sou · H9B369d2 · 2021-08-20 00:00:00 — Natio- nella rådet för finansiell samordning bildades av Arbetsför- medlingen, , Kommuner och Landsting samt . Syftet med rådet är att ge finansiell samverkan den legitimitet och förankring som är nödvändig. Rådet bidrar till utveckling, ökad professionalitet och kunskap inom den finansiella samordningen och rådet utgör även ett forum för gemensamma ställ- ningstaganden i strategiska frågor vad gäller finansiell samordning. Regeringen har gett Inspektionen för socialförsäkringen i uppdrag ut- värdera samordningsförbundens verksamhet. Uppdraget har delredo- visats och ska slutredovisas i december 2021.80 18.4Planer för rehabilitering och återgång i arbete Som en del av sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen ska en plan för återgång i arbete upprättas. Detta åtagande ligger på flera aktörer i processen och en och samma individ kan således ha flera olika aktiva planer för ett och samma sjukfall. I flera fall är före- komsten av en mer eller mindre detaljerade plan också en förut- sättning för att ersättning ska kunna beviljas – som i fallet rehabili- teringsersättning. De individuella planerna syftar till att förbättra individens möjligheter till effektiv rehabilitering. I planerna görs också bedömningar om individens behov av rehabilitering. Planerna har inte exakt samma syfte även om de till del överlappar. För re- spektive aktör kan det framstå som tydligt varför en individuell plan ska utformas och hur den hjälper individen. En enskild individ kan dock ha planer hos flera aktörer . Innehållet i dessa planer är ofta inte samverkat aktörerna emellan vilket innebär att individen kan få motstridiga besked. Det behöver inte handla om allvarliga motstridigheter utan kan vara så enkla saker som skillnader i tidpunkt för insatser eller olika bedömningar av behovet av en viss insats. Om det finns skillnader i de olika aktörernas planer för indi- 2002/03:132, s. 109. 2019/20:1, utgiftsområde 10, s. 33. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer viden kan det vara svårt för individen att förstå vilken plan som ska följas och om någon plan är överordnad någon annan.81 beskriver i sin vägledning att när bedömningen gjorts att en försäkrad har rätt till sjukpenning ska en planering göras för hur han eller hon ska kunna återgå i arbete.82 har emellertid även ett lagstadgat ansvar för att i varje sjukfall där den försäkrade behöver en åtgärd som kan ge rätt till rehabiliteringsersättning upprätta en rehabiliteringsplan.83 Denna rehabiliteringsplan avser en möjlighet för att kunna bevaka att arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder genom- förs i det enskilda fallet. Planen utgör vidare ett underlag för För- säkringskassan i frågan huruvida rehabiliteringsersättning kan be- viljas. Enligt äldre förarbeten har planen dubbla syften. Den ska dels säkerställa att de arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder som är nödvändiga genomförs i enskilda ärenden, dels ligga till grund för beslut om rehabiliteringsersättning.84 Rehabiliteringsplanen ska upp- rättas när den försäkrade behöver en åtgärd som kan ge rätt till reha- biliteringsersättning (rehabiliteringspenning och/eller särskilt bidrag). Rehabiliteringsplanen ska så långt som möjligt upprättas i samråd med den försäkrade. I förarbetena betonas att en framgångsrik reha- bilitering förutsätter ett samarbete med den försäkrade.85 Planen ska alltid innehålla en tidsplan för rehabiliteringen och uppgifter om de rehabiliteringsåtgärder som ska genomföras. Planen ska också inne- hålla information om vem som ansvarar för de olika rehabiliterings- åtgärderna. Även övriga uppgifter som behövs för att genomföra rehabiliteringen ska framgå.86 För att planen ska anses innehålla till- räcklig information måste det finnas konkreta uppgifter om insats- erna som ska genomföras, när och i vilken omfattning de ska genom- föras och vem som ansvarar för att anordna och följa upp dem. Det är en förutsättning för att syftet med planen – att tydliggöra planer- ingen för alla inblandade och att ligga till grund för bedömningen av rätten till rehabiliteringsersättning – ska kunna uppfyllas. Försäk- ringskassan har vidare ett ansvar enligt lag att fortlöpande se till att 82Försäkringskassan, vägledning 2015:1, Sjukpenning, rehabilitering och rehabiliteringsersätt- ning, s. 291 f. 8330 kap. 12 § SFB. 1990/91:141, s. 52. 