sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Gärningarna har t.ex. innefattat misshandel som medfört skador. I vissa fall har gärningarna varit tidsmässigt ut- dragna, innefattat flera samlag, varit av överfallsliknande karaktär, inneburit någon form av frihetsberövande eller utförts av flera personer. I samtliga avgöranden förutom i två (2000, ref. 4 och 2014, ref. 3) har gärningarna bedömts som grov våldtäkt. C.5 Våldtäkt mot barn (infördes ) Avgörandena avser fall där det förekommit våld eller tvång i samband med de sexuella handlingarna. Brottet våldtäkt mot barn infördes och förekom i referat- samling första gången . Notera att ersättningsnivåerna i praxis är något lägre när våld eller tvång inte förekommit. Tabell 4.7 Resultat – nominella ersättningsnivåer för sexuellt ofredande, sexuellt övergrepp, våldtäkt, våldtäkt av allvarligare karaktär och våldtäkt mot barn Beloppen visar vad som brukar betalas ut som lägst Avgörandena som beloppen grundar sig på har sammanställts i bilaga 2. Tabell 4.8 Resultat – reala ersättningsnivåer för sexuellt ofredande, sexuellt övergrepp, våldtäkt, våldtäkt av allvarligare karaktär och våldtäkt mot barn Beloppen visar den utbetalda ersättningens värde med hänsyn tagen till förändringar i penningvärdet Beloppen i tabellen visar vad den skadelidande fick i ersättning för ett visst brott under ett visst år med hänsyn tagen till de förändringar i penningvärdet som skett fram . för brottet C.1 fick exempelvis (i termer av köpkraft) högre ersättning () jämfört med den som fick för samma brott. För brotten sexuellt övergrepp och våldtäkt mot barn har varit utgångspunkten för beräkningen av det reala värdet. Figur 4.5 Våldtäkt och våldtäkt av allvarligare karaktär C.4 Våldtäkt, allvarligare karaktär Figur 4.6 Våldtäkt mot barn och sexuellt övergrepp C.5 Våldtäkt mot barn Sexualbrott – resultatbeskrivning och slutsatser Inom kategorin sexualbrott har ersättningsnivåerna för nästan samt- liga brott gradvis ökat . Det är endast ersättningsnivån för sexuellt ofredande som varit oförändrad . Ersättningsnivån för våldtäkt höjdes från till Under skedde en höjning av ersättningsnivån för våldtäkt mot barn från till då gärningen innefattat någon form av våld eller tvång. I anslutning till dessa höjningar före- faller även en höjning för sexuellt övergrepp ha skett , från till . För allvarligare fall av våldtäkt har också en utveckling i höjande riktning skett . Trots att en viss höjning skett för nästan samtliga brott i kategorin sexualbrott har höjningarna neutraliserats i takt med att penningvärdet förändrats. För våldtäkt, där det skett beloppsmässigt tydliga höjningar är den reala höjningen . För allvarligare fall av våldtäkt har det skett reala minskningar . Det vi kan konstatera om ersättnings- nivåerna för de undersökta brotten i kategorin sexualbrott är: –att de nominella ersättningsnivåerna för nästan samtliga brott höjts , –att det skett reala minskningar av ersättningsnivåerna för samtliga brott och –att höjningarna av ersättningsnivåerna till stor del neutraliserats av förändringarna i penningvärdet. Brott mot frihet och frid Nedan följer en beskrivning av hur allvarliga gärningarna i det använda materialet typiskt sett varit. Avgörandena avser gärningar där hot eller våld har använts. Fri- hetsberövandet har varat från någon timme och till som längst . Hotet har i samtliga avgöranden varit allvarligt t.ex. genom användande av pistol eller kniv. I de flesta avgöranden har visst våld förekommit. I avgörandena förekommer det även att gärnings- personerna förutom människorov också dömts för andra allvar- liga brott. Något resultat finns inte för eftersom några avgöranden avseende människorov inte fanns med i Brottsoffer- myndighetens referatsamling . D.2 hot, verbalt eller via telefon Avgörandena avser fall där hot framställts verbalt eller via telefon. Även hot via SMS omfattas. I de flesta avgörandena har det handlat om dödshot. D.3 hot, användande av vapen