sou · H9B369 · 2021-08-20 00:00:00 — Exempelvis halverades antalet beviljanden av sjuk- eller aktivitetsersättning trots att olika mått på hälsa signalerade en stabil hälsoutveckling under samma period.9 7Såväl ISF som har bedömt att stora variationer i sjukfrånvarons nivå inte endast kan bero på svängningar i befolkningens hälsa; jfr exempelvis ISF, Rapport 2012:15, Stabilitet i sjukfrånvaron s. 27 och , Socialförsäkringsrapport 2014:17, Analys av sjukfrånvarons variation, Väsentliga förklaringar av upp- och nedgång , s. 8. 8Se t.ex. , Sjukfrånvaro i psykiatriska diagnoser. 9RiR 2018:9, s. 10, med vidarehänvisning till bl.a. statistik. Rätten till sjukersättning – problemanalys Dessutom har ett antal forskare analyserat hur de kraftiga sväng- ningarna i antalet som har beviljats sjukersättning eller aktivitetsersätt- ning hänger samman med förändringar av den relativa hälsan bland dem som ansöker och beviljas ersättning å enda sidan och de som inte ansöker å andra sidan.10 Forskarna konstaterar ett positivt samband mellan den relativa hälsan bland dem som beviljas ersättning och antalet som beviljas: ju fler som beviljas, desto bättre är också hälsan bland dem som beviljas ersättning i förhållande till övriga i arbetskraften. De menar att studiens resultat sammantaget tyder på att en betydande variation i inflödet till sjukersättningen kvarstår även efter beaktande av förändringar i befolkningens hälsa.11 Utredningen bedömer mot denna bakgrund att förändrade hälso- faktorer hos befolkningen i allmänhet kan antas utgöra som mest en liten del av förklaringen till den minskade beviljandegraden av sjuk- ersättning. Sjukersättningen är en medicinskt renodlad försäkring. Endast den som till följd av sjukdom har en stadigvarande nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedel och rehabiliteringsinsatser inte bedöms kunna förbättra arbetsförmågan, har rätt till sjukersättning. Det är således det medicinska tillståndet som avgör rätten till sjukersättning. Det finns dock flera sätt på vilket utvecklingen på arbetsmarknaden skulle kunna påverka beviljandegraden. En sådan faktor är situationen på arbetsmarknaden. Långvarig arbetslöshet kan sätta ner självkänsla och skapa psykiska besvär som i förlängning skulle kunna leda till en nedsatt arbetsförmåga. Därtill kan det finnas ekonomiska incitament för den som aldrig etablerat sig på arbetsmarknaden och inte är berättigad till ersättning från arbets- löshetsförsäkringens inkomstrelaterade del att ansöka om sjukersätt- ning i stället för arbetslöshetsersättning eller aktivitetsstöd. Utvecklingen på arbetsmarknaden påverkar också möjligheten för personer med en nedsatt arbetsförmåga att etablera sig på arbetsmark- naden. En nedgång på arbetsmarknaden eller förändringar i arbetets organisation eller innehåll som höjer kraven på arbetstagarnas presta- 10Johansson m fl. (2014). 11Johansson, P., Laun, L. och Laun, T. (2014), Screening stringency in the disability insurance program. Rätten till sjukersättning – problemanalys tionsförmåga innebär att det blir svårare för den som har nedsatt hälsa att försörja sig genom arbete. Det kan i sin tur leda till att fler ansöker om sjukersättning. På motsatt sätt borde en förbättrad arbetsmark- nad eller en förbättrad tillgång på arbetstillfällen som passar den som har nedsatt arbetsförmåga göra att färre ansöker om sjukersättning. I kapitel 4 redogjordes för arbetsmarknadens utveckling. Slutsatsen i detta kapitel är att arbetsmarknaden under det senaste halvseklet genomgått genomgripande förändringar. Arbetslösheten har varierat upp och ner med konjunkturen men ett tydligt nivåskifte inträffade efter 1990-talets kris. Arbetslösheten har etablerat sig på en högre nivå och kvalifikationskraven har höjt, organisationer har slimmats och det har generellt sett blivit svårare för personer med en nedsatt arbetsförmåga att få och behålla ett arbete. Om det finns ett samband mellan arbetslöshetens utveckling och beviljandegraden av antalet ansökningar om