1990/91:141, s. 52 8630 kap. 13 § SFB. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer planen följs och att det vid behov görs ändringar i den.87 Dessutom måste följa utvecklingen för att kunna betala ut rätt ersättning. För att kunna upprätta rehabiliteringsplanen kan det även behövas medverkan från arbetsgivare, företagshälsovård, hälso- och sjukvår- den i övrigt, , Arbetsförmedlingen och andra berörda. Var och en av dessa har inom ramen för respektive regelverk ett rehabiliteringsansvar och kan behöva bidra inom sitt ansvarsområde för att en rehabilitering ska lyckas. Vid planering av åtgärder som inte ligger till grund för att bevilja rehabiliteringsersättning kan För- säkringskassan upprätta plan för återgång i arbete i stället för en rehabiliteringsplan. Planerna ligger i samma interna mall och hand- läggaren gör olika val beroende på vilken situation den försäkrade befinner sig i.88 För att stärka individens möjlighet till rehabilitering i ordinarie anställning har arbetsgivarens rehabiliteringsansvar förtydligats genom reformen för förstärkt rehabilitering för återgång i arbete.89 har arbetsgivare en skyldighet att upprätta plan för återgång i arbete för anställda som varit frånvarande på grund av sjukdom , om det kan antas att arbetsförmågan kommer att vara nedsatt eller längre. Planen kan även enligt Försäk- ringskassan bidra till att förbättra beslutsunderlaget och därmed också till myndighetens bedömning av samordningsbehov.90 Planen ska så långt det är möjligt upprättas i samråd med den försäkrade. Dess uppgift är att vara ett stöd i det arbete som genomförs på arbets- platsen för att göra det möjligt för arbetstagaren att återgå i arbete. Hälso- och sjukvården ska, i samverkan med patienten, upprätta en individuell plan för planerande och beslutande rehabiliteringsin- satser. Även vid rehabilitering ska en individuell plan upprättas.91 granskade i rapport 2020:12 bl.a. frågan om före- komsten av plan för återgång i arbete hos några stora statliga arbets- givare (Arbetsförmedlingen, , , och ) och konstaterade att det är stora 8730 kap. 14 § SFB. 88Försäkringskassans vägledning 2015:1. Version 12 s. 291 f. 90Försäkringskassan, Svar på regeringsuppdrag Förstärkt arbete med att stödja individen i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen, 2018. 918 kap. 7 § HSL. Resp. 12 kap. 5 § HSL. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer skillnader mellan arbetsgivarna, men att det i genomsnitt saknades plan för återgång i arbete eller annan dokumentation i vart tredje ärende. När en fullständig plan inte upprättas bör arbetsgivaren doku- mentera ett ställningstagande som motiverar avsteget. Sådan doku- mentation sker emellertid sällan.92 18.4.1När föreligger rätt till rehabilitering? En försäkrad har rätt till rehabiliteringsåtgärder enligt bestämmelserna i 30 kap. SFB. Rehabiliteringsåtgärder ska planeras i samråd med den försäkrade och utgå från hans eller hennes individuella förutsätt- ningar och behov. Den vars arbetsförmåga inte redan är nedsatt med minst en fjärdedel inte heller har rätt till ersättning från sjukförsäkringen.93 Rehabilitering – som ju syftar till att återställa en förlorad arbets- förmåga – behövs i ett sådant fall inte heller. Detta kan sägas vara ett uttryck för nuvarande gällande rätt där arbetslivsinriktad rehabilitering inte kan tillämpas som förebyggande åtgärd. Det finns enligt Försäk- ringskassan inte heller anledning för myndigheten att samordna rehabiliteringsåtgärder i den situationen. Rehabilitering och rehabili- teringsersättning