Avgörandena avser hot där vapen som t.ex. pistol, kniv eller annat tillhygge använts. I de flesta fall har vapnet riktats mot brotts- offret. Det har funnits ett visst avstånd mellan den hotade och an- griparen. Avgörandena avser inte allvarligare fall av hot med vapen där omständigheterna varit försvårande, t.ex. att det avlossats skott med pistol eller att vapnet har tryckts mot den hotade. Avgörandena avser flera olika typer av hänsynslösa beteenden som ansetts utgöra en allvarlig kränkning. Avgörandena har t.ex. av- sett fall där brottsoffret fått flera telefonsamtal, SMS eller brev med kränkande innehåll av någon, fått vätska hälld över sig, blivit bespottad, blivit utsatt för obehaglig fysisk beröring eller trakas- serats på andra sätt genom olika typer av störningar. Tabell 4.9 Resultat – nominella ersättningsnivåer för människorov, olaga hot och ofredande Beloppen visar vad som brukar betalas ut som lägst Avgörandena som beloppen grundar sig på har sammanställts i bilaga 2. Tabell 4.10 Resultat – reala ersättningsnivåer för människorov, olaga hot och ofredande Beloppen visar den utbetalda ersättningens värde med hänsyn tagen till förändringar i penningvärdet Beloppen i tabellen visar vad den skadelidande fick i ersättning för ett visst brott under ett visst år med hänsyn tagen till de förändringar i penningvärdet som skett fram . för brottet D.1 fick exempelvis (i termer av köpkraft) högre ersättning () jämfört med den som fick för samma brott. För brottet människorov har varit utgångspunkten för beräkningen av det reala värdet. 2000 2003 2006 2009 2012 2014 2017 2020 Figur 4.8 hot och ofredande 2000 2003 2006 2009 2012 2014 2017 2020 Brott mot frihet och frid – resultatbeskrivning och slutsatser I kategorin brott mot frihet och frid har ersättningsnivån inte höjts för något av de undersökta brotten. Ersättningsnivåerna är desamma som . Eftersom det inte skett några höjningar av ersättningsnivåerna har reala minskningar av ersättningsnivåerna skett. För människorov innebär detta en real minskning med ungefär 9 000 kro- nor vilket är en betydande minskning. För olaga hot med användande av vapen är den reala minskningen drygt 2 000 kro- nor. Det vi kan konstatera om ersättningsnivåerna för de undersökta brotten i kategorin brott mot frihet och frid är: –att de nominella ersättningsnivåerna inte höjts för brotten , –att det skett reala minskningar av ersättningsnivåerna för samtliga brott och –att de reala minskningarna är betydande för brottet människorov. 4.3.5Ersättningsnivåerna enligt gällande praxis En kartläggning av dagens ersättningsnivåer För att ta ställning till om och i så fall hur dagens ersättningsnivåer för kränkning enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen bör ändras har utred- ningen, utöver presenterade undersökning avseende Brottsoffer- myndighetens praxis, även kartlagt ersättningsnivåerna enligt gällande domstolspraxis åren 2018–2020. Kartläggningen omfattar 115 avgör- anden. I kapitel 6 om våra överväganden och förslag hänvisas det löpande till avgörandena från kartläggningen. Nedan presenteras den metod som använts vid kartläggningen. Resultatet från kartläggningen har sammanställts i en tabell, se tabell 4.19 nedan. Resultatet i tabellen redovisas i detta avsnitt endast i form av belopp eller beloppsintervall. De avgöranden som kart- läggningen består av finns refererade i bilaga 3. Materialet för kartläggningen består av 115 domar från hovrätterna. De undersökta domarna är meddelade mellan . Rättsdatabasen har använts. Kartläggningen har avgränsats till att avse några av de brott där kränkningsersättning normalt kan aktualiseras. För varje enskilt brott i respektive kategori (A1–G1) har det i bilaga 3 redogjorts för fem olika avgöranden där den skadelidande fått kränkningsersättning för ett visst brottsligt angrepp. De valda avgörandena avser brott av varierande svårighetsgrad. Omständigheterna i de enskilda avgörandena skiljer sig därför åt vilket är den främsta förklaringen till varför nivån på kränknings- ersättningen mellan de jämförda avgörandena storleksmässigt varierar trots att de skadelidande blivit utsatta för samma typ av brott. När det gäller rån har domstolarna i undersökt praxis exempelvis dömt ut i kränkningsersättning till de skadelidande. Ambitionen har varit att fastställa något som skulle kunna be- skrivas som ett ungefärligt intervall i fråga om vad som brukar utgå i kränkningsersättning för ett brottsligt angrepp av visst slag. komma nära ett ungefärligt intervall för ett visst brott, har vi valt avgöranden som varierat mellan att vara (1) lindriga, (2) varken lind- riga eller försvårande och (3) försvårande. Ersättningsnivåerna vid upprepade brottsliga angrepp har inte undersökts, utan de valda av- görandena avser i huvudsak fall där den skadelidande blivit utsatt för ett brott, t.ex. ett fall av misshandel, se dock nedan om människorov. Kartläggningen syftar till att kunna användas i den fortsatta analysen och gör inte anspråk på att vara heltäckande. Avgörandena beskrivs kortfattat i bilaga 3 med ambitionen att fånga upp de viktigaste omständigheterna för ersättningens bestämmande i varje enskilt fall. har när det gäller brottet oakt- sam våldtäkt bestämt att schablonersättningen bör uppgå till (se rättsfallet ”Skadestånd efter övernattningen” NJA 2019 s. 1064). Vi har inte kunnat hitta några senare avgöranden där något annat belopp dömts ut. Av det skälet har några avgöranden avseende oaktsam våldtäkt inte referats. När det gäller brottet grov kvinnofridskränkning beslutade om en höjning av ersättningsnivåerna (se t.ex. Brottsoffer- myndighetens beslut , dnr 12189/2020, 1355/2021 och 2620/2021). I denna kartläggning ingår inte några avgöranden som meddelats efter denna höjning. De nya nivåerna enligt Brotts- offermyndighetens praxis anges inom parentes i tabellen nedan. De i kartläggningen undersökta avgörandena avseende grov kvinnofrids- kränkning har avsett gärningar som pågått olika , från till . I samtliga avgöranden har en kvinna blivit utsatt för minst fyra fall av misshandel. I nästan samtliga avgöranden har även brott som olaga hot och ofredande ingått som en del av gärningen. När det gäller brottet människorov är det i praxis ovanligt med avgöranden där gärningspersonerna endast dömts för brottet män- niskorov. Det vanliga är att gärningspersonerna även gjort sig skyl- diga till andra brott mot brottsoffret, t.ex. grov misshandel, grov utpressning, rån m.m. I samtliga refererade avgöranden avseende brottet människorov har gärningspersonerna också dömts för andra brott som har riktats mot brottsoffret. Av detta skäl måste de uppgivna ersättningsnivåerna för brottet människorov tolkas med försiktighet. Kartläggningen har omfattat följande kategorier och brott: • Synnerligen grov misshandel • Försök till mord eller dråp • Vållande till kroppsskada, grovt brott Brott mot frihet och frid • Grovt olaga hot Brott i nära relation • Våldtäkt mot barn • Grov våldtäkt mot barn I detta avsnitt presenteras resultatet från kartläggningen i tabellform. Resultatet visar vad som enligt undersökt praxis beslutats när det gäller kränkningsersättning för ett visst brott. Tabell 4.11 Ersättningsnivåer 2018 till 2020 Brott mot person, brott mot frihet och frid, brott i nära relation, sexualbrott, ärekränkningsbrott och förmögenhetsbrott Försök till mord eller dråp Vållande till kroppsskada, grovt brott Brott mot frihet och frid Brott i nära relation 30 000–(50 000–)1 Grov våldtäkt mot barn 1Beloppen som finns angivna inom parentes avser ersättningsnivåerna enligt Brottsoffer- myndighetens nya praxis . 