sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — I andra stycket regleras möjligheten att avsluta förundersökningen utan en underrättelse enligt 23 kap. 18 a § första stycket RB om den misstänkte godkänner ett strafföreläggande på förhand. Bestämmelsen syftar dock inte till att begränsa den misstänktes insynsrätt utan inne- bär endast att den misstänkte inte behöver underrättas särskilt om att förundersökningen avslutas. 48 kap. 10 a § Paragrafen är ny och har samband med den nya möjligheten till för- handsgodkännande som regleras i 48 kap. 10 § RB. Ett förhandsgodkännande är, på samma sätt som en fullmakt, inte bindande för åklagaren. Den misstänkte är därför inte heller bunden innan åklagaren har utfärdat föreläggandet. är det ovanligt att en fullmakt återkallas och det förväntas framöver också vara sällsynt att den misstänkte vill återkalla ett förhandsgodkännande. Det bygger på att den misstänktes förhandsgodkännande är frivilligt och att den misstänkte inte utsätts för tvång eller press att lämna ett godkännande. Precis som gäller för föreläggande av ordningsbot enligt 48 kap. 16 § andra stycket RB kan den misstänkte i vissa fall vara i behov av råd- rum. Om den misstänkte är påtagligt berusad eller av någon annan anledning har svårt att ta till sig vad ett förhandsgodkännande inne- bär ska stor försiktighet iakttas (jfr bl.a. NJA 1970 s. 472). Ett förhandsgodkännande kan återkallas fram till dess att strafföre- läggandet har utfärdats. En återkallelse ska tillställas åklagaren. Om ett strafföreläggande utfärdas med stöd av ett förhandsgod- kännande anses det godkänt när det har utfärdats. Av 48 kap. 3 § andra stycket RB följer att strafföreläggandet då gäller som en dom som vunnit laga kraft. Om åklagaren av någon anledning inte godtar förhandsgodkännandet och utfärdar ett strafföreläggande med ett annat innehåll ska det inte anses godkänt när det har utfärdats. Precis som en strafföreläggandefullmakt utgör förhandsgodkän- nandet en yttre ram för åklagarens möjlighet att utfärda strafföre- Det är därför möjligt får åklagaren att utfärda ett strafföre- läggande med stöd av ett förhandsgodkännande med ett lägre bötes- belopp eller annars lindrigare verkan än vad som följer av förhands- godkännandet. 48 kap. 12 § Paragrafen reglerar när ett godkännande till strafföreläggande kan lämnas, dvs. när det är utan verkan. Ändringen i paragrafen motiveras av införandet av en ny möjlig- het att fatta villkorade åtalsbeslut enligt 48 kap. 2 a § RB och avskaf- fandet av förbudet i 48 kap. 5 § RB att utfärda strafföreläggande när den misstänkte också är misstänkt för annan brottslighet. Ett godkännande är utan verkan om åklagaren utfärdat ett nytt strafföreläggande som omfattar samma brottslighet. Med ändringen i 48 kap. 5 § RB är det möjligt att ha två parallella strafföreläggande- förfaranden . Det är t.ex. möjligt om den misstänkte ännu inte hunnit godkänna det första föreläggandet när åklagaren utfärdar ytterligare ett strafföreläggande för tillkommande brottslighet. Det klargörs därför att ett godkännande är utan verkan endast om det nya strafföreläggandet som åklagaren utfärdar avser samma brottslighet som det tidigare. Med en möjlighet att fatta ett villkorat åtalsbeslut enligt 48 kap. 2 a § RB kommer åklagaren att utfärda stämning eller stämnings- ansökan men inte ge in det till rätten. Ett godkännande blir därför utan verkan först när stämning och stämningsansökan getts in till rätten. Ändringen omfattar samtliga strafförelägganden även sådana som inte utfärdas i samband med ett villkorat åtalsbeslut. Det innebär att godkännandet kan lämnas fram till dess att åklagaren gett in stäm- ning eller stämningsansökan till rätten. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Paragrafen reglerar skyndsamhetskrav och tidsfrister för förunder- sökningen och beslut i åtalsfrågan för personer och som gäller brott på vilket fängelse kan följa. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. Ändringen i bestämmelsen innebär att det införs ett krav på att delgivning av misstanke ska ske efter att miss- tanken uppkom. På det sättet tydliggörs vikten av att inte avvakta med att förhöra den unge och delge misstanke om brott. Syftet med reformen är dock inte att ändra den nuvarande ordningen med tids- fristen i 4 § LUL utan att förverkliga ändamålet med reform när tidsfristerna infördes. Av bestämmelsen följer att en förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott på vilket fängelse kan följa alltid ska bedrivas med sär- skild skyndsamhet. Kravet på skyndsam delgivning av misstanke ska därför betraktas som ett uttryck för den principen. Delgivning av misstanke ska ske efter att brottsmisstanken objektivt sett uppkommer. I de flesta fall bör det framstå som uppenbart att den unge är misstänkt, t.ex. när polisen ingriper mot ett brott eller påträffar den misstänkte på brottsplatsen eller i anslutning till den. Samma sak är gällande när den misstänkte är utpekad av någon annan för brottet och det finns ytterligare utred- ning som stärker misstanken. Bestämmelsen är utformad så att delgivning av misstanke ska ske . När en ung person hörs ska den unges vård- nadshavare och normalt sett närvara. I många fall ska den unge också få biträde av en offentlig försvarare. Det krävs såle- des en viss samordning när ett förhör planeras med en ung person. Det är inte rimligt att kräva att förhöret ska kunna ske fortare än inom även för ett enklare brott. Vid enklare brott, t.ex. trafikbrott, narkotikabrott och tillgreppsbrott och övriga ingripande- brott som omfattas av den pågående försöksverksamheten bör en utgångspunkt vara att en acceptabel tid att vänta med att delge miss- tanke uppgår till högst om inte det finns förutsättningar att förhöra den unge direkt. Det är visserligen inte nödvändigt att för- höra den unge när denne delges misstanke om brott. En ung person kan dock ha svårt att ta till sig vad en brottsmisstanke innebär. Det är därför naturligt att delge misstanke om brott som den unge hörs. Vid mer komplexa brott eller utredningar är det dock rimligt att tiden för att delge den unge misstanke om brott sträcks ut. Det går dock inte att ange någon fast tidsangivelse utan kravet på skyndsamhet är beroende av omständigheterna i det enskilda fallet och karaktären av utredningen. Delgivning av misstanke behöver inte ske om det är till men för utredningen. Om det finns skäl till att avvakta att förhöra den unge för att säkra bevis eller vidta andra utredningsåtgär- derna ska den föreslagna bestämmelsen ge utrymme för det. Utrymmet för att avvakta delgivning av brottsmisstanke är större vid allvarligare brottslighet. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. Paragrafen reglerar möjligheten att inhämta yttrande från Kriminal- vården, s.k. personutredning. Övervägandena finns i avsnitt 3.4.6. Ändringen innebär att beslut om att inhämta yttrande innan all- mänt åtal har väckts får meddelas av undersökningsledaren. Det innebär att en polisär förundersökningsledare får fatta beslut om att inhämta yttrande. Som följer av paragrafens andra stycke får det endast ske för tiden innan åtal väcks och om den misstänkte har erkänt gärningen eller det annars finns sannolika skäl för misstanken att han eller hon har begått brottet. Som framhållits i tidigare lagstiftningsärende måste förundersökningsledaren i varje enskilt fall noggrant överväga om inhämtade av en personutredning är nödvändigt (se prop. 2001/02:147 s. 23). Om förundersökningsledaren är tveksam till om yttrande ska inhämtas bör frågan hänskjutas till rätten eller avvaktas till rättens ställningstagande i samband med åtal (jfr prop. 2001/02:147 s. 38). Inhämtande av personutredning bör t.ex. regelmässigt kunna ske av en polisiär förundersökningsledare vid misstanke om grovt rattfylleri. 10.4Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 27 kap. 4 § I paragrafen regleras sekretess av uppgifter från beskattningsdata- basen som lämnas till domstol. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Ändringen innebär att det inte ska råda någon sekretess enligt bestämmelsen för sådana uppgifter i beskattningsdatabasen som läm- nas till allmän domstol när dessa behövs för straffmätning och val av påföljd eller beräkning och kontroll av återbetalningsskyldighet, avgift eller ersättning i mål eller ärende. Paragrafen ändras som en följd av att de allmänna domstolarna föreslås få tillgång till uppgifter om arbetsgivardeklarationer på individnivå. 35 kap. 6 § I paragrafen regleras när sekretess enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL gäller för vissa uppgifter, bl.a. strafförelägganden. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.6.9. Punkten 2 delas upp i två nya punkter, punkten 2 och punkten 3. Enligt den nya punkten 3 är det möjligt att bibehålla sekretessen enligt 35 kap. 1 § första stycket OSL för uppgifter i ärende om straff- föreläggande om sekretess skulle ha gällt för uppgiften hos domstol enligt 35 kap. 12 § OSL. Det innebär att uppgifter i ärende om strafföreläggande kan hållas skyddade på samma sätt som i domstol för bl.a. sexualbrott och barn- pornografibrott. Frågan om sekretess prövas när en handling begärs ut på samma sätt som gäller för andra sekretessreglerade uppgifter. Om en sekretessbelagd uppgift förekommer i själva strafföreläggandet bör föreläggandet också innehålla ett särskilt sekretessförordnande. Beslut och förordnande om sekretess är ett ensidigt beslut från åklag- aren eller, i fråga om utlämnande av allmän handling, av den som annars innehar den sekretessreglerade uppgiften. Sekretessfrågan om- fattas således inte av den del som är föremål för den misstänktes godkännande i föreläggandet. Åklagaren är därför t.ex. oförhindrad att förordna och besluta om sekretess oaktat den misstänktes inställ- ning till det eller om den misstänkte i förväg lämnat ett förhands- godkännande till strafföreläggande enligt den nya regleringen i 48 kap. 10 § RB utan någon uppgift om sekretess. 10.5Förslaget till lag om ändring i delgivningslagen (2010:1932) Paragrafens tredje stycke innehåller en uppräkning av delgivningssätten i delgivningslagen. I uppräkningen ingår nu tillgänglighetsdelgivning enligt 52–55 §§. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur förenklad delgivning går till. Övervägandena finns i avsnitt 4.4.2. Kravet på kontrollmeddelande avskaffas när handlingen skickas på elektronisk väg. I realiteten är det endast post som utgör ett icke elektroniskt kommunikationssätt. Det innebär att kontrollmeddelande därför endast ska skickas när handlingen skickas per post. Någon ändring av hur förenklad delgivning med post går till avses inte. Paragrafen reglerar hur förenklad delgivning går till och ändras till följd av ändringen i 22 §. Övervägandena finns i avsnitt 4.4.2. Efter- som kontrollmeddelande inte alltid behövs stadgas särskilt att ett kontrollmeddelande ska skickas till samma adress som handlingen har skickats. Någon ändring av hur förenklad delgivning med post går till avses inte. Paragrafen är ny och reglerar möjligheten att använda förenklad del- givning till enskilda med en allmän infrastruktur för säkra elektro- niska försändelser, t.ex. tjänsten Mina meddelanden. Övervägandena finns i avsnitt 4.4.3. Regleringen i första stycket innebär att förenklad delgivning kan användas om delgivningsmottagaren är ansluten till en allmän infra- struktur för säkra elektroniska försändelser. Som förebild för en sådan infrastruktur står den myndighetsgemensamma infrastrukturen för säkra elektroniska försändelser, Mina meddelanden. Det finns dock inte några hinder mot att använda andra tekniska tjänster som upp- fyller kraven enligt förslaget. Som en förutsättning är att infrastruk- turen ska vara allmän. Med allmän infrastruktur menas i det här av- seendet en tjänst till enskilda som tillhandahålls av staten, t.ex. en myndighet