sou · H9B391 · 2021-11-24 00:00:00 — Sanktioner vid tillsyn bör emellertid vara proportionerliga i förhållande till de konstaterade bristerna och de olika möjligheterna till sanktioner bör därför kunna användas vid såväl mindre som mer allvarliga brister i verksamheten. Det bör därför finnas både mildare och strängare ingripandeåtgärder. Det bör emellertid påpekas att det är viktigt att kontakterna mellan tillsynsmyndigheten och tillsynsobjekten sker med förtroende och respekt och att det finns en god dialog mellan parterna. Detta främ- jar en hög regelefterlevnad på lång sikt, men bidrar även till att verk- samheten bedrivs på ett säkert och ändamålsenligt sätt. Innan ett ingripande görs kan det därför i vissa fall vara aktuellt med påpek- anden och rekommendationer för att få till stånd en frivillig rättelse (jfr skr. 2009/10:79, s. 41 ff.). I kapitel 14 behandlas frågor om överklagande av beslut som fattas inom tillsynsförfarandet. 9.5.2Återkallelse och ändring av tillstånd Vårt förslag: Ett tillstånd att bedriva rymdverksamhet får åter- kallas eller tillståndsvillkor ändras, om 1.tillståndshavaren har åsidosatt villkor i tillståndsbeslutet, 2.tillståndshavaren har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter, 3.tillståndshavaren bedriver rymdverksamhet som är olämplig med hänsyn till säkerhet eller andra utrikes-, säker- hets- eller försvarspolitiska intressen, eller 4.tillståndshavaren har tilldelats varning utan att de förhållanden som föranlett varningen har rättats till. Nuvarande bestämmelser om återkallelse Av 4 § rymdlagen framgår att ett tillstånd får återkallas, om villkoren för tillståndet åsidosätts eller om det annars finns synnerliga skäl till det. Det är regeringen som beslutar om återkallelse av tillstånd. I för- arbetena till den nuvarande rymdlagen anges att det måste finnas möjlighet att ingripa mot tillståndshavare som åsidosätter uppställda begränsningar och villkor, med hänsyn till det internationella ansvar som svenska staten har enligt rymdfördraget. Enbart en straffsank- tion är inte alltid tillräcklig enligt förarbetena och en möjlighet bör därför finnas att som yttersta medel dra in tillståndet. Det krävs emellertid tungt vägande skäl. Som exempel anges att tillstånds- havaren har gått utöver ramen för tillståndet eller att ett projekt har utvecklats på ett sådant sätt att betydande fara för skador kan uppstå (prop. 1981/82:226, s. 11 och 16). Det bör införas en bestämmelse om återkallelse och ändring av tillstånd Om tillståndshavaren har åsidosatt villkor i tillståndsbeslutet, läm- nat oriktiga eller vilseledande uppgifter, eller den bedrivna verksam- heten är olämplig med hänsyn till säkerhet eller andra ut- rikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen, bör tillståndet kunna återkallas eller ändras. Detsamma bör gälla om tillståndshavaren har tilldelats varning utan att de förhållanden som föranlett varningen har rättats till. Vi anser därför att det även i den nya lagen ska införas en bestämmelse om att återkallelse av tillstånd får ske vid nämnda förhållanden. Denna bestämmelse bör kompletteras med att även tillståndsvillkor får ändras. Återkallelse bör vara det yttersta medlet Om en återkallelse av tillståndet kan vara aktuellt måste bedömas i varje enskilt fall. Innan en återkallelse görs bör tillsynsmyndigheten överväga om en annan åtgärd som inte är lika ingripande kan vara tillräcklig, se avsnitt 9.5.3 om varning och avsnitt 9.5.4 om anmärk- ning. Ett tillstånd bör inte heller återkallas om ändamålet med åter- kallelsen lika väl kan tillgodoses genom att tillståndsvillkoren ändras, till exempel genom att verksamhetsutövaren ska uppfylla ytterligare tekniska krav eller ska komma in med en tilläggsutredning om åt- gärder för att skydda miljön. Att mindre ingripande åtgärder först ska övervägas är väsentligt, inte minst mot bakgrund av de praktiska konsekvenserna av en tillståndsåterkallelse för det fall det finns pågående verksamhet i