sou · H9B314 · 2021-03-24 00:00:00 — Storleken på bostadstillägget är beroende av den försäkrades och, om den försäkrade är gift, även makens bidragsgrundande inkomst, och reduceringsinkomsten som utgörs av summan av bland annat sjukersättning, aktivitetsersättning, allmän ålderspension och änke- pension, inkomst av kapital och del av förmögenhet. Till och med månaden före den månad då den försäkrade fyller beaktas vid beräkning av bostadstillägg av bostads- kostnaden av den del som inte överstiger för den som är ogift och för den som är gift. Om bostadskostnaden överstiger dessa belopp beaktas av den överskjutande bostadskostnaden för den som är ogift och för den som är gift. Från och med den månad en försäkrad fyller beaktas vid beräkning av bostadstillägg hela bostadskostnaden av den del som inte överstiger för den som är ogift och 1 500 kro- nor för den som är gift. Om bostadskostnaden överstiger dessa belopp beaktas av den överskjutande bostadskostnaden för den som är ogift och för den som är gift. Därutöver beaktas av bostadskostnaden mellan och för den som är ogift och mellan och för den som är gift. Slutligen ska ett belopp om för den som är ogift och för den som är gift läggas till bostadskostnaden. Särskilt bostadstillägg ska lämnas till den som får bostadstillägg med det belopp som den försäkrades inkomster efter avdrag för skälig bostadskostnad understiger en skälig levnadsnivå i övrigt, allt räknat . Till och med månaden före den månad då den försäkrade fyller anses som skälig bostadskostnad högst –för den som är ogift, och –för den som är gift. Från och med den månad en försäkrad fyller anses som skälig bostadskostnad högst –för den som är ogift, och –för den som är gift. Skälig levnadsnivå i övrigt anses motsvara en tolftedel av –1,486 prisbasbelopp för den som är ogift (för ), och –1,2105 prisbasbelopp för den som är gift (för ). prövar frågor om bostadstillägg för den som har sjukersättning eller aktivitetsersättning och för den som har pension görs prövningen av . Äldreförsörjningsstöd är en förmån som regleras i 74 kap. social- försäkringsbalken. Den som inte har rätt till hel allmän ålders- pension, det vill säga den som inte varit bosatt i under , har inte rätt till bostadstillägg utan kan då i stället ha rätt till äldre- försörjningsstöd. Äldreförsörjningsstöd kan lämnas från och med den månad då den försäkrade fyller . Det gäller dem som inte får sina grund- läggande försörjningsbehov tillgodosedda genom allmän ålders- pension. De ska genom äldreförsörjningsstödet tillförsäkras medel för att täcka en skälig bostadskostnad och uppnå en skälig levnads- nivå i övrigt. Rätten till äldreförsörjningsstöd respektive stödets storlek är beroende av den försäkrades inkomster och, om han eller hon är gift, även av makens inkomster. Stödet ska motsvara diffe- rensen mellan summan av beloppet för skälig bostadskostnad och beloppet för skälig levnadsnivå i övrigt och den försäkrades in- komster. För den som är ogift anses som skälig bostadskostnad högst och för den som är gift högst där bostadskostnaden för var och en av makarna ska beräknas till hälften av den sammanlagda bostadskostnaden. Skälig levnadsnivå i övrigt anses motsvara en tolftedel av 1,486 pris- basbelopp (för ) för den som är ogift, och 1,2105 prisbasbelopp (för ) för den som är gift. Det är som prövar rätten till äldreförsörj- ningsstöd. Boendetillägg regleras i 103 a–103 e kap. socialförsäkringsbalken och är ett kompletterande bidrag till boendet för en försäkrad som har fått tidsbegränsad sjukersättning eller aktivitetsersättning. En försäkrad som helt eller delvis har fått tidsbegränsad sjuk- ersättning som sådan ersättning kan betalas ut har rätt till ett boendetillägg. Detta gäller även för en försäkrad vars rätt till aktivitetsersättning upphör på grund av att han eller hon fyller . Rätten till boendetillägg inträder från och med månaden efter den då rätten