under eller regeringen. Det finns dock inget hinder mot att andra myndigheter, t.ex. kommunala organ, använder tjänsten för delgivning till enskilda. Handlingen får skickas till en infrastruktur för säkra elektroniska försändelser om delgivningsmottagaren är ansluten och inte har mot- satt sig sättet att ta emot handlingar. Det innebär att handlingen kan skickas med en allmän infrastruktur även om delgivningsmottagaren i och för sig har en känd adress eller en folkbokföringsadress och som har använts tidigare i delgivningsärendet. En förutsättning är att delgivningsmottagaren är ansluten till infrastrukturen. När det t.ex. gäller Mina meddelanden kan den myndighet som är ansluten enligt 4 § förordningen (2018:357) om myndighetsgemensam infrastruk- tur för säkra elektroniska försändelser kontrollera om delgivnings- mottagaren är ansluten. På samma sätt kan delgivningsmottagaren i tjänsten Mina Meddelanden hindra vissa myndigheter från att skicka handlingar i infrastrukturen. En förutsättning för att förenklad delgivning ska kunna användas är precis som tidigare att delgivningsmottagaren fått information av myndigheten om att delgivningssättet kan komma att användas (se bl.a. 24 § delgivningslagen och 33 kap. 6 § ). Det krävs dock inte att myndigheten närmare redogör för hur förenklad del- givning planeras gå till i just det aktuella delgivningsärendet. Det ska dock upplysas att delgivningshandlingar också kan sändas till en infrastruktur för säkra elektroniska försändelser. Om delgivningsmottagaren i delgivningsärendet motsatt sig att handlingar skickas genom infrastrukturen får förenklad delgivning inte ske på det sättet. På samma sätt gäller om delgivningsmottagaren spärrat avsändaren i själva tjänsten. Det krävs däremot inte att del- givningsmottagaren lämnat sitt medgivande till myndigheten för att handlingar ska kunna skickas i infrastrukturen. ningsmottagaren anslutit sig till tjänsten och fått information om förenklad delgivning får han eller hon anses ha fått den information som krävs för att också vara beredd att ta emot handlingar genom förenklad delgivning i infrastrukturen. Om delgivningsmottagaren under delgivningsärendets gång mot- sätter sig att myndigheten använder den allmänna infrastrukturen finns det inget hinder mot att myndigheten återgår till att använda förenklad delgivning genom att sända handlingarna till delgivnings- mottagarens senast kända adress eller folkbokföringsadress eller på något alternativt digitalt sätt. Av 4 § första stycket delgivningslagen följer att delgivningssätt ska väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. Av bestämmelsens andra stycke framgår att delgivning inte får ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet. Ett exempel i detta sammanhang på ett olämpligt förfarande är när den avsändande myndigheten om vart annat och växlande skickar handlingar i infra- strukturen och på annat sätt t.ex. till den senast kända adressen utan det är sakligt motiverat. Det kan dock t.ex. vara motiverat när det finns tekniska eller legala begränsningar att skicka information endast på det ena eller det andra sättet. Det kan också vara fråga om när delgivningsmottagaren avregistrerar sig från tjänsten och återansluter sig . Förenklad delgivning har enligt 26 § delgivningslagen skett när har förflutit från det att handlingen skickades, om det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att hand- lingen kommit fram . Med begreppet i detta samman- hang menas att handlingen har nått delgivningsmottagarens digitala brevlåda. När det gäller tjänsten Mina meddelanden kan den avsän- dande myndigheten se om handlingen nått brevlådan men inte om delgivningsmottagaren läst eller tagit del av den. I detta sammanhang räcker det alltså att handlingen kommit fram till den digitala brev- lådan. I andra stycket regleras regeringens möjlighet att meddela före- skrifter om vilka infrastrukturer som får användas för delgivning enligt paragrafens