sou · H9B321 · 2021-03-31 00:00:00 — I stället ska slutsat- ser om bästa tillgängliga teknik och verksamheternas miljötillstånd gälla parallellt och hållas separerade. Det innebär att bestämmelser för prövning av miljöfarlig verksamhet tillämpas på samma sätt som innan industriutsläppsdirektivet så att villkor i till- stånd tar sin utgångspunkt i hänsynsreglerna i 2 kap. . I samma förarbeten framhölls möjligheten i industriutsläppsdirek- tivet att vid prövning ställa strängare tillståndsvillkor än vad bästa tillgängliga teknik kräver och att det säkerställer att direktivet kan genomföras utan att nivån på det svenska miljöskyddet riskerar att sänkas. Verksamhetsutövarna ska följa slutsatser om bästa tillgängliga teknik som gäller för den huvudsakliga industriverksamheten senast efter att de offentliggjorts. Redan för verksamhetsåret efter 49Se även förordningsmotiven till industriutsläppsförordningen, Fm 2013:1. 2012/13:35, Nya regler för industriutsläpp, s. 33. att slutsatser om bästa tillgängliga teknik publicerats ska dock verk- samhetsutövaren i sin miljörapport ange om och hur de avser att uppfylla kraven i slutsatserna och det sätts i relation till hänsynsregler. På det viset kan tillsynsmyndigheterna bevaka att verksamhetsutövarna efterlever kraven både när det gäller slutsatser med och utan gränsvärden för utsläpp. Slutsatser om bästa tillgäng- liga teknik med gränsvärden blir sedan bindande medan de slutsatser som inte innehåller gränsvärden bara följs upp genom verksamhetsutövarnas miljörapporter. Alla slutsatser om bästa tillgängliga teknik ska, oavsett om de inne- håller gränsvärden för utsläpp eller inte, utgöra referens när villkor i tillstånd fastställs. Om en meddelas som är striktare än vad som anges i en verksamhets tillstånd enligt bryts enligt 24 kap. 1 § tillståndets rättskraft. Det innebär att en verksamhet blir skyldig att uppfylla kraven i oavsett vad tillståndet enligt tillåter. Slutsatser om bästa tillgängliga teknik utan gräns- värden bryter inte ett tillstånds rättskraft om inte en omprövning in- leds enligt 26 kap. 2 § andra stycket men sådana gräns- värden ska ingår i bedömningen av vad som är bästa möjliga teknik (BMT) enligt 2 kap. 3 § vid en eventuell tillståndsprövning. Bästa tillgängliga teknik jämfört med bästa möjliga teknik Industriutsläppsdirektivet är liksom utsläppshandelsdirektivet ett minimidirektiv och medlemsstaterna har därför möjlighet att införa striktare regler (se kapitel 5). har använt sig av den möjlig- heten genom att i 2 kap. 3 § föreskriva att bästa möjliga teknik ska användas som ska innebära en striktare kravnivå än bästa tillgängliga teknik (se även avsnitt 6.1.2). Enligt förarbetena51 till ska tekniken vara industriellt möjlig att använda inom branschen i fråga ur både teknisk och ekonomisk synpunkt. Det innebär att den ska vara tillgänglig och ha kommit längre än experi- mentstadiet och liksom för bästa tillgängliga teknik räcker det att tekniken finns tillgänglig i andra länder. När det ska avgöras vad som är bästa möjliga teknik bör bedömningen ta hänsyn till vad resultatet blir för miljön i stort samt till användning av råvaror och energi- förbrukning. Enligt samma förarbeten konstateras att det ibland kan 2012/13:35, s. 17. krävas en viss övergångstid för befintliga verksamheter för att byta till vad som kan anses vara bästa möjliga teknik. Även om verksamheternas miljötillstånd och slutsatser om bästa tillgängliga teknik ska gälla parallellt påverkar de senare miljöpröv- ningen. En verksamhet kan behöva nytt, ändrat eller omprövat till- stånd till följd av att nya slutsatser meddelas på EU-nivå. Det kan gälla nya verksamheter men också att ett tillstånd behöver omprövas eftersom en verksamhet behöver ändras för att efterleva kraven på bästa tillgängliga teknik. Vid bedömningen enligt 2 kap. 3 § miljö- balken av vad som utgör bästa möjliga teknik ingår slutsatser om bästa tillgängliga teknik i underlaget för bedömningen. Vid den rim- lighetavvägning