sou · H9B357 · 2021-06-28 00:00:00 — Bestämmelsen innebär en möjlighet för den myndighet som utför identitetskontrollen enligt 2 § att kontrollera och jämföra fingerav- tryck och ansiktsbild som ofta finns lagrade i sådana handlingar som avses i 3 § med innehavarens fingeravtryck och ansiktsbild. Sådana kon- troller är av betydelse för att kunna säkerställa att den handling som överlämnas är äkta och utställd till den person som visar upp den. Bestämmelsen innebär en skyldighet för den som är föremål för identi- tetskontrollen att på begäran låta den kontrollerande myndigheten ta fingeravtryck och en bild i digitalt format. Våra överväganden finns i avsnitt 7.6.1. I paragrafen finns bestämmelser om undantag från kravet på person- lig inställelse och skyldighet att lämna fingeravtryck. Enligt första stycket får efterge kravet på personlig inställelse som framgår av 2 § om det finns särskilda skäl för det. Sådana särskilda skäl kan t.ex. föreligga om den person vars identitet ska kon- trolleras har kunnat identifieras på annat tillförlitligt sätt. Personer som på grund av sjukdom eller funktionsnedsättning inte kan inställa sig personligen bör kunna ges möjlighet att tilldelas ett identitetsnum- mer, förutsatt att identiteten kan styrkas på annat sätt. bör i sådana fall kunna försäkra sig om den enskildes identitet på ett godtagbart sätt genom exempelvis dialog med vårdgivare och bestyrkta kopior av identitetshandlingar. Av andra stycket framgår att skyldigheten att låta den kontrolle- rande myndigheten ta fingeravtryck enligt 4 § inte gäller barn eller personer som är permanent fysiskt förhindrade att lämna fingeravtryck. För att ta ansiktsbild i digitalt format gäller ingen ålders- gräns. Syftet med att göra det möjligt att kunna kontrollera ansikts- bild och fingeravtryck även på barn , är främst att minska risken för att barns identiteter utnyttjas av andra i bedrägligt syfte. Prin- cipen om barnets bästa ska vara central vid tillvägagångssättet, vilket innebär att åtgärden bör genomföras på ett barnvänligt och barnanpas- sat sätt av särskilt utsedd personal. Barnet ska även informeras om åt- gärden på ett för barn anpassat sätt. Ett permanent, fysiskt förhinder kan t.ex. innebära att personen saknar fingrar, har förstörda fingerav- tryck eller av någon annan anledning inte kan lämna avtryck som hål- ler godtagbar kvalitet. Av tredje stycket framgår att kravet på personlig inställelse inte gäller för personer som omfattas av lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. I dessa fall ansvarar för bedömningen av om personen styrkt sin identitet (se 12 § förord- ningen (202x:xx) om identitetsnummer och samordningsnummer. Våra överväganden finns i avsnitt 7.6.2 och 13.2.2. Bestämmelsen syftar till att säkerställa att den som har tilldelats iden- titetsnummer inte i efterhand ska kunna ändra uppgift om sin identitet (namn, födelsetid och medborgarskap) utan att de nya uppgifterna kon- trolleras med samma krav på säkerhet som vid nummertilldelningen. Vid en begäran om ändring av identitetsuppgifter ska därför samma bestämmelser som vid tilldelning av identitetsnummer tillämpas. Det innebär bl.a. att det krävs personlig inställelse och styrkt identitet för att ändra en identitetsuppgift. Den som innehar ett pass, identitets- kort eller motsvarande handling eller ett uppehållstillståndskort, ska på begäran visa upp handlingen eller kortet och låta den myndighet som utför identitetskontrollen ta fingeravtryck och ansiktsbild. Våra överväganden finns i avsnitt 13.2.4 och 7.6.1. Paragrafen reglerar vilka som kan initiera tilldelning av samordnings- nummer. Sådana nummer får tilldelas efter begäran av en myndighet eller ett annat organ som regeringen bestämmer. Den närmare regler- ingen av vilka som får begära samordningsnummer finns i förord- ningen (202x:xx) om identitetsnummer och samordningsnummer. En förutsättning för tilldelning av samordningsnummer enligt denna paragraf är att uppgifter om den enskildes namn, födelsetid