första stycke. Det är således möjligt att i förord- ning bestämma vilken eller vilka infrastrukturer som användas för förenklad delgivning enligt paragrafen. I paragrafen regleras med vilka delgivningssätt som information om förenklad delgivning kan delges. Övervägandena finns i avsnitt 3.5.3. I 52–55 §§ införs ett nytt delgivningssätt, tillgänglighetsdelgivning. Det blir möjligt att delge information om förenklad delgivning med tillgänglighetsdelgivning. Hur tillgänglighetsdelgivning går till Paragrafen är ny och reglerar det nya delgivningssättet tillgänglig- hetsdelgivning. Övervägandena finns i avsnitt 3.5. Tillgänglighetsdelgivning har tidigare införts på försök enligt lagen (2018:160) om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål (se prop. 2017/18:67, jfr också Ds 2017:36 avsnitt 6.4). Tillgänglig- hetsdelgivning kan nu användas generellt med den begränsning som följer av 54 §. För att tillgänglighetsdelgivning ska få användas ska delgivnings- mottagaren få information om från och med vilken tidpunkt och på vilken plats som handlingen kommer att hållas tillgänglig. Detta är avgörande för delgivningsmottagarens möjlighet att kunna bevaka delgivningen och tillvarata sin rätt. Tidpunkten bör anges med datum och klockslag. Om något klockslag inte anges utan endast ett datum får det anses som att handlingen ska vara tillgänglig från början av dagen under aktuella öppettider. Det krävs att informationen om när och var tillgängliggörandet ska ske lämnas som informa- tionen om att delgivningssättet kan komma att användas. Om det senare visar sig att den angivna tidpunkten för tillgänglig- görandet inte kan hållas är det angeläget att delgivningsmottagaren underrättas om detta, för att han eller hon inte längre ska behöva bevaka tillgängliggörandet. (Se prop. 2017/18:67 s. En nyhet som introduceras är att det förtydligas att tillgänglig- hetsdelgivning också kan användas för redan tillgängliga och upp- rättade handlingar. Den form av tillgänglighetsdelgivning som använts i försöksverksamheten har byggt på handlingar som ännu inte finns tillgängliga utan som upprättas . Det blir nu möjligt att använda s.k. omedelbar tillgänglighetsdelgivning för personer som söks för delgivning i olika sammanhang. Det kan t.ex. handla om personer som saknar fast adress eller som aktivt undanhåller sig delgivning. Utöver de särskilda förutsättningarna för att tillgänglighetsdel- givning ska få användas måste också de allmänna förutsättningarna enligt delgivningslagen vara uppfyllda. Det innebär bl.a. att det alltid ska prövas att det inte är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet att använda tillgänglighetsdelgivning (4 § andra stycket delgivningslagen). I detta ligger bl.a. att delgivningsmottagaren ska kunna förstå vad som krävs av honom eller henne. Det kan därför vara olämpligt att använda tillgänglighetsdelgivning om den miss- tänkte på grund av t.ex. språkförbistring, berusning eller kognitiv nedsättning inte kan förväntas ta till sig information om delgivnings- sättet. (Jfr prop. 2009/10:237 s. 270 och prop. 2017/18:67 s. Om det i efterhand kan uppkomma frågor om det varit lämpligt att använda tillgänglighetsdelgivning är det viktigt att lämnandet av information och de närmare omständigheterna kring detta dokumen- teras på ett tydligt sätt för att det inte i efterhand ska kunna uppstå osäkerhet om det funnits förutsättningar att tillämpa delgivnings- sättet (se prop. 2017/18:67 s. 12.). Det gäller framför allt när infor- mation om tillgänglighetsdelgivning lämnas i ingripandesituationer av polisen. Det krävs inte att delgivningsmottagaren hämtar handlingen hos myndigheten eller att handlingen skickas till delgivningsmottagaren för att delgivning ska anses ha skett. Motsvarande ordning, dvs. att det inte krävs att mottagaren faktiskt har fått del av handlingen, gäller också vid förenklad delgivning. När tillgänglighetsdelgivning får användas Bestämmelsen är ny och reglerar