5 Andra rent ideella skadestånd Man kan få ersättning för rent ideell skada inom en rad andra rätts- områden där grunden för ersättningen är något annat än ett brotts- ligt angrepp. Sådana skadeståndssanktioner för rent ideella skador finns t.ex. inom arbetsrätten och diskrimineringslagstiftningen. Det finns också bestämmelser om ersättning för rent ideell skada i lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångs- åtgärder (frihetsberövandelagen) och i 3 kap. 4 § skadeståndslagen om rätt till skadestånd från stat och kommun vid överträdelser av rättigheter, s.k. konventionsskadestånd. I praxis har det också utvecklats en rätt till ideellt skadestånd för vissa över- trädelser av 2 kap. regeringsformen, s.k. grundlagsskadestånd (se rättsfallet ”Medborgarskapet I” NJA 2014 s. 323). Även i dataskydds- regleringen, som avser att skydda enskildas personuppgifter, finns det bestämmelser om rent ideellt skadestånd. Den redovisning av andra rent ideella skadestånd som görs i detta avsnitt är inte uttömmande. En närmare redovisning av vissa av dessa olika former av ersättning finns också i bland annat , Kränk- ningsersättning, kap. 9 (s. 443 ff.). I vår analys av nivåerna på kränkningsersättning gör vi bland annat en jämförelse med nivåerna på andra rent ideella skadestånd (se avsnitt 6.2.4). Av detta skäl följer här en redogörelse för bland annat hur dessa rent ideella skadestånd bestäms och hur ersättnings- nivåerna ser ut. Andra rent ideella skadestånd 5.2Allmänt skadestånd inom arbetsrätten Det finns en rad bestämmelser i arbetsrättslig lagstiftning om skade- stånd för ideell skada. En av de mest centrala lagarna är lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). Enligt 38 § LAS ska en arbetsgivare som bryter mot LAS betala skadestånd för den förlust som upp- kommer (ekonomisk skada) och för den kränkning som lagbrottet innebär (ideell skada). Det arbetsrättsliga skadestånd som avser den ideella skadan eller den kränkning som består i att lagen har åsido- satts kallas för allmänt skadestånd. Vad den ideella skadan kan bestå i skiljer sig åt beroende på vilken form av lagöverträdelse det är fråga om. Det allmänna skadeståndet är avsett att kompensera för (reparera) den kränkning som överträdelsen inneburit, men tanken är också att det ska ha en förebyggande och preventiv funktion. Allmänt skadestånd kan endast utgå om det finns stöd i lag. Det innebär att brott enbart mot ett enskilt anställningsavtal inte kan grunda en rätt till allmänt skadestånd. Skadestånd enligt LAS är, till skillnad från kränkningsersättning, ett kontraktuellt skadestånd. I grunden finns det ett anställningsavtal som reglerar förhållandet mellan arbets- tagaren och arbetsgivaren. Det allmänna skadeståndet har dock histo- riskt ofta redovisats i samband med att det gjorts jämförelser mellan olika former av ideella skadestånd. Vi anser därför att det finns skäl att ta med denna typ av skadestånd i vår jämförelse. Den fortsatta framställningen i detta avsnitt grundar sig i hög grad på texter från Lunning, Toijer och kommentar Anställ- ningsskydd, version 11A, vid den versionen har lagstiftning fram beaktats. Det finns inga direkta anvisningar om vilka omständigheter som ska beaktas vid bestämmandet av det allmänna skadeståndet enligt LAS. Det ska därför bestämmas med beaktande av samtliga omständig- heter i det enskilda fallet. Givetvis får det här betydelse vilken form av överträdelse det är fråga om. Att arbetstagarens agerande kan ha bidragit till den uppkomna situationen och arbetsgivarens lagstridiga åtgärd har i vissa fall lett till ett lägre allmänt skadestånd än vanligt. Andra rent ideella skadestånd I litteraturen har det vidare angetts att det bör fästas avseende vid den grad av hänsynslöshet som arbetsgivaren uppvisat. I 38 § tredje stycket LAS anges att skadeståndet kan sättas ned eller helt falla bort, om det är skäligt. När ett förfarande utgör ett brott mot LAS och ett brott mot diskrimineringslagen, som kan föranleda diskrimineringsersättning, dömer Arbetsdomstolen normalt ut ett gemensamt belopp i diskrimineringsersättning och allmänt skade- stånd (AD 2011 nr 37). I den här delen redovisas ersättningsnivåerna vid några av de vanli- gaste situationer då allmänt skadestånd enligt LAS döms ut. Redo- görelsen är inte heltäckande. Uppsägning utan