sou · H9B381 · 2021-10-19 00:00:00 — I förarbetena till de skärpta sanktionsbestämmelserna på livsmedels- området diskuterades om hantering av dricksvatten skulle undantas från vissa straffbestämmelser, eftersom en verksamhetsutövare som producerar och distribuerar dricksvatten kan ha svårigheter att kon- trollera vilka utsläpp som gjorts i det råvatten som används i dricks- vattenförsörjningen. Regeringen ansåg att de skäl som talar för en strängare syn på allvarliga överträdelser har bäring på alla typer av livsmedel, även dricksvatten. Med beaktande av de allvarliga konse- kvenser, till exempel smitta eller risk för smitta, för ett stort antal personer som överträdelser av livsmedelslagstiftningen kan leda till, är möjligheten till effektiva, proportionella och avskräckande sank- tioner av stor vikt i alla led av livsmedelskedjan. Detta oavsett vilken typ av livsmedel det är fråga om. Den omständigheten att den som förorenar råvatten kan hållas ansvarig enligt bör därför enligt regeringen inte utesluta straffansvar för den som i ett senare skede överträder reglerna på livsmedelsområdet. Regeringen ansåg därför att det i straffhänseende inte finns skäl att bedöma dricks- vatten på annat sätt än övriga livsmedel.10 Enligt 28 a § livsmedelslagen ska den som med uppsåt eller oakt- samhet begår vissa gärningar dömas till fängelse i högst eller till böter. Det straffbara området omfattar ageranden i livsmedels- och foderkedjans samtliga stadier.11 Det är bland annat straffbart att handha ett livsmedel eller märka, marknadsföra eller presentera det på ett sätt som orsakar eller kan orsaka en fara för människors liv 2005/06:128, s. 220, som hänvisar till prop. 1988/89:68, s. 59. 2017/18:165, s. 30–31. 2017/18:165, s. 35. Samma sak gäller om någon inte vidtar åtgärder i samband med produktion, bearbetning, distribution eller annat handhavande av livsmedel eller brister när det gäller att märka, marknadsföra eller presentera livsmedel och därigenom föranleder att ett livsmedel ut- gör eller kan komma att utgöra en fara för människors liv eller hälsa. I 29 § första stycket livsmedelslagen har vidare införts en punkt- lista med en uppräkning av vilka överträdelser av förpliktelser i livs- medelslagen, eller i föreskrifter och beslut som meddelats med stöd av lagen, som straffsanktioneras med böter. Bland annat ska den som bryter mot en föreskrift eller ett beslut som har meddelats med stöd av 5 § tredje stycket, 6, 7, 8 eller 9 § livsmedelslagen kunna dömas till böter. En förutsättning för att en person ska kunna dömas enligt 29 § är att gärningen inte leder till ansvar enligt 28 a §. I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Utöver livsmedelslagens straffbestämmelser finns det även flera bestämmelser i som skulle kunna aktualiseras vid all- varliga överträder inom livsmedelsområdet. Det är bland annat våll- ande till annans död i 3 kap. 7 §, vållande till kroppsskada eller sjuk- dom enligt 3 kap. 8 § och framkallande av fara för annan enligt 3 kap. 9 §. Vidare kan brotten spridande av gift eller smitta enligt 13 kap. 7 §, förgöring enligt 13 kap. 8 § och vårdslöshet med gift eller smitt- ämne enligt 13 kap. 9 § aktualiseras.12 Mindre allvarliga överträdelser av förpliktelser i livsmedelslagen han- teras genom administrativa sanktionsavgifter. Avgiftssystemet om- fattar överträdelser av administrativ karaktär som är frekventa och enkla att konstatera. Regeringen har genom 30 a § livsmedelslagen bemyndigats att meddela föreskrifter om sanktionsavgift vid över- trädelser av bestämmelser om krav på registrering och av bestäm- melser om journalföring och övrig dokumentation. Enligt 39 c § livs- medelsförordningen ska en sanktionsavgift tas ut av den som påbörjar en verksamhet utan att ha gjort en anmälan till kontrollmyndigheten om registrering av de anläggningar som han eller hon ansvarar för. Även vad gäller dricksvattenanläggningar finns krav på registrering. 2017/18:165, s. 28–29 och Vad är ett brott mot livsmedelslagstiftningen?, Livsmedels- verkets Kontrollwiki version 6, ett-brott-mot-livsmedelslagstiftningen-, hämtat . Sanktionsavgiftens storlek framgår av regeringens föreskrifter och har bestämts med hänsyn till överträdelsens allvar och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser.13 Avgift för överträdelse av kravet på registrering ska betalas med ett belopp som motsvarar en procent av årsomsättningen, dock lägst och högst En nämnds beslut om sanktionsavgift över- klagas till allmän förvaltningsdomstol.14 Övriga administrativa sanktioner eller ingripanden Om en kommun inte fullgör de skyldigheter som följer av dess uppdrag att utföra offentlig kontroll eller annan offentlig verksam- het, får förelägga kommunen att avhjälpa bristen.15 En kontrollmyndighet får besluta om de förelägganden som behövs för att lagen samt de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen ska följas. Rätten att besluta om förelägganden inne- fattar också en möjlighet att besluta om förbud. Sådana förelägg- anden kan förenas med vite.16 Beslut av en nämnd får överklagas hos länsstyrelsen.17 Tillsynen på plan- och bygglagstiftningens område genomförs bland annat av den kommunala , , länsstyrelserna och regeringen.18 ansvarar för tillsynen över att byggherren fullgör sina skyldigheter enligt plan- och bygglagstift- ningen och att vissa bestämmelser i 8, 9 och 10 kap. plan- och bygg- lagen följs.19 ska utöva marknadskontroll över byggprodukter som omfattas av byggproduktförordningen20, direktiv /33/EU21 2017/18:165, s. 63 f. 1431 § livsmedelslagen. 1518 § livsmedelslagen. 1622 och 23 §§ livsmedelslagen och prop. 2020/21:43, s. 380. 1731 § livsmedelslagen. 1811 kap. 2 § (2010:900) och 8 kap. plan- och byggförordningen (2011:338). 198 kap. 2 § plan- och byggförordningen. 20Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 305/2011 av om fast- ställande av harmoniserade villkor för saluföring av byggprodukter och om upphävande av rådets direktiv /106/EG. Marknadskontroll beskrivs närmare i kapitel 11. 21Europaparlamentets och rådets direktiv /33/EU av om harmoni- sering av medlemsstaternas lagstiftning om hissar och säkerhetskomponenter till hissar, i den ursprungliga lydelsen. och förordning (EU) nr 2016/42422. I fråga om byggprodukter som inte omfattas av byggproduktförordningen eller förordning (EU) nr 2016/424 ansvarar för tillsynen över att bestämmelserna om krav på byggprodukters lämplighet följs.23 Länsstyrelserna ska utöva tillsyn över kommunala beslut och får besluta om överpröv- ning av detaljplaner och områdesbestämmelser.24 En tillsynsmyndighet ska pröva förutsättningarna för och behovet av att ingripa eller besluta om en påföljd, så snart det finns anledning att anta att någon inte har följt en bestämmelse i plan- och bygg- lagen, i föreskrifter, domar eller andra beslut som har meddelats med stöd av lagen eller i EU-förordningar som rör frågor inom lagens tillämpningsområde.25 ska ta ut en byggsanktionsavgift om någon vidtar en åtgärd eller underlåter att vidta en åtgärd och därigenom bryter mot en byggbestämmelse. I 9 kap. plan- och byggförordningen finns närmare angivet i vilka situationer en byggsanktionsavgift får tas ut. Där regleras också hur stor avgift som ska betalas för olika överträdelser. Det är som beslutar om byggsanktionsavgift för de överträdelser som räknas upp i 9 kap. byggförordningen, för- utom för de som nämns i 25 §. Enligt denna bestämmelse ska bygg- sanktionsavgift tas ut av den som bryter mot vissa krav som finns på byggprodukter. Sådan avgift ska tas ut vid underlåtelse att upprätta en prestandadeklaration trots att det krävs enligt artikel 4.1 i bygg- produktförordningen. Samma sak gäller för tillhandahållande av en produkt på marknaden utan prestandadeklaration enligt artikel 7.1 i samma förordning. Vidare ska avgift tas ut av den som bryter mot de krav som finns på hissar och linbanor. Det är som utövar tillsyn över byggprodukter och som också beslutar om byggsank- tionsavgift enligt 9 kap. 25 § plan- och byggförordningen.26 22Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 2016/424 av om linbane- anläggningar och om upphävande av direktiv /9/EG. 238 kap. 5 a § plan- och byggförordningen. 