sou · H9B321 · 2021-03-31 00:00:00 — Under analysfasen avgränsades upp- draget efter budget och tidsramar. Utredningen genomförde dialog- möten om avgränsningen och tog fram underlag för de delar av som föll inom avgränsningen och för analysen av annan relevant lagstiftning. Analysfasen avslutades och övergick i genom- förandefasen. Utredningen tog fram författningsförslag med till- hörande motivtexter för att anpassa till ett effektivt verk- tyg för att bidra till klimatmålen och utvecklade konsekvensanalysen. Utredningen färdigställde även analysen där annan relevant lagstiftning identifierades. Under avslutningsfasen utvecklade och kvalitetssäkrade utredningen resultatet samt färdigställde konsekvensutredningen. Expertgruppen har sammanträtt . Utöver det har arbetsgruppen träffats vid fyra tillfällen. Med hänsyn till de restrik- tioner som rått på grund av pandemin har alla möten utom ett arbetsgruppsmöte skett digitalt. Utredningen har samrått med AB SKF, AB , , Energiföretagen, initiativet Fossilfritt (M 2016:05), IVL , , , i , Miljöprövningsutred- ningen (M 2020:06), och Förnybart, , Nätverket för vindkraftens miljönytta, SKGS – den svenska basindustrins energifrågor genom Skogsindustrierna, Jern- kontoret, IKEM – Innovations- och kemiindustrierna i samt SveMin, , (M 2019:02), , Svensk , Svensk Vindenergi, , Svenskt Uppdraget och dess genomförande Vatten, , , , Utredningen om rättssäker vindkraftsprövning (M 2020:07), Utredningen om utfasning av fossila drivmedel och för- bud mot försäljning av nya bensin- och dieseldrivna bilar (M 2019:04), , , och Åter- vinningsindustrierna. För att hålla sig informerad om och vid behov beakta relevanta förhandlingar och arbete på EU-nivå har utredningen haft möte med företrädare för enheten för Policy Development and Auctioning EU ETS vid DG klimat i , Bundesministerium für Umwelt, Naturschutz und nukleare Sicherheit i , miljö- ministeriet samt arbets- och näringsministeriet i , i , , grøn økonomi og EU vid finansministeriet i och Inter- national and . Utredningen har uppdragit åt IVL att göra en juridisk analys av förslag till ändringar i om hur den handlande sektorn ska bidra till de nationella målen samt analys av EU:s utsläppshandelsdirektiv och framtida utveckling av utsläpps- handelssystemet. Vidare har utredningen deltagit i BIICL:s seminarium om rättsliga verktyg vid klimatnödläge, i seminarium vid miljörätts- centrum Miljömålen – har de någon rättslig betydelse?, i Hagainitiativets seminarium Vassare utsläppshandel i linje med 1,5-gradersmålet, i ERCST:s webinar om prioriteringar för ordförandeskapet i EU och i SNS seminarium och rundabordssamtal Pris på koldioxid –hur påverkas företagens utsläpp?. har ratificerat om klimatförändringar (klimatkonventionen) som trädde i kraft 1994.1 Det övergripande målet för konventionen är att halten av växthusgaser i atmosfären ska stabiliseras på en nivå som innebär att människans påverkan på klimatet inte blir farlig. Klimatkonventionen är en ramkonvention och innehåller inga rättsligt bindande åtaganden för parterna om att minska sina utsläpp. Parterna enades i stället om sådana åtaganden genom Kyotoproto- kollet2 till klimatkonventionen som trädde i kraft . Kyotoprotokollets första åtagandeperiod löpte 2009–2012 och den andra åtagandeperioden –2020. Den andra åtagandeperio- den kom till stånd genom den s.k. Dohaändringen från partsmötet . EU har under Kyotoprotokollets båda perioder haft gemensamma åtaganden som har fördelats mellan medlemsstaterna genom unionslagstiftning. Vid klimatkonventionens partsmöte enades parterna om Paris- avtalet3 som anger parternas internationella åtaganden efter att Kyoto- protokollets andra åtagandeperiod löpte ut . 1Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar. SÖ 1993:13 (klimatkonventio- nen). 2Kyotoprotokollet till ramkonvention om klimatförändringar. SÖ 2002:41 (Kyotoprotokollet). 