när tillgänglighetsdelgivning får användas. Övervägandena finns i avsnitt 3.5. På samma sätt som vid förenklad delgivning i brottmål enligt 33 kap. 6 § RB krävs att delgivningsmottagaren får information om tillgänglighetsdelgivning vid ett personligt sammanträffande eller genom en ljud- och bildöverföring. Syftet är detsamma, dvs. inte ska finnas någon risk för att delgivningsmottagaren missupp- fattar vad tillgänglighetsdelgivning innebär (jfr prop. 2009/10:237 s. 149). Det är inte möjligt att formlöst ändra t.ex. tidpunkten för till- gängliggörandet, exempelvis genom att skicka information till del- givningsmottagaren eller kontakta denne endast per telefon. För att åstadkomma en ändring av tid eller plats för tillgänglighetsdelgivningen måste delgivningsmottagaren på nytt få information om tillgänglig- hetsdelgivning vid ett personligt sammanträffande eller vid ett sam- manträffande på distans genom en ljud- och bildöverföring. (Jfr prop. 2017/18:67 s. Bestämmelsen är ny och reglerar när tillgänglighetsdelgivning får användas. Övervägandena finns i avsnitt 3.5. Genom bestämmelserna i 52–55 §§ införs tillgänglighetsdelgivning som ett generellt delgivningssätt i delgivningslagen. Syftet är dock inte att delgivningssättet ska kunna användas i andra fall än i lag an- givna situationer. I 33 kap. 6 b § RB anges de fall när tillgänglighets- delgivning får användas. Bestämmelsen är ny och reglerar närmare när tillgänglighetsdelgiv- ning har skett, dvs. när delgivningstidpunkten inträffar. Övervägan- dena finns i avsnitt 3.5. Delgivningstidpunkten inträffar när handlingen har gjorts tillgäng- lig och på den plats som delgivningsmottagaren fått information om. I kommentaren till 52 § beskrivs de närmare för- utsättningarna för tillgänglighetsdelgivning. Delgivningstidpunkten kan tidigast inträffa den tredje vardagen efter det att delgivningsmottagaren fått information om att tillgäng- lighetsdelgivning kan komma att användas. Detta har störst betydelse på s.k. omedelbar tillgänglighetsdelgivning när delgivningsmottagaren får information om tillgänglighetsdelgivning beträffande en hand- ling som redan finns tillgänglig. En delgivningsmottagaren kan t.ex. få information om tillgänglighetsdelgivning då det finns små praktiska möjligheter att få del av en handling, t.ex. under helgdagar. Delgivningsmottagaren får därmed på sig att faktisk få del av handlingen innan han eller hon betraktas som delgiven. Om delgivningsmottagaren får information om tillgänglighetsdelgivning inträder delgivningstidpunkten tidigast först på ons- dagen veckan efter under förutsättning att det inte varit några helg- dagar . En korrekt delgivning förutsätter att tidpunkten för tillgänglig- görandet överensstämmer med den information som delgivnings- mottagaren har fått. Delgivningen är alltså inte giltig om delgivnings- mottagaren av förbiseende inte har underrättats om någon tidpunkt för tillgängliggörandet eller om fel tidpunkt eller fel plats har angetts. När det gäller s.k. omedelbar tillgänglighetsdelgivning är det till- räckligt att delgivningsmottagaren får information om att handlingen är tillgänglig , om så är fallet. Denne behöver därför inte särskilt underrättas om när delgivningstidpunkten faktiskt inträder. En annan sak är att det av delgivningshandlingen tydligt måste framgå hur en ev. frist ska beräknas. Delgivning har inte skett om handlingen inte finns tillgänglig hos myndigheten eftersom den ännu inte blivit upprättad. Det krävs dock inte att handlingen är utskriven om den i sig är upprättad och t.ex. kan skrivas ut eller skickas på begäran av delgivningsmottagaren. För att det inte ska uppstå tveksamhet om handlingen gjorts tillgänglig på ett korrekt sätt bör myndigheten, vilket JK också påpekat i sin granskning, dokumentera delgivningen, exempelvis genom en anteck- ning i sitt målhanteringssystem (jfr 4 § delgivningsförordningen [2011:154]). Ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott