sou · H9B336 · 2021-05-05 00:00:00 — En sådan god man förordnas i förmyndarens ställe och är inte behörig att vidta åtgärder avseende sådana personliga angelägenheter som vårdnadshavare ansvarar för, vilket är den typ av åtgärder som barnen har behov av. Att en god man enligt lagen om god man för ensamkommande barn utses är ett bättre alternativ eftersom den gode mannen träder i både förmyndarens och vårdnads- havarens ställe. Även en sådan god man får dock betraktas som en tillfällig lösning, i avvaktan på att en särskilt förordnad vårdnads- havare utses. Vi har också övervägt om regeländringar behövs för att andra ensamkommande barn, exempelvis utsatta EU-medborgare, vid behov ska kunna få en god man. Normalt är det inte heller för deras del tillräckligt att en god man enligt 11 kap. 1 § FB utses, eftersom barnen kan ha behov av åtgärder på det personliga planet. Även för dem framstår alltså en god man enligt lagen om god man för ensamkom- mande barn som det bästa alternativet. I 2 § lagen om god man för ensamkommande barn anges förut- sättningarna för när en god man ska förordnas. Första stycket reglerar situationen när barnet är ensamkommande vid ankomsten till . En god man ska då förordnas om barnet är skilt från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, om det inte är uppenbart obehövligt. Det förut- sätts inte enligt bestämmelsen att barnet söker uppehållstillstånd i . Andra stycket reglerar situationen när barnets föräldrar, eller en vuxen som anses ha trätt i föräldrarnas ställe, upphör att kunna utöva förmynderskapet eller vårdnaden efter ankomsten till men innan barnet har fått uppehållstillstånd här. Även då ska en god man förordnas, om det inte är uppenbart obehövligt. Ställföreträdare för ensamkommande barn enligt lagtextens lydelse en förutsättning att barnet söker uppehålls- tillstånd i . Förutsättningen för en god man enligt andra stycket är att barnet ännu inte har fått uppehållstillstånd. Enligt vår bedömning täcker alltså bestämmelsen in samtliga ensamkommande barn, inte endast de som söker uppehållstillstånd. I de fall barnet beviljas uppehållstillstånd gäller att socialnämnden ska väcka talan om eller anmäla behov av en särskilt förordnad vårdnadshavare, om inte särskilda skäl talar emot det (10 § lagen om god man för ensam- kommande barn). Med andra ord innebär vårt resonemang att lagen i dess nuvarande lydelse i 2 § inte exkluderar något barn som är ensamkommande vid ankomsten till . En god man kan alltså utses för ensamkommande barn som är kvotflyktingar, i avvaktan på att en särskilt förordnad vårdnadshavare utses. Detsamma gäller andra ensamkommande barn, t.ex. barn som räknas till kategorin utsatta EU-medborgare. Lagen exkluderar inte heller barn som blivit ensamma efter ankomsten, exempelvis barn som blivit lämnade här av sina föräldrar, så länge barnet inte har fått uppehållstillstånd. Det förutsätts inte att barnet har sökt uppehållstillstånd. Vi bedömer mot den bakgrunden att det egentligen inte krävs några regeländ- ringar för att en god man ska kunna förordnas för ensamkommande barn, oavsett om de söker uppehållstillstånd i landet eller inte. viåterkommer till under nästa rubrik bör lagen emellertid förtyd- ligas i detta avseende. Ensamkommande barn som är kvotflyktingar har vid ankomsten till fått ett permanent uppehållstillstånd och avsikten är att de ska stanna i landet. Det går att förutse hur många sådana barn det är fråga om och att planera för deras ankomst. Även om en god man enligt vår bedömning kan utses temporärt för dessa barn med stöd av 2 § första stycket, är det önskvärt att de redan innan de kommer, eller åtminstone direkt vid ankomsten, får en särskilt förordnad vårdnadshavare. Sett ur det ensamkommande barnets perspektiv är det en fördel att få en permanent lösning på plats redan från början, så att barnet slipper byta ställföreträdare i en redan påfrestande situa- tion som nyanländ. Det är därför angeläget, vilket vi återkommer till nedan, att socialnämnden agerar skyndsamt. Som konstaterats kan , eller ibland ännu längre, efter barnets ankomst innan tingsrätten utser en sådan vårdnadshavare, även om socialnämnden begär ett interimistiskt beslut i frågan. Vi menar att det av hänsyn till barnet inte är rimligt med en sådan tidsutdräkt. Ställföreträdare för ensamkommande barn handläggningen tar tid tycks ha flera orsaker, bland annat att social- nämnden först efter barnets ankomst är behörig att ansöka om eller anmäla behov av en särskilt förordnad vårdnadshavare, att social- nämnden inför en sådan ansökan eller anmälan ska fatta ett beslut i frågan samt att tingsrätten har en utredningsskyldighet och ska höra barnets vårdnadshavare även inför interimistiska beslut. Det ryms inte inom utredningens direktiv eller tidsramar att lämna konkreta förslag till ändringar som leder till att en särskilt förordnad vård- nadshavare kan utses inför eller direkt vid barnets ankomst, dvs. betydligt skyndsammare än vad fallet är . Sådana ändringar kräver bland annat överväganden om tvistemålshanteringen i domstolarna och socialnämndens roll och beslutanderätt i processen; det är så- ledes en rad principiella och komplexa frågor som ställs på sin spets. Vi vill dock understryka att en sådan ordning – med en särskilt för- ordnad vårdnadshavare redan från början – är mest förenlig med bar- nets bästa. Saken bör tas upp igen i lämpligt sammanhang. Som redan sagts bedömer vi att det egentligen inte krävs några regeländringar för att en god man ska utses för ensamkommande barn, oavsett om de söker uppehållstillstånd i landet eller inte. Bestäm- melsen tillämpas dock inte alltid så i praktiken. För att säkerställa en enhetlig tillämpning bör ett förtydligande göras i lagen om god man för ensamkommande barn. Vi föreslår ett tillägg i 2 § första stycket som klargör att en god man ska förordnas oavsett om det ensam- kommande barnet söker uppehållstillstånd eller inte. Vi har övervägt att föreslå ett motsvarande tillägg i 2 § andra stycket men har kom- mit fram till att det inte behövs. Enligt vårt sätt att se på saken är det redan med den nuvarande lydelsen tydligt att en god man ska för- ordnas enligt bestämmelsen när ett utländskt eller statslöst barn blir ensamt under vistelsen i om det inte är uppenbart obehövligt, så länge barnet inte har fått uppehållstillstånd. Det förutsätts inte att barnet har sökt uppehållstillstånd. Ställföreträdare för ensamkommande barn Skärpta krav för socialnämnden Det har under utredningen påtalats, bland annat av Föreningen , att det ofta dröjer länge innan socialnämnden hos rätten ansöker om eller anmäler behov av en särskilt förordnad vård- nadshavare för ensamkommande barn. () har riktat kritik mot en handlägg- ning i ett ärende om särskilt förordnad vårdnadshavare för ensam- kommande barn. hade enligt beslutet inte ansökt om en sådan vårdnadshavare efter det att frågan väckts hos nämnden. JO har uttalat att det är angeläget att socialnämndens utredning i ärendet bedrivs så effektivt och skyndsamt som möjligt.18 Som nämnts är förordnandet av en god man avsett att vara en temporär lösning, i avvaktan på att en särskilt förordnad vårdnadshavare utses för barnet. Om barnet ska stanna i är det bästa alternativet för barnet, som redan sagts, att det får en särskilt förordnad vårdnadshavare i så nära anslutning till ankomsten som möjligt. Vi föreslår mot denna bakgrund att det ska finnas