sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — Även om förutsättningarna har ändrats på så sätt att jämbördighetskravet och de sär- skilda skattefriheterna utöver för hov- och slottsstatsanslagen har försvunnit, lever kravet på opartiskhet och finansiell neutralitet kvar.2025 Det har inte, tvärtemot vad Reuterskiöld ansåg, försvagats i samband med att den personliga kungamakten försvunnit. Konstitutionellt sett kan det sägas bygga på uttalandena i förarbetena till regeringsform om att konungens sätt att utöva representation inom landet och i förhållande till andra stater inte fick vara så- dant att det skulle tyda på motsatsförhållande mellan statschefen och de politiskt ansvariga organen och att ”statschefens hela agerande inför offentligheten måste präglas av hans roll att företräda nationen i dess helhet”.2026 Detta kan också anknytas till portalstadgandet om allas likhet inför lagen och kravet på saklighet och opartiskhet i offentlig förvaltningsverk- samhet enligt 1 kap. 9 § regeringsformen. I anslutning till rådande system för finansiering av kungahuset och hovet uttrycks samma tankegång t.ex. så här i Hovstaternas verksamhetsbe- rättelser : ”Det rådande systemet säkerställer statschefens och hans familjs neutralitet. Om statschefen skulle vara hänvisad till extern finansiering för sina och sin familjs privata omkostnader från exempelvis organisationer, företag och privatpersoner skulle statschefens oberoende kunna ifrågasättas. Därtill säkerställer systemet det faktum att den svenska monarkin inte bygger på förutsättningen att statschefen har en privat förmögenhet utan på demokratiska beslut i riksdag.”2027 1886:32 s. 2-5. 1920:9 s. 3. 1960:6 s. 1, se även 1961:12 samt bet. 2025 När skatteprivilegierna avskaffades var inte syftet att ändra de ekonomiska förutsättningarna på något sätt som har betydelse för neutraliteten, se prop. 1974:98 s. 64-65 och prop. 1975:1 bilaga 3 Kungl. Hov- och slottsstaterna s. 1. 1973:90 s. 174. Hovstaternas verksamhetsberättelse 2019 s. 10. Immunitet, oberoende och finansiell neutralitet Mot denna bakgrund kan man också se konungens beslut om att göra en ny avgränsning mellan å ena sidan det kungl. huset med de närmast successionsbe- rättigade och konungens barn i övrigt och å andra sidan den kungl. familjen dit de yngre barnens barn hör (se avsnitt 4.3.4.). I samband med detta uttalades även att de successions- rättsligt mer perifera medlemmarna av kungafamiljen kommer att i högre grad betraktas som privatpersoner: ”De kommer inte att ha de begränsningar vad avser att ta anställning eller be- driva näring som normalt är förknippat med Kungliga personer som företräder . Det innebär också att de inte kan förväntas få sina levnadsomkostnader i någon utsträckning täckta av anslag till H.M. Konungen.”2028 Här är det alltså tydligt att kravet på oberoende och finansiell neutralitet främst gäller de mer centrala medlemmarna av kungahuset. Ett annat exempel på betydelsen av finansiell neutralitet har lyfts fram beträffande det brittiska systemet för utseende av hovleverantörer. Kravet på neutralitet skärptes genom re- former . Avvägningen är tydlig: Å ena sidan ska hovet inte betala överpriser eftersom det är skattebetalarnas pengar som används, å andra sidan ska inte leverantörer frestas att ge rabatter i hopp om att bli utnämnda till hovleverantörer.2029 I kapitlet Constraints on the Monarchy har och samlat texter om de begränsningar som åvilar de europeiska kungahusens medlemmar för att de ska kunna behålla sin neutralitet i kontroversiella samhällsfrågor.2030 Resor utomlands måste samordnas med regeringen så att det inte uppstår motsättningar gentemot utrikespolitiken. Detta gäller särskilt monarken men även i hög grad tronföljaren. Militärtjänst, diplomati, hållbar utveck- ling, bistånd och fredsbevarande arbete kan vara lämpliga områden för en tronföljare att engagera sig i. Det sägs i detta sammanhang att kronprinsessan ”may provide the role model for the future”.2031 Hertigen och hertiginnan av utgör å andra sidan exem- pel på att det är svårt att delvis fullgöra officiella uppdrag och ägna sig åt annat – ”the contradictions and conflicts of interest were too great to make it possible”.2032 2028 Se hänvisning i avsnitt 4.3.4. 