sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — Först finns allmänna bestämmelser (1-11 §§) och sedan bestämmelser om ordenskapitlet (12-17 §§), pensioner (18 §), ämbets- och tjänstemän samt förvaltning (19-34 §§), Serafi- merorden (35-48 §§), Svärdsorden (49-54 §§), Svärdsordens stora kors (55-61 §§), Nordstjär- neorden (62-66 §§) och (67-71 §§). De sistnämnda avdelningarna behandlar de 2176 Se till dessa anmälningar Bergroth 2002 s. 74. 2177 , Kungl. matriklar, D 1:5. anger i arkivdatabasen felaktigt , men och G är de sista, 1878, på matrikelns sista uppslag. 2178 Bergroth 2002 s. 144-145. 2179 Bergroth 2002 s. 42, se även Bergroth 2015 s. 115. 2180 Bergroth 2015 s. 105. 2181 Bergroth 2002 s. 65-66 och 88-92, Bergroth 2015 s. 107. 2182 Stadgar för Kungl. Serafimerorden, Kungl. Svärds- och Nordstjärneordnarna samt för Kungl. Vasa- orden, . Också tryckta i Areen och 1942 bd 2 bilaga XVI med ändringar fram . Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering olika graderna inom ordnarna, högsta antal innehavare av respektive grad samt ordensteck- nens utformning. Där anges också i nära anslutning till äldre bestämmelser de olika samhälls- områden inom vilka förtjänstfulla insatser ska belönas genom respektive orden. En uppdelning gjordes mellan ordinarie ordenskapitel, där bl.a. ärenden som konungen bestämde togs upp och ordenskassornas förvaltning och pensioner hanterades, och extra ordenskapitel för utnämningar (15-16 §§). Curatores aerarii reglerades nu i stadgan (20 §). Nya instruktioner för dem utfärdades och reglementariska föreskrifter år 1935.2183 De hade inte bara hand om ordnarnas medel utan även Groenska, Willebrandska och Posseska fonderna.2184 En nyhet som infördes var att drottningen blev självskriven som ledamot av Serafimerorden (3 §).2185 Kravet på generallöjtnants rang för förläning av Serafimerorden frångicks delvis då det blev möjligt att förläna Serafimerorden även till den som tidigare hade haft generallöjtnants rang, och gjordes ytterligare avsteg från kravet.2186 stadgar fanns inte orden med. Enligt Tom C. Bergroth var skälet till detta att dess stadgar ansågs vara oförändrade och därmed i kraft.2187 Det kan övervägas om inte ett minst lika viktigt skäl kan ha varit att denna orden hade ett eget ordenskapitel och att den hade en speciell ställning genom sin koppling till frimurareorden, vilket gör att samhälleliga insatser inte belönades genom den på samma sätt som genom de andra fyra ordnarna. 8.2.8.1952 års ordensstadgar, uppdelningen av ordnarna i ’tjänsteorden’ och ’fri orden’, samt ord- narnas skattemässiga status ordensstadgar bär stora likheter med . Indelningen i avdelningar är densamma, och endast mindre förändringar har gjorts i texten, som dock har förkortats – de tidigare 71 paragraferna har blivit 57, men å andra sidan har bestämmelser om bärande av ordnarna och till dem hörande tecken och medaljer samlats i 58-59 §§. Intressant att notera är att bestämmelsen i 2 § stadgar om att konungen inte har makt att upphäva eller avskaffa ordnarna, en bestämmelse som funnits med , har tagits bort (se vidare avsnitt 8.3.6.). Antalet ämbets- och tjänstemän har minskats. Den viktigaste förändringen fanns bland de allmänna bestämmelserna (3 §), nämligen att ordensutmärkelser nu kunde förlänas även kvinnor (utöver drottningen, som varit självskriven ledamot ). Svärdsordens krigskors inrättades som en särskild utmärkelse om riket var i krig (49 §).2188 Redan i den ursprungliga ordensförordningen knöts Serafimerorden bl.a. till rikets högsta ämbeten, Svärdsorden till krigsbefälet och till ämbetsmän. Inom och framför allt fanns det utrymme för att förläna utmärkelser 2183 Areen och 1942 bd 2 bilaga XXI-XXII. 2184 Se till dessa Areen och 1942 bd 2 bilaga XXV-XXVII. 2185 Se härtill Areen och 1942 bd 1 s. 29. Den enda kvinna som fått Serafimeror- den var kejsarinnan av , se Bergroth 1997-98 s. 70 och s. 132- 133. 2186 Areen och 1942 bd 1 s. 35-36. 2187 Bergroth 2002 s. 68. 