med en finsk medborgare, och tillsammans hade paret ett barn som var fött 2018. konstaterade att utlänningens brottslighet talade för utvisning men ansåg, med beaktande av skyddet för familjelivet, barnets bästa och utlänningens försök att integrera sig i det finska samhället, att om- ständigheterna som talade emot utvisning vägde över. I HFD 2017:121 var fråga om 22-årig irakisk medborgare som kom till som 16-åring. Han dömdes till sex månaders fängelse för att ha misshandlat sin syster. Vid avvägningen av skälen för och emot utvisning konstaterade domstolen att våld i hemmet som betingas av normer och kultur i familjens ursprungsland – så- som här var fallet – visar på en likgiltighet inför de värden som skyddas i både den finska grundlagen och bindande interna- åtaganden. Vidare beaktades å ena sidan att utlänningen hade bott större delen av sitt liv i , där hans far också var bosatt, att han var vuxen, ogift och utan barn. Å andra sidan fästes avseende vid att han hade kommit till och varit bosatt i landet samt att han hade begått brottet som ung och försonats med sin syster. Dessutom hade han ytter- ligare anknytning till i form av ett stadigvarande förhållande med en finsk medborgare och pågående yrkesstudier. Vid en samlad bedömning av ovanstående omständigheter kom Högsta förvalt- ningsdomstolen fram till att skälen som talade för utvisning vägde tyngre än skälen däremot och fastställde underinstansens beslut om utvisning och treåriga inreseförbud. HFD 2016:199 gällde en irakisk medborgare som gjort sig skyldig till upprepad brottslighet, däribland flera allvarliga sexualbrott som riktat sig mot barn. Mannen hade kommit till när han var och bott i landet . Han hade en fru i , som också var irakisk medborgare, och flera barn, varav ett minder- årigt. Därutöver hade han inte utvecklat några betydande band till . Mannen hade ursprungligen kommit till landet som flyk- ting men var nu inte längre i behov av internationellt skydd. Med hänsyn till mannens upprepade och grova brottslighet, som inne- fattat kränkningar av barns sexuella självbestämmande och inte- gritet, ansåg domstolen att han var att betrakta som ett allvarligt hot man den allmänna ordningen och säkerheten. Därför bedömde Hög- sta förvaltningsdomstolen att en utvisning var proportionerlig, trots utlänningens långa vistelsetid i och familjeanknytning dit. Utvisningsbeslutet förenades med ett inreseförbud som skulle gälla tillsvidare. 4.3.4EES-medborgare och deras familjemedlemmar I den finska utlänningslagen finns särskilda bestämmelser om utvis- ning av unionsmedborgare och därmed jämförbara personer samt nordiska medborgare. Med unionsmedborgare och därmed jämför- bara personer avses medborgare i EU:s medlemsstater samt medbor- gare i , , och . EU-medborgare och därmed jämförbara personer får enligt den finska utlänningslagen utvisas om de anses äventyra allmän ordning eller allmän säkerhet. Liksom i den svenska och norska utlännings- lagstiftningen återges vidare de centrala kraven i artiklarna 27 och 28 i rörlighetsdirektivet uttryckligen i lagtexten. Särskilda regler gäller i fråga om nordiska medborgare i vissa fall. Dessa motsvarar emeller- tid i princip de som gäller EU-medborgare enligt artikel 28 i rörlig- hetsdirektivet. I finsk rätt har man i allmänhet ansett att en utlänning som tillhör denna kategori och som länge uppehållit sig i och har familje- band till landet, kan utvisas endast om han eller hon har gjort sig skyldig till ett synnerligen allvarligt brott. Brott får inte i sig utgöra grund för ett utvisningsbeslut, men en viss sorts domar kan anses ge uttryck för ett sådant personligt beteende som kan utgöra ett hot mot allmän ordning eller säkerhet. Det måste också bedömas om personen i fråga sannolikt kommer att fortsätta med sitt brottsliga beteende . Allvarliga brott mot liv samt vålds-, sexual- och narkotikabrottslighet kan utgöra grund för ett utvisningsbeslut, men inte heller sådan brottslighet får automatiskt leda till utvisning. Att någon upprepade gånger gör sig skyldig till brott eller deltar i organiserad eller yrkesmässig brottslighet kan utgöra ett funda- mentalt, verkligt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse, även om personen i fråga inte har gjort sig skyldig till ett så allvarligt brott att det ensamt utgör skäl för utvisning. Från Högsta förvaltningsdomstolens praxis kan rättsfallet HFD 2016:12 nämnas. Där var fråga om en rumänsk medborgare som i hade gjort sig skyldig till upprepad brotts- lighet, däribland flera förmögenhetsbrott såsom stöld. Dessa hade varit uppenbart planmässiga och han hade begått dem tillsammans med andra personer i syfte att skaffa sig ekonomisk . ansåg att det var fråga om verksamhet som kan utgöra ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. Mannen var dock gift med en finsk kvinna med vilken han hade ett barn fött 2011. Med hänsyn till att han vid upprepade tillfällen hade gjort sig skyldigt till brott under den – enligt domstolen – relativt korta tid han varit bo- satt i , ansågs de omständigheter som talade för utvisning väga tyngre än de som talade mot den. Det fanns därför förutsätt- ningar att utvisa mannen och meddela honom ett långt inrese- förbud. I anslutning till ett beslut om utvisning kan utlänningen också med- delas ett inreseförbud. Med inreseförbud avses i den finska utlän- ningslagen ett förbud eller tillsvidare att komma till en Schengenstat eller flera. Inreseförbud meddelas för högst eller tillsvidare. En utlänning som har dömts till straff för ett grovt eller yrkesmässigt brott kan meddelas inreseförbud tillsvidare, om han eller hon utgör ett allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. När inreseförbud meddelas på grund av brott ska samma typ av helhetsbedömning göras som vid prövningen av själva utvisnings- frågan. Hänsyn ska alltså tas till brottslighetens art och omfattning åena sidan och utlänningens anknytning till och till hem- landet å andra sidan. I detta sammanhang kan också utlänningens eventuella band till någon annan Schengenstat få betydelse. Ju allvarligare brottsligheten är, desto längre kan förbudstiden bli. En utlänning som dömts för ett i förhållande till brottstypen grovt eller yrkesmässigt brott kan meddelas inreseförbud tills vidare. Strä- van är dock inte att schablonmässigt fastställa tiden för inreseförbud, eftersom en helhetsbedömning alltid ska göras vid fastställandet av förbudstiden. Om en unionsmedborgare eller familjemedlem till en unionsmed- borgare (eller därmed jämförbar person) avlägsnas ur landet på grund av att personen i fråga anses äventyra allmän ordning eller säkerhet, kan ett högst långt inreseförbud meddelas i avvisnings- eller utvisningsbeslutet. Exempel på hur förbudstider bestämts i praxis finns i de rättsfall som redovisats i det föregående (se avsnitt 4.3.3 och 4.3.4). 4.3.6Särreglering av hatbrott och hedersrelaterad brottslighet Det finns ingen särreglering i fråga om utvisning på grund av heders- relaterad brottslighet eller hatbrott.