och medborgarskap har styrkts. Till skillnad från vad som gäller vid tilldelning av identitetsnummer behöver inte identiteten som sådan vara styrkt, vilket innebär att samordningsnummer kan tilldelas trots att de styrkta uppgifterna inte med säkerhet kunnat kopplas till en fysisk person, t.ex. vid personlig inställelse. Som framgår av 8 § finns möjlighet att för vissa ändamål tilldela samordningsnummer trots att uppgifterna om personens namn, födelsetid och medborgarskap inte kan styrkas. Övervägandena finns i avsnitt 14.1.1. I paragrafen regleras möjligheter att tilldela samordnings- nummer trots att uppgifter om namn, födelsetid och medborgarskap inte kan styrkas. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 18 a § folk- bokföringslagen (1991:481) och 5 a § folkbokföringsförordningen (1991:749). De ändamål för vilka samordningsnummer får begäras trots att uppgifterna inte är styrkta framgår av 3 § förordningen (202x:xx) om identitetsnummer och samordningsnummer. När ett samordningsnummer tilldelats trots att en eller flera av den enskildes identitetsuppgifter inte har styrkts ska samordningsnum- ret markeras med ”osäkra uppgifter” i folkbokföringsdatabasen. På så sätt får användare av samordningsnumret en indikation på att uppgif- terna kan vara osäkra. Våra överväganden finns i avsnitt 14.1.3. Paragrafen reglerar utformningen av identitetsnummer och samord- ningsnummer och motsvarar delvis hittillsvarande 18 och 18 a §§ folk- bokföringslagen (1991:481). Av första stycket framgår att siffrorna för dag i samordningsnum- ret liksom ska adderas med 60. Vad gäller identitetsnummer ska, utöver att siffrorna för dag ska adderas med 60, också siffrorna för månad adderas med 70. På så sätt skapas en tydlig skillnad mellan de två numren. För både samordningsnummer och identitetsnummer ska därefter anges ett tresiffrigt individnummer, som är udda för män och jämnt för kvinnor, samt en kontrollsiffra. Om det för en viss födelsetid inte finns fler nummer att tilldela får enligt andra stycket, i likhet med vad som redan gäller för samordnings- nummer, födelsedagen i stället anges med en närliggande dag i måna- den. Även tredje stycket motsvarar vad som redan gäller för samord- ningsnummer. Våra överväganden finns i avsnitt 13.5. Paragrafen innehåller en upplysning om att regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskrifter om tilldelning av identitetsnummer och samordningsnummer. Sådana föreskrifter finns i 13 § förordningen (202x:xx) om identitetsnummer och samordningsnummer. Övervägandena finns i avsnitt 13.2.5. 3 kap. Vilandeförklaring och förnyelse Paragrafen reglerar när ett identitetsnummer eller samordningsnum- mer ska förklaras vilande. Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 18 d § folkbokföringslagen (1991:481). Ett identitetsnummer ska enligt punkt 1 förklaras vilande om inte någon ansökan om förnyelse enligt 3 § har kommit in vid utgången av det femte kalenderåret då numret tilldelades eller senast förnyades. Ett identitetsnummer får förnyas efter ansökan av den enskilde eller den som kan begära tilldelning av sådant nummer. Också samordningsnummer ska förklaras vilande om inte någon anmälan om förnyelse enligt 2 § har kommit in vid utgången av det femte kalenderåret då numret tilldelades eller senast för- nyades. Vilandeförklaring ska enligt punkt 2 också ske om det finns andra skäl för det. Det kan t.ex. handla om att får underrättelser från andra aktörer om att en person har tilldelats samordningsnum- mer på felaktiga grunder, att någon har tilldelats flera samordnings- nummer eller identitetsnummer eller att personen t.ex. har avslutat studier eller en tillfällig tjänst och dessutom lämnat landet eller att per- sonen bosatt sig i landet och ska folkbokföras (prop. 2020/21:160, s. 67 f. och 99). Våra överväganden finns i avsnitt 15.5.2 och 15.5.3. Paragrafen, som delvis motsvarar nuvarande 18 c och 18 e §§ folk- bokföringslagen (1991:481), innehåller bestämmelser om förnyelse av