2411 kap. 10 § . 2511 kap. 5 § . 2611 kap. 51 § . Beslut om byggsanktionsavgift som meddelats av en byggnadsnämnd överklagas till och därefter till mark- och miljödomstol. Motsvarande beslut som meddelats av överklagas direkt till mark- och miljödomstolen.27 Andra administrativa sanktioner eller ingripanden Om det skett en överträdelse av bestämmelser, domar eller beslut kan tillsynsmyndigheten under vissa förutsättningar besluta om olika typer av förelägganden för att åstadkomma rättelse eller genomför- ande av en åtgärd.28 En sådan myndighet får också besluta om förbud mot fortsatt arbete, åtgärd eller användning.29 får exempelvis i det enskilda fallet besluta om det föreläggande eller förbud som från skyddssynpunkt behövs för att bestämmelsen i 8 kap. 20 § andra stycket ska följas.30 I denna bestämmelse anges att byggprodukter som inte omfattas av byggproduktförordningen endast får säljas i om de är lämpliga enligt plan- och bygglagstift- ningen. Avseende byggprodukter som omfattas av bland annat bygg- produktförordningen har tillsynsmyndigheten befogenhet att kräva av ekonomiska aktörer att de vidtar korrigerande åtgärder eller själv vidta åtgärder för att förbjuda eller begränsa tillhandahållandet av en byggprodukt som inte uppfyller gällande krav eller som brister vad gäller formell överensstämmelse.31 Förelägganden och förbud kan i olika utsträckning kombineras med vite.32 I detta sammanhang bör även nämnas, att vid lov- eller anmäl- ningspliktiga åtgärder, ska enligt 10 kap. 23 § göra en bedömning av om åtgärden ”kan antas komma att uppfylla” de tekniska egenskapskraven. Detta är en förut- sättning för att startbesked ska meddelas. Det krävs vidare enligt 10 kap. 34 § slutbesked för alla åtgärder som omfattas av ett startbesked. För att få slutbesked krävs att byggherren visar att alla krav som gäller för åtgärden enligt lovet, kontrollplanen, startbeskedet eller beslut om kompletterande villkor är uppfyllda 2713 kap. 3 och 6 §§ . 2811 kap. 17, 19–26 §§ . 2911 kap. 25, 30–33 §§ . 3011 kap. 25 § . 3111 kap. 26 § . 3211 kap. 37 § . och att inte anser att det finns skäl att ingripa med tillsyn. 20.2.4Krav på sanktioner i marknadskontrollförordningen Marknadskontrollförordningen, som ska tillämpas i sin helhet , reglerar hur medlemsstaternas marknadskontroll ska organiseras och genomföras.33 Marknadskontrollförordningen ska tillämpas på produkter som är avsedda att komma i kontakt med dricksvatten och som omfattas av artikel 11 dricksvatten- direktiv.34 Marknadskontrollförordningen ställer krav på att medlems- staterna ska fastställa regler om sanktioner vid överträdelser dels av förordningen, dels av viss harmoniserad unionslagstiftning.35 marknadskontrollutredning har utrett behovet av kom- pletterande bestämmelser till marknadskontrollförordningen, bland annat vad gäller sanktioner för överträdelser av bestämmelser i för- ordningen och i andra rättsakter som rör harmoniserad produktlag- stiftning. I SOU 2020:49 föreslås att det ska införas nya enhetliga sanktionsbestämmelser om vite och sanktionsavgift i en ny sektors- övergripande lag, som ska ersätta sanktionsbestämmelserna i sektors- lagstiftningen. Bestämmelserna ska enligt förslaget även vara tillämp- liga vid överträdelser av marknadskontrollförordningen.36 Regeringen har valt att i ett första skede endast genomföra vissa författningsändringar, som trädde i kraft . Det har inte genomförts några författningsändringar avseende vilka sanktioner som kan bli aktuella vid överträdelser av marknadskontrollförordningen eller av harmoniserad produktlagstiftning. Frågan om vilka ytterligare ändringar som behövs genomföras i svensk rätt med anledning av marknadskontrollförordningen bereds i . 33I kapitel 11 finns en närmare beskrivning av förordningen. 34Artikel 11.7 tredje stycket dricksvattendirektiv. 