rymden. Om tillståndet återkallas efter det att rymdföremålet sänds ut i rymden måste det fortfarande gå att garantera att verksamheten är säker. Vid en återkallelse av verksamhetsutövarens tillstånd är fortfarande ansvarigt för de förpliktelser som åligger en ut- sändande stat i de internationella traktat som vi har förbundit oss till. En konsekvens av detta är att en tillståndsåterkallelse inte bör ske om inte frågan om ansvar för ett rymdföremål som är i drift i rymden är hanterad. Hur detta ska ske får bedömas i varje enskilt fall. I vissa fall kan det finnas förutsättningar för att överlåta rymd- föremålet till en annan verksamhetsutövare. I andra fall kan den på- gående rymdverksamheten avslutas på ett kontrollerat sätt innan beslut om återkallelse fattas, till exempel genom att verksamhets- utövaren flyttar satelliten till en annan bana närmare jorden eller återbördar satelliten till atmosfären. Dessa åtgärder måste emellertid utföras frivilligt av verksamhetsutövaren. Problematiken kring åter- kallelse av pågående rymdverksamhet finns emellertid och kan också jämställas med situationen att en verksamhetsutövare som har satelliter i omloppsbana går i konkurs. Enligt vår uppfattning torde det emellertid vara mycket sällsynt att tillsynsmyndigheten ställs inför en situation att överväga en återkallelse. De flesta verk- samhetsutövare kommer enligt vår uppfattning att vara lyhörda om en varning utfärdas, särskilt mot bakgrund av att en överträdelse av tillståndsbeslutet kan föranleda straffansvar. I de fall en varning inte leder till att de förhållanden som föranlett varningen har rättats till, får tillsynsmyndigheten överväga att ändra i tillståndsvillkoren innan en återkallelse av tillståndet aktualiseras. I de fall då en återkallelse övervägs på grund av att rymdverk- samheten är olämplig med hänsyn till säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen kan emellertid en varning inte ersätta en återkallelse, se avsnitt 9.5.3. För att und- vika sådana fall är det av väsentlig betydelse att dessa intressen upp- märksammas och värnas redan innan tillstånd ges. Med de förslag som vi har lämnat om hur Säkerhetspolisen, Försvarsmakten och ska involveras i säkerställ- andet av dessa intressen i tillståndsförfarandet, och de möjligheter dessa myndigheter har att överklaga tillståndsbeslut, menar vi att det finns goda förutsättningar för att återkallelse av tillstånd på denna grund inte ska behöva aktualiseras, se avsnitt 7.3.5 och 14.2.2. Sammanfattningsvis anser vi att utgångspunkten ska vara att en återkallelse är den ingripandeåtgärd som görs som en sista utväg då inga andra åtgärder är tillräckliga. En förutsättning för en återkallelse av ett tillstånd som omfattar en pågående verksamhet i rymden, bör emellertid vara att tillsynsmyndigheten har värderat konsekvenserna av en återkallelse, särskilt i förhållande till internationella förpliktelser, och att ansvarsfrågan för det aktuella rymdföremålet har hanterats på ett ändamålsenligt sätt. Frågan om Rymdstyrelsen bör ha möjlighet att intermistiskt åter- kalla tillstånd för rymdverksamhet eller om en annan ordning bör införas i den nya lagen behandlas i följande avsnitt. Vårt förslag: I stället för att återkalla tillståndet ska tillsynsmyn- digheten i vissa fall få meddela en skriftlig varning, om det är en tillräckligt ingripande åtgärd. Skälen för förslaget: En återkallelse av tillståndet innebär att verk- samheten måste upphöra, vilket inte alltid är den mest ändamåls- enliga lösningen för en pågående rymdverksamhet. Det kan därför antas att tillsynsmyndigheten i viss mån drar sig för att i ett första skede återkalla ett tillstånd även om en allvarlig överträdelse har skett och det därför inte är tillräckligt ingripande med en mindre ingrip- ande åtgärd, se avsnitt 9.5.4. I stället kan det i vissa fall vara lämpligt att utfärda en skriftlig varning. En förutsättning är att varningen är en tillräckligt ingripande åtgärd för den överträdelse