2029 Heald 2003 s. 87. 2030 Hazell och (red.) 2031 Hazell och (red.) s. 211 (). 2032 Hazell och (red.) s. 201 (). Immunitet, oberoende och finansiell neutralitet Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering 8.Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering 8.1.Ordensväsendets uppkomst i och anknytning till stats- chefsämbeten Ordensväsendet har en bakgrund i korstågstidens andliga riddarordnar.2033 Dessa grun- dades , , och bestod av riddare som såg korstågen och eröv- ringen av det heliga landet som en helig plikt. fanns i ett sjukhus för pilgrimer till det heliga landet, och Johanniterorden utvecklades för att ansvara för sjukhuset och för väpnad eskort åt pilgrimerna. bekräftade påven att orden skulle vara en självständig och självstyrande organisation, och den kan därmed betecknas som en korporation. En annan liknande orden, Tempelherreorden, inrättades och fick påvlig bekräftelse men upplöstes av påven . Ytterligare en liknande orden är , som har medeltida rötter men först senare fick formen av en korporation ledd av ett ordenskapitel.2034 omformades till en riddarorden med påven som fons honorum och med en kardinal som stormästare. Med fons honorum eller fons dignitatis (ärans, hedersbetygelsernas eller värdigheternas källa) avses att en statschef fungerar som källa för titlar och utmärkelser som syftar till att hedra någon eller ge den en högre värdighet.2035 Johanniterorden flyttade senare sitt högkvarter till Akko, , och slutligen till , varav det nuvarande namnet Malteserorden kommer. har den emellertid sitt säte i . hade orden verksamhet i de nordiska 2033 Framställningen i avsnitt 8.1.1. och 8.1.2. bygger främst på 1935 s. 17-21; Löwenhielm i (red.) 1998 s. 11-22 samt Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. xliii-l, 3-96, 121-136, 187- 293, 301-322. Därtill kommer referenser för mer specifika uppgifter enligt vad som anges i det följande. 2034 , ”Kanoniker und vom Heiligen Grab. Ein Beitrag zur Entstehung und Frühge- schichte der palästinensischen ” i Die Geistlichen , Vorträge und Forschungen herausgegeben vom Konstanzer Arbeitskreis für mittelalterliche Geschichte, bd XXVI, Sigmaringen: Thor- becke, 1980, s. 141-169. Se också , ”Kreuzessymbolik und . Ein Beitrag zur ordensritterlichen Heraldik” i Herold-Jahrbuch, neue Folge, bd 25, : , 2020, s. 7-46 ssk. 2035 Det brittiska hovet uttrycker det så här på sin hemsida royal.uk, avdelningen ”The Queen and Hon- ours”: ”As ’fountain of honour’ in the UK, The Queen has the sole right of conferring titles of honour on deserving people from all walks of life, in public recognition of their merit, service or bravery.” . Beträffande den rättsliga regleringen inom det tysk-romerska riket utgick från att ”der Kayser alleine fons Dignitatum in Imperio zu seyn angegeben wird und zu seinen Reservaten gehöret, allerley Stan- des-Erhöhungen zu ertheilen”; detta apropå en fråga om jurisdiktionen i samband med vissa äktenskap. , Teutsches Staats-Recht, del 19, und Ebersdorff in Vogtland: , 1745, s. 365. Jfr också till att det gällde alla typer av värdigheter, även sådana som inte innefattade en ”Standes- erhöhung”/”Standeserhebung” del 4, 2 uppl., und , 1748, s. 103-190 ssk. s. 134 och 222-248 ssk. Se också del 35, und Ebersdorff in Vogtland, 1748 s. 483-484 angående att riksfurstarna inom ramen för sina personliga rättigheter stiftat ordnar; nämner utöver Gyllene Skinnets orden Orden de la Fidelité (Baden-Durlach), Roter Adler-Orden (), Ritterorden von der Jagd (, senare kallad ). Se också Handwörterbuch zur deutschen Rechtsgeschichte, upp- slagsord ”Hofpfalzgraf” (G. Dolezalek) och ”Standeserhöhung” (A. ). Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering länderna, med centrum i Antvorskov på . Genom reformationen delades Johanniter- orden i en katolsk del (Malteserorden) och en evangelisk del som behöll namnet Johanniter- orden. Ur den sistnämnda har kommit en svensk Johanniterorden, som är självständig och har konungen som beskyddare. grundades en av biskop av , vilken skulle skydda kristendomens utbredning i och bekräftades av påven . Denna or- den uppgick snart i Tyska orden, som behärskade östersjöprovinserna , då den upplöstes och dess besittningar hade erövrats bl.a. av . Som vi senare ska se, tjänade Svärdsriddarorden som ett slags förebild för den svenska Svärdsorden, och Serafimerorden fick ett ansvar för bl.a. sjukvård, helt i linje med de andliga riddarordnarnas exempel. 8.1.2.Riddarordnar med kedja, förtjänstordnar började konungar inrätta riddarordnar och till medlem- marna överräcka dyrbara riddarkedjor. Det fanns olika inspirationskällor: de andliga riddar- ordnarna, verksamheten i torneringssällskap och ridderliga broderskap, samt berättelserna om kung och riddarna av det runda bordet.2036 Strumpebandsorden (1348),2037 Annun- ziataorden (1362), Gyllene skinnets orden (1430), Elefantorden (1464) och S:t Mikaelsorden (1469) är exempel på denna utveckling. Flera av dessa ordnar existerar alltjämt, som sitt lands förnämsta ordensutmärkelse, t.ex. Strumpebandsorden i och Elefantorden i . När det gäller Elefantorden ska nämnas att ordenskedjan med elefanter är känd men att orden blev vilande och sedan återinstiftades med namnet Elefantorden år 1580.2038 Denna typ av ordnar har oftast ett begränsat antal riddare, och monarken och dennes successorer fungerade som ordensherrar. En mindre krets pålitliga och högt uppsatta perso- ner knöts till monarkens person och lovade lydnad och lojalitet. Till skillnad från de andliga riddarordnarna gällde för dessa ordnar att de ”acquired legitimacy not by recognition as a religious Order by the Church, but through the act of a secular fons honorum”.2039 Det finns oftast ett kapell eller en särskild kyrka med korstolar för riddarna med deras vapen och där ordenskapitel kan hållas. Som exempel kan nämnas S:t Georgskapellet vid för Strumpebandsorden. Det förekom också att riddarna hade ordenskapitel i olika katedraler, vilket förklarar att vapen för riddare av Gyllene Skinnets orden bl.a. finns i katedralerna i , och . När man försökte hitta en definition för vad som utgjorde en riddaror- den uppmärksammade man att ordnarna hade stadgar och ett begränsat antal medlemmar. Denna korporativa karaktär var viktig för att en riddarorden skulle skiljas från fall av enstaka 2036 Se till medeltidens riddarkultur D’Arcy , The Knights of the Crown. The Monarchical Orders of Knighthood in later Medieval Europé 1325-1520, 2 uppl., Woodbridge: The Boydell Press, 2000, s. 1-26. 2037 . Begent och , The Most Noble Order of the Garter 650 Years, : Spink, 1999, s. 7-18. 2038 2021, kap. 6, avsnittet Kongens ridderorden; . , ”Broderskab – selskab – ridderorden. Ordenernes ældste historie” i s. Mogens Bencard och , Fra korsridder til ridderkors. Elefantordenens og Dannebrogordenens historie, : universitetsforlag, 1993, s. 9-55; Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 301-314 (). 2039 Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 5 (). Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering förläningar av riddarkedjor eller riddarvärdigheter. Ett sådant krav tillämpades dock inte kon- sekvent, t.ex. omtalades den engelska Bath-orden som ett ordenssällskap redan innan det fick stadgar . har redogjort för att , som var arkitekten bakom Bath-ordens inrättande som ett ordenssällskap, krävde att en riddarorden hade en monark som ordensherre samt riddare, stadgar och insignier.2040 Att det var nödvändigt att en suverän härskare, såsom kejsaren, påven eller en konung, var ordensherre2041 hänger samman med att endast dessa, i egenskap av fons honorum, kunde upphöja sina undersåtar i en högre värdighet. Detta rättsläge klarlades . Olika författare har hänvisat till delvis olika källor ,2042 och utan att