är inte heller aktuellt för den som har nedsatt arbetsförmåga men som kan återfå sin förmåga utan arbetslivsin- riktade åtgärder. Om det endast är medicinsk behandling som behövs för att återställa arbetsförmågan, eller om arbetsförmågan bedöms vara nedsatt men där den försäkrade anses kunna återgå i arbete utan rehabilitering, till exempel genom att successivt trappa ned sjukskriv- ningsgraden, är det till exempel inte motiverat med arbetsträning. ska, om den försäkrade går med på det, i arbetet med rehabiliteringen samverka med de olika aktörer som berörs av rehabiliteringen av den försäkrade. ska verka för att dessa organisationer och myndigheter vidtar de åtgärder som be- hövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. För att rehabili- teringsersättning ska beviljas krävs det att åtgärden i det enskilda fallet syftar till att återställa eller förbättra arbetsförmågan. 92RiR, granskningsrapport 2020:12, s. 5. 93Försäkringskassan, rättslig kvalitetsuppföljning 2016:2, s. 10. 19Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning Rehabiliteringsersättning beviljas för arbetslivsinriktad rehabilitering. Förmånen syftar till att förebygga sjukdom, förkorta sjukdomstiden och underlätta för den försäkrade att bibehålla eller återfå arbetsför- mågan. Ersättningsformen har i stort sett varit oförändrad sedan in- förandet . I kommittédirektiven redogörs för ett antal centrala aspekter vad gäller rehabilitering. Det handlar bl.a. om det faktum att rehabilitering används för att den enskilde ska ha möjlighet att komma tillbaka i arbete. I denna rehabiliteringsprocess bör en omställning som är både hållbar för individen och önskvärd ur ett samhällsperspektiv eftersträvas. Vid användning av förmåner vid arbetslivsinriktad rehabilitering uppstår frågan hur de bäst bör användas för att förebygga nedsatt arbetsförmåga och understödja omställning för den som behöver det på grund av sjukdom. Regelverket bör vara flexibelt och stödja en effektiv rehabilitering. Regeringen beskriver i direktiven hur det kan förekomma problem med nuvarande lagstiftning utifrån såväl den enskildes som och andra aktörers perspektiv. Såväl interna som externa förklaringar kan ligga bakom att befint- liga förmåner vid rehabilitering inte används i särskilt stor utsträckning. De interna förklaringarna är sådana som handlar om regelverkets innehåll och konstruktion, dess tillämpning av ansvariga myndigheter, förändringar i rättspraxis eller samarbete mellan myn- digheter. De externa förklaringarna ligger utanför det aktuella regel- verket eller tillämpningen av detta. Det kan till exempel handla om arbetsmarknadens utveckling eller hur kunskaperna om förekom- sten av denna typ av ersättning ser ut. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning I det följande avsnittet redogör utredningen för hur användandet av rehabiliteringsförmåner har utvecklats . Därefter analy- seras tänkbara faktorer till varför reglerna används i den begränsade omfattning det är fråga om och analyserar vilka problem som är för- knippade med de olika rehabiliteringsförmånerna och det nuvarande regelverket. Enligt direktiven ska även reglerna om särskilt bidrag ses över. I uppdraget ingår att kartlägga vilka kostnader som ersätts genom det särskilda bidraget och ta ställning till eventuella behov av föränd- ringar av bidraget. Denna fråga analyseras därför särskilt. Frågan om förmåner vid rehabilitering är nära knuten till själva rehabiliteringsprocessen och vilka typer av rehabiliteringsåtgärder som kan bli aktuella som grund för beviljandet av en förmån. Själva pro- cessen för rehabilitering analyseras därför också i den utsträckning det är nödvändigt för en fullständig analys av rehabiliteringsförmån- erna. I denna del berörs bland annat frågorna om samarbetet mellan aktörer i rehabiliteringsprocessen. Frågan om sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen som sådan innefattas dock inte i utredning- ens direktiv. Denna fråga har