som skett. Om tillsynsmyndigheten anser att en återkallelse av tillståndet bör ske med hänsyn till att den bedrivna rymdverksamheten är olämp- lig med hänsyn till säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen, är det emellertid inte aktuellt att ersätta återkallelsen med en varning. En varning bör inte heller vara aktuell om tillståndshavaren redan har tilldelats en varning och de förhållanden som föranlett varningen inte har rättats till. Vi anser alltså att om det finns skäl för återkallelse på grund av åsidosättande av tillståndsvillkor eller lämnande av oriktiga eller vilse- ledande uppgifter, bör tillsynsmyndigheten i stället för att återkalla tillståndet få meddela en skriftlig varning, om åtgärden är tillräckligt ingripande i förhållande till överträdelsen eller förseelsen. Vårt förslag: Om en överträdelse eller förseelse är mindre allvar- lig ska tillsynsmyndigheten få meddela en anmärkning. Skälen för förslaget: Att återkalla ett tillstånd är den mest ingrip- ande åtgärden inom tillsynsförfarandet. Om det saknas möjlighet till mildare ingripanden kan detta leda till att inget ingripande sker alls, eftersom den som utövar tillsynen inte vill vidta en alltför ingripande åtgärd vid mindre allvarliga brister. bör därför i vissa fall kunna tillgripa en mildare sanktion. Vi anser alltså att vid mindre allvarliga överträdelser eller förse- elser gällande åsidosättande av tillståndsvillkor eller lämnande av oriktiga eller vilseledande uppgifter, bör tillsynsmyndigheten kunna meddela en anmärkning. Däremot är det inte lämpligt att meddela en anmärkning om den bedrivna rymdverksamheten är olämplig med hänsyn till säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen är det inte. I dessa fall är det inte fråga om en mindre allvarlig överträdelse eller förseelse. Vårt förslag: ska få meddela att ett beslut om tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller överlåtelse av ett sådant tillstånd tills vidare inte ska gälla. Ett sådant beslut ska gälla . Behov av att stoppa ett tillståndsbeslut Rymdverksamhet kan utgöra farlig verksamhet som kan medföra allvarliga skador. En överträdelse eller en brist i verksamheten kan därmed få så stora konsekvenser för allmän och enskild säkerhet att verksamheten måste upphöra eller att en planerad verk- samhet, som har meddelats tillstånd, inte ska få genomföras. Rymd- verksamhet kan även röra känslig verksamhet utifrån säker- het och andra utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen, vilket kan medföra att en särskild händelse får till följd att verksam- heten bör avbrytas eller inte bör påbörjas. Ett exempel är att det inträffar en säkerhetspolitisk händelse, efter att ett beslut om utsändning av ett rymdföremål beviljats men innan den plane- rade utsändningen, vilket medför att det är olämpligt med hänsyn till säkerhet och andra utrikes-, säkerhets- och försvarspoli- tiska intressen att genomföra utsändningen. Mot denna bakgrund bör tillsynsmyndigheten ha möjlighet att direkt ingripa genom att stoppa tillståndsbeslutet i avvaktan på att ett mer utförligt beslutsunderlag finns att tillgå så att ett slutligt beslut kan fattas i frågan eller i väntan på att en åtgärd vidtas för att undanröja det som utlöst det tillfälliga beslutet. Exempelvis kan det finnas behov av att inhämta information eller att höra Försvars- makten, Säkerhetspolisen, eller någon annan myndighet, se avsnitt 9.3.6. En bestämmelse om tillfälligt beslut bör införas i den nya lagen I den nuvarande rymdlagen finns en bestämmelse om att tillståndet kan återkallas intermistiskt i avvaktan på att frågan om återkallelse avgörs slutligt. Mot bakgrund av att återkallelse ska vara det yttersta medlet vid ett ingripande, och utifrån det förhållandet att bestäm- melsen aldrig har tillämpats, så kan frågan ställas om en sådan ord- ning ska införas i den nya lagen. Enligt vår uppfattning är det en lämpligare ordning att ge Rymdstyrelsen en möjlighet att, i samband