2016/17:16, från . tidsbegränsat utan ska säkerställa ett stärkt genomförande av klimat- konventionen framöver. Avtalet trädde i kraft . Enligt Kyotoprotokollet hade endast de utvecklade länderna bindande åtaganden om utsläppsminskningar. innebär att alla parter har förbundit sig att göra åtaganden utifrån ansvar, förmåga och nationella förutsättningar. Alla parter lämnar in s.k. nationellt fastställda bidrag (Nationally Determined Contributions, NDC) med åtaganden som ska öka . Liksom enligt Kyotoprotokollet har EU gjort ett gemensamt åtagande som motsvarar unionens utsläppsminskningsmål till 2030. Enligt artikel 2 i ska följande långsiktiga mål nås: •Hålla ökningen av den globala medeltemperaturen långt över förindustriell nivå, samt göra ansträngningar för att begränsa temperaturökningen till över förindustriell nivå. •Öka anpassningsförmågan till skadliga effekter av klimatföränd- ringen och främja den klimatmässiga motståndskraften och ut- vecklingen mot låga växthusgasutsläpp. •Göra finansiella flöden förenliga med en väg mot låga växthus- gasutsläpp och en klimatmässigt motståndskraftig utveckling. För att klara det långsiktiga temperaturmålet anger att parterna ska sträva efter att nå kulmen av växthusgaser och därefter genomföra snabba minskningar i enlighet med den bästa tillgängliga vetenskapen för att uppnå en balans mellan utsläpp och kolsänkor under andra hälften av detta sekel. Enligt artikel 2 ska genomförandet av också spegla principen om rättvisa, klimatkonventionens princip om parternas gemensamma men olikartade ansvar och att länder har olika förmåga utifrån sina nationella förutsättningar. Det innebär att hänsyn ska tas till att det behövs för utvecklingsländerna att ställa om och att de utvecklade länderna har ett ansvar att gå före och minska sina utsläpp tidigare för att de gemensamma målen ska kunna nås . FN:s klimatpanel (Intergovernmental Panel on Climate Change, IPCC) sammanställer vetenskapliga underlag om klimatförändring- arna. Panelens specialrapport om effekterna av en 4www.ipcc.ch/sr15/. global uppvärmning med visar att de negativa effekterna av klimatförändringar är avsevärt mycket större vid 2 gra- ders global uppvärmning jämfört med . uppvärmning väntas till exempel extremväder bli betydligt vanligare, havshöjningen större och effekterna på hälsa, ekosystem, ekonomi, tillgång till vatten och mat betydligt allvar- ligare än . FN:s klimatpanel bedömer att det krävs om- fattande utsläppsminskningar och att de globala utsläppen av kol- dioxid behöver nå nettonollnivå runt 2050 för att det ska gå att begränsa uppvärmningen till . Det är också viktigt att utsläppsminskningarna sker eftersom den ackumulerade mängden utsläpp till atmosfären avgör hur stor upp- värmningen blir. För att nå mål kommer det att behövas s.k. negativa utsläpp genom att binda tillbaka växthusgaser för att kompensera för utsläpp som skett och utsläpp från sektorer som kan komma att ha vissa resterande utsläpp, t.ex. jordbruket. Om utsläppsminskningarna inte sker kommer det att krävas ännu mer omfattande utsläppsminskningar senare samt massiva negativa utsläpp om temperaturmålet ska kunna nås. Det finns flera internationella överenskommelser som påverkar ut- släppen av växthusgaser direkt eller indirekt, t.ex. bidrar Agenda 20305 och Montrealprotokollet6 till att minska klimatförändringarna. Agenda 2030 antogs av FN:s medlemsstater och ska vara vägledande för att nå en socialt, miljömässigt och ekono- miskt hållbar utveckling. Agendan omfattar 17 integrerade och odel- bara globala mål för hållbar utveckling. Enligt mål 13 ska omedelbara åtgärder vidtas för att bekämpa klimatförändringarna och dess kon- sekvenser. Även Montrealprotokollet bidrar till att nå klimatmålen eftersom det anger bindande krav på att minska användning och produktion av ozonnedbrytande ämnen. En del av de ämnen som omfattas är även potenta växthusgaser. 5www.un.org/sustainabledevelopment/. 