till tidsbegränsad sjukersättning eller aktivitetsersättning har upphört. Boendetillägg kan lämnas till den som får sjukpenning eller rehabili- teringspenning men lämnas inte till den som har rätt till bostadstillägg. Reglerna om bostadsbidrag finns i 94–98 kap. socialförsäkrings- balken. Bostadsbidrag lämnas i form av 1.bidrag till kostnader för bostad, 2.särskilt bidrag för hemmavarande barn, 3.särskilt bidrag för barn som bor växelvis, och 4.umgängesbidrag till den som på grund av vårdnad eller umgänge har barn boende i sitt hem. Bostadsbidrag till hushåll utan barn kan lämnas till en försäkrad som har fyllt men inte . Bostadsbidrag kan inte lämnas om den försäkrade eller dennes make får bostadstillägg eller på grund av bestämmelser om inkomstprövning inte får sådant tillägg. Merkostnadsersättning är en av de särskilda socialförsäkrings- förmånerna vid funktionsnedsättning och den regleras i 50 kap. socialförsäkringsbalken. När det gäller merkostnadsersättning avses med en merkostnad en skälig kostnad som uppkommer på grund av en persons funk- tionsnedsättning och som går utöver en kostnad som är normal för en person utan funktionsnedsättning i motsvarande ålder. Rätt till merkostnadsersättning har en försäkrad person för mer- kostnader till följd av att han eller hon har fått sin funktionsförmåga nedsatt, om det kan antas att nedsättningen kom- mer att bestå under . När ett försäkrat barn har en förälder som är underhållsskyldig gäller särskilda regler och om en förälder har merkostnader för flera barn ska rätten till merkostnads- ersättning utgå från de sammanlagda merkostnaderna för barnen. En försäkrad som är blind eller gravt hörselskadad har dock alltid rätt till merkostnadsersättning, om blindheten eller den grava hörselskadan har inträtt och det kan antas att denna funktionsnedsättning kommer att bestå under . Det gäller dock inte för ett försäkrat barn som har en förälder som är underhållsskyldig. När det gäller merkostnadsersättning ska en person anses blind om hans eller hennes synförmåga, sedan ljusbrytningsfel har rättats, är så nedsatt att han eller hon saknar ledsyn. När det gäller merkost- nadsersättning ska en person anses gravt hörselskadad om han eller hon även med hörapparat saknar möjlighet eller har stora svårigheter att uppfatta tal. Vid bedömningen av rätten till merkostnadsersättning ska det bortses från merkostnader för behov som tillgodoses genom annat samhällsstöd. Merkostnadsersättning lämnas för merkostnader för: 1.hälsa, vård och kost, 2.slitage och rengöring, 5.hjälp i den dagliga livsföringen, Merkostnadsersättning ska lämnas med ett belopp som för år räknat motsvarar av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till men inte av prisbasbeloppet, av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet men inte av prisbas- beloppet, eller av prisbasbeloppet om merkostnaderna uppgår till av prisbasbeloppet eller mer. Det innebär att merkostnader om ger ersättning enligt nivå ett, enligt nivå två, enligt nivå tre, enligt nivå fyra och enligt nivå fem.2 De belopp som betalas ut på de olika nivåerna framgår av avsnitt 12.4.1. För en försäkrad som är blind ska merkostnadsersättning alltid lämnas med ett belopp som för år räknat motsvarar av prisbasbeloppet. Om han eller hon får hel sjukersätt- ning, hel aktivitetsersättning eller hel ålderspension ska merkostnads- ersättning, från och med den månad när den andra förmånen lämnas, lämnas av prisbasbeloppet, om inte den försäkrades merkostnader är av sådan omfattning att högre ersättning ska lämnas enligt de generella reglerna om merkostnadsersättning. För en försäkrad som är gravt hörselskadad ska merkostnads- ersättning alltid lämnas med ett belopp som för år räknat motsvarar av prisbasbeloppet, om inte den försäkrades merkost- nader är av sådan omfattning att högre ersättning ska lämnas enligt de generella reglerna om merkostnadsersättning. 