sou · H9B317 · 2021-03-31 00:00:00 — Utredningens bedömning: Sanktionssystemet i MFL uppfyller direktivets krav på effektiva, proportionella och avskräckande sanktioner. Direktivets kriterier vid påförande av sanktioner för- anleder ändringar när det gäller fastställandet av marknadsstör- ningsavgift. Utredningen har i avsnitt 4 redogjort för gällande bestämmelser om sanktioner i MFL. Som beskrivits får en näringsidkare vars mark- nadsföring är otillbörlig förbjudas att fortsätta med den eller med någon annan liknande åtgärd (23 §). En näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information får åläggas att lämna sådan information (24 §). En tjänsteleverantör enligt lagen om elektronisk handel och andra informationssamhällets tjänster Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift som i strid med 10 § i den lagen låter bli att tillhandahålla sådana tekniska hjälpmedel som avses där får åläggas att tillhandahålla hjälp- medlen (25 §). Ett förbud eller åläggande ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt (26 § MFL). I MFL finns även bestämmelser om marknadsstörningsavgift. En näringsidkare får påföras marknadsstörningsavgift om näringsidkaren, eller någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar, uppsåt- ligen eller av oaktsamhet har brutit mot vissa särskilt utpekade be- stämmelser i MFL och andra lagar (29 § MFL). Vid prövningen av om marknadsstörningsavgift ska påföras ska beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, var- aktighet, omfattning och spridning (29 a §). När avgiften fastställs ska särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den har pågått (32 §). Av artikel 13.1 i direktivet framgår att medlemsstaterna ska fast- ställa regler om sanktioner för överträdelser av nationella bestämmel- ser som antagits enligt direktivet och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de tillämpas. En i sak motsvarande bestämmelse har funnits redan i den ursprungliga lydelsen av artikeln. Vid in- förandet av MFL konstaterades att det svenska sanktionssystemet väl tillgodosåg kraven i direktivet och att bestämmelserna därför i allt väsentligt kunde föras över till den nya MFL (prop. 2007/08:115 s. 116 f). Det saknas anledning att nu göra någon annan bedömning. Även enligt utredningens bedömning uppfyller de nuvarande sank- tionsmöjligheterna i MFL direktivens krav på effektiva, proportio- nella och avskräckande sanktioner. Frågan är hur kriterierna vid påförande av sanktioner i artikel 13.2 bör genomföras i MFL. Direktivet innebär att kriterierna endast behöver beaktas ”i lämp- liga fall”. Formuleringen är föranledd av synpunkter från vissa med- lemsstater under EU-förhandlingarna om att det finns påföljder i de nationella rättsordningarna avseende vilka kriterierna inte är rele- vanta och att det därför bör vara upp till varje medlemsstat att ta ställning till kriteriernas närmare tillämpningsområde. Att detta är syftet framgår även av skälen till ändringsdirektivet. I skäl 8 fram- hålls att det kan förekomma fall där kriterierna inte är relevanta när det beslutas om sanktioner, särskilt i fråga om överträdelser som inte är allvarliga. Medlemsstaterna måste alltså inte låta kriterierna kom- ma till uttryck generellt avseende alla sanktioner i nationell rätt, utan Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift det finns ett utrymme att begränsa tillämpningen av kriterierna till sanktioner där de bedöms vara relevanta. Det kan till en början konstateras att kriterierna i direktivet inte är relevanta när det gäller sanktionerna förbud mot marknadsföring och åläggande att lämna information. Sanktionssystemet i MFL utgår från att de är de normala sanktionerna för att åstadkomma rättelse vid överträdelser av marknadsföringsrättsliga regler (prop. 2015/16:168 s. 25–26). Om förutsättningarna är uppfyllda för dessa sanktioner finns det ett ytterst begränsat utrymme för domstolen att underlåta att meddela ett förbud eller