6Montrealprotokollet om ämnen som bryter ned ozonskiktet. SÖ 1988:35 (Montrealproto- kollet). Det finns också internationella överenskommelser som begränsar möjligheter att välja hur utsläppen av växthusgaser ska minska. Ett exempel är Chicagokonventionen och de råds- resolutioner som Internationella civila luftfartsorganisationen (Inter- national , ) antagit med bestäm- melser om att parterna inte ska beskatta flygbränsle för internationell luftfart.7 3.2EU:s klimatmål och lagstiftning 3.2.1EU:s klimatpolitik och nuvarande mål Enligt artikel 11 fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska miljöskyddskraven integreras i utformningen och genomföran- det av unionens politik och verksamhet, särskilt i syfte att främja en hållbar utveckling. Grunderna för EU:s klimatpolitik anges i arti- kel 191–193. Målen är bl.a. att bevara, skydda och förbättra miljön. Det omfattar också klimat som nämns som ett särskilt viktigt om- råde för främjande av insatser på internationell nivå i artikel 191.1. EU:s miljöpolitik ska enligt artikel 191.2 fördraget om Europe- iska unionens funktionssätt syfta till en hög skyddsnivå och bygga på försiktighetsprincipen, principen att förebyggande åtgärder bör vidtas, att miljöförstöring företrädesvis bör hejdas vid källan och att förorenaren ska betala. Försiktighetsprincipen innebär att brist på fullständig vetenskaplig säkerhet inte får användas som skäl för att skjuta upp åtgärder för att förhindra negativ miljöpåverkan om hot om allvarlig eller oåterkallelig skada föreligger. Principen utgör även en viktig utgångspunkt i ett flertal internationella avtal och rättsakter på miljöområdet och ingår exempelvis i Riodeklarationen8 och Klimatkonventionen. 7Konventionen angående internationell civil luftfart. SÖ 1946:2 (Chicagokonventionen). Artikel 24 a i konventionen anger att bränsle som finns ombord på en stats flyg när flyget ankommer till en annan stat inte får beskattas. Icaos policies on taxation in the field of international air transport innehåller dock rådsresolutioner som anger att även bränsle som tankas in i en stats flyg när detta ska lyfta från en annan stats flygplats ska undantas från skatt. 8Riodeklarationen från konferens om miljö och utveckling , princip 15. s.k. Reach-förordning9 bygger på principen. Den är än mer framträ- dande i EU:s direktiv om genetiskt modifierade organismer i miljön.10 Principen om att förebyggande åtgärder ska vidtas för att undvika negativ miljöpåverkan är så etablerad att den utgör internationell sedvanerätt.11 Den återfinns bl.a. i Stockholmsdeklarationen12 och i princip 2 Riodeklarationen som en del av principen om no-harm. Principen om förebyggande åtgärder återfinns i bl.a. i artikel 11 industriutsläppsdirektivet13 och skäl 2 i MBK-direktivet.14 I ingår både försiktighetsprincipen och kravet på före- byggande åtgärder i 2 kap. 3 § som utgör en av de allmänna hänsyns- Principen om att förorenaren ska betala utformades i rekommen- dationer från och utveck- ling (, ) 197215 och uttrycks bl.a. i princip 16 Riodeklarationen. I EU- rätten återfinns den i t.ex. skäl 2 och 25 industriutsläppsdirektivet och utsläppshandelsdirektivet bygger på principen genom att verksam- hetsutövarna får betala för utsläppsrätter (se avsnitt 3.2.4). Principen är central i miljöbalken16 och genomförs bl.a. genom hänsynsreglerna eftersom den är en del av försiktighetsprincipen genom att verksam- hetsutövarna ska bekosta nödvändiga åtgärder. Verksamhetsutövarna ska också bl.a. betala kostnaderna för avhjälpande av miljöskador enligt 2 kap. 8 § . På miljöområdet gäller delade befogenheter enligt artikel 4 för- draget om Europeiska unionen, vilket innebär att både EU och med- 9Europaparlaments och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach-förordningen), artikel 1.3. 10Europaparlamentets och rådets direktiv /18/EG av om avsiktlig utsätt- ning av genetiskt modifierade organismer i miljön. 11Principen uttrycktes redan i avgörandet Trail Smelter arbitration (US v , 1941). International Court of uttryckte i Pulp Mills on the case (v. ) 2010, para. 101 att principen utgör sedvanerätt. 