undersökts av Utredningen samordnare för en välfungerande sjukskrivningsprocess. Den utred- ningen lämnade sitt betänkande SOU 2020:24 . I socialförsäkringsbalken anges vilka förmåner som en enskild försäkrad kan ha rätt till under tid med rehabilitering. I huvudsak är det fråga om två former: rehabiliteringsersättning som kan lämnas för arbetslivsinriktad rehabilitering och utges i form av rehabiliter- ingspenning och/eller särskilt bidrag, samt förebyggande sjukpen- ning, som beviljas vid genomförande av medicinsk behandling och rehabilitering. Av intresse är också dessa båda ersättningar i särskilda fall samt andra förmåner som kan betalas ut vid rehabilitering under särskilda omständigheter, såsom livränta under rehabiliteringstid när den försäkrade har en arbetsskada. En grundläggande tanke med förmånen rehabiliteringsersättning är att det är en ersättningsform som ska möjliggöra för den försäkrade att delta i arbetslivsinriktad rehabilitering. Bestämmelserna för denna ersättningsform finns i 31 kap. SFB. Ersättningen består av två delar Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning och kan betalas ut som rehabiliteringspenning och särskilt bidrag. Rehabiliteringspenning betalas ut med samma belopp som sjukpen- ning och syftar till att ersätta inkomstbortfall under tid som den försäkrade deltar i en arbetslivsinriktad rehabiliteringsinsats (men alltså inte vid medicinsk rehabilitering). Det särskilda bidraget ska täcka kostnader som den försäkrade kan ha för att delta i rehabiliter- ingsinsatsen. Grundläggande förutsättningar för att rätt till rehabiliteringser- sättning ska uppkomma är att den försäkrade har en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel, att det finns ett behov av (arbetslivsinriktad) rehabilitering och att sådan rehabilitering också genomförs. Förutsättningen nedsatt arbetsförmåga är densamma som gäller för rätten till sjukpenning enligt 27 kap. SFB. Bedömningen av ned- sättningen av arbetsförmågan ska göras i förhållande till heltids- arbete. Det är vidare endast medicinskt betingad nedsättning av ar- betsförmågan som ger rätt till rehabiliteringsersättning. För att en försäkrad ska kunna få rehabiliteringspenning fordras vidare precis som för sjukpenning att det fastställs en sjukpenninggrundande inkomst, förkortad SGI, för den försäkrade. Lagtexten anger inte mot vad arbetsförmågan ska bedömas. Be- dömningen av arbetsförmågan följer emellertid den s.k. rehabiliter- ingskedjans tidsgränser. ska arbetsförmågan jämföras mot det egna arbetet (för en försäkrad som har en anställ- ning) och mot arbete som är normalt förekom- mande. Om det föreligger särskilda skäl kan bedömningen mot en bredare arbetsmarknad skjutas upp, i likhet med undantagsbestäm- melserna för sjukpenning i 27 kap. 48 § SFB. Förutsättningarna är, i likhet med vad som gäller för bedömningen inom sjukpenning- reglerna, att övervägande skäl talar för att den försäkrade efter genomförd rehabilitering kan återgå i arbete hos arbetsgivaren före dag 366 i rehabiliteringskedjan. Även i de fall då det skulle vara oskäligt att bedöma den försäkrades arbetsförmåga i förhållande till normalt förekommande arbete kan det bli aktuellt att bevilja rehabiliteringsersättning för åtgärder som syftar till återgång i arbete hos arbetsgivaren efter dag 180 i sjukperioden. Från och med dag 366 i rehabiliteringskedjan kan rehabiliteringsersättning bara be- viljas om den försäkrades arbetsförmåga bedöms vara nedsatt med minst en fjärdedel i förhållande till arbeten som normalt förekommer Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning på arbetsmarknaden, eller om det är oskäligt att bedöma arbetsför- mågan i förhållande till arbete som normalt förekommer på arbets- marknaden. I förarbetena anges att rehabiliteringsersättning endast i undan- tagsfall ska kunna betalas ut till den som behöver rehabiliteringsåtgärder för att komma tillbaka till sitt vanliga arbete, men har arbetsförmåga i andra arbeten utan rehabili- tering.1 