samordningsnummer. Förnyelse av samordningsnummer kan ske efter anmälan eller ansö- kan av den som kan begära tilldelning av sådant nummer. Till skillnad mot vad som gällt kan alltså inte den enskilde själv ansöka om att samordningsnumret ska förnyas. Första stycket reglerar förnyelse av ett samordningsnummer som inte är vilandeförklarat. Sådan förnyelse kan ske efter anmälan av den som kan begära tilldelning av samordnings- nummer. Detta ska kunna ske efter ett okomplicerat anmälningsför- farande. För förnyelse av ett vilandeförklarat samordningsnummer krävs enligt andra stycket också att förutsättningarna för tilldelning av sam- ordningsnummer i 2 kap. är uppfyllda. Uppgifterna om den enskildes namn, födelsetid och medborgarskap måste alltså vara styrkta om det inte är fråga om ett samordningsnummer som tilldelats med stöd av 2 kap. 8 §. Enligt tredje stycket ska en begäran om ett nytt samordnings- nummer för en person som har ett samordningsnummer som är vilande anses som en ansökan om förnyelse av numret enligt andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 15.5.3. Paragrafen innehåller bestämmelser om förnyelse av identitetsnummer. Ett identitetsnummer får enligt första stycket förnyas efter ansökan av den enskilde eller den som kan begära tilldelning av sådant nummer. För förnyelse krävs att förutsättningarna för tilldelning av identitets- nummer i 2 kap. är uppfyllda. Den enskilde måste alltså i normalfallet inställa sig personligen och styrka sin identitet. Den som innehar ett pass, identitetskort eller motsvarande handling eller ett uppehållstill- ståndskort ska på begäran överlämna handlingen eller kortet och låta den myndighet som utför identitetskontrollen ta fingeravtryck och ansiktsbild. En förnyelse efter ansökan av en enskild kräver dessutom att den enskilde för prövningen av ansökan om för- nyelse ska ha en sådan anknytning till att han eller hon kan antas ha ett behov av en identitetsbeteckning. Om en persons identitetsnummer är vilande ska enligt andra stycket en begäran eller ansökan om ett nytt identitetsnummer anses som en ansökan om förnyelse enligt första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 15.5.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om att vilandeförklaring och för- nyelse ska kunna ske även beträffande personnummer som tilldelats utan samband med folkbokföring, så kallade TP-nummer (tilldelade personnummer). Enligt paragrafen ska TP-nummer förklaras vilande och kunna för- nyas under samma förutsättningar som ett samordningsnummer (se kommentaren till 1 och 2 §§). Vid tillämpningen av 3 kap. 1 § 1 ska ett TP-nummer enligt övergångsbestämmelser anses ha tilldelats . Det innebär att ett sådant nummer ska förklaras vilande vid utgången av om inte någon anmälan om förnyelse kommit in till . Övervägandena finns i avsnitt 15.5.4. Paragrafen innehåller en upplysning om att regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskrifter om förnyelse av identitetsnummer, samordningsnummer och TP-nummer. Sådana föreskrifter finns i 13 § förordningen (202x:xx) om identitets- nummer och samordningsnummer. Våra överväganden finns i avsnitt 15.5.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om myndigheters underrättelse- skyldighet beträffande oriktiga eller ofullständiga uppgifter i folkbok- föringsdatabasen om någon som har tilldelats ett identitetsnummer eller ett samordningsnummer. Paragrafen motsvarar vad som enligt 32 c § folkbokföringslagen (1991:481) gäller avseende uppgifter om en person som är eller har varit folkbokförd. Av första stycket framgår att myndigheter ska underrätta Skatte- verket om det kan antas att en uppgift i folkbokföringsdatabasen om någon som har tilldelats ett identitetsnummer eller ett samordnings- nummer är oriktig eller ofullständig. Eftersom uppgifterna kopplade till ett samordningsnummer som har tilldelats enligt 2 kap. 8 § lagen om identitetsnummer och samordningsnummer till sin natur är ofullstän- diga redan vid tilldelningen måste