som ska göras enligt 2 kap. 7 § ska också avgöras vilken kravnivå som ska ställas jämfört med bästa till- gängliga teknik. För krävs dispens om det finns skäl till att de inte kan följas i ett visst fall. Underlaget för bedömningen av vad som utgör bästa möjliga teknik för individuella tillståndsvillkor utgår från det aktuella läget medan slutsatser om bästa tillgängliga teknik ska uppdateras minst . En annan skillnad är att utgår från utsläpp vid normal drift52 (slutsatser utan gränsvärden gäller för alla förhål- landen) och reglerar bara vissa typer av utsläpp. Det syftar därmed främst till en kontroll av att rätt typ av teknik används och avgör inte vilken total miljöpåverkan som kan tillåtas från en verksamhet. Bästa möjliga teknik bygger i stället på en samlad bedömning av en verk- samhets utsläpp vid alla sorters drift och där olika typer av miljö- påverkan kan ställas mot varandra i en avvägning. En verksamhetsutövare ska därför både uppfylla villkoren i sitt tillstånd och relevanta slutsatser om bästa tillgängliga teknik.53 Hur det görs ska som huvudregel redovisas i egenkontrollen genom verk- samhetens årliga miljörapport. Det kravet gäller inte bara utan även t.ex. slutsatser utan gränsvärden för utsläpp. 52Gäller därmed inte vid onormala driftsförhållanden som t.ex. igångsättning, störningar och avbrott av driften. 531 kap. 12 § industriutsläppsförordningen samt föreskrifter om miljö- rapport, NFS 2016:8. 3.2.6Andra exempel på relevant EU-lagstiftning EU antog 2011 direktivet om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, det s.k. MKB-direktivet,54 som ersatte det första direktivet på området från 198555. MKB-direktivet anger att en miljökonsekvensbedömning ska tas fram för alla offent- liga och privata projekt som kan antas medföra betydande påverkan på miljön. Sådana miljökonsekvensbedömningar ska identifiera, be- skriva och bedöma de direkta och indirekta effekterna av ett projekt avseende bl.a. klimateffekter. MKB-direktivets krav genomförs i 6 kap. . Enligt 6 kap. 20 § andra punkten krävs en specifik miljöbedömning för till- stånd enligt 9 kap. som reglerar miljöfarliga verksamheter eller för en verksamhet som tillåtlighetsprövas av regeringen enligt 17 kap. om verksamheten eller åtgärden kan antas medföra betydande miljöpå- verkan. MKB-direktivets krav på att en miljökonsekvensbedömning ska göras inför en tillståndsansökan gäller alla verksamheter som kan antas medföra betydande miljöpåverkan. Detsamma gäller därmed enligt vilket innebär att alla miljöfarliga verksamheter, oavsett om de ingår i EU ETS eller inte, ska göra en miljöbedömning som beskriver klimateffekter inför en tillståndsansökan. Energieffektiviseringsdirektivet antogs för att skapa en gemensam ram inom EU för att främja energieffektivitet och nå ett gemensamt mål om energieffektivitet på . Syftet med den gemensamma ramen är att undanröja hinder och främja effektivitet i energitillförsel och användning. Direktivet innebär att medlems- staterna är skyldiga att genomföra en rad åtgärder på energiområdet som en nationell energiplan, energikartläggning för företag, energi- krav vid offentlig upphandling, energistandarder för produkter, infor- mationskrav m.m. 54Europaparlamentets och rådets direktiv /92/EU av om bedöm- ning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (MKB-direktivet). 55Rådets direktiv /337/EEG av om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. Direktivet uppdaterades senast under 201856 och då antogs ett gemensamt mål för EU om energieffektivisering till 2030. Direktivet anger också att kommissionen ska föreslå att höja direktivens mål om den ekonomiska eller tekniska utvecklingen skapar betydande kostnadsminskningar eller om det krävs för klara unionens internationella klimatåtaganden. De övergripande målen för energieffektivisering är inte fördelade på medlemsstatsnivå utan de ska fastställa sina bidrag till det gemen- samma EU-målet för unionens energianvändning. Att medlems- staterna