sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Det finns ingen särskild kapacitetsbegränsning i tjänsten Mina meddelanden som begränsar antalet meddelanden som kan skickas eller antalet användare. Det finns däremot en teknisk begränsning för meddelandets storlek om . Det innebär att de flesta hand- lingar, även med många sidor, ryms i meddelandet. Som exempel kan nämnas att betänkande ena del (del 1, kapitel 1–7, SOU 2013:17) ligger strax under denna gräns och har över 300 sidor text. Formatet i meddelandet kan vara fritext eller bifogade filer, t.ex. PDF. Om den bifogade filen innehåller bilder innebär däremot en begränsning. Det innebär att t.ex. stora förundersökningsprotokoll med många bilder inte kan skickas direkt i tjänsten. Däremot kan en länk bifogas i meddelandet så att användaren kan ladda ned ytterligare filer på en säker webbplats. På så sätt innebär inte den tekniska begränsningen i tjänsten något hinder för att skicka stora filer om den avsändande myndigheten också kan tillhandahålla filerna på t.ex. en säker webbplats. Domstols- verket har t.ex. en sådan tjänst som används för e-post så att dom- stolarna kan skicka stora filer digitalt på ett säkert sätt. Den digitala brevlådan är kostnadsfri för användarna. Den som skickar meddelanden kan beroende på lösning behöva betala en mindre avgift när meddelandet skickas. I jämförelse med brev och porto är denna kostnad dock obetydlig. Den digitala infrastrukturen av Mina meddelanden är författnings- reglerad i förordningen (2018:357) om myndighetsgemensam infra- struktur för säkra elektroniska försändelser. Av betydelse är också EU:s dataskyddsförordning, lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning och förordningen (2018:219) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskydds- förordning. Det behöver övervägas vilka krav som ställs på myndigheter och domstolar att skicka eller hålla handlingar tillgängliga digitalt. finns inga sådana bestämmelser. Utredningen om effektiv styrning av nationella digitala tjänster har dock tydliggjort behovet av digital utveckling och krav på digital myndighetspost (se SOU 2017:23 och SOU 2017:114). I används en modell där ansvaret ligger hos medbor- garna att vara digitalt ansluta. Anslutningsgraden i ligger på . För motsvarande tjänst i , Mina meddelan- den, ligger anslutningen på av hela befolkningen. I är den digitala anslutningen till skillnad från helt frivillig. Underlaget i att ansluta till tjänsten Mina meddelan- den har bedömts ligga på cirka 5–6 miljoner personer. Befolkningen med en ålder är cirka 6 miljoner. Den nuvarande anslutningsgraden till Mina meddelanden utgör således av den kretsen. Som en jämförelse kan nämnas att (företaget bakom bl.a. BankID) har beräknat att cirka 8 mil- joner privatpersoner har ett BankID vilket motsvarar av befolkningen . Enligt om ska alla danska medbor- gare med hemvist i och som har ett danskt personnummer (CPR-nummer) och är ta emot handlingar från myndig- heter på ett digitalt och elektroniskt sätt. Det finns vissa undantag från denna skyldighet, t.ex. om den enskilde har funktionshinder, är hemlös eller saknar praktiska möjligheter att ta emot digital post. En sådan process hanteras efter en särskild ansökan. För att ta emot hand- lingar används tjänsterna e-boks.dk eller (borger.dk). En handling som skickas med det digitala sättet har samma rätts- verkan som om handlingen hade skickats per ordinär post. Det inne- bär inte att den enskilde utan vidare anses delgiven en handling men myndigheterna kan fullgöra sin skyldighet att expediera handlingar på det sättet. Det finns också möjlighet till tvåvägskommunikation vilket innebär att mottagaren kan svara, t.ex. för att bekräfta delgivning. Det innebär att enklare delgivningsärenden kan ske på ett snabbt, säkert och resurseffektivt sätt. De danska domstolarna använder, vid sidan av säker e-post, digital post för delgivning. I tvistemål används också en särskild portal (minretssag.dk) för parterna att följa sitt ärende. Rättsväsendet och många andra offentliga aktörer i saknar än så länge förmågan att använda tjänsten Mina meddelanden i brott- målsprocessen. har dock anslutit sig till tjänsten. Den används endast för meddelanden till målsäganden i vissa fall. Genom anslutningen finns det förutsätt- ningar för myndigheten att agera förmedlare av digital post via Mina meddelanden för och räkning. Det pågår också ett arbete inom för att kunna använda tjänsten Mina Meddelanden också mot misstänkta. är cirka 180 offentliga aktörer ansluta till tjänsten, däribland länsstyrelser och kommuner. Av de statliga myndigheter som är ansluta kan bl.a. nämnas , , , , , Lantmäteriet, Migrations- verket, , , och . En anslutning innebär inte att myndigheten faktiskt skickar alla former av meddelanden i tjänsten. Med flera användningsområden för Mina meddelanden, t.ex. del- givning, ökar också förutsättningarna och incitamenten för myndig- heter att ansluta sig vilket i sin tur ger upphov till ett ökat underlag för flera medborgare att ansluta sig. har tjänsten ett till- räckligt stort underlag som motiverar att anpassa delgivningslagstift- ningen. Det är därför angeläget att tjänsten Mina meddelanden ska kunna användas. E-post som alternativ till en ny reform Ett alternativ till en reform som bygger på en viss teknisk plattform eller infrastruktur hade kunnat vara att utveckla möjligheterna till e-post vid förenklad delgivning. E-post är en vedertagen och allmänt spritt sätt att kommunicera elektroniskt. Enligt används e-post av av de som använder internet (se : Svenskarna och internet – 2018). E-post har därför i sig goda förutsättningar att fungera som ett allmänt sätt att kommu- nicera och för att ta emot delgivningshandlingar. Rent tekniskt sett har e-post säkerhetsmässiga brister om inte andra åtgärder vidtas för att tillgodose nödvändiga säkerhetskrav. Det finns t.ex. ingen självständig ordning för att skicka säker e-post. Protokollet bygger på att meddelandet skickas i klartext. Det krävs då certifikat eller andra tredjepartslösningar för att åstadkomma en tillräckligt säker kommunikation. Det finns därför invändningar när det rör e-post av nivån av konfidentialitet, riktighet och tillgänglighet. Med det sagt innebär det inte att säker e-post inte går att uppnå för att kommunicera säkert men det kräver också andra tekniska lösningar vid sidan av själva e-postsystemet. I delgivningssammanhang, framför allt vid förenklad delgivning, kan det av naturliga skäl vara problematiskt att använda en e-post- adress i ett ärende om delgivningsmottagren endast i ett annat tidi- gare ärende anvisat den adressen. En e-postadress kan vara inaktuell eller obevakad. För att använda e-post krävs det därför att delgivningsmottagaren aktivt anvisat den adressen. En e-postadress kan inte som en postadress eller en personlig digital brevlåda anses vara känd och faller därför inte på samma sätt in under begreppet senast kända adress. Det sagda innebär att det är svårt att se en reform av delgivningsreglerna när det gäller e-post eller en utveckling av för- enklad delgivning som i större utsträckning förlitar sig på endast e-post. Som systemet är uppbyggt grundar sig användandet av e-post vid delgivning på att den avsändande myndigheten försäkrat sig om att e-postadressen är aktuell t.ex. genom att delgivningsmottagaren anvisat eller använt adressen i delgivningsärendet. Det framstår inte som en rimlig åtgärd att t.ex. skapa ett centralt register med privat- personers e-postadresser i syfte att använda för delgivning . Det sagda innebär att de nuvarande delgivningsbestämmelserna i till- räcklig utsträckning tillgodoser behovet av att använda e-post vid t.ex. förenklad delgivning. Senast kända adress vid användning av Mina meddelanden Vid förenklad delgivning ska enligt 23 § delgivningslagen delgivnings- handlingen och kontrollmeddelandet skickas till delgivningsmotta- garens senast kända adress. Det