35Artikel 41 i marknadskontrollförordningen. 36SOU 2020:49, s. 492 f. Tillsyn enligt utförs av ett stort antal myndigheter. Huvuddelen av miljöbalkstillsynen utförs av kommunerna och läns- styrelserna. Försvarsinspektören för hälsa och miljö utövar tillsyn över försvarets verksamheter.37 Det finns flera sanktionsmöjligheter vid överträdelser av krav inom miljölagstiftningen, bland annat straffbestämmelser och reglering om miljösanktionsavgifter. Tillsynsmyndigheterna får också besluta om förelägganden och förbud som får förenas med vite. Tillsynsmyn- digheten ska anmäla överträdelser av bestämmelser i balken eller i föreskrifter som har meddelats med stöd av balken till Polismyndig- heten eller , om det finns misstanke om brott.38 I finns bestämmelser om straffbestämmelser i 29 kap. Det centrala brottet som benämns miljöbrott regleras i 29 kap. 1 § och kan leda till böter eller fängelse i högst . För miljöbrott döms exempelvis den som med uppsåt eller av oaktsam- het släpper ut ett ämne som typiskt sett eller i det enskilda fallet medför eller kan medföra en förorening som är skadlig för människors hälsa, djur eller växter. Även den som bedriver verksamhet eller vid- tar en åtgärd som ändrar yt- eller grundvattennivån på ett sätt som skadar eller kan skada människors hälsa, djur eller växter i en om- fattning som inte har ringa betydelse eller som medför eller kan med- föra någon annan betydande olägenhet i miljön kan dömas för miljö- brott. Är brottet grovt, döms för grovt miljöbrott. I 29 kap. finns också regler om andra brott, exempelvis brott mot områdesskydd (2 §), förseelse mot områdesskydd (2 a §), miljöfarlig kemikaliehantering (3 §), olovlig kemikaliehantering (3 a §), kemikalie- registreringsbrott och grovt kemikalieregistreringsbrott (3 b §), otillåten miljöverksamhet (4 §), försvårande av miljökontroll (5 §) och brist- fällig miljöinformation (6 §). Dessutom straffbeläggs genom blankett- straffbuden i 8–9 §§ en mängd olika gärningar som inte har några egna brottsrubriceringar. 37Se bland annat 2 kap. 4, 8 och 9 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). 3826 kap. 2 § . Bestämmelser om miljösanktionsavgifter finns i 30 kap. och förordningen om miljösanktionsavgifter (2012:259). Miljösank- tionsavgiften kan beslutas mot både näringsidkare, myndigheter och enskilda som bedriver verksamhet som faller inom ramen för miljö- balken.39 Enligt 30 kap. 1 § får regeringen föreskriva att en särskild avgift ska betalas för vissa överträdelser. De överträdelser som kan föranleda en miljösanktionsavgift beskrivs närmare i för- ordningen om miljösanktionsavgifter. Det är tillsynsmyndigheten som beslutar om miljösanktionsavgift. Sådana beslut kan överklagas till mark- och miljödomstol.40 Andra administrativa sanktioner eller ingripanden En tillsynsmyndighet får i det enskilda fallet besluta om de före- lägganden och förbud som behövs för att eller före- skrifter, tillstånd, villkor eller andra beslut som har meddelats med stöd av balken ska efterlevas.41 En tillståndsmyndighet kan i vissa fall helt eller delvis återkalla ett meddelat tillstånd, dispens eller god- kännande.42 får också förelägga en kommun som inte fullgör de skyldigheter som följer av kommunens tillsynsuppdrag att avhjälpa bristen.43 Ett föreläggande eller förbud kan förenas med vite. får dock inte förena förelägganden mot kommuner för brister i sin tillsynsverksamhet med vite.44 En ansökan om utdöm- ande av vite görs till mark- och miljödomstol.45 Om ett föreläggande eller förbud inte följs ska efter ansökan av tillsynsmyndigheten verkställa beslutet.46 39SOU 2017:63, s. 113. 4030 kap. 7 § . 4126 kap. 9 § . 4224 kap. 3 § . 4326 kap. 8 § . 4426 kap. 14 § . 4521 kap. 1 § andra stycket 8 . 4626 kap. 17 § . Utredningens förslag: I kapitel 18 redogörs för utredningens förslag att ska få möjlighet att förelägga den verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricks- vatten att lämna in den information som be- höver för att kunna rapportera uppgifter enligt artikel 18 dricksvattendirektiv. Ett sådant föreläggande får enligt förslaget förenas med vite. Den kommunala kommer utöva tillsyn över att den nya regleringen som föreslås om material i kontakt med dricksvatten följs och kan besluta om förelägganden som kan förenas med vite. Vad gäller frågan om vilka sanktioner i övrigt som bör införas när det gäller material och produkter som kommer i kontakt med dricksvatten anser utredningen att det är mest lämpligt att inte föregå den beredning som pågår i om att anpassa svensk rätt till marknadskontrollförord- ningen. Den fortsatta beredningen av genomförandet av dricksvattendirektiv bör ske med beaktande av de bestämmelser som blir resultatet av det pågående arbetet i . I övrigt finns det tillämpliga nationella bestäm- melser om sanktioner för överträdelser av de bestämmelser som föreslås för att genomföra dricksvattendirektiv i svensk rätt. Sanktionerna uppfyller kravet på effektivitet, proportionali- tet och avskräckande effekt. Det krävs därför inte några övriga ändringar av sanktionsbestämmelser i svensk rätt. Utredningens förslag gällande livsmedelslagstiftningen Utredningen föreslår att flertalet krav dricksvattendirektiv ska genomföras genom bestämmelser i livsmedelslagstiftningen. Det gäller både krav som riktas mot olika myndigheter och de som riktas mot enskilda aktörer. kan genom befintliga eller föreslagna bemyndiganden meddela föreskrifter bland annat avseende krav på riskbedömning och riskhantering för försörjningssystemet, beredningskemikalier och filtermaterial, övervakning, information till allmänheten och rapportering till EU. Sanktionsmöjligheter i förhållande till de nya förslagen Kontrollmyndigheterna har möjlighet att besluta om förelägganden och förbud när det gäller överträdelser av de aktuella kraven. I vissa fall kan sådana förelägganden och förbud förenas med vite. Livs- medelsverket har också möjlighet att förelägga kommuner att full- göra sina uppgifter när det gäller offentlig kontroll. Det finns inte någon skyldighet för verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten att lämna information till . I kapitel 18 redogörs för utredningens förslag om att införa en sådan skyldighet. Utredningen har också föreslagit att ska få möjlighet att förelägga verksamhetsutövare att lämna information till myndigheten, samt att ett sådant föreläggande får förenas med vite. Vissa gärningar kan leda till straffansvar. Livsmedelslagens straff- bestämmelser gäller alla typer av livsmedel, även dricksvatten. Straff- bestämmelsen i 29 § livsmedelslagen kan endast bli aktuell vid över- trädelser av föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av vissa bestämmelser i livsmedelslagen, bland annat 6 §. Livsmedels- verket kan meddela föreskrifter med stöd av denna bestämmelse såvitt avser exempelvis beredningskemikalier och filtermaterial samt information till allmänheten. Överträdelser av sådana föreskrifter kan alltså leda till straffansvar. Med undantag för förhållandet att saknar möj- lighet att förelägga verksamhetsutövare att lämna information till myndigheten, så är utredningens uppfattning att det redan finns ett väl avvägt sanktionssystem för överträdelser som sker på livsmedels- lagstiftningens område. Det finns sanktioner som är effektiva, pro- portionerliga och avskräckande. Det krävs inte några författnings- ändringar i denna del, förutom vad avser möjlighet att förelägga verksamhetsutövare att lämna uppgifter till myndigheten. De överväganden utredningen har gjort i den delen redovisas i kapi- tel 18. Utredningens förslag gällande plan- och bygglagstiftningen Utredningen föreslår i kapitel 11 att ett nytt stycke ska införas i 3 kap. 9 § plan- och byggförordningen som tydliggör vilka krav som ska vara uppfyllda när det gäller material som kommer i kontakt med dricksvatten. Bestämmelsen riktar sig mot byggherrar och fastighets- ägare. ska utöva tillsyn över att bestämmelsen följs enligt 8 kap. 2 § plan- och byggförordningen. föreslås