2Enligt prisbasbelopp om . Fram till då förmånen merkostnadsersättning infördes fanns motsvarande stöd inom ramen för handikappersätt- ningen. Den förmånen gällde det år då den för- säkrade fyllde , Övergångsreglerna i samband med införandet av den nya förmånen innebär att personer som fått ett beslut om rätt till handikappersättning kan komma ha denna förmån . Rätt till handikappersättning hade, eller har, en försäkrad som innan han eller hon fyller fått sin funktionsförmåga nedsatt för avsevärd tid i sådan omfattning att han eller hon –behöver mera tidskrävande hjälp i sin dagliga livsföring, –behöver fortlöpande hjälp för att kunna förvärvsarbeta, eller –i annat fall har betydande merkostnader. Handikappersättning lämnas på tre nivåer: 36, av prisbasbeloppet. För att enbart merkostnader ska grunda rätt till handikappersätt- ning krävs att de är betydande, vilket innebär att de ska uppgå till av prisbasbeloppet. Gränsvärdet för rätt till handikapp- ersättning på är av prisbasbeloppet. För handikappersättning på förutsätts merkostnader i en om- fattning av av prisbasbeloppet.3 Handikappersättning lämnas utifrån en sammanvägd bedömning av hjälpbehov och merkostnader. Övergångsbestämmelserna innebär i huvudsak att ett beslut om handikappersättning som har meddelats enligt äldre bestämmelser fortsätter att gälla enligt vad som föreskrivs i beslutet, dock längst till dess att beslutet skulle ha upphört att gälla eller skulle ha om- prövats enligt bestämmelserna om handikappersättning. Om ett beslut om handikappersättning upphör –gäller äldre bestämmelser om handikappersättning för den som ansöker på nytt. Ett nytt beslut om handikappersättning kan då gälla i ytterligare högst 18 månader. 3Riksförsäkringsverkets allmänna råd (RAR 2002:9) om handikappersättning. 3.4Kommunalt stöd till hyreskostnader Kommunerna kan lämna stöd till enskildas hyreskostnader enligt socialtjänstlagen men har också möjlighet till detta enligt den så kallade befogenhetslagen. Ett antal kommuner använder dessa bestämmelser för ett kommunalt bostadstillägg för personer med funktionsned- sättning som har höga kostnader för sin bostad. Ersättningens villkor och nivå framgår av det kommunala beslutet. I socialtjänstlagen anges att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd). Den en- skilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå och biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjlig- heter att leva ett självständigt liv. får även ge bistånd utöver vad som anses vara en skälig levnadsnivå om det finns skäl för det. Det är då en frivillig möjlighet att ge ekonomisk hjälp, och inte en skyldighet, för kom- munen. 3.4.2Lagen om vissa kommunala befogenheter I lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter anges att kom- muner får lämna enskilda hushåll ekonomiskt stöd i syfte att minska deras kostnader för att skaffa eller inneha en permanentbostad. Denna bestämmelse kan användas för att lämna enskilda ekonomiskt stöd till boendet exempelvis i form av bostadsbidrag utöver vad staten bestämt.4 1992/93:242 om minskad statlig reglering av kommunernas ansvar för boendefrågor, s. 27. I det här kapitlet redovisar utredningen den historiska utvecklingen i gällande möjligheten till egen bostad för personer med funktionsnedsättning. Vi redogör även för framväxten av LSS och insatsen bostad med särskild service. Kapitlet inleds med en beskriv- ning av rätten till bostad och uppsatta mål kopplade till bostad utifrån mänskliga rättigheter och ur en bredare internationell kon- text. Avslutningsvis redovisar vi utvecklingen av hyresförhållanden i bostad med särskild service enligt LSS. 4.1Rätten till bostad i en internationell kontext Rätten till bostad slås fast i ett flertal internationella överenskom- melser och juridiskt bindande konventioner, däribland FN:s all- männa förklaring om mänskliga rättigheter (1948)1. Den allmänna förklaringen anses vara det