saklig grund (7 § LAS) Storleken av det allmänna skadestånd som betalas ut vid en uppsäg- ning som inte har varit sakligt grundad beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Det är dock vanligt att man försöker finna en unge- färlig nivå på det allmänna skadestånd som arbetsgivaren ska betala vid en så att säga ”normalt” oriktig uppsägning, där omständigheterna varken är förmildrande eller försvårande. Den nivån kan sedan bilda utgångspunkt för bedömningen av det konkreta fall som föreligger. Från senare år finns det dock förhållandevis få exempel i Arbets- domstolens praxis på vad som kan sägas utgöra ett normalfall. Det är således vanligt vid både uppsägning och avskedande att domstolen väger in omständigheter som har präglat just det enskilda målet. Det skulle kunna tyda på en något mer individualiserad bedömning av kränkningen, men det kan också vara ett utslag av att de fall som har nått domstolen har varit ganska olikartade. Nivån på det allmänna skadeståndet måste därför fortfarande antas relatera till ett tänkt normalfall. Skadeståndsnivån vid oriktiga uppsägningar har successivt höjts. ansågs normalskadeståndet vid uppsägning utan saklig grund uppgå till åtminstone (SOU 1993:32 s. 595; jfr dock SOU 1992:84 s. 84 f.). kunde betalas ut även i de fall där omständigheterna inte var särskilt försvårande. Andra rent ideella skadestånd I många avgöranden som tillkommit har skadeståndet bestämts till utan att det förelegat försvårande eller för- mildrande omständigheter (se t.ex. AD 2015 nr 49 och AD 2016 nr 41). Utredningen om en moderniserad arbetsrätt gjorde gällande att stor- leken på det allmänna skadeståndet numera vanligtvis ligger runt vid en uppsägning utan saklig grund (SOU 2020:30 s. 493). Det finns dock exempel på andra skadeståndsbelopp. I AD 2012 nr 30 dömde Arbetsdomstolen ut ett skadestånd på i ett fall där arbetsgivarens vägran att låta arbetstagaren ta tillbaka sin uppsägning jämställdes med en uppsägning av arbetsgivaren. I AD 2012 nr 44 fastställdes beloppet till i ett fall där den grundläggande tvistefrågan var om arbetstagaren varit anställd tills vidare eller . Det finns även exempel på jämkade skade- ståndsbelopp. Allmänna skadestånd på är ofta förekom- mande i fall då en jämkad ersättning döms ut. I avgörandena AD 2014 nr 49 och AD 2014 nr 50 fastställdes ersättningen till med anledning av att det kunde riktas allvarlig kritik mot arbets- tagarens handlande. Arbetsmarknadens parter har i en överenskommelse enats om att det allmänna skadeståndet vid felaktiga uppsägningar och avskedan- den bör höjas. Enligt överenskommelsen bör ersättningsnivån vid oriktiga uppsägningar uppgå till . För att åstadkomma denna höjning har det i en promemoria föreslagits att det allmänna skadeståndets preventiva funktion ska stärkas genom en ändring i 38 § LAS (Ds 2021:17 s. 92 ff.). Oriktiga avskedanden (20 § LAS) När det gäller oriktiga avskedanden har det som vid oriktiga upp- sägningar skett en successiv höjning av beloppen. Enligt arbetsrättskommitté skulle skadeståndet i ett tänkt normalfall uppgå till åtminstone 50 000–(SOU 1993:32 s. 595; jfr dock SOU 1992:84 s. 84 ff.). Även därefter har det skett en förskjutning uppåt. angavs att skadeståndet torde ligga på minst 80 000 kro- nor vid oriktiga avskedanden. framhölls att skadeståndet ofta sattes till . konstaterades att skadeståndet i flera domar om oriktiga avskedanden hade bestämts till 100 000 kro- Andra rent ideella skadestånd Det var även ganska vanligt förekommande med en ersättning på . har det tillkommit ett stort antal avgöranden där Arbetsdomstolen tagit ställning till storleken på det allmänna skade- ståndet vid oriktiga avskedanden. Beloppen har till viss del varierat utifrån omständigheterna i de enskilda fallen. Beloppet eller strax därunder har dock dömts ut i fall där omständigheterna inte verkar ha varit vare sig förmildrande eller försvårande (se t.ex. AD 2011 nr 94, AD 2012 nr 36, AD 2013 nr 22, AD 2014 nr 