sjukersättning, borde det implicera att karaktären hos dem som ansöker om sjukersättning förändras med konjunkturen. I en högkonjunktur, då tillgången till arbete är god, borde då ansökningsbenägenheten gå ner och de som ansöker om sjukersättning kan i större utsträckning antas vara så pass sjuka att de i större utsträckning kvalificerar för sjukersättning och därmed skulle beviljandegraden öka. I en lågkonjunktur skulle ansök- ningsbenägenheten med motsvarande resonemang öka och en större andel av ansökningarna handla om fall där det inte är lika tydligt att förutsättningarna för beviljande av ersättningen är uppfyllda och beviljandegraden skulle därmed sjunka. är det likväl svårt att finna ett sam- band mellan antalet ansökningar och arbetslöshetens utveckling. Antalet ansökningar om sjukersättning har med små variationer legat kring 20 000 , som det varit en högkonjunktur som inneburit en minskad arbetslöshet och ökad sysselsättning. har, trots de små variationerna i antalet ansökningar och den gynnsamma arbetsmarknadsutvecklingen, beviljandegraden varierat kraftigt. Mellan beviljandegraden och 2019 skiljer . Att denna variation i någon större utsträckning kan förklaras av utvecklingen på arbetsmarknaden finner utredningen, mot ovanstående bakgrund, inte vara särskilt sannolikt. Rätten till sjukersättning – problemanalys 7.2.4Förändrad benägenhet att ansöka om ersättning? En stor variation i antalet beslut om beviljad sjukersättning skulle kunna förklaras av en stor variation i antalet personer som ansöker om förmånen. Även beviljandegraden kan påverkas om fler ansök- ningar innebär att en större andel av de sökande är personer vars arbetsförmåga är nedsatt i mindre grad. Även om andelen personer som fått avslag på sin ansökan om sjuk- ersättning varierar kraftigt har dock det årliga antalet ansökningar om sjukersättning varit relativt stabilt. Antal ansökningar om sjuk- ersättning uppgår till ca 20 000 . Att antalet ansökningar om sjukersättning är stabilt antyder att det inte förekommit några av- görande variationer i ansökningsbenägenheten hos befolkningen. Det är tänkbart att kompositionen av befolkningen förändras , men utredningen bedömer det som osannolikt att den ändras på ett avgörande sätt på så som från till ett annat. Eftersom med sjukskrivning historiskt ofta varit en instegsport till längre sjukfrånvaro och beviljad sjukersättning, kan det vidare tänkas att förändringar i sjukskrivningsnormer påverkar enskildas benägenhet att ansöka om sjukersättning. ISF har anfört att individens förmåga att arbeta i regel är en gradfråga snarare än en fråga om antingen fullständig friskhet eller fullständig arbetsoförmåga, varför förändringar i sjukskrivningsnormer kan tänkas påverka sjuk- frånvaronivån.12 har dock analyserat förändringarna i sjukfrån- varons nivå utan att kunna hitta belägg för vare sig stora eller snabba svängningar i individers värderingar när det gäller inställning till sjuk- skrivning. När sjukfrånvaron går ner och blir mindre vanlig och mindre belastande för berörda aktörer, i flera fall med regelföränd- ringar i samma riktning, tycks beteenden anpassas något i restriktiv riktning och människor blir mindre benägna att söka. I en trend med uppåtgående sjukfrånvaro sker det motsatta. Enligt bedömning utgör inte kontextberoende beteendeförändringar någon initierande kraft bakom trendbrott, utan snarare förstärker de redan pågående nedgångar och uppgångar.13 Mot denna bakgrund gör utredningen bedömningen att variationen i antalet beslut om beviljande av sjukersättning inte kan förklaras av 12Jfr ISF, Rapport 2012:15, Stabilitet i sjukfrånvaron, s. 32. 13Försäkringskassan, Socialförsäkringsrapport 2014:17, Analys av sjukfrånvarons variation, Väsentliga förklaringar av upp- och nedgång , s. 10. Rätten till sjukersättning – problemanalys en variation i enskildas ansökningsbenägenhet eller attityder till sjukskrivning. 