med att en tillsynsprövning initieras, tillfälligt besluta att ett beslut om tillstånd inte ska gälla i avvaktan på att frågan avgörs slutligt, vilken kan vara en prövning om återkallelse av tillståndet eller en annan in- gripandeåtgärd eller om tillståndet ska överlåtas till en annan verksam- hetsutövare. Ett tillfälligt beslut kommer enligt vår uppfattning främst att aktualiseras för verksamhet som ännu inte har påbörjats, till exempel innan en utsändning har skett, innan en verksamhet på en himla- kropp påbörjas eller innan ett rymdföremål återför rymdskrot till jorden. Det kan emellertid även vara fråga om ett tillfälligt beslut som avser pågående verksamhet i rymden. I dessa fall bör först ansvars- frågan för aktuellt rymdföremål hanteras på ett ändamålsenligt sätt, jfr avsnitt 9.5.2. Vi anser sammanfattningsvis att tillsynsmyndigheten ska få be- sluta att ett beslut om tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller överlåtelse av ett sådant tillstånd tills vidare inte ska gälla. Beslutet ska gälla även om det överklagas. Frågan om ett tillfälligt beslut bör kunna initieras av de myn- digheter som är samrådsmyndigheter och som också bistår Rymd- styrelsen vid tillsynen, dvs. Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och , se avsnitt 9.5.7. Frågor om överklagande av ett tillfälligt beslut behandlas i avsnitt 14.2.2 och 14.3. Vår bedömning: Det bör inte införas någon bestämmelse om sank- tionsavgift i den nya lagen. En sanktionsavgift är en ekonomisk sanktion som riktar sig mot en konstaterad överträdelse av en författningsbestämmelse. Sanktions- avgifter ingår inte i det straffrättsliga systemet. För att fastställa sanktionsavgifter används ofta schabloner. Sanktionsavgift kan åläggas både fysiska och juridiska personer och ansvaret är som huvudregel strikt, dvs. skyldighet att betala en sanktionsavgift uppkommer när en regelöverträdelse objektivt kan konstateras. Avgiften tillfaller staten. Sanktionsavgiften bör ses som ett komplement till övriga ingrip- anden och användas för att i enskilda fall kunna nyansera dem. Enligt regeringens skrivelse om tillsyn bör sanktionsavgifter endast förekomma inom speciella och klart avgränsade rättsområden där det relativt lätt kan fastställas om en överträdelse skett eller inte (skr. 2009/10:79, s. 45 ff.). Vidare bör sanktionsavgifter användas inom områden där regelöverträdelser är särskilt frekventa, (se pro- positionen om ändring i [ekonomiska sanktioner vid brott i näringsverksamhet], prop. 1981/82:142, s. 77 ff., där regeringen har lagt fram allmänna riktlinjer för hur ett sanktionsavgiftssystem bör utformas). Ett sanktionsavgiftssystem bör inte införas Inledningsvis kan konstateras att sanktionsavgifter inte är en lämplig reaktion mot statliga aktörer eftersom det är en vedertagen princip att vitesföreläggande som utgångspunkt inte ska riktas mot staten, se avsnitt 9.4.3. I nämnda avsnitt kom vi därför fram till att förelägg- anden mot statliga aktörer som utgångspunkt inte bör förenas med vite. Ytterligare en omständighet som talar emot införande av ett sank- tionsavgiftssystem är att det kan ifrågasättas om den föreslagna till- synsmyndigheten – Rymdstyrelsen – har den erforderliga kunskap som krävs för att hantera frågan om sanktionsavgift. Förfarandet är att likna vid ett domstolsförfarande och med tanke på sanktions- beslutets betydelse bör det ställas höga krav på det organ som ska besluta om sanktionsavgift när det gäller beslutsfattande, effektivitet och rättssäkerhet. Därtill kommer att det finns en straffsanktion vid överträ- delser av rymdlagen som vi föreslår ska finnas kvar, se avsnitt 9.6.1. En straffsanktion är den sanktion som, åtminstone teoretiskt, anses som mest avskräckande. Med hänsyn till detta finner vi inte att det finns något större behov av ännu en sådan ingripande och avskräck- ande sanktion som sanktionsavgiften utgör, särskilt inte med avse- ende på att regelöverträdelser på rymdområdet inte är särskilt frekventa. Härtill kommer att förekomsten av straffsanktion och sanktions- avgift i samma lagstiftning inte sällan leder till en komplex juridisk problematik avseende förbudet mot dubbelbestraffning (principen ne bis in idem). Det kan noteras att våra nordiska grannländers lag- stiftning innehåller antingen bestämmelser om straffansvar eller sank- tionsavgift. På grund av de anförda skälen är vår bedömning att det inte bör införas någon bestämmelse om sanktionsavgift i den nya lagen. 