bidrar i tillräcklig mån till det övergripande målet följs upp genom de nationella energi- och klimatplaner som medlemsstaterna ska ta fram enligt EU:s styrningsförordning. Energieffektivisering påverkar, beroende på energikälla, utsläp- pen av växthusgaser på olika sätt och har därför ett nära samband med klimatlagstiftningen. Det gäller både de sektorer som ingår i EU ETS och de som regleras av ESR. Kommissionen har aviserat i den gröna given att förslag till översyn av energieffektiviserings- direktivet ska presenteras med förslagen för rättsakterna i klimatramverket under andra kvartalet 2021.57 Direktivet om förnybar energi Direktivet om förnybar energi för att främja produktion och använd- ning av förnybara bränslen , det s.k. förnybartdirektivet, satte upp mål för EU till 2020. Efter en översyn antogs 2018 den nu gällande versionen av förnybartdirektivet som fastställer ett bindande mål för EU om att av den slutliga energiförbruk- ningen 2030 ska utgöras av förnybar energi. Direktivet fastslår också att andelen förnybar energi i transportsektorn ska vara minst 14 pro- cent i EU till 2030. På samma sätt som målet för energieffektivisering är målet om förnybar energi inte fördelat mellan medlems- staterna utan följs upp genom deras nationella energi- och klimat- planer. Direktivet innehåller också olika åtgärder för att målen ska nås och hållbarhetskriterier för vilka bränslen som räknas som förnybara enligt direktivet. Hållbarhetskriterierna är av intresse för 56Artikel 3.6 och rådets direktiv (EU) 2018/2002 av om ändring av direktiv /27/EU om energieffektivitet. 57Bilaga till COM/2019/640 final. eftersom de t.ex. begränsar vilka grödebaserade biobränslen och vilka skogsbaserade råvaror som kan räknas som förnybara, och som därmed kan bidra till 32-procentsmålet, enligt direktivet. Liksom energieffektiviseringsdirektivet innehåller förnybartdirek- tivet en översynsklausul om att målet kan revideras uppåt. Även andelen förnybar energi har ett direkt samband med utsläppen av växthusgaser och kommissionen har inom ramen för den gröna given aviserat att förslag till översyn kommer , med förslag om till 2030 och energieffektiviseringsdirektivet. Utredningens uppdrag är att se över all relevant svensk lagstiftning så att det klimatpolitiska ramverket får genomslag. Uppdraget inklu- derar att föreslå hur kan anpassas för att utgöra ett effektivt verktyg för att nå klimatmålen. Utformningen av det klimat- politiska ramverket och i synnerhet klimatmålen är därför av central betydelse för utredningen. 3.3.1Ramverket kommer på plats gav regeringen den parlamentariska Miljömåls- beredningen i uppdrag att dels föreslå ett klimatpolitiskt ramverk som reglerar mål och uppföljning, dels utveckla en strategi med styr- medel och åtgärder för en samlad och långsiktig klimatpolitik. Miljö- målsberedningen redovisade sitt arbete genom två delbetänkanden . Det första delbetänkandet58 avhandlar merparten av det klimat- politiska ramverkets beståndsdelar, inklusive förslag till ett långsik- tigt nationellt klimatmål. Det andra delbetänkandet59 innehåller ovan nämnda strategi men också förslag på nationella klimatmål som steg på vägen mot det långsiktiga klimatmålet. Sju riksdagspartier deltog i Miljömålsberedningens arbete: Cen- terpartiet, , samlingspar- 58SOU 2016:21, Ett klimatpolitiskt ramverk för . 59SOU 2016:47, En klimat- och luftvårdsstrategi för . tiet, , och . Samtliga sju partier stod bakom det första delbetänkandet om ramverk och långsiktigt mål medan sex partier stod bakom det andra delbetän- kandet; reserverade sig mot vissa delar. Bland sak- kunniga och experter i Miljömålsberedningen fanns en bred repre- sentation av företrädare från miljöorganisationer, näringsliv och offentlig sektor. överlämnade regeringen en proposition60 till riks- dagen. Propositionen behandlar alla Miljömålsberedningens förslag utom förslaget till klimatstrategi. Det ramverk och de mål som återfinns i propositionen är i sak identiska