7.2.5Förändringar i andra system Utformningen av andra närliggande förmåner kan påverka såväl be- nägenheten att ansöka om sjukersättning som vilka individer det är som ansöker. Förändringar i dessa system vad gäller regelverk och/ eller tillämpning kan därför ha betydelse för variationer vad gäller antalet personer som beviljas sjukersättning. Det kan till exempel handla om förändringar av grunderna för att beviljas eller behålla andra förmåner eller nivån på förmånerna i förhållande till varandra. Även politiska målsättningar att förändra antalet personer som får en viss förmån kan spela roll. Förändringar i sjukpenningens regelverk 2008 genomfördes stora förändringar i regelverken för såväl sjuk- och aktivitetsersättning som sjukpenning. Vissa större förändringar i regelverket för rätten till sjukpenning har även skett efter 2008. Arbetsmarknadsbegreppet ”arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden” var aktuellt för såväl prövningen av rätt till sjukpenning som sjukersättning . Som redogjorts för ovan gäller för sjukersättningen arbetsmarknadsbe- greppet ”förvärvsarbete” . Sjukpenningens arbetsmarknadsbegrepp, det vill säga de arbeten som den försäkrades arbetsförmåga ska jämföras i förhållande till vid prövning av rätt till sjukpenning, ändrades så att den för- säkrades arbetsförmåga skulle jämföras mot arbete på den reguljära arbetsmarknaden. återinfördes emellertid det tidigare begreppet ”sådant förvärvsarbete som är normalt före- kommande på arbetsmarknaden”. I förarbetena14 uttalades att när det gäller tolkningen av begreppet bör ledning fortfarande kunna hämtas från tidigare förarbeten och praxis. Begreppet förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbets- marknaden är avsett att omfatta en snävare del av arbetsmarknaden än begreppet förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden. 2011/12:113, s. 14 och bet. 2011/12:SfU14 s. 8. Rätten till sjukersättning – problemanalys från förarbetsuttalanden och HFD:s praxis får det nu gällande be- greppet för sjukpenning således anses vara mer generöst sett till den försäkrades perspektiv.15 Återinförandet av begreppet innebar också att äldre rättspraxis som berört betydelsen av normalt förekom- mande arbete åter är tillämpligt.16 Såväl rättsfallet HFD 2018 ref. 51 som det tidigare RÅ 2008 ref. 15 innebar bl.a. ett tydliggörande av normalt förekommande arbete utgörs av vanliga arbeten som den försäkrade trots sin sjukdom kan utföra med ringa eller inga krav på anpassning med hänsyn till hans eller hennes medicinska besvär. En sådan begränsning av anpassning fanns inte i begreppet ”den regul- jära arbetsmarknaden”. Den viktigaste förändringen för eventuell påverkan på sjukersätt- ningen och aktivitetsersättningen torde vara borttagandet av den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen. Tidsgränsen hade funnits i regel- verket och förändringen trädde i kraft . Ändringen innebär att det inte längre finns en begränsning av maximalt antal dagar en försäkrad kan få sjukpenning. Vid samma tid- punkt fasades det arbetsmarknadspolitiska programmet arbetsliv- introduktion, , ut.17 Så länge den försäkrade uppfyller kriterierna för rätt till sjukpenning – i huvudsak nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom och en sjukpenninggrundad inkomst – har han eller hon således återigen möjlighet att få sjukpenning utan någon begräsning i antal dagar med ersättning. Antalet nybeviljade sjukersättningar sjönk . I en framställan från till regeringen om ändring av regelverket för sjukersättning har myndigheten inte lyft fram avskaf- fandet av den bortre tidsgränsen som förklaring till denna minskning.18 Myndigheten anser i stället att det är de olika arbetsmarknadsbegrep- pen vid prövning av rätten till sjukpenning respektive sjukersättning som är avgörande för den nedgång som skett. I en s.k. kortanalys från 15Se HFD 2018 ref. 51 I och II. 16Framför allt RÅ 2008 ref. 15. 