I senare förarbeten anges att rehabiliteringsersättning som syftar till att förkorta sjukfallet eller att häva arbetsförmågans ned- sättning inte bör utges efter det att den försäkrade har haft nedsatt arbetsförmåga om den försäkrade utan arbetslivsinriktad rehabilitering kan återgå i annat arbete hos arbetsgivaren.2 En annan situation är den då en försäkrad redan har beviljats rehabiliteringsersättning och genomgår arbetslivsinriktad rehabili- tering, och först därefter når dag 180. En grundläggande tanke med rehabiliteringsersättning är som konstaterats ovan att det är en ersättningsform som ska möjliggöra för den försäkrade att delta i arbetslivsinriktad rehabilitering. Förarbetena är tydliga med att rätten till ersättning finns så länge den försäkrade deltar i arbetslivs- inriktad rehabilitering.3 I detta avseende är alltså rehabiliterings- ersättning mer att likna vid en periodisk ersättning än en dag-för- dag-ersättning. Den som redan är beviljad rehabiliteringspenning och deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering ska således anses ha nedsatt arbetsförmåga och ska inte bedömas mot normalt före- kommande arbete.4 Av bestämmelsen i 27 kap. 50 § SFB framgår att i de fall den för- säkrade är i behov av någon medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering som avses i 27 kap. 6 §, dvs. sådan medicinsk rehabili- tering som kan ge rätt till förebyggande sjukpenning, eller rehabili- teringsåtgärd som avses i 29–31 kap. SFB, ska bedömningen av arbetsförmågan enligt 46–49 §§ göras med beaktande av den försäk- rades arbetsförmåga efter en sådan åtgärd. Denna bestämmelse fick sin utformning genom de lagändringar som genomfördes i samband med införandet av rehabiliteringskedjan. I förarbetenas författnings- kommentar angavs endast att stycket vari bestämmelsen återfinns är 1996/97 :28, s. 19. 2007/08:136, s. 70. 1990/91:141, s. 65. 4Jfr SOU 2020:6, s. 197. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning nytt.5 Den ursprungliga regeln i 3 kap. 7 § sjunde stycket AFL och den nu gällande är emellertid utformade på sådant sätt att den an- givna bedömningen ska göras i alla skeden av rehabiliteringskedjan, således även efter återgång i arbete hos arbetsgivaren. Bestämmel- sens betydelse har inte klargjorts i rättspraxis. I sin vägledning ut- trycker uppfattningen att bestämmelsen har be- gränsad betydelse men utvecklar inte resonemanget.6 Utredningen trygg sjukförsäkring med människan i centrum berörde denna fråga och nådde slutsatsen att det är motiverat med en lagändring som innebär att rätten till rehabiliteringsersättning ska bedömas med bortseende från bedömningsgrunden normalt förekommande arbete, vid bedömning av den försäkrades arbetsförmåga efter 180 dagar.7 Utöver en nedsättning av arbetsförmågan måste den försäkrade delta i en arbetslivsinriktad rehabilitering som syftar till att förkorta sjukdomstiden eller att helt eller delvis förebygga eller häva nedsätt- ningen av arbetsförmåga.8 Vad som ska anses omfattas av begreppet diskuterades ovan i avsnitt 18.1.2; möjligen kan syftet med den ar- betslivsinriktade rehabiliteringen utifrån resonemanget där anses ligga redan i begreppets definition. Vem som ska avgöra detta syfte framgår inte klart av gällande rätt. Räcker det att sådana arbetslivs- inriktade rehabiliteringsåtgärder (som ju inkluderar det efterfrågade syftet) har initierats för att ersättning ska betalas ut eller ska För- säkringskassan göra ytterligare en ”extern” bedömning av syftet med åtgärderna? uppfattning synes här vara att en sådan bedömning ska ske och att handläggaren trots att rehabili- tering pågår kan komma fram till t.ex. att den försäkrade inte har behov av rehabilitering trots nedsatt arbetsförmåga eller att de åtgär- der som vidtagits inte kunnat anses utgöra arbetslivsinriktad rehabi- litering, utan i stället t.ex. att den försäkrade deltagit i en utredning av arbetsförmågan eller i någon typ av förberedande åtgärd som inte kunnat betraktas som arbetslivsinriktad rehabilitering.9 Vidare har uttryckt uppfattningen att det för att rehabiliter- ingsersättning ska beviljas krävs att åtgärden i det enskilda fallet kan förväntas återställa eller förbättra arbetsförmågan och att Försäk- ringskassan alltså ska värdera vilka åtgärder som kan förväntas ge 2007/08:136, s. 101. 