när- mare gå in på detaljerna kan konstateras att huvudregeln var att endast den kunde bli riddare som var son till en riddare. Monarken kunde dock ge dispens från detta bördskrav. Ett tydligt exempel finns, som lyfte fram,2043 i en handling från tid (1228-1254, kejsare 1237-1254) med en dispensansökan från en person vars far inte var riddare. Dispens medgavs och handlingen utfärdades för allmän kännedom vid 1200-talets mitt.2044 Genom Westfaliska freden , som inte bara var ett fredsfördrag utan också utgjorde en grundlag för det tysk-romerska riket, slogs fast att det var kejsaren som hade rätt att upphöja personer till högre stånd och att förläna titlar.2045 uppkom ett nytt slags ordnar, förtjänstordnarna, som belöningar för militära eller civila förtjänster. Man kan beskriva det som en ny våg av riddarordnar. De skilde sig från de äldre ordnarna genom att de hade flera grader eller klasser.2046 På så sätt kunde man belöna ett större antal personer. De de som förlänats en sådan orden uppfattade sig, 2040 Matikkala 2016 s. 38. Se angående en mer detaljerad kategorisering avseende medeltidens ordenssäll- skap med kunglig medverkan Boulton 2000 s. 541-546. 2041 Egenskapen av ordensherre kan sammanfalla med stormästarskapet men ordensherren kan också utse en särskild stormästare. T.ex. har påven såsom ordensherre utsett en kardinal att vara stormästare för , och drottning har som ordensherre utsett prinsessan att vara stormästare för the Royal Victorian Order. 2042 Heraldikhistorikern (. Wappenwesen, Wappenkunst, Wappenwissenschaft, Nachdruck (1885-1889) an der Aisch: , 1970, s. 9) har hänvisat till vissa förordningar från tid, , och (Chivalry, /: Yale Uni- versity Press, 1984, s. 143-144; se även , Chivalry and Knighthood in 1424-1513, Wood- : The Boydell Press, 2006, s. 8; jfr också , ”Knights and Knighthood in in the Central Middle Ages” i och (red. ), The Ideals and Practice of Medieval Knighthood. Papers from the first and second Strawberry conferences, Woodbridge: The Boydell Press, 1986, s. 86- 103 på s. 100) har hänvisat till Seyler men förlagt rättsutvecklingen till en något senare period, under tid (kejsare 1220-1250). Seyler hänvisade emellertid till rättshistorikern (Deutsche Staats- und Rechtsgeschichte, 5 uppl., bd 2, Göttingen: Vandenhoeck und , 1843, s. 151-152), som menade att det var frågan om att den som ville bli riddare behövde visa att han var född fri (”freie Geburt”), och att detta var enklare för den vars far var riddare men också var möjligt för den som var född fri men hade en far som inte var riddare. Se också D’Arcy , ”Classic Knighthood as Nobiliary Dignity: The Knighting of Counts and ’ Sons in , 1066-1272” i och (red. ), Me- dieval Knighthood V. Papers from the sixth 1994, Woodbridge: The Boydell Press, 1995, s. 41-100, ssk. 2043 Eichhorn 1843 s. 151-152. 2044 Denna finns tryckt i , DD. Imperatorum Augustorum, Caesarum Ac Regum S. Imperii Romano-Theutonici Recessus, Constitutiones, Ordinationes Et Rescripta, bd 3, Offenbach 1610, s. 398. 2045 , Geschichte des öffentlichen Rechts in , bd 1, 1600-1800, : C. , 1988, s. 228. 2046 Matikkala 2016 s. 35-36. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering och uppfattades av andra, som tillhörande en gemensam grupp eller en korporation. I reali- teten innebar förändringen ändå att karaktären av slutet sällskap tonades ned, även om den tydligt fanns kvar i den högsta graden som sedd för sig själv var exklusiv, hade en antalsbe- gränsning och påminner om de äldre ordenssällskapen. Monarken var ordensherre och/eller stormästare och det fanns ett ordenskapitel. Den första av dessa ordnar var den franska S:t Ludvigsorden, som instiftades och var indelad i tre grader med högst åtta kommendörer med stora korset, högst 24 kom- mendörer och ett obegränsat antal riddare. En annan fransk orden, S:t Mikaelsorden, hade grundats men utvecklats till en utmärkelse för civila förtjänster. Den var på detta sätt en förebild för , och från den hämtades också svarta band.2047 