17Det arbetsmarknadspolitiska programmet arbetslivsintroduktion () förekom t.o.m. när den bortre tidsgränsen avskaffades i sjukförsäkringen Programmet var avsett för personer som ”utförsäkrats” från sjukförsäkringen, dvs. sådana försäkrade som hade fått sjukpenning , för avskaffandet pågick i längst och innefattade individuellt anpassade arbets- marknadspolitiska insatser för den som behövde förbereda sig för ett arbete eller för ett annat arbetsmarknadspolitiskt program. fick deltagaren aktivitetsstöd eller utveck- lingsersättning och dennes SGI var vilande. 18Försäkringskassan (2017), skrivelse till regeringen, Framställning om ändring i socialförsäk- ringsbalken. Rätten till sjukersättning – problemanalys konstateras bl.a. att en lägre grad av nybeviljade sjukersättningar ger fler långa sjukfall.19 nybeviljades exempelvis 9 000 personer sjukersättning, vilket, jämfört med tidigare innebär att fler personer i stället kvarstår i långa sjukskrivningar. Den motsatta korrelationen – att avskaffandet av den bortre tids- gränsen och fler långa sjukfall skulle påverka variationen i sjukersätt- ningen – berördes inte i denna analys. anser emellertid att det är sannolikt att även avskaf- fandet av den bortre tidsgränsen har haft betydelse för de senaste årens nedgång i beviljandet av sjukersättning.20 Resultaten av Riksrevisio- nens granskning visar att avskaffandet av den bortre tidsgränsen san- nolikt haft en negativ inverkan på benägenhet att utreda den sjukskrivnes rätt till sjukersättning. Den tydliga ökningen i direkt anslutning till borttagandet av tidsgränsen talar enligt Riks- revisionen för detta, liksom att de utredningar hos som har ersatt den bortre tidsgränsen inte alls genomförs i den ut- sträckning som kan förväntas. granskade bl.a. i vilken utsträckning sjukskrivna övergått till sjuk- eller aktivitetsersättning. Sannolikheten att man som sjukskriven ska ha övergått till sjuk- eller aktivitetsersättning vid olika sjukskrivningstider, under förutsättning att man inte avbrutit sjukskrivningen av någon annan anledning, var genomgående högre bland dem som påbörjade en sjukskrivning då en bortre tidsgräns fortfarande fanns för sjukpenningen. En skillnad uppstod , och förstärktes därefter ända 915, då sannolikheten att övergå ökade kraftigt bland de personer som var sjukskrivna –2013. sjukskriv- ning var sannolikheten att ha övergått till sjuk- eller aktivitetsersätt- ning nästan dubbelt så hög, 23 jämfört , för sjuk- skrivna som omfattades av den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen.21 Utredningen kan konstatera att den bortre tidsgränsen avseende sjukpenning har viss betydelse även för frågan om utvecklingen av sjukersättningen. Ett samband är det mellan sjukersättningen och de långa sjukfallen; variationerna i nybeviljandet av sjukersättning (i syn- nerhet minskningen) har inneburit en ökning av personer som är kvar i långvariga sjukskrivningar, se vidare avsnitt 7.3 om konsekvenserna 19Försäkringskassan, Korta analyser 2017:2: Fler individer fast i långa sjukskrivningar. 21RiR 2018:9 s. 44–45. Rätten till sjukersättning – problemanalys av nuvarande regelverk, arbetsmarknadsbegreppet och dess tillämp- ning. Vad gäller huruvida ökningen av de långa sjukfallen och bort- tagandet av den bortre tidsgränsen för sjukpenningen har påverkat variationen i sjukersättningen, finns enligt även ett sådant samband. Sannolikheten för en långtidssjukskriven att ha gått över till sjuk- eller aktivitetsersättning var högre när en bortre tids- gränsen fortfarande fanns kvar. Detta ger dock inte någon förklaring till varför variationerna i beviljandegraden för sjukersättning inled- des . Frågor om hur incitamentsstrukturer påverkar flödet mellan arbets- löshetsförsäkringen och socialförsäkringen brukar i första hand disku- teras när det gäller förhållandet mellan arbetslöshetsförsäkringen och sjukpenning. Det kan till exempel handla om en situation där en person som har rätt till arbetslöshetsersättning kan ha driv- krafter för att i stället ansöka om sjukpenning t.ex. för att undvika att ersättningsdagarna i arbetslöshetsförsäkringen ska ta slut, eller om det är mer ekonomiskt fördelaktigt att ha den ena formen av ersätt- ning.22 