åläggande. För att undgå ett förbud krävs att näringsidkaren kan visa att de uppgifter som lämnats i marknads- föringen inte är oriktiga eller vilseledande. Om domstolen bedömer att en marknadsföringsåtgärd är otillbörlig kommer den alltså som regel att meddela ett förbud mot fortsatt användning av marknads- föringen. Detsamma gäller ålägganden att lämna information och att tillhandahålla tekniska hjälpmedel enligt 24 och 25 §§ MFL i de fall en näringsidkare underlåtit att lämna väsentlig information respek- tive att tillhandahålla vissa tekniska hjälpmedel enligt dessa bestäm- melser. Inte heller den omständighet att ett förbud eller åläggande före- nas med vite innebär att de kriterier som anges i direktivet är lämp- liga att tillämpa. Såväl ett förbud som ett åläggande ska regelmässigt förenas med vite enligt 26 § MFL. Det finns i det sammanhanget inte utrymme att beakta kriterierna i direktivet. Även när det gäller be- dömningen av vitets storlek gör sig i vart fall delvis andra om - ständigheter gällande än de som anges i direktivet. Bestämmelser om vitets storlek finns i 3 § lagen (1985:206) om viten. Vitet ska fast- ställas till ett belopp som med hänsyn till vad som är känt om adres- satens ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt kan antas förmå denne att följa föreläggandet.1 Vitet ska alltså bestäm- mas så att det blir verkningsfullt och därmed avhåller adressaten från att bryta mot det föreläggande som har meddelats. Som direktivet får förstås träffas civilrättsliga sanktioner som t.ex. skadestånd inte av de nya sanktionsbestämmelserna. Direktivet innehåller andra bestämmelser som tar sikte på medlemsstaternas skyldighet att se till att konsumenter som skadats av otillbörliga 1Se bl.a. PMT 10485–16, PMT 8457–16, PMT 3962–17, PMT 7500-16, PMT 11881-18 och PMT 3962-17 där Patent- och prövat frågor om vitets form och storlek. 2Se rättsfallet NJA 2018 s. 883 där har uttalat sig om bestämmandet av marknadsrättsliga viten. Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift affärsmetoder ges tillgång till avhjälpande åtgärder, däribland skade- stånd (artikel 11 a). Övervägandena beträffande dessa bestämmelser finns i avsnitt 5.9. Marknadsstörningsavgiften är däremot en sådan sanktion, avse- ende vilken direktivets kriterier är lämpliga att tillämpa, i vart fall när det gäller bedömningen av avgiftens storlek. När det gäller frågan om en avgift över huvud taget ska påföras konstaterar utredningen att bestämmelsen i 29 a § relativt har införts i syfte att möj- liggöra en enhetligare och mindre restriktiv tillämpning av sanktionen marknadsstörningsavgift. Med hänsyn till intresset av förutsebarhet framstod det som värdefullt att i lagtexten spegla hur sanktionen är avsedd att tillämpas. Utredningen har tagit del av de avgöranden i vilka Patent- och utdömt marknadsstörnings- avgift efter lagändringen. Såvitt utredningen har kunnat se har lag- ändringen fått önskad effekt och lett till en ökad användning av marknadsstörningsavgiften som sanktion. Enligt utredningens be- dömning skulle en tillämpning av de nya kriterierna i direktivet vid bedömningen av om en avgift ska påföras innebära en otydligare reglering och en osäkerhet om i vilka situationer en avgift ska påföras. I vart fall vissa av kriterierna har knappast någon större relevans just för den frågan. När det gäller bedömningen av marknadsstörningsavgiftens stor- lek är det däremot lämpligt att direktivets kriterier får genomslag. De omständigheter som enligt 32 § MFL ska beaktas vid bedöm- ningen av avgiftens storlek motsvarar i sak punkten a i artikel 13.2. Att bestämmelsen utökas så att även de övriga kriterier som nämns i direktivet kommer till uttryck i lagtexten bedöms göra sanktionen marknadsstörningsavgift ännu mer förutsebar och underlätta dom- stolarnas tillämpning av avgiftens storlek. Det är t.ex. rimligt att av- giften kan fastställas till ett högre belopp än annars om närings- idkaren har gjort sig skyldig till liknande överträdelser eller har gjort en stor vinst på grund av överträdelsen. Vid bedömningen av avgiftens storlek bör även kunna beaktas bl.a. om näringsidkaren har vidtagit åtgärder för att lindra eller avhjälpa den skada som kon- sumenterna drabbats av. I gränsöverskridande situationer bör kunna beaktas sanktioner som näringsidkaren ålagts i andra medlemsstater inom EU. Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift Syftet med de nya kriterierna i direktivet är framför allt att under- lätta en mer konsekvent tillämpning av sanktioner vid sådana gräns- överskridande överträdelser som omfattas av konsumentskydds- förordningen (se skäl 7 och 8 i ändringsdirektivet). Det skulle i och för sig vara förenligt med direktivet att begränsa tillämpningen av kriterierna till sådana situationer. Utredningen bedömer dock att det är lämpligt att kriterierna får en generell tillämpning i MFL. De ger möjlighet till väl avvägda lösningar även när det gäller överträdelser som inte omfattas av konsumentskyddsförordningen. Utredningen återkommer i avsnitt 9.2.6 till den närmare utform- ningen av lagregleringen. Där diskuteras även andra frågor som gäller avgiftens storlek. 9.2.3Utvidgade möjligheter att besluta om marknadsstörningsavgift vid överträdelser av MFL Utredningens förslag: Möjligheten enligt 29 § första stycket MFL att besluta om marknadsstörningsavgift utvidgas till att omfatta överträdelser av bestämmelserna i generellt, dvs. även över- trädelser av 5 och 6 §§, de bestämmelser som utredningen föreslår i avsnitt 5 (12 a–c §§ och 14 a §) samt bestämmelserna om obe- ställd reklam, information om garantier och information innan ett konsumentavtal ingås (19, 20 a och 21–22 a §§). Uppräkningen i 29 § andra stycket MFL av annan lagstiftning som innehåller bestämmelser om påförande av marknadsstörnings- avgift tas bort. Möjligheten att påföra marknadsstörningsavgift behöver utvidgas Som har beskrivits innebär den nya artikel 13.3 i direktivet om otill- börliga affärsmetoder att medlemsstaterna ska säkerställa att sank- tionsavgifter kan påföras vid vissa gränsöverskridande överträdelser av nationella bestämmelser som antagits med stöd av direktivet. Detta gäller när sanktioner ska åläggas i enlighet med artikel 21 i konsumentskyddsförordningen, dvs. vid s.k. samordnade insatser inom EU. Det ska i dessa fall finnas en möjlighet antingen att ålägga Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift sanktionsavgifter via administrativa förfaranden eller att inleda rätts- liga förfaranden för åläggande av sanktionsavgifter, eller bådadera. Utredningen konstaterar att marknadsstörningsavgiften i MFL utgör en sådan sanktionsavgift som avses i direktivet. I syfte att ge- nomföra direktivet finns det alltså inte behov av att införa någon ny typ av avgift.3 Den gällande regleringen när det gäller marknadsstörningsavgif- ten i MFL innebär att i stort sett lever upp till direktivets krav. Marknadsstörningsavgift kan påföras vid överträ- delser av de bestämmelser som genomför artiklarna 6, 7, 8 och 9 i direktivet. Det gäller 7 §, 8 § och någon av bestämmelserna i 9, 10, 12–17 §§ och 18 § MFL. Avgift kan även påföras vid överträdelser av någon av bestämmelserna i bilaga I till direktivet (svarta listan). Det finns inget som hindrar att en avgift beslutas vid samordnade insat- ser inom EU enligt artikel 21 i konsumentskyddsförordningen. Som utredningen återkommer till i avsnitt 9.2.5 och 9.2.6 behöver vissa ändringar dock göras när det gäller beloppsgränserna och avgiftens storlek. I direktivet finns även en bestämmelse om förbud mot otillbör- liga affärsmetoder som strider mot god yrkessed (artikel 5.2). Arti- keln har i svensk rätt sin motsvarighet i den s.k. generalklausulen i 5 § MFL. Den innebär tillsammans med 6 § MFL ett förbud mot marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed. Sådan marknadsföring är att anse som otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut. Det