2188 Se till Svärdsordens krigskors bet. av krigsdekorationskommitté, Försvarsstaben, . Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering till andra svenskar än statsanställda. Som nämnts i avsnitt 8.2.2. riktades kritik mot ordnarna för att de var alltför knutna till innehav av tjänst. Vid riksdag framförde å andra sidan en motionär kritik mot att ordnar delades ut utanför ämbets- och tjänstemannaklasserna (se avsnitt 8.2.5. ), men åter motsatsvis framfördes kritik mot att en ordensutmärkelse kom som ”ett kvitto på uppnådda tjänsteår”.2189 Antalet förlänade utmärkelser började öka under tid.2190 Jag har inte haft möj- lighet att närmare analysera om, och i så fall hur, det verkligen skedde en förändring av mot- tagarkretsen andra hälft, i riktning mot en närmare anknytning till tjänste- grad och tjänsteår. Jag har inte heller lyckats lokalisera de ordensprinciper av som ska ha funnits och som ersattes med nya ordensprinciper och normalplaner för meritvärderingen.2191 Det kan emellertid antas att införandet av statens allmänna avlö- ningsreglemente med standardiserade lönegrader och löneklasser2192 utgör en del av bakgrunden till förändringar, som ska behandlas närmare. De s.k. ordensprinciper och normalplaner som infördes innebar ett mer forma- liserat system. De nya principerna togs upp i extra ordenskapitel och hade utarbetats inom Statsrådsberedningen. Den väsentliga nyheten var att Nordstjärneor- den skulle utdelas till både ämbets- och tjänstemän och inte längre enbart till ämbetsmän: ”Liksom Svärdsorden redan nu vore tjänsteorden för militärer, skulle bliva en tjänsteorden för såväl ämbets- som tjänstemän.”2193 skulle utdelas ”i stort sett endast för förtjänster av annan natur än att vederbörande visst antal år uppehållit statlig eller befattning eller utövat annan verksamhet, för vars belönande gällde så att säga automatiskt verkande regler”.2194 I 50 § ordensstadgan lades tjänstemannagärning till bland de insatser som kunde föranleda utmärkelse inom . Ordensprinciperna hade utarbetats i Statsrådsberedningen och var i likhet med proto- kollet från det extra ordenskapitlet dagtecknade den 16 februari 1955.2195 De omfattade or- densförläningar till svenska medborgare och åtföljdes av s.k. normalplaner avseende vilken befattning och vilket antal tjänsteår som berättigade till en viss ordensutmärkelse. 1911:AK272 s. 3. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:3, 1972-73, underdånig promemoria av , utredning angående ett reformerat ordensväsen, bilaga 1, remissyttrande s.d., s. 8. 2191 Skrivelse från till statsråd och expeditionschefer , bilaga till protokoll hållet vid extra ordenskapitel inför Hans Maj:t Konungen, de Svenska Riddarordnarnas Herre och Mästare, , Kungl. arkiv, Ordensprotokoll vol. XXXIII, 1951-1955, AIa:33. Det angavs där att ordensprinciper och normalplaner var ”avsedda att tillsammans ersätta de gällande ordensprinciperna av ”. 2192 Se SFS 1947:411. 2193 Protokoll hållet vid extra ordenskapitel inför Hans Maj:t Konungen, de Svenska Riddarordnarnas Herre och Mästare, , Kungl. arkiv, Ordensprotokoll vol. XXXIII, 1951- 1955, AIa:33; se också skrivelse från till statsråd och expeditionschefer , bilaga till detta protokoll. angående de s.k. ordensprinciperna, utarbetade i statsrådsberedningen , bi- laga till protokoll hållet vid extra ordenskapitel inför Hans Maj:t Konungen, de Svenska Riddarordnarnas Herre och Mästare, , Kungl. arkiv, Ordensprotokoll vol. XXXIII, 1951-1955, AIa:33. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering fande angavs att den var en ”fri orden” med vilken kunde belönas andra förtjäns- ter än utövande av befattning . Även kunde användas på det sättet ”i vissa fall”, och ”undantagsvis” kunde statliga befattningshavare tilldelas ”för meriter av annan art än de som följer med utövande av befattningen”.2196 Av normalplanen framgick, för att något exemplifiera systematiken, att stats- och utri- kesministrarna var berättigade till att bli riddare av vid första utdelningen efter utnämningen, kommendörer av första klassen av och kommendörer med stora korset av . Detsamma gällde för stats- råd men med fyra till kvalifikationstid för storkorsutmärkelsen. Sedan gällde en fal- lande skala nedåt i den statliga hierarkin: expeditionschefer, överdirektörer och lagmän m.fl. fanns t.ex. i grupp 7 och blev riddare av vid första utdelningen efter ut- nämningen, kommendörer av och kommendörer av första klassen av , medan lektorer fanns i grupp 13 och blev riddare av och läroverksadjunkter och därmed jämställda fanns i grupp 16 – den sista gruppen – och blev riddare av efter 20 år.2197 En motsva- rande promemoria med normalplan fanns för Svärdsorden med Svärdstecknet och Svärds- medaljen. Civilmilitära befattningshavare fick och Vasamedaljen.2198 Or- densprinciperna och normalplanerna justerades successivt. utarbetade motsvarande principer för riksdagsledamöter och tjänstemän i myndigheter under riksdagen.2199 uppkom också frågor om ordnarnas skattemässiga status. Vice hovaudi- tören utredde frågan och professor yttrade sig över utred- ningen.2200 prövade om ordnarna var skattskyldiga för inkomst av kapital eller förmögenhet. ansåg att ordnarnas kassor och fonder inte var konungens personliga egendom och inte heller ingick i hovet. Däremot ansåg han att utdelning av ordnar var ett kungligt prerogativ, ett utövande av den konungsliga makten och därigenom i högsta grad en statsfunktion. Detta talade för att de i likhet med den egentliga statsförvaltningens organ borde vara frikallade från skatt, men å andra sidan liknade de stiftelser. Sådana var bara fri- kallade från skatt om de uppfyllde vissa särskilt angivna ändamål. Det fanns emellertid några rättsfall som innebar att även privaträttsliga juridiska personer var befriade från skatt om deras verksamhet utgjorde ett led i en statlig verksamhet.2201 Detsamma gällde kommunala donationsfonder, som ansågs omfattade av skattefrihet. 2196 Ibid. (samtliga citat). angående de s.k. militära ordensprinciperna, utarbetade i statsrådsberedningen , bilaga till protokoll hållet vid extra ordenskapitel inför Hans Maj:t Konungen, de Svenska Riddarordnarnas Herre och Mästare, , Kungl. arkiv, Ordensprotokoll vol. XXXIII, 1951- 1955, AIa:33. 2199 Ds Fi 1972:5 s. 13-14. Se till systemet även mot. 1991/92:K812. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:1, 1972-73, avskrift av yttrande av R. samt av yttrande av (dessa handlingar har uppenbarligen förts till denna volym i samband med författandet av den prome- moria som tas upp i avsnitt 8.2.9. 2201 RÅ 1943 not. Fi889, 1948 not. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering instämde i Lindhs slutsatser. Han tillade att ordensväsendet visserligen var en konungens personliga angelägenhet men förvisso inte en icke statlig angelägenhet: ”Det torde vara en enhällig uppfattning i doktrinen att utdelande av ordnar visserligen ej ingår i rikets styrelse (som utövas under statsrådets medverkan) men ändå innebär en utövning av den konungsliga makten”.2202 Konungen kunde, i likhet med vad som enligt 14 § regerings- formen gällde för kommandomål, utöva konungamakten utan att utöva riksstyrelse. Ko- nungen fungerade alltså som statsorgan och inte som privatperson i ordenssammanhang. Eftersom detta var ett tillägg till Lindhs bedömning, som instämde i, får detta upp- fattas som att Kungl. enligt hörde samman med en av konungens funk- tioner som statsorgan. Motioner om ordensväsendets avskaffande, grundlagsreformen väcktes motioner om ordensväsendets avskaffande. Som framgår av allmänna beredningsutskottets betänkande hade liknande motioner väckts tidigare, först vid riksdag och därefter med ojämna mellanrum under 1900-talet.2203 Dessa motioner hade inte lett till någon förändring av ordensväsendet.2204 År 1968-69 hade emellertid ”förslag till tjäns- teorden inom eller Svärdsorden”2205 upphört att beredas i departementen, med undantag för vissa högre befattningshavare, och förslagen lämnades i stället direkt till Kungl. skulle även ”förslag till