Vad gäller samspelet mellan arbetslöshetsförsäkringen och sjukersättning är den inte studerad i lika stor utsträckning. Det bör emellertid t.ex. kunna finnas ekonomiska incitament för den som aldrig etablerat sig på arbetsmarknaden och därmed inte är berättigad till ersättning från arbetslöshetsförsäkringens inkomstrelaterade del att ansöka om sjukersättning. ISF har analyserat stabiliteten vad avser beviljandet av sjukpenning och sjukersättning, med bakgrund i hur sjukfrånvarons utveckling har sett ut historiskt och hur olika politikreformer och vissa andra faktorer kan påverka detta.23 Ersättningsvillkoren i sjuk- och arbets- löshetsförsäkringen skiljer sig åt i flera avseenden, bland annat i kvali- ficeringsvillkoren och hur den ersättningsgrundande inkomsten be- räknas. De kollektivavtalade kompletterande ersättningarna är på mer generösa i sjukförsäkringen än i arbetslöshetsförsäk- ringen, vilket kan ge incitament för individen att söka sig till sjuk- försäkringen. Andra incitament kan enligt ISF:s granskning bestå i 22Se t.ex. SOU 2020:37, s. 656. 23ISF rapport 2012:15. Rätten till sjukersättning – problemanalys mer trygghetsrelaterade överväganden, som att inte behöva lämna in regelbundna rapporter om sökta arbeten för att ha rätt till ersättning. Det finns även visst empiriskt stöd för samspelseffekter mellan sjuk- försäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. Däremot saknas enligt ISF motsvarande angivet stöd för samspelseffekter mellan arbetslös- hetsförsäkringen och sjukersättningen och här verkar forskning saknas. och (2009) visar att en sänkning av sjukpenningtaket för arbetslösa ledde till färre sjukskrivna arbetslösa. En annan möjlig faktor är hur Arbetsförmedlingen har förändrat sitt arbete och hur myndigheten bedömer enskilda personers ”anställ- ningsbarhet”. Till skillnad från utgår Arbetsför- medlingen inte från det i sjukförsäkringen angivna begreppet arbets- förmåga. Detta innebär emellertid inte att Arbetsförmedlingens bedömning inte har betydelse för bedömning av den försäkrades arbetsförmåga; har betonat att en utredning från Arbetsförmedlingen som utgångspunkt bör kunna vara vägledande även vid den bedöm- ning av arbetsförmågan som ska göras av Försäkringskassan.24 Att en arbetsförmågeutredning bör kunna vara vägledande sägs alltså vara en följd av att Arbetsförmedlingens bedömningar ska kunna beaktas av . Förändringar i såväl arbetslöshetsförsäkringen som i arbetsmarknadspolitiken kan därmed påverka sjukpenning- nivåerna. Sammantaget bör förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen ha haft mycket begränsad påverkan på variationerna i sjuk- och aktivi- tetsersättning, i vart fall saknas stöd i forskningen för någon upp- enbar sådan påverkan. Korrelationen torde vara större mellan arbets- löshetsförsäkringen och sjukpenningen, då dessa försäkringar till skill- nad från sjukersättningen utgör omställningsförsäkringar. Även utformningen av andra trygghetssystem såsom pensionssyste- met, kan påverka användandet av sjukförsäkringen i fråga om sjuk- ersättning. Studier som analyserat utträdet från arbetsmarknaden finner att möjligheterna till sjukpenning eller sjukersättning, och hur 24Se HFD 2018 ref. 51, HFD 2019 ref. 48 och HFD 2012 not. Kammarrätten i förtydligade i dom i mål nr 1501-19 att det i detta sammanhang inte ska göras någon skillnad mellan begreppen ”utredning” och ”bedömning”. Rätten till sjukersättning – problemanalys generösa dessa system är, påverkar när och hur man väljer att lämna arbetskraften.25 Det är möjligt att skärpta krav för beviljandet av sjuk- penning och sjukersättning påverkar utträdet från arbetslivet genom avtals- och/eller ålderspension. Sjukförsäkringens samspelseffekter med andra trygghetssystem är dock mindre undersökta. Inspektionen för socialförsäkringen undersökte 2014 förändringar i utträde från arbetslivet för 60–64-åringar –2010, då en striktare tillämpning och skärpta sjukförsäkringsregler infördes. Ett resultat var att 60–64-åringar med en