9.5.7Begäran om prövning av återkallelse, ändring av tillstånd eller tillfälligt beslut Vårt förslag: Det ska regleras i förordning att Rymdstyrelsen på begäran av Försvarsmakten, Säkerhetspolisen eller ska pröva om det finns skäl att återkalla tillstånd, ändra tillståndsvillkor eller meddela tillfälligt beslut. Skälen för förslaget: Försvarsmakten och Säkerhetspolisen är expert- myndigheter inom säkerhets- och försvarsområdet och har tillsam- mans en helhetsbild när det gäller säkerhetsläget och hotbilden mot . är expertmyndighet för krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden samt kontaktpunkt för utländska direktinvesteringar. I avsnitt 7.3.5 har vi föreslagit att Rymdstyrelsen ska samråda med dessa myndig- heter vad gäller frågor om tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller medgivande till överlåtelse av tillstånd kan vara olämpligt med hän- syn till säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- eller för- svarspolitiska intressen, eller om det bör förenas med villkor med hänsyn till dessa intressen. Vi har vidare föreslagit i avsnitt 9.3.6 att Rymdstyrelsen vid tillsynen får begära biträde av Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och . Om samrådsmyndigheterna, antingen när de bistår vid tillsynen eller på annat håll, får kännedom om förhållanden som innebär att den bedrivna rymdverksamheten är olämplig med hänsyn till säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen, är det av vikt att de kan initiera en prövning om återkallelse, ändring av tillståndet eller tillfälligt beslut. Vi föreslår därför att Försvars- makten, Säkerhetspolisen eller ska kunna begära att Rymdstyrelsen prövar om det finns skäl att åter- kalla tillstånd, ändra villkor i tillståndet eller meddela tillfälligt beslut. För det fall Rymdstyrelsen vill ta initiativ till att höra dessa myn- digheter i frågan om återkallelse, ändring av tillståndet eller tillfälligt beslut, får det ske med stöd av den bestämmelse om bistånd som vi föreslår i avsnitt 9.3.6. I avsnitt 15.5 behandlas frågan om det ska införas sekretessbryt- ande bestämmelser för Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och In- spektionen för strategiska produkter, så att myndigheterna – när det är lämpligt – kan lämna sekretessbelagda uppgifter till Rymdstyrel- sen i ärenden om återkallelse av tillstånd, ändring av tillståndsvillkor och tillfälligt beslut. I avsnitt 15.6 behandlas frågan om det ska in- föras en uppgiftsskyldighet för Rymdstyrelsen i förhållande till För- svarsmakten, Säkerhetspolisen och dukter avseende uppgifter i sådana ärenden. Vår bedömning: Det behöver inte regleras i den nya lagen att tillsynsobjektet ska få tillfälle att yttra sig innan tillsynsmyndig- heten meddelar ett tillsynsbeslut, eftersom förvaltningslagens all- männa bestämmelser om kommunikation gäller. Skälen för bedömningen: Förvaltningslagen ska tillämpas i tillsyns- myndighetens verksamhet. Denna lag innehåller grundläggande regler om handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna, men gäller bara i den utsträckning det inte finns avvikande regler i andra författningar. Det saknas emellertid en generell författningsreglering av tillsynsverksamhet. Av 25 § i förvaltningslagen framgår att innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över mate- rialet. Det behöver därför inte regleras i den nya lagen att den som tillsynen utövas mot ska få tillfälle att yttra sig innan tillsyns- myndigheten meddelar beslut om föreläggande, återkallelse eller ändring av tillstånd, anmärkning eller varning (jfr Ny dataskyddslag, prop. 2017/18:105, s. 156 f. och Brottsdatalag, prop. 2017/18:232, s. 298). Den som utsätts för ett ingripande bör även ha möjlighet att överklaga beslutet, vilket behandlas i kapitel 14. 