med Miljömålsbered- ningens förslag. antog regeringens förslag och fick därmed ett klimatpolitiskt ramverk. Det klimatpolitiska ramverket syftar till att skapa förutsättningar för ett långsiktigt och transparent klimatpolitiskt arbete. består av tre komponenter: en klimatlag, ett klimatpolitiskt råd och nationella klimatmål. Klimatlagen (2017:720) innehåller bestämmelser om vad regeringens klimatpolitiska arbete ska syfta till och hur det ska bedrivas. Att lagen riktar sig till regeringen innebär att regeringen som kollektiv är ansva- rig för att lagen följs. Klimatlagen trädde i kraft . Lagen slår fast att regeringen ska bedriva ett klimatpolitiskt arbete som bl.a. syftar till att förhindra farlig störning i klimatsyste- met och som bidrar till att skydda ekosystemen samt nutida och framtida generationer mot skadliga effekter av klimatförändring. Arbetet ska vara inriktat på att minska utsläppen av växthusgaser samt bevara och skapa funktioner i miljön som motverkar klimat- förändring och dess skadliga effekter. Det klimatpolitiska arbetet ska vidare vila på en vetenskaplig grund och baseras på relevanta tek- niska, sociala, ekonomiska och miljömässiga överväganden. 2016/17:146, Ett klimatpolitiskt ramverk för . 2016/17:MJU24, rskr. 2016/17:320. Regeringens klimatpolitiska arbete ska utgå från det långsiktiga, tidsatta utsläppsmål som har fastställt. Arbetet ska bedri- vas på ett sätt som ger förutsättningar för klimatpolitiska och bud- getpolitiska mål att samverka med varandra. Lagen reglerar även formerna för hur regeringens klimatarbete ska bedrivas och redovisas. Regeringen ska presentera en klimatredovisning i budgetpropositionen. ska reger- ingen därutöver ta fram en klimatpolitisk handlingsplan som ska redovisa hur klimatmålen ska uppnås. Enligt lagens förarbeten62 innebär klimatlagen att varje regering, oavsett politisk sammansättning och inriktning, blir bunden till de förutsättningar som anges i lagen och därmed inte kan välja att från- gå dessa förutsättningar med hänsyn till andra politiska prioriter- ingar. Därmed ökar enligt förarbetena förutsättningarna för ett lång- siktigt, kontinuerligt och transparent klimatarbete. Ett klimatpolitiskt råd bildades . Rådet ska vara ett tvärvetenskapligt expertorgan med uppgift att bistå regeringen med en oberoende utvärdering av hur den samlade politik som regeringen lägger fram är förenlig med klimatmålen. Inrättandet av rådet motiveras av klimatpolitikens komplexitet och den fundamentala betydelsen av att samtliga politikområden tar ett samlat och integrerat ansvar.63 Det ska där- för bl.a. ha i uppdrag att utvärdera om inriktningen inom olika rele- vanta politikområden bidrar till eller motverkar möjligheten att nå klimatmålen och analysera om målen kan nås på ett sätt som skapar förutsättningar för hög kostnadseffektivitet. Miljökvalitetsmålet Begränsad klimatpåverkan, ett av 16 miljökvali- tetsmål i det svenska miljömålssystemet, säger att halten av växt- husgaser i atmosfären ska stabiliseras på en nivå som innebär att människans påverkan på klimatsystemet inte blir farlig. 2016/17:146, s. 44–45. 2016/17:146, s. 42. uppnås på ett sådant sätt och i en sådan takt att den biologiska mång- falden bevaras, livsmedelsproduktionen säkerställs och andra mål för hållbar utveckling inte äventyras. Miljökvalitetsmålet är således glo- balt till sin natur och kan inte nås enbart genom svenska ansträng- ningar.64 Preciseringen av miljökvalitetsmålet överensstämmer med tempe- raturmålet enligt . Preciseringen innebär att den globala medeltemperaturökningen ska begränsas till långt över förindustriell nivå, och ansträngningar görs för att hålla ökningen över förindustriell nivå. För att konkretisera vad ovanstående ska innebära för och den svenska klimatpolitiken har också beslutat om etapp- mål som en del av miljömålssystemet. Det klimatpolitiska ramverket innehåller etappmål , 2040 och 2045. Långsiktigt utsläppsmål till 2045 Det långsiktiga utsläppsmålet till 2045 