finns ingen möjlighet att påföra marknadsstörningsavgift vid överträdelser av 5 och 6 §§ MFL. Som har beskrivits i avsnitt 5 föreslår utredningen att det införs fyra nya bestämmelser i , 12 a § om köperbjudanden på en marknadsplats online, 12 b § om rankning av produkter, 12 c § om konsumentrecensioner och 14 a § om identiska varor. Bestämmel- serna införs för att genomföra ändringar i artikel 6 och 7 i direktivet. Artikel 13.3 innebär att det alltså behöver finnas en möjlighet att påföra marknadsstörningsavgift även vid överträdelser av dessa be- stämmelser. Utöver de ovan nämnda bestämmelserna i finns det i 22 a § en bestämmelse som genomför artikel 5 i direktiv /83/EU. 3Utdömande av ett vite utgör däremot inte en sanktionsavgift i direktivets mening (se skäl 9–10 och 13 i direktivet). Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift stämmelsen reglerar näringsidkarens informationsskyldighet innan ett konsumentavtal ingås och innebär att näringsidkaren även vid andra avtal än distansavtal ska ge konsumenten klar och begriplig in- formation om vissa uppräknade förhållanden. Bestämmelsens utform- ning ansluter nära till motsvarande bestämmelse om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (2 kap. 2 § ). Som närmare kommer att utvecklas i avsnitt 9.3 innebär ändringsdirektivet att även över- trädelser av nationella bestämmelser som genomför ändringarna i direktiv /83/EU ska kunna sanktioneras med en avgift. Någon sådan möjlighet finns inte . Också när det gäller överträdelser av 22 a § MFL behöver det därför införas en möjlighet att påföra mark- nadsstörningsavgift. Möjligheten att ta ut en avgift bör inte begränsas till samordnade insatser inom EU Som har konstaterats ovan innebär ändringsdirektivet att möjlig- heterna att påföra marknadsstörningsavgift behöver utvidgas till att omfatta även överträdelser av 5 och 6 §§, de nya föreslagna 12 a–c §§ och 14 a § samt 22 a § MFL. Skyldigheten enligt direktivet att säker- ställa att avgifter kan påföras gäller dock endast vid samordnade in- satser inom EU enligt artikel 21 i konsumentskyddsförordningen. Det är alltså möjligt att begränsa möjligheten att påföra en avgift till sådana fall. Enligt utredningens bedömning finns det dock goda skäl att inte begränsa regleringen på detta sätt utan att låta möjligheten att ta ut en avgift omfatta även andra situationer. Mot en begränsning av möjligheten att påföra en avgift till sam- ordnade insatser talar att någon sådan begränsning inte finns när det gäller överträdelser av andra bestämmelser i . Även om det i och för sig skulle vara möjligt enligt direktivet konstaterar ut- redningen att det inte finns anledning att införa sådana begränsningar avseende andra bestämmelser i . Utgångspunkten bör vara att sanktionssystemet i MFL är utformat på ett enhetligt sätt, förutsatt att det inte finns bärande skäl för en annan ordning. Från konsumentskyddssynpunkt står det klart att det finns an- ledning att se allvarligt inte endast på överträdelser som berör flera EU-medlemsstater utan även på dem som främst drabbar den svenska konsumentmarknaden. Generalklausulen i 5 § MFL fyller en viktig funktion och omfattar överträdelser som inte täcks in av övriga be- Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift stämmelser i MFL. Det handlar bl.a. om marknadsföring som strider mot speciallagstiftning, föreskrifter och allmänna råd, normer som patent-och marknadsdomstolarna har skapat ge- nom sin praxis samt andra vedertagna normer inom ramen för lagens syfte. Detsamma gäller de nya bestämmelser som utredningen före- slår i MFL och överträdelser av 22 a § MFL. Det kan vara fråga om överträdelser som är tillräckligt allvarliga för att en marknadsstörnings- avgift ska vara påkallad. En direktverkande sanktion som marknads- störningsavgiften har ett tydligare avskräckande och preventivt syfte än förbud och informationsålägganden och kan på detta sätt vara mer effektiv för att komma åt företag som