är tydligt att bestämmelsen tar utgångs- punkt i fysiska postadresser. Med senast kända adress menas t.ex. den adress eller det tillväga- gångssätt som delgivningsmottagaren har anvisat i kommunikation med myndigheten. Om delgivningsmottagaren inte anvisat någon särskild adress menas i stället den adress delgivningsmottagaren senast har använt i ärendet med myndigheten. Om t.ex. delgivningsmot- tagaren anvisat eller använt e-post i kommunikation med myndig- heten kan det finns förutsättningar att använda e-post för förenklad delgivning till delgivningsmottagaren. I annat fall är myndigheten beroende av en direktkontakt med delgivningsmottagaren som t.ex. kan hänvisa eller bekräfta användandet av en viss e-postadress eller annat kommunikationssätt. De nuvarande bestämmelserna gör det i praktiken inte möjligt att använda förenklad delgivning med t.ex. tjänsten Mina meddelanden eftersom delgivningsmottagaren inte kan kommunicera med myn- digheten med hjälp av tjänsten. Det framstår inte heller som troligt att delgivningsmottagaren aktivt hänvisar myndigheten till att använda tjänsten. Tjänsten Mina meddelanden är uppbyggt på ett annat sätt än en anvisning i varje enskilt fall att ta emot meddelanden. En anslutning till tjänsten innebär att användaren generellt godtar att ta emot elek- troniska försändelser. Användaren får särskilt godkänna att ta emot försändelser från myndigheter på elektronisk väg. Användaren kan också aktivt välja bort vissa avsändare från att skicka försändelser. Godkännandet lämnas i förhållande till tjänsten snarare än till varje enskild avsändare. En reform som bygger på att Mina meddelanden ska kunna användas vid förenklad delgivning måste därför utformas på ett annat sätt än den nuvarande konstruktionen om delgivningsmottagarens senast kända adress för att möjliggöra att tjänsten i praktiken ska kunna användas för förenklad delgivning. Mina meddelanden kan användas för vanlig delgivning Av 17 § delgivningslagen följer att myndighet vid vanlig delgivning får skicka handlingen på elektronisk väg. Det krävs dock att myn- digheten gör en lämplighetsbedömning när en handling skickas elek- troniskt (se prop. 2009/10:237 s. 121–122). Som tjänsten Mina med- delanden är uppbyggd är det dock svårt att se samma risker som meddelanden som skickas med t.ex. e-post eller sms. Det bedöms därför inte finnas något hinder att skicka delgivningshandlingar med tjänsten Mina meddelanden för att åstadkomma vanlig delgivning. Det kan dock finns andra bestämmelser som hindrar en myndighet att lämna ut personutgifter elektroniskt om det är olämpligt (jfr bl.a. 16 § första stycket domstolsdatalagen [2015:728] och 2 kap. 12 § första stycket lagen [2018:1693] om polisens behandling av person- uppgifter inom brottsdatalagens område). Enligt utredningens be- dömning är det dock svårt att se hinder mot att i stor utsträckning kunna skicka handlingar på elektronisk väg med Mina meddelanden. Det är i första hand i situationer där uppgifter av mycket integri- tetskänsligt slag som dessa inte bör skickas elektroniskt. En expedier- ing per post innebär dock inte att risken för spridning undanröjs om risken ligger i att mottagaren sedan kan sprida uppgifterna. Det bör därför sällan finnas invändningar av lämplighetsskäl att överväga post framför expedieringen med Mina meddelanden. Delgivning ska enligt 18 § delgivningslagen anses ha skett när del- givningsmottagaren har tagit emot handlingen. Som tjänsten är upp- byggd kan den avsändande myndigheten inte ta del av informa- tion som avslöjar i vilken utsträckning delgivningsmottagaren kon- trollerat sin digitala brevlåda och faktiskt tagit del av handlingen. Det krävs därför ett aktivt svar från delgivningsmottagaren. Som tjänsten är uppbyggd går det inte att svara på försändelsen. Det krävs därför att delgivningsmottagaren bekräftar mottagandet på annat sätt, t.ex. genom en webblänk i meddelandet eller annan kontakt med avsändaren. Det bedöms att