förläning av s. k. fri orden, dvs. nor- malt , i fråga om svenska medborgare avges av förslagsställaren direkt till Kungl. och således inte längre beredas i departement”.2206 Dessa ärenden hade beretts av ett av de konsultativa statsråden och i praktiken byggde systemet på att någon saklig om- prövning av de förslag som tagits fram i departementen utifrån nomineringar av verkschefer m.fl. inte skulle ske inom Kungl. På annat sätt hanterades dock ordensförlä- ningar till kungahusets medlemmar och dem närstående personer, till medlemmar av hov- förvaltningen samt i samband med statsbesök.2207 Allmänna beredningsutskottet konstaterade att utdelandet av ordensutmärkelser var ett konungen personligen tillkommande prerogativ,2208 och att ordensangelägenheterna handha- des av Kungl. Utskottet noterade att ordensförläningar till övervägande del utgjorde en form av belöning för utövande av statlig tjänst, och att utmärkelser inom 2202 yttrande s. 1-2. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensvä- sendets avskaffande, FXI:3, 1972-73, underdånig promemoria av , utredning angående ett reformerat ordensväsen, bilaga 1, remissyttrande s.d., s. 7-8, där begreppet ”riksstyrelsen” fått omfatta ”den konungsliga makten” utan att någon skillnad i sak mot ståndpunkt torde ha varit avsedd. 2203 Se bl.a. andra kammarens tillfälliga utskotts bet. 1869:41 (tillfälligt utskott nr 6 bet. nr 8), andra kam- marens första tillfälliga utskotts bet. 1911:10 (med förhållandevis utförlig historik), andra kammarens första tillfälliga utskotts bet. 1912:5, bet. 1927:12 (även med historik) och 1928:14, andra kam- marens första tillfälliga utskotts bet. 1947:8 och allmänna beredningsutskottets bet. Se även Ds Fi 1972:5 s. 28 samt Areen och 1942 bd 2 s. 441-451. 2204 Allmänna beredningsutskottets bet. 1969:14 s. 2-4. 2205 Allmänna beredningsutskottets bet. 1969:14 s. 4. 2206 Allmänna beredningsutskottets bet. 1969:14 s. 4. Se även Ds Fi 1972:5 s. 1 och 13-17. 2207 Ds Fi 1972:5 s. 14-15. 2208 Se också andra kammarens första tillfälliga utskotts bet. 1947:8 s. 2 och 4. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering Svärdsorden och var knutna till tjänstemeriter, lönegrader och kvalifika- tionstider. Därutöver fanns belöning ”med s. k. fri orden, i normalfallet inom men i vissa fall även inom ”.2209 framhöll tydligast värdet av ordensväsendet i belöningssammanhang; ordensförläningar utgjorde en ”ända- målsenlig, högt skattad och föga kostnadskrävande form av belöning, vilken hos vederbö- rande mottagare skapar en good will för vårt land, som svårligen kan uppnås medelst utmär- kelser av annat slag”.2210 Utskottet gjorde dock följande uttalande, som godkändes av riksda- gen. ”Ordensväsendet har sitt ursprung i äldre tiders samhällssystem, och principerna för utdelning av ordnar som belöning för samhällsinsatser kan svårligen förenas med nutida demokratiskt betraktelsesätt. Utskottet ser därför med tillfredsstäl- lelse att åtgärder företagits för att avveckla ordnar som en statlig belöning för offentlig tjänst.”2211 Utskottet ansåg sig kunna förvänta att det skulle visa sig möjligt att efter samråd med personalorganisationerna finna lämpliga och mer demokratiska former än ordnar för belö- ning av offentlig tjänst. Eftersom de kungliga ordnarna fick ”sin särprägel genom att de är underställda Konungen personligen och genom att denne deltar i utdelandet av ordensut- märkelserna”2212 ansåg utskottet det lämpligt att Grundlagberedningen skulle få i uppdrag att pröva statschefens befogenheter beträffande ordensväsendet; även detta godkändes av riks- dagen. Med anledning av detta uppdrag, som sedan gavs, tog Grundlagberedningen i sitt betän- kande SOU 1972:15 om ny regeringsform och ny riksdagsordning upp frågan om konungens uppgifter i förhållande till ordensväsendet. I betänkandet uttalades att konungens ”handlande med avseende på vissa ordnar”, nämligen , Svärdsorden, och , av ålder har ”betraktats som ett utflöde av hans ställning som statschef”.2213 