mest grundläggande dokumentet inom de mänskliga rättigheterna. Den antogs som resolution och ansågs till en början inte vara bindande för stater. har dock den allmänna förklaringen fått en allt starkare ställning och numer anses det fastställt att den i stora delar innehåller sedvanerätt och att reglerna därför är bindande för stater. Den allmänna förklaringen har varit utgångspunkt för FN:s två följande konventioner om mänsk- liga rättigheter och även för de tematiska konventioner som därefter tillkommit.2 Enligt artikel 25 i FN:s allmänna förklaring om mänsk- liga rättigheter har var och en: 1Förenta Nationerna (1948), Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. 2Hedlund , (2005), Lika i värde och rättigheter: om mänskliga rättigheter, s. 17 ff. rätt till en levnadsstandard tillräcklig för den egna och familjens hälsa och välbefinnande, inklusive mat, kläder, bostad, hälsovård och nöd- vändiga sociala tjänster.3 Rätten till bostad kopplas därmed samman med och är en del av rätten till en skälig levnadsstandard. I FN:s efterföljande konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (1966), artikel 11, återkommer rättigheten: för var och en till en tillfredsställande levnadsstandard för sig och sin familj, däribland tillräckligt med mat och kläder, och en lämplig bostad samt till ständigt förbättrade levnadsvillkor. Konventionsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att denna rätt förverkligas […].4 Ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter anses vara progressiva rättigheter vilka ska förverkligas gradvis samt garanteras utifrån varje stats möjligheter och resurser.5 Konventionen är juridiskt bindande för de stater som ratificerat den vilket gjorde i december år 1971.6 för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter har till uppgift att bistå FN:s ekonomiska och sociala råd (ECOSOC) med uppgiften att följa staternas tillämpning av konventionen.7 Kommittén tar bland annat fram rådgivande kommentarer om hur angivna rättigheter ska tolkas och vilka åtgärder som bör vidtas av staterna för att uppfylla konventionens regler. De rådgivande kom- mentarerna är ofta en viktig källa till förståelsen av en konvention, de är dock inte juridiskt bindande för stater.8 Liknande kommittéer med oberoende individuella experter finns för att övervaka genomförandet av flera andra av FN:s centrala internationella fördrag om mänskliga rättigheter, däribland FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning.9 , sociala och kulturella rättigheter har redovisat sin tolkning och definition av rätten till bostad i sin 3Förenta Nationerna (1948), Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna. 4Sveriges internationella överenskommelser (SÖ 1971:41), Internationell konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (1966), art. 11. 5Hedlund , K. (2005) s. 56. 6Sveriges internationella överenskommelser (SÖ 1971:41), Internationell konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (1966). 7Förenta Nationernas högkommisariat för mänskliga rättigheter (1985), Economic and social council resolution /17. 8Hedlund , K. (2005) s. 92. 9Förenta Nationernas högkommisariat för mänskliga rättigheter, allmänna kommentar nummer 4 . I tolkningen av vad som kan anses vara en lämplig bostad anger kommittén bland annat att följande kriterier bör vara uppfyllda: –det bör finnas ett juridiskt skydd för besittningsrätten, –boendet bör ha en viss kvalitet, det vill säga tillgång till infra- struktur och faciliteter nödvändiga för hälsa, säkerhet, bekväm- lighet och möjlighet att äta näringsriktig mat, –kostnaden för bostad får inte vara på en sådan nivå att andra basala och nödvändiga mänskliga behov inte kan tillfredsställas, åtgärder bör vidtas för att säkerställa att den procentuella delen av kost- naden för bostad står i proportion till inkomstnivån, –en lämplig bostad ska vara tillgänglig för alla som har