tjänsten Mina meddelanden kan an- vändas för vanlig delgivning. Någon reform behövs därför inte när det gäller vanlig delgivning. I stället finns det behov av en teknisk utveck- ling av tjänsten för att det framöver ska vara lättare att använda vanlig delgivning utan att mottagaren ska behöva bekräfta mottagandet utanför själva tjänsten. Användandet av vanlig delgivning innebär att delgivningsmotta- garen med vanlig delgivning kan delges information om att förenklad delgivning kan komma att användas i målet eller ärendet. Det inne- bär att förenklad delgivning kan initieras utan någon annan kontakt än genom tjänsten Mina meddelanden om delgivningsmottagaren bekräftar mottagandet av informationen om förenklad delgivning via webblänk eller på annat sätt. Det innebär också att myndigheten genom Mina meddelanden kan delge delgivningsmottagaren information om förenklad delgiv- ning med vanlig delgivning och på det sättet framöver använda för- enklad delgivning i den kanalen. Förslaget är utformat för att möjliggöra att delgivningshandlingar vid förenklad delgivning ska kunna skickas på elektronisk väg med en infrastruktur för säkra elektroniska försändelser. Som förebild för en sådan infrastruktur står den myndighets- gemensamma infrastrukturen för säkra elektroniska försändelser (Mina meddelanden) enligt förordningen (2018:357) om myndighets- gemensam infrastruktur för säkra elektroniska försändelser. Med beak- tande av att infrastrukturen endast är reglerad på förordningsnivå är det mindre lämpligt att hänvisa till den i lag. Även om förslaget i första hand är utformat med avseende på just den infrastrukturen kan tek- nikutvecklingen och andra reformer inom den statliga förvaltningen framöver erbjuda andra tekniska alternativ. Det finns också förslag som ännu inte har genomförts om att reglera infrastrukturen på lag- nivå. Det innebär att det inte finns några hinder mot att använda andra tekniska tjänster för förenklad delgivning som uppfyller kraven enligt förslaget. Som en förutsättning för att de nya bestämmelserna ska vara till- lämpliga är att infrastrukturen ska vara allmän. Med allmän infrastruk- tur menas i det här avseendet en tjänst till enskilda som tillhandahålls av staten, t.ex. en myndighet under eller regeringen. Det finns dock inget hinder mot att andra myndigheter, t.ex. kommunala organ, använder tjänsten för delgivning till enskilda. Det föreslås att regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka infrastruk- turer som får användas. Det föreslås därför också att en hänvisning till tjänsten Mina meddelanden tas in i delgivningsförordningen. En förutsättning för att förenklad delgivning ska kunna användas är precis som tidigare att delgivningsmottagaren fått information av myndigheten om att delgivningssättet kan komma att användas (se bl.a. 24 § delgivningslagen och 33 kap. 6 § ). Det krävs dock inte att myndigheten närmare redogör för hur förenklad delgivning kommer att gå till i just det aktuella delgivningsärendet. Det ska dock upplysas att delgivningshandlingar också kan sändas till tjänsten Mina meddelanden. Enligt 23 § första stycket delgivningslagen skickas handlingen till delgivningsmottagarens senast kända adress eller till folkbokförings- adressen enligt 23 § andra stycket om det inte är samma adress. Som förslaget är utformat får handlingen skickas till en infrastruktur för säkra elektroniska försändelser om delgivningsmottagaren är ansluten till den och inte har motsatt sig sättet att ta emot handlingar. Det innebär att handlingen kan skickas med en allmän infrastruktur även om delgivningsmottagaren i och för sig har en känd adress eller en folkbokföringsadress och som har använts tidigare i delgivningsären- det. En förutsättning är att delgivningsmottagaren är ansluten till infrastrukturen. Det sagda innebär att Mina meddelanden blir ett primärt kommunikationssätt för förenklad delgivning. När det t.ex. gäller Mina meddelanden kan den myndighet som är