det självfallet handla om att någon ny uppgift tillkommit eller att någon uppgift förändrats för att under- rättelseskyldigheten ska aktualiseras avseende sådana nummer. En underrättelse behöver enligt andra stycket inte lämnas om särskilda skäl talar mot det. Vad som kan utgöra sådana skäl som talar emot under- rättelse enligt 32 c § folkbokföringslagen utvecklades i propositionen Säkrare samordningsnummer och bättre förutsättningar för korrekta upp- gifter i folkbokföringen (prop. 2020/21:160, s. 33 ff. och 101 f.) och är i det stora hela applicerbart även här. Särskilda skäl kan exempelvis föreligga om en myndighet har kännedom om att en annan myndig- het redan har skickat in en sådan underrättelse. Det kan även finnas situationer där den enskilde, vars uppgifter det gäller, befinner sig i en särskilt utsatt situation och konsekvenserna av en underrättelse till riskerar att bli väldigt allvarliga för den enskilde. Den som ska lämna ut uppgifterna ska dock alltid se till att inte fler uppgifter än nödvändigt lämnas. Särskilda skäl kan även finnas för bl.a. , Säkerhetspolisen eller i samband med brottsutredningar eller annan brottsbekämpande verk- samhet. Vid handläggning i domstol kan särskilda skäl att underlåta att underrätta föreligga t.ex. när det gäller sådana misstänkta fel som framkommer under den inledande handläggningen av ett mål eller ärende eller i samband med att det avgörs. I dessa fall medför re- gleringen inte någon skyldighet för domstolen att lämna underrättelser om uppgifter, t.ex. angående parter eller vittnen, som kan misstänkas vara felaktiga. För domstolarnas del kommer underrättelseskyldig- heten således främst att aktualiseras när det gäller sådana misstänkta fel som upptäcks vid registrering av ett mål eller ärende eller vid expedier- ingen av ett avgörande. Underrättelseskyldigheten i första stycket gäller enligt tredje stycket inte för brottsbekämpande verksamhet. Den gäller inte heller i fråga om uppgifter som omfattas av sekretess enligt 24 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Motsvarande bestäm- melse finns i 32 c § tredje stycket folkbokföringslagen (se prop. 2020/ 21:160, s. 34 och 102). Övervägandena finns i avsnitt 15.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldigheten att anmäla änd- ringar av registrerad kontaktadress till . Paragrafen mot- svarar nuvarande 27 a § folkbokföringslagen (1991:481) men omfattar nu även identitetsnummer. En ansökan eller begäran om ett identitetsnummer och en begäran om ett samordningsnummer ska normalt innehålla uppgift om den en- skildes kontaktadress. Finns en sådan adress registrerad ska den enskilde anmäla förändringar i adressen. Skyldigheten att anmäla ändringar är inte sanktionerad men det ligger i den enskildes eget intresse att anmäla förändringar. Med aktuell kontaktadress avses den adress, i eller i utlandet, där den enskilde kan nås per post. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt instans vid överklagande och motsvarar 38 § tredje stycket folkbokföringslagen (1991:481). Paragrafen reglerar vilka beslut enligt lagen som inte får överklagas och motsvarar delvis hittillsvarande 39 § folkbokföringslagen (1991:481). Till skillnad mot vad som tidigare gällt får beslut om förnyelse och vilandeförklaring av samordningsnummer inte överklagas. Den enskilde kommer inte längre att kunna ansöka om tilldelning av samordnings- nummer och kan därför inte heller överklaga ett beslut i fråga om till- delning av samordningsnummer. Övervägandena finns i avsnitt 15.8. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka beslut av som får överklagas, vem som får överklaga och vilken överklagande- tid som gäller. Bestämmelsen motsvarar delvis 40 § folkbokförings- lagen (1991:481). Övervägandena finns i avsnitt 15.8. Paragrafen motsvarar 41 § folkbokföringslagen (1991:481) och inne- bär att det krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammar- rätten. Enligt första punkten ska lagen träda i kraft . Andra punkten är föranledd av att den som före ikraftträdandet tilldelats ett samordningsnummer efter egen ansökan, enligt över- gångsbestämmelserna till lagen (202x:xx) om ändring i folkbokfö- ringslagen (1991:481) ska anses ha tilldelats ett identitetsnummer. I praktiken kommer det att innebära att tilldelar per- sonen ett nytt identitetsnummer. Ett sådant identitetsnummer ska vid tillämpningen av bestämmelserna om vilandeförklaring i 3 kap. 1 § 1 anses ha tilldelats som det bakomliggande samordnings- numret. Enligt tredje punkten ska ett personnummer som till- delats utan samband med folkbokföring anses ha tilldelats . Det innebär att ett sådant nummer ska förklaras vilande vid utgången av om inte någon anmälan om förnyelse dessför- innan kommit in till . 20.2Förslaget till lag om ändring i folkbokföringslagen (1991:481) Paragrafens första stycke innehåller en definition av begreppet folkbok- föring. Folkbokföring innefattar fastställande av en persons bosättning och registrering av de uppgifter om denne som enligt lagen (2001:182) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverk- samhet får förekomma i folkbokföringsdatabasen. Identitetsnummer och samordningsnummer får registreras i folkbokföringsdatabasen. Ändringen i styckets första mening avser att tydliggöra att registrering av uppgifter avseende sådana nummer inte omfattas av begreppet folk- bokföring. I en andra mening har en upplysning förts in om att bestäm- melser om identitetsnummer och samordningsnummer för den som inte är eller har varit folkbokförd finns i lagen (202x:xx) om identi- tetsnummer och samordningsnummer. Att folkbokför- ingsverksamhet är ett vidare begrepp än folkbokföring och också inne- fattar myndighetens befattning med registrering av uppgifter om personer med identitetsnummer och samordningsnummer framgår av folkbokföringsdatabaslagen. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. Paragrafen, som har en ny lydelse, innehåller bestämmelser som möj- liggör för att under vissa förutsättningar folkbokföra en person under rubriken på kommunen skrivna. Syftet med bestämmelserna är att snabbt komma tillrätta med de problem som kan uppstå när en person av okynne, med kriminell avsikt eller kanske av misstag felaktigt uppger sig ha flyttat till en lägenhet eller fastighet trots att så inte skett. En bosättningsutredning kan dra ut eftersom det kan vara svårt att fastställa var personen rätte- ligen ska vara folkbokförd. För att den eller de personer som är bosatta i lägenheten eller fastigheten inte ska drabbas av de olägenheter som den felaktiga folkbokföringen kan innebära, får Skatte- verket hänföra personens bosättning till den kommun där han eller hon innan den felaktiga folkbokföringen senast var folkbokförd. Finns inte någon sådan kommun får bosättningen hänföras till den aktuella Någon folkbokföring på fastighet ska alltså inte ske i dessa fall utan den felaktigt folkbokförda personen ska i stället folkbok- föras under rubriken på kommunen skrivna (se 4 § folkbokföringsför- ordningen [1991:749]). Paragrafen avser att omfatta även den situationen att säljaren av en fastighet inte anmäler flytt trots att köparen tillträtt och är folkbok- förd på fastigheten eller när en hyresgäst som har flyttat inte anmäler flyttning utan kvarstår som folkbokförd på fastigheten och lägenhe- ten trots att en ny hyresgäst har flyttat in i lägenheten. Ett krav för tillämpning av paragrafen – förutom att det är sanno- likt att personen är felaktigt folkbokförd – är att den felaktiga folkbok- föringen på något sätt innebär olägenheter för den som är folkbok- förd på lägenheten eller fastigheten eller som äger eller hyr lägenheten eller fastigheten. Det behöver inte vara fråga om några allvarliga fall av olägenheter, t.ex. att någon försökt komma in i bostaden med hjälp av låssmed, utan det kan räcka med att det rör sig om obehag i sam- band med att någon annans post kommer till den egna adressen eller liknande. Ett problem i den aktuella typen av ärenden är