12Stockholmsdeklarationen från konferens om mänsklig miljö 1972, princip 21. 13Europaparlamentets och rådets direktiv /75/EU av om industri- utsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) (industriutsläpps- direktivet). 14Europaparlamentets och rådets direktiv /92/EU av om bedöm- ning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (MKB-direktivet). 15OECD, Guiding Principles concerning International Economic Aspects of Environmental Policies. 1997/98:45, Miljöbalk, del 1, bl.a. s. 212 f. lemsstaterna kan lagstifta och anta rättsligt bindande rättsakter. Med- lemsstaterna kan utöva sin egen befogenhet när EU inte utövar sin. Enligt artikel 192 fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt är huvudregeln att EU antar lagstiftning på miljöområdet genom det s.k. ordinarie lagstiftningsförfarandet som innebär att rådet tar beslut med kvalificerad majoritet. Vissa områden som t.ex. åtgärder av främst skattekaraktär och åtgärder som väsentligt påverkar en medlemsstats val mellan olika energikällor och strukturen hos dess energiförsörjning kräver enhällighet i rådet. Enligt artikel 193 fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska de skyddsåtgärder för miljön som EU antar i enlighet med artikel 192 inte hindra någon medlemsstat från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder. Sådana åtgärder måste dock vara förenliga med fördraget och ska anmälas till Europeiska kommissionen (nedan kommissionen). EU-lagstiftning som antas med artikel 192 som rättslig grund innebär därmed en lägre nivå av harmonisering inom unionen och medlemsstaterna kan anta striktare regler i nationell lagstiftning. Artikel 193 anger bara att strängare skyddsåtgärder ska vara för- enliga med fördraget men har klargjort att de inte heller får strida mot ett direktivs syfte.17 Det innebär att även EU:s sekundärrätt18, dvs. de rättsakter som EU antar under fördragen (som utgör primärrätt), ska beaktas vid bedömning av möjligheten att tillämpa strängare skyddsåtgärder på nationell nivå. Det finns möjlighet att begära ett förhandsavgörande av för att få besked om en nationell skyddsåtgärd är förenlig med . Enligt artikel 288 fördraget om Europeiska unionens funktions- sätt är ett direktiv bindande avseende det resultat som ska uppnås men det överlåts åt medlemsstaterna att avgöra hur det ska genom- föras. I praktiken är medlemsstaternas valfrihet kring genomföran- det begränsad eftersom allt som medlemsstaterna har kommit över- ens om att harmonisera genom direktiven måste följas. I de fallen har medlemsstaterna enats om en viss skyddsnivå under förhand- lingarna av rättsakten och enskilda medlemsstater får inte avvika från den. 17Dom av , Kommissionen mot , C-64/09, EU:C:2010:197. 18Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Artikel 288 beskriver rättsakterna i form av förordningar, direktiv, beslut, rekommendationer och yttranden. Även t.ex. olika typer av avtal som EU ingår kan dock utgöra sekundärrätt. Omfattningen av EU:s befogenhet i förhållande till medlems- staterna beror på vilken typ av fråga det gäller men de två grundläg- gande principerna om proportionalitet och subsidiaritet gäller alltid i enlighet med artikel 5 fördraget om Europeiska unionen. Propor- tionalitetsprincipen innebär att innehållet i och omfattningen av EU:s åtgärder inte får gå längre än vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördragen. Subsidiaritetsprincipen anger att EU bara får vidta en åtgärd om målen för den inte kan nås i tillräcklig utsträckning av medlemsstaterna utan uppnås bättre på EU-nivå.19 Inom EU antar övergripande utsläppsmål. Euro- peiska rådets slutsatser är inte rättsligt bindande utan endast poli- tiskt vägledande och de antas med enhällighet. För att säkerställa genomförandet av de utsläppsminskningar som målen kräver antas unionslagstiftning. De nuvarande målen är: •Till 2020 ska EU:s totala utsläpp minska jämfört med . kan internationella krediter från utsläpps- minskningsåtgärder i länder utanför EU användas för en del av målet. •I enades om ett skärpt utsläpps- mål till 2030 som innebär att en nettominskning20 ska ske med av de inhemska växthusgasutsläppen i EU jäm- fört med 1990. Det målet skickades också in som uppdaterat nationellt bidrag från EU under Parisavtalet21 men ska förhandlas med och kommissionen innan ett slutligt mål antas för EU. Målet till 2030 ska till skillnad från målet till 2020 nås med bara utsläppsminskningar inom EU. •EU ska nå nettonollutsläpp till 2050. 