Andra länders medborgare hade kunnat få utmärkelser därför att de hade gjort tjäns- ter, och inom landet hade ”ordnar tilldelats tjänstemän och andra som har deltagit i allmän verksamhet eller på annat sätt gjort insatser som har ansetts förtjäna uppskattning”.2214 Som en följd av uttalanden hade det inom utarbe- tats ett förslag om att utmärkelsen nit och redlighet i rikets tjänst skulle användas som belö- ning för statsanställda. Enligt det förslaget skulle statsmyndigheternas befattning med or- densutmärkelser till svenska medborgare upphöra. Grundlagberedningen uttalade i anledning av detta förslag följande. ”Grundlagberedningen har inhämtat att regeringen ämnar vänta med att ta ställ- ning till det redovisade förslaget, i varje fall såvitt det angår statsmyndigheternas befattning med ordensväsendet, tills beredningen har yttrat sig i frågan om stats- chefens befogenheter beträffande ordensärendena. 2209 Allmänna beredningsutskottets bet. 1969:14 s. 6. 2210 Allmänna beredningsutskottets bet. 1969:14 s. 6, se också andra kammarens första tillfälliga utskotts bet. 1947:8 s. 3-4. 2211 Allmänna beredningsutskottets bet. 1969:14 s. 6, rskr. 2212 Allmänna beredningsutskottets bet. 1969:14 s. 7. 2213 SOU 1972:15 s. 139. 2214 SOU 1972:15 s. 139 Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering upphör att befatta sig med ordensfrågor, måste vissa praktiska konsekvenser uppkomma även för statschefens vidkommande. Det får till en början betraktas som uteslutet att statschefen i så fall kommer att befatta sig med utdelning av ordnar såsom belöning för insatser i offentlig tjänst. Med hänsyn till sambandet mellan olika ordnar för skilda former av samhällsinsatser måste en annan kon- sekvens vara att statschefen inte heller befattar sig med utdelning av ordnar som belöning för insatser i det svenska samhället utanför den offentliga tjänsten. I den mån ordensutdelandet skall fortsätta därefter – t. ex. beträffande utländska medborgare – förutsätter beredningen att principerna för statschefens hand- lande utformas under det samråd mellan statschefen och regeringen varom har talats i det föregående.”2215 Det som Grundlagberedningen syftade på var det samråd mellan regeringen och stats- chefen som skulle ske beträffande den sistnämndes uppgifter som rikets främste represen- tant, så att det inte gavs ett ”intryck av konflikt eller spänning mellan statschefen och rege- ringen”.2216 Resultatet blev, som nämnts, att regeringens och departementens befattning med or- densväsendet till största delen upphörde år 1968-69. Därefter hanterades ordensärendena genom att verkschefer och andra förslagsställare skickade in förslag direkt till Kungl. Maj:ts Orden.2217 upphörde ordensinnehav att anges i offentliga matriklar m.m.2218 Beträf- fande statsanställda uttalade att det fanns skäl för en reform, innebärande att de, oavsett lönegrad och oavsett om de varit berättigade att förlänas en orden och avböjt detta, skulle kunna tilldelas utmärkelsen nit och redlighet i rikets tjänst.2219 färdigställdes en departementspromemoria inom Statsrådsberedningen samt Fi- nansdepartementets löne- och personalenheter (Ds Fi 1972:5). Till följd av de nämnda riksdagsuttalandena hade Statsrådsberedningen och haft överlägg- ningar med personalorganisationerna. Resultatet av dessa överläggningar var att alla statsan- ställda skulle omfattas av utmärkelsen nit och redlighet i rikets tjänst samt att utdelandet av ordnar till svenska medborgare skulle upphöra. Promemorian utformades sedan i nära an- slutning till det utkast som legat till grund för överläggningarna.2220 I promemorian gavs kritiken mot ordensväsendet betydande utrymme. Det ansågs otids- enligt och orättvist, särskilt då skilda typer av utmärkelser tilldelades olika kategorier av of- fentligt anställda. Ett motsvarande system med olika utmärkelser utifrån mottagarens sam- hällsställning hade även kommit att tillämpas för de s.k. fria ordnarna (det vill säga men även när den undantagsvis inte delades ut enligt s.k. normalplan). 