att det ofta är svårt att få kontakt med den felaktigt folkbokförde som det är angeläget att snabbt kan fatta ett beslut om folkbok- föring på kommun. Ett sådant beslut ska bestå endast intill dess att något annat har beslutats och kan ses som en typ av interimistiskt beslut. Det bör därför vara möjligt för att fatta beslutet utan föregående kommunikation med tillämpning av bestämmelsen i 25 § första stycket 3 förvaltningslagen (2017:900) som medger att kommunikation underlåts om ett angeläget allmänt eller enskilt intresse kräver att beslut meddelas . bosättningsut- redning ska bedrivas så snabbt som möjligt. Även under utredningsti- den ska naturligtvis försöka få kontakt med den enskilde i syfte att denne ska bidra till utredningen, få del av material i ärendet och få tillfälle att yttra sig över materialet. Överväganden finns i avsnitt 5.5.3. Paragrafen innehåller bl.a. regler om avregistrering från folkbok- föringen som försvunnen. Den som saknar känd hemvist och alltså inte kan knytas till en fas- tighet eller kommun och inte heller är utflyttad, ska avregistreras från folkbokföringen som försvunnen. Ändringen innebär att den hittills- varande bestämmelsen om att avregistrering av en person som försvun- nen ska ske först sedan denne oavbrutet varit folkbok- förd under rubriken utan känd hemvist slopas. Övervägandena finns i avsnitt 5.6.3. Paragrafen, som är ny, innehåller regler om personlig inställelse för identitetskontroll i samband med en anmälan om inflyttning från utlan- det och anmälan om folkbokföring av den som är avregistrerad som försvunnen. Bestämmelsen syftar till att skapa bättre förutsättningar för säkrare identitetskontroll vid folkbokföring efter en anmälan om flyttning till och efter anmälan om flyttning av den som varit avregistrerad som försvunnen. Personlig inställelse är också en förut- sättning för att ska kunna kontrollera biometriska upp- gifter på det sätt som föreskrivs i andra bestämmelser i lagen. Första stycket innebär ett lagstadgat krav på att den som anmäler inflyttning från utlandet enligt 26 § första stycket, ska inställa sig per- sonligen för identitetskontroll. Detsamma ska gälla den som är avregi- strerad som försvunnen och ska folkbokföras enligt 26 § andra stycket första ledet samma lag. Paragrafen gäller inte för barn som ska folk- bokföras i landet enligt 2 a § eller 3 § tredje stycket. Vid folkbokföring av barn enligt 2 a § kan barnet folkbokföras genom att vårdnadsha- varna gör en anmälan enligt 26 § andra stycket. Ett barn som vistats i landet sedan födelsen utan att vara folkbokförd kan enligt 3 § tredje stycket folkbokföras om det efter en längre eller i , skulle få fastare anknytning till landet. Endast om det finns särskilda skäl kan enligt andra stycket undan- tag från huvudregeln om personlig inställelse komma i fråga. Särskilda skäl kan t.ex. föreligga om en inflyttande person har kunnat identifie- ras på annat tillförlitligt sätt. Personer som på grund av sjukdom eller funktionsnedsättning inte kan inställa sig personligen bör också kunna ges möjlighet att lämna anmälan på annat sätt än genom personlig inställelse. I sådana fall bör ett godtagbart sätt för att för- säkra sig om den inflyttandes identitet kunna vara genom exempelvis dialog med vårdgivare och bestyrkta kopior av identitetshandlingar. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om vilka handlingar som på begäran ska överlämnas vid identitetskontroll. Bestämmelsens första stycke innebär en möjlighet för att begära att pass, identitetskort eller annan motsvarande handling överlämnas i samband med identitetskontroll enligt 26 a §. För den enskilde innebär bestämmelsen en skyldighet att efter en sådan begäran överlämna begärda handlingar. Med begreppet motsvarande handling avses framför allt handlingar som används i stället för pass och för vilka det finns särskilda standarder och krav som innebär att handlingen utgör ett säkert verktyg för identifiering, som t.ex. främlingspass och rese- dokument.