6Försäkringskassan, vägledning 2015:1 version 12 s. 106. 7SOU 2020:6, s. 196. 831 kap. 3 § SFB. 9Jfr , rättslig kvalitetsuppföljning 2016:2, s. 13. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning effekter på arbetsförmågan.10 En sådan värdering av det troliga ut- fallet av en rehabiliteringsåtgärd kan emellertid inte utläsas ur lag- texten, där det anges att det är syftet med åtgärden som är avgörande för om rehabiliteringsersättning kan beviljas. Bedömningen av pro- gnosen av hur framgångsrik rehabiliteringen kommer vara, dvs. om den försäkrade de facto kommer att återfå arbetsförmåga, finns inte med som rekvisit i lagtexten. Oavsett hur begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering närmre ska definieras betalas rehabiliteringsersättning ut endast under tid som en försäkrad deltar i sådan arbetslivsinriktad rehabilitering. Det inne- bär exempelvis att den som väntar på att rehabiliteringen ska starta inte kan få rehabiliteringsersättning för denna tid.11 Den ersättnings- form som då främst blir aktuell är sjukpenning. Detta innebär också att rehabiliteringspenning enligt nuvarande regelverk inte kan an- vändas för att förebygga en nedsättning av arbetsförmågan med minst en fjärdedel som inte redan har inträffat, trots att ett uttalat syfte kan vara att förebygga nedsättning av arbetsförmågan. Rehabi- literingspenning kan således inte användas för att t.ex. underlätta omställning förrän sjukdomen medfört nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Av andra stycket 31 kap. 8 § SFB framgår att arbetsförmågan för rehabiliteringsåtgärden ska anses nedsatt i den ut- sträckning den försäkrade på grund av åtgärden är förhindrad att förvärvsarbeta. Bestämmelsen medför därmed exempelvis att den som deltar i en rehabiliteringsåtgärd på exempelvis halvtid får halv rehabiliteringspenning, även om hans eller hennes arbetsförmåga ”egentligen” endast är nedsatt med en fjärdedel. Omvänt kan den som har helt nedsatt arbetsförmåga och deltar i en åtgärd på halvtid endast beviljas halv rehabiliteringspenning. Den återstående inkomstförlusten kan då täckas av exempelvis halv sjukpenning om förutsättningarna för att bevilja den förmånen är uppfyllda. Betydelsen är emellertid främst att ersättning kan betalas ut även när rehabiliteringen delvis sker i förebyggande syfte, dvs. under åtgärder för att förebygga ytterligare nedsättning av arbetsförmågan utöver en redan inträffad fjärdedels nedsättning.12 Utifrån lagtextens formulering måste sam- mantaget kopplingen till den nedsatta arbetsförmåga som krävs för 10Försäkringskassan, rättslig kvalitetsuppföljning 2016:2, s. 25. 1990/91:141, s. 65. 1990/91:141, s. 92; Jfr även s. 65 och 91. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning att rehabiliteringspenning ska ges från första början upphöra i och med att ersättningen har beviljats; när rehabiliteringsåtgärden väl pågår anses den försäkrades arbetsförmåga per definition vara ned- satt i den utsträckning som åtgärden förhindrar honom eller henne från att utföra förvärvsarbete. Detta framgår även av 27 kap. 26 § SFB där det anges att en sjukperiod pågår så länge som en försäkrad har en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärde- del13, eller, såvitt här är av intresse, har rehabiliteringspenning. Det krävs således inte att någon ”egentlig” arbetsförmågenedsättning består under tid den försäkrade genomgår rehabilitering och får rehabiliteringspenning. Däremot är ju själva syftet med rehabiliter- ingen att den försäkrade ska återfå sin arbetsförmåga varför det naturligtvis finns anledning att avsluta rehabiliteringen när arbets- förmågan är nedsatt.