bli ansvarig för marknadskontroll över pro- dukter som omfattas av artikel 11 dricksvattendirektiv. Den närmare regleringen kring testning och godkännande av slut- material kommer senare att slås fast i kommissionens genomförande- akt. Först när denna finns på plats kan en ny bestämmelse införas i svensk rätt som reglerar vilka krav som ska ställas på slutmaterial som är avsedda att komma i kontakt med dricksvatten. Utredningen bedömer att det bör införas en bestämmelse som tydliggör att endast produkter i kontakt med dricksvatten som inne- håller slutmaterial som har godkänts i enlighet med den nya regler- ingen får släppas ut på marknaden. När den delegerade akt som nämns i artikel 11.11 antas bör det även bestämmelser införas i svensk rätt om märkning av produkter som kommer i kontakt med dricksvatten. Sanktionsmöjligheter i förhållande till de nya förslagen Den kommunala får besluta om förelägganden och förbud som får förenas med vite.47 Även vad gäller överträdelser av de nya krav om material i kontakt med dricksvatten som föreslås införas i 3 kap. 9 § plan- och byggförordningen kommer byggnads- nämnden att ha sådana befogenheter. I bedömningen av om det finns tillräckliga sanktioner för över- trädelser av kraven på material och produkter i kontakt med dricks- vatten måste den pågående beredningen i av de förslag som lades fram i SOU 2020:49 beaktas. Förslagen omfattar bland annat vilka befogenheter som marknadskontrollmyndigheterna ska ha och vilka sanktioner som ska införas i svensk rätt för över- 4711 kap. 19, 20 och 37 §§ . trädelser mot marknadskontrollförordningen och mot harmoniserad lagstiftning. I avsnitt 11.5.3 behandlar utredningen frågan om vilka bestäm- melser i marknadskontrollförordningen som ska tillämpas på Bo- verkets marknadskontroll av produkter som kommer i kontakt med dricksvatten. I avsnittet konstateras att regleringen av marknads- kontroll bör hanteras på ett samlat sätt i svensk rätt och att mark- nadskontrollen av produkter som kommer i kontakt med dricks- vatten inte bör utformas på annat sätt än vad som gäller för övrig marknadskontroll. Utredningen anser inte att den bör föregripa den beredning som pågår i . Således lämnas inga förslag om vilka befogenheter som bör ha när det gäller marknadskontrollen av produkter som kommer i kontakt med dricksvatten eller i övrigt om vilka bestämmelser i marknads- kontrollförordningen som är tillämpliga på marknadskontrollen av produkter som kommer i kontakt med dricksvatten. Av samma skäl är det enligt utredningen inte lämpligt att föreslå nya sanktioner innan det står klart vilka sanktionsmöjligheter som kommer införas med anledning av anpassningen av svensk rätt till marknadskontroll- förordningen. Den fortsatta beredningen av genomförandet av dricksvattendirektiv bör därför ske med beaktande av de bestäm- melser som blir resultatet av det pågående arbetet i . Utredningen anser att det bör övervägas om byggsanktionsavgift ska kunna tas ut av den som på marknaden släpper ut produkter som är avsedda att komma i kontakt med dricksvatten och som innehåller slutmaterial som inte har testats och godkänts i enlighet med den nya regleringen. Detta kan dock göras först när det står klart vilka sanktionsmöjligheter som kommer att införas med anledning av anpassningen av svensk rätt till marknadskontrollförordningen och det dessutom finns bestämmelser om förbud mot att släppa ut vissa produkter på den inre marknaden på plats. Utredningens förslag gällande miljölagstiftningen Utredningen föreslår i avsnitt 10.2.5 att nya bestämmelser ska införas i och vattenförvaltningsförordningen för att genomföra riskbedömningen avseende tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten i svensk rätt. Det ska av dessa bestämmelser framgå att det är vattenmyndigheterna som ska utföra riskbedömningen och besluta om riskhanteringsåtgärder. Havs- och vattenmyndigheten och geologiska undersökning (SGU) ska inom sina respektive ansvarsområden meddela de föreskrifter som behövs.