lyder: ska inte ha några nettoutsläpp av växthusgaser till atmosfären, för att därefter uppnå negativa utsläpp. För att nå netto- nollutsläpp får kompletterande åtgärder tillgodoräknas. Utsläppen från verksamheter inom svenskt territorium ska vara lägre än utsläppen . I beräkningarna av växthusgasutsläppen från verksamheter inom svenskt territorium ingår varken utsläpp och upptag från skogsbruk och annan markanvändning (LULUCF-sektorn, se avsnitt 3.2.2) eller utsläpp från utrikes sjö- och luftfart. Ett eventuellt ökat nettoupptag i skog och mark kan dock räknas som en s.k. kompletterande åtgärd för att nå nettonollutsläpp och negativa utsläpp (se vidare under Kompletterande åtgärder nedan). Det långsiktiga utsläppsmålet inkluderar de utsläpp som omfattas av EU ETS (se avsnitt 3.2.2). Utgångpunkten för målet är att omvärlden också agerar så att de globala utsläppen minskar i enlighet med . Uppfyllandet av det svenska långsiktiga utsläpps- målet ”förutsätter höjda ambitioner i EU:s utsläppshandelssystem”. Utsläppen ska beräknas i enlighet med internationella växt- husgasrapportering, vilket innebär att regler och riktlinjer i klimat- 1997/98:145, Svenska miljömål. Miljöpolitik för ett hållbart . konventionen ska tillämpas. Avskiljning, transport och lagring av kol- dioxid (CCS) av fossilt ursprung får räknas som en åtgärd för att nå målet ”där rimliga alternativ saknas”. Mål till 2030 och 2040 Utsläppsmålen till 2030 och 2040 lyder: Växthusgasutsläppen i i ESR-sektorn bör vara lägre än utsläppen . Högst av utsläppsminskningarna får ske genom kompletterande åtgärder. Växthusgasutsläppen i i ESR-sektorn bör vara lägre än utsläppen . Högst av utsläppsminskningarna får ske genom kompletterande åtgärder. Målen till 2030 och 2040 skiljer sig omfångsmässigt från det lång- siktiga utsläppsmålet på så sätt att endast utsläpp som omfattas av ESR (se avsnitt 3.2.2) ingår. Skillnaden består i att de utsläpp som omfattas av EU ETS exkluderas i 2030- och 2040-målen men ingår i det långsiktiga utsläppsmålet. Med utsläpp i ESR-sektorerna avses alltså växthusgasutsläppen i exklusive från LULUCF-sektorn, utrikes sjö- och luftfart och de utsläpp som omfattas av EU ETS. Om omfattningen av EU ETS ändras framöver kan det leda till att målen till 2030 och 2040 behöver justeras för att behålla den beslutade ambitionsnivån. Enligt förarbetena65 till det klimatpolitiska ramverket ska målen nås på ett sätt som innebär att sammanlagda konkurrens- kraft behålls eller stärks och som går hand i hand med skapandet av nya hållbara arbetstillfällen och en ökad hållbar livsmedelsproduk- tion. Målen ska inte nås på ett sätt som medför att utsläppen av växt- husgaser i stället ökar utanför gränser. Det finns även ett sektorspecifikt mål till 2030 för växthusgas- utsläppen från inrikes transporter: Växthusgasutsläppen från inrikes transporter (utom inrikes luftfart som ingår i EU ETS) ska minska med jäm- fört med . 2016/17:146, s. 31. Transportsektorn svarar för ungefär hälften av utsläppen som omfattas av ESR och transporter är den klart dominerande utsläpps- källan inom ESR-sektorerna. Transportsektorns utsläppsutveckling är därför av avgörande betydelse för möjligheten att nå målen för ESR-sektorerna och även det långsiktiga utsläppsmålet. Enligt för- arbetena66 till det klimatpolitiska ramverket ska det sektorsspecifika målet för transportsektorn förstås som en extra förstärkning för att övriga klimatmål ska nås. För att nå utsläppsmålen får s.k. kompletterande åtgärder tillgodo- räknas inom givna ramar. Enligt förarbetena67 till det klimatpolitiska ramverket och Miljömålsberedningens betänkanden68 är de komplet- terande åtgärder som är kända ökat nettoupptag i skog och mark, verifierade utsläppsminskningar genom investeringar i andra länder samt avskiljning, transport och lagring av koldioxid av bio- gent ursprung, s.k. bio-CCS. Den klimatpolitiska vägvalsutred- ningen kom i sitt betänkande69också fram till att detta är de huvud- sakliga kompletterande