2215 SOU 1972:15 s. 140. 2216 SOU 1972:15 s. 139. 2217 Ds Fi 1972:5 s. 1 och 15-16. 2218 Ds Fi 1972:5 s. 24-25, se även allmänna beredningsutskottets bet. 2219 Allmänna beredningsutskottets bet. 1970:6, rskr. 2220 Ds Fi 1972:5 s. 1-6. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering Systemet återspeglade ”ett föråldrat klassamhälle” och stred mot ”moderna jämlikhetsprin- ciper”.2221 Stora kategorier av medborgare avböjde ordensutmärkelser av principiella skäl. När det gällde utländska medborgare ansågs det finnas anledning att behålla möjligheten att förläna ordnar.2222 Utmärkelserna skulle i dessa fall fortfarande uppfattas som ”officiell er- känsla för tjänster åt svenska intressen”.2223 Tre alternativa reformer övervägdes: att staten helt upphörde att ta befattning med tjäns- teutmärkelser, att ordenssystemet reformerades ”i demokratisk riktning”,2224 samt att utmär- kelsen För nit och redlighet i rikets tjänst fick omfatta alla statligt anställda. Eftersom de flesta arbetsgivare belönade lång och trogen tjänst borde även staten göra det. Det första alterna- tivet var därmed uteslutet. Det andra alternativet, en reform i demokratisk riktning, uteslöts också, eftersom ”möjligheten att på lika villkor utsträcka det nuvarande automatiska ordens- utdelandet till att bli generellt” för alla statsanställda ”i praktiken knappast [torde] komma i fråga” och en reform i riktning mot ”ett system som bygger på individuell prövning i fråga om alla statsanställda [---] redan av praktiska skäl [torde] vara ogenomförbar”.2225 Det som återstod var att inte längre dela ut ordnar utan att låta För nit och redlighet i rikets tjänst bli en enhetlig tjänstebelöning.2226 Om ordensutmärkelser fortfarande skulle förlänas, skulle detta ske av Kungl. Maj:ts Or- den utan medverkan av statliga myndigheter. I departementspromemorian talades det till och med om att statlig myndighet eller tjänsteman inte borde ”få ta befattning med” frågor om ordensförläning på grund av statlig tjänst och att avgivande av omdöme om en tjänsteman i ett sådant sammanhang inte i fortsättningen kunde ”anses förenlig med tjänsten”. skulle kunna få ut upplysningar från myndigheter ”under samma villkor som gäller för varje annan icke statlig organisation”.2227 De s.k. fria ordnarna hade kommit att delas ut främst till företagsledare och omfattades därför av samma kritik som tjänsteord- narna. Det ansågs ”helt ogörligt” att ”finna ett hanterligt allmänt system för värdering av andra samhällsinsatser än offentlig eller privat tjänst eller företagande”.2228 departementspromemoria togs även upp en del frågor om ordnarnas rätts- ställning. En fråga var om ”ordensutdelandet [skulle betecknas som] en ’statlig angelägen- het’”.2229 En utgångspunkt var att ordensärendena inte var några regeringsärenden, eftersom de inte hanterades i statsrådet.2230 En annan utgångspunkt var att ordnarna var konstruerade som ordenssällskap och att konungen i stadgarna tilldelats en beslutsfunktion, vilket gav ”en personlig anknytning till statsöverhuvudet, vilket var ägnat att ge ordensväsendet en viss of- ficiell prägel”.2231 Vidare uttalades att ordnarna ”måste [---] betraktas som självständiga, icke- 2221 Ds Fi 1972:5 s. 32. 2222 Ds Fi 1972:5 s. 28-33. 2223 Ds Fi 1972:5 s. 43. 2224 Inom citationstecken redan i Ds Fi 1972:5 s. 33. 2225 Ds Fi 1972:5 s. 33-34, alla citat. 2226 Ds Fi 1972:5 s. 32-34. 2227 Ds Fi 1972:5 s. 36, alla citat. 2228 Ds Fi 1972:5 s. 41. 2229 Ds Fi 1972:5 s. 12. 2230 Ds Fi 1972:5 s. 11. 2231 Ds Fi 1972:5 s. 9. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering statliga rättssubjekt” (se vidare nedan avsnitt 8.3.6. ).2232 Detta ledde till bedömningen att ord- narna som sådana inte kunde avskaffas på annat sätt än genom att ”förbjuda åtminstone vissa former av slutna sällskap eller utdelande av privata utmärkelsetecken”.2233 Det skulle anses främmande för svensk rättsuppfattning att ”lagstiftningsvägen hindra riddarordnarnas fort- satta verksamhet”.2234