Successivt skedde i allt högre grad en övergång från uppfattningen att en orden utgjorde ett till monarkens person knutet sällskap till synsättet att en orden utgjorde ett system för belöning av förtjänster om staten och samhället. Hederslegionen, som instiftades av Napo- leon , är ett tydligt tecken på denna förändring. Denna orden skulle inte i första hand associeras med medeltida riddarromantik utan med legioner – Na- poleon var i flera avseenden inspirerad av symboler och estetik. Hederslegionen skulle ha fyra grader: storofficer, kommendör, officer och legionär. Den fick senare en ytter- ligare högsta grad och den lägsta bytte namn till riddare.2048 Härefter stod det klart för många monarker att de antingen behövde inrätta nya för- tjänstordnar med flera grader, eller utvidga möjligheterna att tilldela äldre ordnar. Av de äldre ordnarna finns det därför några, som Strumpebandsorden och Elefantorden, som har fortsatt att ha endast en klass och delas ut till ett begränsat antal personer. Andra äldre ordnar har modifierats till att mer likna förtjänstordnar. Ett exempel är Dannebrogsorden, som inrätta- des och fick stadgar första gången . infördes, under inspiration från Hederslegionen, fyra grader: storkommendör, storkors, kommendör och riddare. finns fem grader.2049 Den svenska är det första exemplet på en egalitär orden, det vill säga en orden som kan förlänas för förtjänstfulla insatser oavsett mottagarens börd, rang eller tjänsteställning.2050 8.1.3.Dynastiska ordnar, internationella och folkrättsliga förhållanden Instiftandet av Hederslegionen var ett sätt att ersätta den gamla franska monarkins ord- nar, såsom S:t Ludvigsorden, vilka avskaffades under åren 1790-92.2051 På liknande sätt har nya ordnar inrättats av republiker som trätt i monarkiers ställe, eller har äldre ordnar fortsatt 2047 Bergroth 1997-98 s. 25. 2048 Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 415-427. 2049 Tom C. Bergroth, ”Dannebrogordenens udvidelse 1808 med Æreslegionen som forbillede” i La Légion d’Honneur et l’Ordre du Dannebrog. Æreslegionen og Dannebrogordenen, : Ordenskapitlet, 1982, s. 49-60; Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 401-414 (). 2050 , ”Ordensväsendets vara eller icke vara” i Heraldisk bd 3, nr 27, 1973, s. 331- 332; , ”” i Skandinavisk Numismatik, nr 6, 1977, s. 32-36; Stair Sainty och Heydel- Mankoo (red.) 2006 s. 517-520 (). artikel innehåller en rad exempel på mottagare av . 2051 Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 415-418. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering att förlänas, som t.ex. den isländska Falkorden, med vissa förändringar av ordenstecknets symboler. I avskaffades ordnarna efter monarkins fall men några av dem återupprättades år 1917-18 med republikens president som stormästare.2052 I inrätta- des en ny förtjänstorden , varvid de äldre ordnarna avskaffades eller inte längre skulle utdelas.2053 Det saknas anledning att betvivla att en stat som bytt statsskick har möjlighet att reglera frågan om äldre ordnars existens.2054 I vissa fall har de äldre ordnarna fortsatt att existera, och den person som enligt den avskaffade monarkins successionsordning skulle ha varit monark fungerar då som ordens- herre. Ett speciellt exempel är Gyllene Skinnets orden, som delades i en spansk och en österrikisk gren. På så sätt är Gyllene skinnets orden dels en spansk statsorden, dels en husorden inom den dynastin. Den spanska staten erkänner den grenen, och den österrikiska republiken erkänner den österrikiska grenen som en habsburgsk familjeorden och som en självständig korporation eller stiftelse.2055 I många länder finns det bestämmelser om att medborgare inte får ta emot ordensut- märkelser från andra länders statschefer utan samtycke från det egna landets statschef.2056 I t.ex. gäller detta under straffansvar, och det är även förbjudet att bära utländska dekorationer som delats ut av annan än statschef.2057 Liknande bestämmelser har funnits i också, senast ordensstadgar, där det