rätt till det, inklusive dem som befinner sig i en särskilt utsatt situation, där- ibland nämns personer med fysiska och psykiska funktions- nedsättningar. Dessa grupper bör tillförsäkras en viss grad av prioritet och särskild hänsyn bör tas till dessa gruppers behov när det gäller frågan om bostad.10 4.1.2FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och rätten till bostad Även FN:s konvention om rättigheter för personer med funktions- nedsättning, artikel 28, slår fast att personer med funktionsned- sättning har rätt till en tillfredställande levnadsstandard, däribland en lämplig bostad. I samma artikel fastslås även rätten till social trygghet. För att förverkliga dessa rättigheter för personer med funktionsned- sättning ska konventionsstater enligt artikeln bland annat vidta åtgärder för att säkerställa tillgång till offentliga bostadsprogram. Konventionsstaterna ska för personer med funktionsnedsättning och deras anhöriga som lever under fattiga förhållanden även säker- ställa stöd från staten med utgifter som är relaterade till funktions- nedsättning, däribland ekonomiskt stöd.11 10Förenta Nationerna, , sociala och kulturella rättigheter (1991), Allmän kommentar nr 4: Rätten till en lämplig bostad, s. 8. 11Sveriges internationella överenskommelser, SÖ 2008:26, Internationell konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (2006), artikel 28. Rätten till bostad anses vara nära förknippad med, och utgör en viktig del av, rätten att leva självständigt och delta i samhället på lika villkor som andra. Bostaden har stor betydelse för att skapa fri- görelse, självständighet och oberoende. I enlighet med artikel 19 i konventionen ska personer med funktionsnedsättning även ha möjlig- het att välja sin bosättningsort, var och med vem de vill leva samt inte vara tvungna att bo i särskilda boendeformer.12 om rättigheter för personer med funktionsned- sättning har i en rådgivande allmän kommentar utvecklat sin tolkning av betydelsen av artikel 19.13 Bland annat förtydligar kommittén bety- delsen av rätten till ett självständigt liv samt rätten att vara inkluderad i samhällsgemenskapen. Vidare beskriver kommittén hur detta knyter an till rätten till bostad och utvecklar sin syn på vad som avses med självständiga boendeformer och även vad som kännetecknar boende i institutionsmiljö.14 Kommittén framhåller att välja och bestämma hur, var och med vem man ska leva är centrala idéer i rätten till ett självständigt liv och att vara inkluderad i samhällsgemenskapen. Individens frihet att välja gäller därför inte bara bostad, utan alla aspekter av en persons boende- situation. Tillgång och tillträde till boende innebär att ha möjlighet att leva i samhällsgemenskapen på jämlika villkor som andra. Tillgängliga bostäder som erbjuds för personer med funktionsnedsättning, vare sig de bor ensamma eller som del av en familj, måste finnas i tillräckligt antal, inom alla områden i samhället, så att personer med funktions- nedsättning har rätten och möjligheten att välja. För att detta ska uppnås krävs det att man bygger nya hinderfria bostäder och att befintliga bostadshus görs om så att de blir hinderfria. Dessutom måste bostäder vara ekonomiskt överkomliga för personer med funktionsnedsättning.15 12SÖ 2008:26, art. 19. 13Förenta nationerna (2017), Kommitten för rättigheter för personer med funktionsned- sättning, allmän kommentar nr 5, CRPD/C/GC/5. 14Myndigheten för delaktighet (2020), Svensk översättning av allmän kommentar nr 5., s. 10, 11, 13. 