9.6.1Överträdelser ska straffsanktioneras i den nya lagen Vår bedömning: Det bör införas en straffbestämmelse i den nya lagen. Skälen för bedömningen: Av 5 § första stycket rymdlagen framgår att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bedriver rymdverksam- het utan erforderligt tillstånd eller åsidosätter villkor som har upp- ställts som förutsättning för tillstånd, döms till böter eller fängelse i högst . I förarbetena till den nuvarande rymdlagen motiveras inte införandet av straffbestämmelsen utöver att det anges att en överträdelse av förbudet att utan tillstånd bedriva rymdverksamhet eller åsidosättande av villkoren för ett sådant tillstånd bör föranleda straffansvar och att sådant ansvar bör komma ifråga både vid upp- såtligt och oaktsamt förfarande (prop. 1981/82:226, s. 12). Som tidigare nämnts är en straffsanktion den sanktion som, åtminstone teoretiskt, anses som mest avskräckande och ingripande. Vid en jämförelse med våra nordiska grannländer, som har liknande lagstiftningstradition som , kan konstateras att de finska och danska rymdlagstiftningarna innehåller straffbestämmelser. Även om det har varit fokus på frågan om lämp- ligheten av att kriminalisera överträdelser av detta slag och om avkri- minalisering bör ske i vissa fall (se till exempel Vad bör straffas?, SOU 2013:38 och Ett effektivare brottmålsförfarande, prop. 1994/95:23, se även En bättre arbetsmiljö genom effektivare sanktioner, prop. 2012/13:143 där det föreslogs att sanktionsavgifter i stor ut- sträckning skulle ersätta straffsanktionerna på arbetsmiljöområdet för att åstadkomma ett effektivare sanktionssystem), anser vi att även den nya lagen ska innehålla en straffbestämmelse. Skäl för detta är att allvarliga överträdelser av lagen bör beivras med en sanktion som är ingripande med tanke på den betydande skada som en över- trädelse kan orsaka. Med hänsyn till att vi av skäl som anges i av- snitt 9.5.6 inte anser att sanktionsavgift är en lämplig reaktion för överträdelser av detta slag, är det vår bedömning att ett straffansvar är nödvändigt. Vårt förslag: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bedriver rymdverksamhet utan tillstånd eller åsidosätter villkor i tillstånds- beslut, ska dömas till böter eller fängelse i högst . Det ska införas en bestämmelse i om att kravet på dubbel straffbarhet inte ska gälla för brott som avses i rymd- lagen. Av 5 § andra stycket rymdlagen framgår att svensk domstol är be- hörig att döma för brott enligt lagen även om 2 kap. 2 eller 3 § inte är tillämplig och utan hinder av 2 kap. 5 a § första och andra styckena nämnda balk. I nämnda bestämmelser i brotts- balken finns krav på dubbel straffbarhet, som innebär att gärningen ska vara straffbar både i och i det land där brottet begåtts, och en reglering om principen ne bis in idem, som innebär att en tidigare lagföring i annat land hindrar en ny lagföring i för Rymdlagen innehåller alltså undantag från dessa principer. När det gäller frågan om domsrätt anfördes i förarbetena till den nuvarande rymdlagen att det var angeläget att säkerställa att den som har begått ett brott mot rymdlagen alltid kan dömas efter svensk lag och vid svensk domstol. Därför ansåg regeringen att det skulle göras ett uttryckligt undantag från de allmänna reglerna i 2 kap. brotts- balken, i likhet med vad som skett i fråga om bland annat lagen (1966:314) om kontinentalsockeln (prop. 1981/82:226, s. 26 f.). Översyn av svensk straffrättslig domsrätt Det pågår ett lagstiftningsarbete avseende en översyn av reglerna om svensk straffrättslig domsrätt i . I pro- positionen Aggressionsbrottet i svensk rätt och svensk straffrättslig doms- rätt (prop.