åtgärderna. uppgick de samlade svenska växthusgasutsläppen till Om växthusgasutsläppen från svenskt territorium minskar till 2045 jämfört med , vilket är den minsta tillåtna utsläppsminskningen enligt det långsiktiga utsläppsmålet, återstår utsläpp motsvarande koldioxidekvivalenter. För att nå det långsiktiga utsläppsmålet om nettonollutsläpp får således maximalt kol- dioxidekvivalenter tillgodoräknas från kompletterande åtgärder. Målen till 2030 och 2040 omfattar enbart ESR-sektorerna vars växthusgasutsläpp kan uppskattas till koldioxid- ekvivalenter enligt Naturvårdsverket.70 Vid maximal användning av kompletterande åtgärder för måluppfyllnad (dvs. 2040) uppgår dessa till 3,7 respektive koldioxidekvivalenter 2030 respektive 2040. 2016/17:146, s. 36–37. 2016/17:146, bl.a. s. 32. 68SOU 2016:21 och SOU 2016:47. 69SOU 2020:4, Vägen till en klimatpositiv framtid. 70Se , /Sa-mar-miljon/Statistik-A-O/ Vaxthusgaser-territoriella-utslapp-och-upptag/. För att nå klimatmålen får, men måste inte, kompletterande åt- gärder tillgodoräknas inom de givna begränsningarna. Det är upp till regeringen att besluta i vilken mån kompletterande åtgärder ska användas för att nå målen. I det svenska miljömålssystemet ingår ett tvärsektoriellt mål som ska vara vägledande för miljöarbetet på alla nivåer i samhället, det s.k. generationsmålet: Det övergripande målet för miljöpolitiken är att till nästa generation lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta, utan att orsaka ökade miljö- och hälsoproblem utanför gränser. Enligt en precisering av generationsmålet ska också konsumtions- mönstren av varor och tjänster orsaka så små miljö- och hälso- problem som möjligt. Generationsmålet innebär att styrmedel och åtgärder för att lösa miljöproblemen i ska utformas så att inte exporterar miljöproblem.71 Målen i det klimatpolitiska ramverket ska således nås på ett sätt som inte förorsakar ökade växthusgasutsläpp i andra länder. består av 7 avdelningar uppdelade i 32 kapitel. I 1 kap. 1 § som är portalparagraf, finns de övergripande syften som styr tillämpningen av hela balken. Avdelningarna är indelade enligt följande systematik. •Första avdelningen (1–6 kap.) – grunden i med över- gripande bestämmelser som reglerar alla åtgärder och all verksam- het som kan vara av betydelse för mål att främja en hållbar utveckling. Här finns det grundläggande syftet med miljö- balken. Här finns även de allmänna hänsynsreglerna och regler 71Se , /Miljoarbete-i-samhallet/Sveriges- miljomal/Generationsmalet/. om hur mark och vatten ska användas för att främja en hållbar utveckling, bestämmelser om miljökvalitetsnormer samt regler om miljöbedömningar. •Andra avdelningen (7–8 kap.) – skyddsbestämmelser för områden och biologisk mångfald. •Tredje avdelningen (9–15 kap.) – särskilda bestämmelser om miljö- farliga verksamheter, verksamheter som orsakar miljöskador, vattenverksamheter, jordbruk, genteknik, kemiska produkter och biotekniska organismer samt avfall. •Fjärde avdelningen (16–25 kap.) – bestämmelser som gäller pröv- ningen av mål och ärenden av regeringen, förvaltningsmyndig- heter, kommuner, mark- och miljödomstolar, mark- och miljö- överdomstolen samt . Avdelningen innehåller även bestämmelser om tillstånds giltighet, omprövning, rätte- gångskostnader m.m. •Femte avdelningen (26–28 kap.) – tillsynsbestämmelser samt bestämmelser om avgifter och tillträde. •Sjätte avdelningen (29–30 kap.) – påföljdsbestämmelser i form av straff och förverkande samt miljösanktionsavgifter. •Sjunde avdelningen (31–32 kap.) – ersättningsbestämmelser vid ingripanden av det allmänna och skadestånd. Av förarbeten72 framgår följande. Balken utgör en sam- manhållen och övergripande lagstiftning för hela miljöområdet där miljötillståndet, miljökraven och miljömålen utgör grund för miljö- arbetet. grundläggande syfte är att driva på utveck- lingen mot ett ekologiskt hållbart samhälle. Detta uttrycks genom balkens rättsligt bindande syften och allmänna hänsynsregler.