15Myndigheten för delaktighet (2020), Svensk översättning av allmän kommentar nr 5., s. 14, 17. I FN:s resolution Agenda 2030 för hållbar utveckling, som antogs av FN:s medlemsstater, finns mål som knyter an till bostadsfrågan.16 Agendan är en handlingsplan med mål för omställning till ett hållbart samhälle för människorna, planeten och välståndet. Agendan utgörs av fyra beståndsdelar: –politiska deklarationer, –17 mål och 169 delmål, –medel för genomförande, och –ett ramverk för översyn och uppföljning. Agendan genomsyras av ett rättighetsperspektiv som kommer till uttryck i den centrala principen att ingen ska lämnas utanför.17 Mål 1 i agendan handlar om att minska fattigdom. Det omfattar flera delmål som bland annat uttalar att den extrema fattigdomen ska utrotas, att fattigdomen i övrigt ska minska med och att det ska finnas sociala trygghetssystem som ger socialt skydd till alla. Ytter- ligare ett delmål anger att det ska finnas en lika rätt till egendom, grund- läggande tjänster, teknologi och ekonomiska resurser med möjlighet att äga och kontrollera mark och andra former av egendom samt tillgång till arv. Mål 11 i agendan är att städer och bosättningar ska vara inklu- derande, säkra, motståndskraftiga och hållbara. I delmål 11.1 uttrycks att de medlemsländer som antagit agendan ska: säkerställa tillgång för alla till fullgoda, säkra och ekonomiskt överkomliga bostäder och grundläggande tjänster samt rusta upp slumområden.18 har antagit ett nationellt mål för agendans genom- förande enligt följande: ska genomföra Agenda 2030 för en ekonomiskt, socialt och miljömässigt hållbar utveckling genom en samstämmig politik nationellt och internationellt. Genomförandet ska präglas av agendans princip att ingen ska lämnas utanför.19 16Förenta Nationerna (2015), Att förändra vår värld: Agenda 2030 för hållbar utveckling, A/RES/70/1. 2019/20:188 genomförande av Agenda 2030, bet. 2020/21: FiU28, rskr. 2020/21:154. 18Förenta Nationerna (2015), Att förändra vår värld: Agenda 2030 för hållbar utveckling, A/RES/70/1. 2019/20:188, s. 12. 4.2Nya nationella perspektiv och ändrat synsätt Såväl funktionshindersfrågorna som frågan om boende för personer med funktionsnedsättning har gått från att under stora delar av 1900- talet ses som en medicinsk angelägenhet med ett liv på institution till att vara en fråga om mänskliga rättigheter med fokus på själv- ständighet och möjlighet att leva och bo i samhället som andra. började nya synsätt ta form som ledde till institu- tionernas avvecklande och förändrade synen att personer med funktionsnedsättning främst betraktades utifrån ett medicinskt perspektiv. Ett sådant perspektiv var normaliseringsprincipen. Dess påverkan anses ha haft särskild betydelse för personer med funk- tionsnedsättning och deras levnadsvillkor. Utgångspunkten för principen var att personer med intellektuell funktionsnedsättning skulle ha tillgång till livsmönster och livsvillkor som var så lika andra människors som möjligt. I början rörde normaliseringsprincipen framför allt personer med intellektuell funktionsnedsättning, men kom med tiden att få betydelse för mer generella resonemang beträffande insatser för personer med funktionsnedsättning. började institutionerna avskaffas till förmån för mindre och mer hemlika boendeformer20 och det vidtogs flera åtgärder för att förbättra möjligheterna till eget boende . Regeringen tillsatte en statlig utredning som kom att föreslå den lagstiftning som sedan blev lag (1967:940) om omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen). Lagen var inriktad på att ge personer med intellektuell funktions- nedsättning undervisning, vård, bostad och daglig sysselsättning.21 I takt med att principen om normalisering och integrering fick större genomslag ansågs det vara fel att omsorgs- lagen täckte sådant som annan lagstiftning borde omfatta. tilltog kritiken mot att framför allt skolundervisning och boende för personer med funktionsnedsättning var segregerade från övriga samhället.22 Socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen, som trädde i kraft , slog fast allas rätt till social 20SOU 1999:21 nia – nio vägar att utveckla bemötandet av personer med funk- tionshinder, s. 112. 1999/2000:79 Från patient till medborgare, s. 15. 1999/2000:79, s. 15. grundtrygghet och god hälso- och sjukvård.