angavs: ”Svenska män, som äro inne- hafvare af någon af dessa ordnar, må ej utan Konungens tillstånd mottaga eller anlägga och bära någon utländsk orden.” Bestämmelsen fanns inte med stadgar, men jag har inte hittat någon upplysning om varför den utgick. Den reglering som existerar i numera finns i Försvarsmaktens uniformsregle- mente. I kap. 12 anges bl.a. att endast utmärkelser som Försvarsmakten medgivit bärande- tillstånd för får bäras på uniform. Innehavare av utländska och internationella utmärkelse- tecken ska lämna en skriftlig ansökan om bärandetillstånd till Högkvarteret, och om ansökan gäller tillstånd att bära utländsk orden ska ansökan innehålla en bilaga med Kungl. yttrande över ordenstecknets status och lämplighet att bära på Försvarsmaktens uni- former.2058 Enligt föreskrifter får ”svenska, utländska och internationella ordenstecken, minnestecken, hederstecken, medaljer och andra utmärkelsetecken” bäras på 2052 Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 448 (). 2053 9 § L. 3 marzo 1951, n. 178, Istituzione dell’Ordine ”Al merito della Repubblica italiana” e disciplina del conferimento e dell’uso delle onorificenze. 2054 , ”The principles of international law governing the Sovereign authority for the creation and administration of Orders of Chivalry” i (ed. ), Féil-Scríbhinn – Essays Presented to , , , 2009, s. 15-25; jfr dock Stair Sainty och Heydel- Mankoo (red.) 2006 s. 263 (degli Uberti). 2055 , Die Symbole Österreichs. Zeit und Geschichte in Zeichen, : Kremayr & Scheriau, 1995, s. 214-215; Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 265-293. 2056 Se t.ex. 7 § L. 3 marzo 1951, n. 178, Istituzione dell'Ordine ”Al merito della Repubblica italiana” e disciplina del conferimento e dell'uso delle onorificenze, 5 § Gesetz 26.07.1957 über Titel, Orden und Ehren- zeichen (OrdenG). 2057 Code de la Légion d’honneur, de la Médaille militaire et de l’ordre national du Mérite, art. R204 och R216, Création Décret n° 2018-1007 du 21 novembre 2018 - art. 22, Modifié par Décret n° 2018-1007 du 21 novembre 2018 - art. 25. 2058 Reglemente Uniformsbestämmelser 2015 s. 353-390. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering vissa uniformstyper efter medgivande av den som enligt myndighetens arbetsordning beslu- tar om tilldelning av uniform.2059 I avsnitt 5.4.4. konstaterades att vissa tyska furstehus anses jämbördiga med suveräna furstehus enligt Wienkongressens slutakt . Något enstaka av dessa furstehus har för- länat ordnar.2060 har ytterligare furstehus förlorat sin statsrättsliga ställning, och flera av de f.d. tyska furstehusen fortsätter att använda sina ordnar som husordnar eller dynastiska ordnar.2061 Reuterskiöld menade att detroniserade furstehus kunde räknas som internationella rättssubjekt om de hölls samman såsom furstehus med suveränitetsanspråk och inte ingått som undersåtar under viss stat.2062 Han lade senare till ett krav på ”stats- eller folkrättsligt tyst begifvande”,2063 det vill säga ett slags tyst erkännande från den stat furstehu- set hade regerat i, eller från andra stater. I samband med förändring av jämbördig- hetskravet i successionsordningen konstaterades emellertid att antalet regerande furstehus och likställda familjer hade reducerats kraftigt, och att efter omvälvningarna i samband med ”torde åtskilliga familjer som förut intagit en dylik ställning vara att anse som enskilda”.2064 Naumann ansåg att man måste fästa avseende vid om ytterligare släkter genom internationella överenskommelser blev erkända som jämbördiga med regerande furs- tehus.2065 De furstehus som upphört att vara regerande fick alltså inte per automatik samma ställning som de furstehus som uttryckligen förklarats jämbördiga med de regerande. När det gäller husordnar eller dynastiska ordnar blir det rättsligt sett av intresse att un- dersöka hur långt husmakten sträcker sig för den person som enligt en tidigare gällande suc- cessionsordning skulle ha varit monark.2066 Det kan därmed ifrågasättas i vad mån ordnar