jämförbar sjukskrivningshistorik hade en högre och ökande risk att ha sin huvudsakliga inkomst från ålders- pensionssystemet 2008–2010 jämfört med . Det tidiga utträdet från arbetsmarknaden bland 60–64-åringar kan enligt ISF ha sin för- i åtstramningarna som skett inom sjukförsäkringen. ISF analyserade vidare bland annat olika yrkesgruppers utträde från arbetsmarknaden och anförde då att sjukförsäkringen är en vanlig utträdesväg från arbetslivet. Under vissa perioder minskar dock andelen personer som har sjukförmåner som främsta inkomst vid utträdet, medan andelen som har arbetslöshetsersättning som ut- trädesväg ökar. Det tyder enligt ISF på att samspelet mellan dessa förmåner bidrar till vilken utträdesväg som en enskild individ tar. ISF menar att tillämpningen av regelverket inom sjukförsäkringen kan ha betydelse för om personerna lämnar arbetslivet permanent eller inte. För ytterligare resonemang om pensionssystemet och äldre försäkrade, se avsnitt 7.4. 7.2.6Förändringar av rättsliga förutsättningar – regelförändringar och rättspraxis i skärpande riktning? Av redogörelse kan konstateras att regelverket för rätt till sjukersättning inte har förändrats i någon väsentlig del sedan de stora regelförändringarna infördes . En ny åldersgrupp som kan beviljas sjukersättning är personer . Dessa reg- ler innebär dock inte att regelverket avseende bedömningen av rätten till ersättning har förändrats. Förändringar i lagstiftningen kan således avfärdas som förklaringsmodell till instabiliteten i tillämpningen. I avsnitt 5.2.2 redogörs för rättspraxis från Högsta förvaltnings- domstolen i fråga om avgöranden gällande sjuk- och aktivitetsersätt- 25Inspektionen för socialförsäkringen, Stabilitet i sjukfrånvaron, rapport 2012:15, med hän- visning till , 2003, 2004. Rätten till sjukersättning – problemanalys ningen sedan regeländringarna 2008. Av HFD:s generella uttalanden i dessa avgöranden, samt i viss del av utgången i målen, kan konsta- teras att HFD har preciserat flera av de begrepp som är aktuella för tillämpningen av regelverket och uttalat bl.a. vilka faktorer som ska beaktas vid bedömningen av rätten till sjukersättning. En generell slutsats som kan dras från dessa avgöranden är enligt utredningen att HFD:s klargörande uttalanden innebär förskjutningar i en för de försäkrade mer generös riktning. Som exempel på detta kan nämnas rättsfallen HFD 2011 ref. 63 I–III, där HFD klargjorde att varak- tighetsbegreppet för sjukersättningen inte innebar en ”permanent” eller livslång nedsättning av arbetsförmågan, och inte heller ett krav på nedsättning fram till pensionsålder. I målen betonade HFD även att arbetsförmågan ska följas upp . Vidare slog HFD fast att några rehabiliteringsåtgärder inte behöver ha prövats eller ut- tömts i praktiken för att sådana åtgärder ska kunna bedömas vara uttömda och att det alltså inte är möjligt att ställa upp krav på att åtgärder har prövats i praktiken. Avgörandet HFD 2013 ref. 44 klargör vissa begränsningar i de försäkrades skyldigheter att delta i rehabiliteringsåtgärder innan sjuk- ersättning kan beviljas. I målet ansågs den försäkrade ha haft giltig anledning att vägra att genomgå en medicinsk rehabiliteringsåtgärd i form av en operation. Trots att denna operation bedömdes kunna för- bättra den försäkrades arbetsförmåga slog HFD fast att en försäkrad ändå kan vägra att underkasta sig en sådan rehabiliteringsåtgärd. En försäkrad kan således ha giltig anledning att vägra att delta i medi- cinsk rehabilitering och ändå ha rätt till sjukersättning. Utgångs- punkten är enligt domen att den försäkrades ställningstagande som huvudregel bör godtas. Genom avgörandet HFD 2013 ref. 60 klargjordes att även andra faktorer bortom de rent medicinska kan beaktas vid bedömningen av om arbetsförmågan kan anses stadigvarande nedsatt, såsom tidigare perioder under vilka den försäkrade bedömts vara arbetsoförmögen liksom sådana perioders varaktighet och oförmågans orsak. Även Arbetsförmedlingens bedömning ska beaktas vid bedömningen.