19Det gäller dock inte områden där EU har exklusiv befogenhet att vidta åtgärder som t.ex. tullunionen och den gemensamma handelspolitiken. 20Nettominskning innebär att målet utgår från nettoutsläppen av växthusgaser, det vill säga utsläpp efter avdrag för upptag. 21Framläggande av och Europeiska kommissionen på Europeiska unionens och dess medlemsstaters vägnar, Uppdatering av Europeiska unionens och dess medlemsstaters nationellt fastställda bidrag, . uppmanar alla parter att skicka in långsiktiga strategier under 202022, vilket också krävs enligt EU:s s.k. styrningsförord- ning23. presenterade kommissionen ett meddelande om en långsiktig klimatstrategi för EU24 som understryker att det behövs en bred omställning av hela samhället och ekonomin för att klara mål. I meddelandet förordade kommissionen att EU ska nå nettonollutsläpp av växthusgaser till 2050, vilket kommis- sionen bedömer är i linje med vad som krävs för att nå 1,5-gradersmål. Enligt FN:s klimatpanel krävs det nettonollutsläpp av koldioxid på global nivå till 2050 för att 1,5-gradersmålet ska kunna nås.25 Efter att hade enats om mål- sättningen om klimatneutralitet till 2050 skickade EU in en långsiktig klimatstrategi till klimatkonventionen den 6 mars 2020.26 3.2.2EU:s genomförande av klimatmålen EU:s klimatmål genomförs genom lagstiftning för olika åtagande- perioder. Genomförandet av målet till 2020 och åtagandeperioden –2020 är fördelat mellan EU:s utsläppshandelssystem (EU Emis- sions , EU ETS) som regleras genom utsläppshandels- direktivet27 och EU:s ansvarsfördelningsbeslut (Effort Sharing Deci- sion, ESD)28. Industri, el- och fjärrvärmeproduktion samt flyg mellan destinationer inom Europeiska Ekonomiska Samarbetsområdet (EES) ingår i EU ETS och det är verksamhetsutövarna som ansvarar för att uppfylla målen. ESD omfattar utsläppen från sektorer som 22Artikel 4.19 i . Beslut 1/CP 21 från tjugoförsta partskonferensen (COP 21) inom ramen för UNFCCC, och av den elfte partskonferensen, i dess egenskap av möte mellan parterna i Kyotoprotokollet (CMP 11), –, para. 23Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1999 av om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder (styrningsförordningen). 24Meddelande från Europeiska kommissionen, En ren jord åt alla – En europeisk strategisk långsiktig vision för en stark, modern, konkurrenskraftig och klimatneutral ekonomi, COM (2018) 773 final av . 25www.ipcc.ch/sr15/. 26Submission by and Commission on behalf of Union and its Member States, , 6 2020, Long-term low greenhouse gas emission develop- ment strategy of Union and its Member States. 27Europaparlamentets och rådets direktiv /87/EG av om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen (utsläppshandelsdirek- tivet). 28Europaparlamentets och rådets beslut nr 406/2009/EG av om medlems- staternas insatser för att minska sina växthusgasutsläpp i enlighet med gemenskapens åtagan- den om minskning av växthusgasutsläppen till 2020 (ansvarsfördelningsbeslutet (Effort Sharing Decision, ESD)). småskalig industri, inrikes transporter, arbetsmaskiner, jordbruk, avfall och uppvärmning av byggnader (se även avsnitt 3.5.1). Enligt ESD är det medlemsstaterna som har ansvar för att uppfylla sina respektive delar av målet som fördelats i form av nationella åtaganden. Målet till 2030 och åtagandeperioden –2030 genomförs genom tre huvudsakliga rättsakter; utsläppshandelsdirektivet, ansvarsfördel- ningsförordningen (Effort Sharing Regulation, ESR)29 samt förord- ningen om markanvändning, förändrad markanvändning och skogs- bruk (Land Use, Land Use Change and Forestry Regulation, LULUCF)30. ESR omfattar de sektorer som ESD gjorde men i form av en förordning i stället för ett beslut, bl.a. eftersom ESR har fler adressater. De tre rättsakterna utgår från EU:s mål om att minska utsläppen av växthusgaser med till 2030 jämfört med men kommer att behöva anpassas till det skärpta mål som beskrivs i avsnitt 3.2.1. Målet till 2030 har fördelats så att utsläppen inom EU ETS ska minska till 2030 jämfört med medan utsläppen inom unionen enligt ESR ska minska med För LULUCF-sektorn är målet att medlemsstaterna ska säkerställa att de bokförda utsläppen inte överstiger de bokförda upptagen i sektorn. –2030 har målet för ESR fördelats genom att varje med- lemsstat fått ett åtagande om utsläppsminskningar med mellan 0 och och har fått de högsta åtagandena som innebär utsläppen ska minska . Medan EU ETS är ett styrmedel i sig anger ESR hur stora ut- släppsminskningar som en medlemsstat ska åstadkomma men inte hur de ska nås. Det är alltså upp till varje medlemsstat att välja styr- medel och vidta de åtgärder som behövs men för sektorerna inom ESR finns det också EU-lagstiftning som styr, t.ex. utsläppskrav för 29Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/842 av om med- lemsstaternas bindande årliga minskningar av växthusgasutsläpp –2030 som bidrar till klimatåtgärder för att fullgöra åtagandena enligt (ansvarsfördel- ningsförordningen, (Effort Sharing Regulation, ESR)). 30Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/841 av om inbegri- pande av utsläpp och upptag av växthusgaser från markanvändning, förändrad mark- användning och skogsbruk i ramen för klimat- och energipolitiken (LULUCF- förordningen), Land Use, Land Use Change and Forestry Regulation)). olika typer av fordon, avfallsdirektivet31 och direktivet om byggna- ders energiprestanda32. Varje land har redovisat sina utsläpp och upptag i LULUCF- sektorn i enlighet med Kyotoprotokollet. Det är dock nytt – 2030 att EU och dess medlemsstater har ett åtagande för sektorn på EU-nivå. LULUCF-förordningen innebär alltså att medlemssta- terna åtar sig att säkerställa att de bokförda utsläppen inte får över- skrida de bokförda upptagen i sektorn inom deras territorium. För- ordningen innehåller bokföringsregler och utsläpp och upptag mäts mot referensnivåer som fastställs per medlemsstat. EU ETS regleras genom ett direktiv och sådana behöver genom- föras i nationell lagstiftning . Medlemsstaterna ska också meddela kommissionen hur de har genomfört bestämmelser i direktiv. Det innebär att medlemsstaterna ska säkerställa att målen nås men har vissa möjligheter att välja om de t.ex. vill undanta olika typer av verksamheter från EU ETS eller använda möjligheten enligt artikel 193 fördraget om Europeiska unionens funktionssätt att tillämpa striktare skyddsåtgärder för miljön än vad kräver i frågor som inte är harmoniserade. ESR och LULUCF-förordningen är antagna i form av förord- ningar och sådana blir bindande i sin helhet från det att de träder i kraft. Både direktiv och förordningar följs av delegerade och genom- förandeakter på EU-nivå för att komplettera eller ändra icke- väsentliga delar av rättsakterna respektive fastställa enhetliga regler. med EU:s klimatlagstiftning –2030 förhand- lades även bl.a. höjda mål fram inom ramen för EU:s direktiv för energieffektivisering33 och förnybar energi34 och utsläppskrav för bilar och lätta och tunga fordon.35 Energimålen har en direkt effekt på utsläppen av växthusgaser och väntas enligt kommissionens be- dömningar innebära, tillsammans med sektorslagstiftning, att EU:s utsläpp kommer minska med till 2030 i stället för målet om utsläppsminskningar med . 31Europaparlamentets och rådets direktiv /98/EG av om avfall (avfallsdirektivet). 32Europaparlamentets och rådets direktiv /31/EU av om byggnaders energiprestanda.