begår allvarliga överträdelser. Det har i tidigare lagstiftningssammanhang framhållits att användan- det av marknadsstörningsavgift är viktigt för att upprätthålla respek- ten för det marknadsrättsliga regelverket (prop. 2015/16:168 s. 24). Av uppgifter som utredningen inhämtat från fram- går att de överträdelser som myndigheten bedömer som mest allvar- liga från konsumentskyddssynpunkt oftast är överträdelser som be- gås inom och som riktar sig mot den svenska marknaden. Sammantaget bedömer utredningen att en möjlighet att besluta om marknadsstörningsavgift vid överträdelser av de bestämmelser som är aktuella kommer att stärka konsumentskyddet och att detta intresse i hög grad gör sig gällande även när det gäller överträ- delser som inte är föremål för en samverkande insats inom EU. Möj- ligheten att ta ut en avgift vid de överträdelser som aktualiseras enligt ändringsdirektivet bör därför inte begränsas på ett sådant sätt. Möjligheten att påföra en avgift vid överträdelser av 5 och 6 §§ MFL bör inte begränsas till fortsatta överträdelser När det gäller överträdelser av nationella bestämmelser som antagits med stöd av artikel 5 i direktivet har medlemsstaterna ett utrymme att begränsa påförandet av sanktionsavgifter till en näringsidkares fortsatta användning av en affärsmetod som den nationella behöriga myndigheten eller domstolen har konstaterat vara otillbörlig. Med- lemsstaterna får men är inte skyldiga att möjliggöra påförande av sanktionsavgifter första gången en näringsidkare gör sig skyldig till en överträdelse av en nationell bestämmelse som antagits med stöd av artikel 5. För svensk del handlar det om överträdelser av general- klausulen i 5 och 6 §§ MFL. Det skulle alltså vara möjligt att begränsa Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift möjligheten att påföra en avgift till situationer där domstol eller KO har funnit att en affärsmetod strider mot god marknads- föringssed och därför förbjudit marknadsföringen men där närings- idkaren trots detta fortsätter marknadsföringen och bryter mot förbudet. Alternativet är att öppna upp för att överträdelser av ge- neralklausulen – liksom övriga bestämmelser i som genomför direktivet – generellt ska kunna leda till en marknadsstörningsavgift. En utgångspunkt är att det ska vara förutsebart att ett visst hand- lande kan komma att sanktioneras med en avgift på liknande sätt som gäller för straffbestämmelser. En enskild ska i förväg kunna be- döma om en handling är laglig eller inte och vilken påföljd som even- tuellt kan följa på handlingen.4 Det har dock framhållits att kravet på tydlighet måste ges en rimlig tillämpning och att det knappast kan undvikas att vissa straffbestämmelser innehåller allmänna kriterier som t.ex. ”otillbörlig” eller ”oskälig”. Det kan också förekomma att en straffbestämmelse hänvisar till god sed på något visst verksam- hetsområde där det kan ha utbildats etiska regler som förutsätts vara vägledande. Om det finns rättspraxis som visar att en bestämmelse ska tolkas på visst sätt, måste hänsyn tas också till denna rättspraxis vid bedömningen av om kravet på förutsebarhet är uppfyllt. Kravet på att strafflag ska vara tydlig kan ofta inte innebära mer än att man genom att rådfråga en juridiskt kunnig person ska kunna få reda på om en viss handling riskerar att komma i konflikt med lagen.5 Bestämmelsen om god marknadsföringssed i 5 § MFL har ett brett tillämpningsområde. God marknadsföringssed definieras som god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter. Därmed avses bl.a. speciallagstiftning, föreskrif- ter och allmänna råd, normer som patent- och marknadsdomstolarna har skapat genom sin praxis samt andra internationella vedertagna normer inom ramen för lagens syfte. Även om bestämmelsen är ut- formad på ett generellt sätt finns det dock situationer där det står klart att ett handlande inte är förenligt med god marknadsförings- sed. Ett exempel på detta är klara överträdelser av den s.k. lagstridig- 4Detta följer av artikel 7 i . Se , Mänskliga rättigheter i euro- peisk praxis, 5, s. 357 f., W. Warnling . , Sanktions- avgifter – särskilt i näringsverksamhet, 2020, s. 244 f. och avgörande C-45/08 – och , punkt 42 där domstolen framhöll att sanktions- avgifter kan betraktas som straffrättsliga påföljder vid tillämpningen av . 5Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5, s. 361. Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift hetsprincipen som faller utanför tillämpningsområdet för punkten 9 i svarta listan. Lagstridighetsprincipen innebär att marknadsföring som strider mot annan lagstiftning eller som är ägnad att leda till lagöverträdelser ska anses strida mot god marknadsföringssed och har med stöd av principen t.ex. förbjudit mark- nadsföring av läkemedel som inte varit förenlig med Läkemedels- verkets föreskrifter.6 Andra exempel är överträdelser av branschetiska regler, t.ex. ICC:s7 regler för reklam och marknadskommunikation, FEDMA:s8 uppförandekoder och DSS9 etiska regler för direkthandel. Vidare bör nämnas Föreningen om spärregistret. Det grundläggande dokumentet (Regler för NIX-Telefon) beslutades av Föreningen och godkändes i samband med detta av . Enligt de regler som gäller för NIX-Telefon kräver god marknadsföringssed att företag gör en kontroll mot re- gistret. Det strider mot god marknadsföringssed att i försäljnings-, marknadsförings- eller insamlingssyfte utan annat samtycke kon- takta en konsument som anmält sitt telefonnummer i NIX-Telefon. Ett annat handlande som helt klart strider mot god marknads- föringssed är när en näringsidkare vid kontakter med en konsument eller ett företag felaktigt påstår att ett avtal har ingåtts som innebär förpliktelser i form av betalningsskyldighet.10 Det finns också be- stämmelser i annan lagstiftning som tydligt anger att vissa handlan- den är otillbörliga enligt 5 § MFL. Sådana bestämmelser finns i bl.a. lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter, spellagen (2018:1138) och lagen (2010:751) om betaltjänster (se närmare om detta nedan). Sammantaget bedömer utredningen att det inom tillämpnings- området för 5 och 6 §§ MFL i stor utsträckning finns situationer där det för en näringsidkare måste stå klart att ett handlande inte är för- enligt med god marknadsföringssed och där bestämmelsen uppfyller nämnda krav på förutsebarhet. Utifrån dessa aspekter är det alltså inte motiverat att i lag begränsa möjligheten att ta ut en avgift till fortsatta överträdelser. Från konsumentskyddssynpunkt är det an- geläget att domstolarna ges möjlighet att sanktionera även överträ- delser av 5 och 6 §§ MFL med en avgift och att det kan ske redan i 6Se MD 2012:8. 8Federation of European Direct and Interactive Marketing. 10Se t.ex. MD 2016:10. Utökade möjligheter att påföra marknadsstörningsavgift samband med det förfarande där domstolen förbjuder en viss mark- nadsföring. Domstolen bör – på samma sätt som vid överträdelser av andra bestämmelser i – i varje enskilt fall kunna göra en samlad bedömning av om det finns förutsättningar för att påföra en avgift. Detta innebär bl.a. att det ska vara fråga om ett visst allvar i överträ- delsen.11 Vid bedömningen av överträdelsens allvar ska domstolen beakta överträdelsens art, varaktighet, omfattning och spridning (29 a § MFL). Det krävs även att överträdelsen begåtts uppsåtligen eller av oaktsamhet för att avgift ska kunna komma ifråga. Om det brister i förutsebarheten eller annars inte är fråga om en tillräckligt allvarlig överträdelse ska domstolen inte besluta om en avgift. Överträdelser av bestämmelserna om obeställd reklam och information om garantier Utöver de nämnda bestämmelserna som berörs av ändringsdirektivet finns det vissa andra bestämmelser i som inte är sanktio- nerade med marknadsstörningsavgift. Detta gäller bestämmelserna i 19, 20 a och 21 §§ MFL om obeställd reklam. De genomför vissa be- stämmelser i det s.k. kommunikationsdataskyddsdirektivet12.