62, AD 2015 nr 13 och AD 2020 nr 22). Högre skadeståndsbelopp har betalats ut vid allvarliga överträdel- ser från arbetsgivarens sida, se t.ex. AD 2005 nr 115 där 150 000 kro- nor betalades ut vid ett oriktigt avskedande i ett fall där arbetsgivaren ansågs ha gjort en svår felbedömning. Exempel finns också på fall där skadeståndet satts lägre än vanligt. Det kan t.ex. gälla fall där arbetsgivaren haft ett visst fog för sin bedömning och fall då arbets- tagaren medverkat till den uppkomna situationen, se t.ex. AD 2011 nr 78 (, vilket angavs vara lägre än normalt) och AD 2013 nr 53 (, arbetstagaren ansågs ha bidragit till den uppkomna konflikten). Som framhållits i avsnittet om oriktiga uppsägningar har arbets- marknadens parter enats om att det allmänna skadeståndet vid orik- tiga uppsägningar och avskedanden bör höjas. Enligt överenskom- melsen bör ersättningsnivån vid oriktiga avskedanden uppgå till när arbetstagaren avskedats utan att det ens funnits sakliga skäl för uppsägning och när arbetsgivaren fel- aktigt avskedat arbetstagaren, men omständigheterna ändå utgjort sakliga skäl för uppsägning (ligger på ). I en promemoria har det föreslagits att denna höjning ska åstadkommas genom en ändring i 38 § LAS som syftar till att stärka det allmänna skadeståndets preventiva funktion (Ds 2021:17 s. 92 ff.). Andra exempel som främst gäller formaliafel av olika slag Allmänt skadestånd kan även utgå vid formaliafel. Det kan handla om fall där arbetsgivaren inte iakttagit vissa i lag föreskrivna regler om vad som ska beaktas vid en uppsägning eller ett avskedande, t.ex. kravet på skriftlig form, kravet på att lämna fullföljdshänvisning, Andra rent ideella skadestånd kravet på personligt besked om avskedande och uppsägning samt skyldigheten att underrätta om detta i förväg (8, 10, 19, 20 och 30 §§ LAS). Skadeståndsnivån vid olika typer av formaliafel uppgår till omkring 10 000–(se t.ex. AD 2012 nr 44, AD 2014 nr 12, AD 2016 nr 63 och AD 2017 nr 3). Frågan om storleken av det allmänna skadeståndet vid brott mot turordningsreglerna (22 § LAS) i samband med uppsägning har också varit föremål för Arbetsdomstolens bedömande i flera fall. Allmänt kan sägas att nivån vid renodlade turordningsbrott är något lägre än vid kränkningar som hänför sig till personliga förhållanden. När det gäller storleken av det allmänna skadeståndet vid brott mot turord- ningsreglerna har skadeståndet i fyra rättsfall be- stämts till (AD 2011 nr 5, AD 2013 nr 11, AD 2014 nr 42 och AD 2019 nr 8). Den nu gällande diskrimineringslagen (2008:567) trädde i kraft . I samband med det upphävdes flera tidigare lagar som reglerade diskriminering i olika sammanhang och på olika grunder. diskrimineringslag sammanfördes på detta sätt sju lagar till ett regelverk. Bestämmelser rörande kränkande behandling av barn och elever har dock placerats i skollagen. Diskrimineringslagstiftningen är ett rättsområde som i hög grad tar sin utgångspunkt i medlems- staternas skyldigheter att implementera (prop. 2007/08:95 s. 56 ff.). Det finns sju olika diskrimineringsgrunder i diskrimineringslagen: kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder. Fem olika former av diskriminering definieras i lagen: direkt diskriminering, indirekt diskriminering, bristande till- gänglighet, trakasserier och sexuella trakasserier. Dessa kompletteras med ett förbud mot instruktioner att diskriminera (1 kap. 4 § diskri- mineringslagen). Andra rent ideella skadestånd Den som bryter mot förbuden mot diskriminering eller repressalier eller som inte uppfyller sina skyldigheter att utreda och vidta åtgär- der mot trakasserier eller sexuella trakasserier enligt diskriminerings- lagen ska betala diskrimineringsersättning för den kränkning som överträdelsen innebär. När ersättningen bestäms ska särskilt syftet att motverka sådana överträdelser av lagen beaktas (5 kap. 1 § första stycket diskrimineringslagen.) I 5 kap. 1 § andra stycket finns en be- stämmelse om ekonomiskt skadestånd.