ansluten enligt 4 § förordningen (2018:357) om myndighetsgemen- sam infrastruktur för säkra elektroniska försändelser kontrollera om delgivningsmottagaren är ansluten. På samma sätt kan delgivnings- mottagaren i tjänsten Mina Meddelanden hindra vissa myndigheter från att skicka handlingar i infrastrukturen. Om delgivningsmottagaren i delgivningsärendet motsatt sig att handlingar skickas genom infrastrukturen får förenklad delgivning inte ske på det sättet. På samma sätt gäller om delgivningsmottagaren spärrat avsändaren i själva tjänsten. Det krävs däremot inte att delgiv- ningsmottagaren aktivt lämnat sitt medgivande till myndigheten för att handlingar ska kunna skickas i infrastrukturen. Genom att del- givningsmottagaren anslutit sig till tjänsten och fått information om förenklad delgivning får han eller hon anses ha fått den information som krävs för att också vara beredd att ta emot handlingar genom förenklad delgivning i infrastrukturen. Om delgivningsmottagaren under delgivningsärendets gång mot- sätter sig att myndigheten använder den allmänna infrastrukturen finns det inget hinder mot att myndigheten återgår till att använda förenklad delgivning genom att sända handlingarna till delgivnings- mottagarens senast kända adress eller folkbokföringsadress eller på något alternativt digitalt sätt. Av 4 § första stycket delgivningslagen följer att delgivningssätt ska väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. Av bestämmelsens andra stycke framgår att delgivning inte får ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet. Ett exempel i detta sammanhang på ett olämpligt förfarande är när den avsändande myn- digheten om vart annat och växlande skickar handlingar i infrastruk- turen och på annat sätt t.ex. till den senast kända adressen utan det är sakligt motiverat. Det kan dock vara motiverat när det finns tek- niska eller legala begränsningar att skicka information endast på det ena eller det andra sättet. Det kan också vara motiverat när växlandet sker på grund av förhållanden som påverkas av delgivningsmottagaren, t.ex. om denne avregistrerar sig från tjänsten och återansluter sig . Förenklad delgivning har enligt 26 § delgivningslagen skett när har förflutit från det att handlingen skickades, om det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att hand- lingen kommit fram . Med begreppet i detta sam- manhang menas att handlingen har nått delgivningsmottagarens digi- tala brevlåda hos brevlådeoperatören. När det gäller tjänsten Mina meddelanden kan den avsändande myndigheten se om handlingen nått brevlådan men inte om delgivningsmottagaren läst eller tagit del av den. När det gäller förenklad delgivning räcker det alltså med att handlingen kommit fram till den digitala brevlådan hos brevlåde- operatören. 4.4.4Delgivningstiden bör inte förkortas vid förenklad delgivning Bedömning: Tidsåtgången från det att handlingen skickades med förenklad delgivning till delgivningstidpunkten bör inte förkortas. Av 26 § delgivningslagen följer bl.a. att förenklad delgivning har skett när har förflutit från det att handlingen skickades. Det har övervägts om ska förkortas för att göra förenklad delgivning till ett snabbare delgivningsförfarande. I sitt remiss- yttrande över promemorian En snabbare lagföring – Försöksprojekt med ett snabbförfarande i brottmål (Ds 2017:36) föreslog JO att fristen skulle kunna förkortas till inom ramen för försöks- verksamheten (se R 92–2017). I ett tidigare lagstiftningsärende har det ansetts att en frist om är alltför och att det knappast är av värde att förkorta tiden till någonting mellan en och (prop. 1994/95:188 s. 19). Regeringen har i senare samman- hang anfört att en markant förkortning av tidsfristen då parter anses delgivna vid förenklad delgivning bör anstå till dess elektronisk kom- munikation används i större utsträckning mellan myndigheter och parter. Regeringen bedömde för lagstiftningsärendet att en frist framstod som väl avvägd (se prop. 2009/10:237 s. 139–140). Delgivningsfristen bygger på att det är rimligt att kräva att personer kontrollerar sin post åtminstone . Postgången gör också att det dröjer innan meddelandet kommer fram. Utvecklingen tycks inte heller innebära att postgången blir mer tillförlitlig eller snabbare. Det pågår överväganden att testa och utvärdera nya sätt att distribuera post, t.ex. utdelning varannan vardag i stället för . Det innebär att en reform som kortar ner delgivningstiden till mot den bakgrunden inte framstår som rimlig. Vid elektronisk kommunikation kommer meddelandet fram i prin- cip direkt och det är normalt att personer kontrollerar sina digitala meddelanden relativt ofta. Mottagandet av meddelanden är inte heller bundet till var mottagaren befinner sig, t.ex. på resa eller tillfällig ort. Det innebär att samma hänsynstagande som för vanlig post inte be- höver göras. En delgivningstid framstår som en omoti- verat lång fördröjning för digitala meddelanden. Därutöver tillkommer tid för ev. rådrum. Det skulle visserligen vara möjligt att ha två olika delgivningstider beroende på medium, t.ex. för digital kommunikation och som tidigare för postgång. En nackdel skulle kunna vara att det skapar en del tillämpningsproblem inte minst för delgivnings- mottagarna som får ett mer komplext delgivningssystem att förhålla sig det. Ett annat bärande argument mot en sådan lösning är också att det skapar incitament mot att ansluta sig till digitala tjänster efter- som det blir tydligt att personer som gör det blir missgynnade i för- hållande till de som inte gör det. En sådan ordning skulle motverka en utveckling av ett ökat användande av digital kommunikation. Del- givningssystemet och dess tillämpning bygger fortfarande på, trots de tekniska framsteg och samhällets digitalisering i övrigt, att hand- lingar i stor utsträckning skickas med post. Vi lever sett ur delgiv- ningssynpunkt fortfarande i en blandad analog och digital värld. Mycket talar därför för att det inte bör övervägas en ändring av delgivningstiden för förenklad delgivning. En utgångspunkt för att överväga en reform bör vara att använ- dandet av t.ex. digital post i princip är obligatoriskt enligt den danska modellen eller att tekniken på frivillig väg blivit så etablerad att den framstår som en huvudregel. Det krävs då att det finns krav på det allmänna att kunna kommunicera digitalt. Frågan bör övervägas. Det framstår som rimligt att en delgivningsfrist om bör kunna övervägas när i vart fall den övervägande majoriteten av handlingarna skickas elektroniskt. Det lämnas därför inget förslag nu om en förkortad delgivningsfrist för förenklad delgivning. Bedömning: Förlängningen av tidsfristen för förenklad delgiv- ning i brottmål bedöms få positiva konsekvenser för de allmänna domstolarna. och övriga myndigheter bör se över rutinerna för dokumentation av adress- och kontaktupp- gifter i brottmålsprocessen. Slopat kontrollmeddelande vid elektronisk kommunikation bedöms underlätta den administrativa hanteringen hos myndig- heterna. Anpassningen av bestämmelserna om förenklad delgivning till elektroniska kommunikationssätt bedöms få positiva konsekvenser för rättsväsendet och den övriga förvaltningen i stat och kommun. Fördelarna av reformen är i stor utsträckning beroende av den tekniska anpassning och utveckling som sker av det allmänna. Positiva effekter för de allmänna domstolarna att i större utsträckning kunna använda förenklad delgivning i brottmål Förlängningen av tidsfristen för förenklad delgivning i brottmål i avsnitt 4.3.2 bedöms få positiva effekter för domstolarna eftersom förenklad delgivning kan användas i större utsträckning i brottmål. Förenklad delgivning är mer resursbesparande för domstolarna efter- som det inte kräver någon administration när det gäller att t.ex. bevaka bekräftelse på mottagen delgivning. Delgivningssättet riktar sig också mot en krets som i många fall har ett bristande intresse av att låta sig delges.