ett skyndsamhetskrav för socialnämndens ansökan eller anmälan om en särskilt förordnad vårdnadshavare. Be- stämmelsen bör tas in i 10 § lagen om god man för ensamkommande barn. 27.4.2Reglerna om behörig överförmyndare och domstol bör inte ändras – men ett överlämnande mellan överförmyndare ska kräva att ändrade förhållanden har konstaterats Vår bedömning: Reglerna om behörig överförmyndare i ärenden om god man för ensamkommande barn bör, i varje fall , inte ändras. Inte heller reglerna om behörig domstol bör ändras. Vårt förslag: Innan en överförmyndare skickar en akt till en annan överförmyndare som ska överta tillsynen av ett ställföreträdar- skap ska den överlämnande överförmyndaren ha konstaterat att förhållandena har ändrats. Detta ska tydliggöras i 6 § förmynder- skapsförordningen (1995:379). 18JO-beslut , dnr 8366-2019. Ställföreträdare för ensamkommande barn Som redovisats i avsnitt 27.2.2 är behörig överförmyndare i ärenden om god man för ensamkommande barn, liksom i andra ärenden om godmanskap, överförmyndaren för den kommun där barnet är folk- bokfört. Om folkbokföring saknas är det i stället överförmyndaren i barnets vistelsekommun som är behörig. Om det inte finns någon vistelsekommun är överförmyndarnämnden i behörig överförmyndare (så kallat reservforum). Barn som söker men inte har beviljats uppehållstillstånd är inte folkbokförda i . Det är därför överförmyndaren i barnets vistelsekommun som har hand om ärendet. Om barnet bor på ett anläggningsboende eller har ett annat tillfälligt boende är det alltså överförmyndaren i den kom- munen som utser en god man och som utövar tillsyn i ärendet. Om ett beslut i ett ärende om god man för ensamkommande barn över- klagas är det den tingsrätt vars domkrets omfattar kommunen där överförmyndaren är verksam som är behörig domstol. Det förekommer att ensamkommande barn avviker från sina boenden och att man i kommunen inte vet vart de tagit vägen. men inte alltid sker detta i samband med att barnet får ett beslut om avslag på sin begäran om uppehållstillstånd. När överförmyndaren får kännedom om att förhållandena har ändrats så att en annan över- förmyndare ska ta över tillsynen i ärendet ska akten genast sändas över till den överförmyndaren (6 § förmynderskapsförordningen). Detta innebär att ärenden överlämnas till överförmyndarnämnden i i de fall ett ensamkommande barn avvikit från kommunen och det är okänt var barnet vistas. Vissa överförmyndare väntar innan överlämnandet görs medan andra lämnar över ärendet tämligen omgående. När ärendet lämnats över är det över- förmyndarnämnden i som avgör vad som ska hända i ärendet. Om barnet inte kommer till rätta beslutar nämnden om upphörande av godmanskapet, efter yttrande från den gode mannen. i har upplyst att omkring 400 ärenden överlämnades från andra kommuner . var antalet väsentligt lägre – var det inte fråga om fler än cirka tio ärenden. Detta är en följd av att antalet ensamkommande barn har sjunkit drastiskt. – 2017 hade överförmyndarnämnden i tillsyn över cirka 2 500 ärenden om god man för ensamkommande barn. hade antalet hade sjunkit till 140. Nämnden har upplyst att det är Ställföreträdare för ensamkommande barn vanligt att barnen dyker upp igen, och då ofta i den kommun från vilken de tidigare avvikit. i ett barnrättsperspektiv kan det ifrågasättas om det är lämp- ligt att överförmyndarnämnden i tar över an- svaret för godmanskapsärendet när barn avviker. Det finns skäl som talar för att det är bättre för barnet att ansvaret även efter avvikandet ligger på överförmyndaren i den kommun där barnet har bott och att det alltså blir den överförmyndaren som utreder om godman- skapet bör kvarstå eller inte. Det är i den kommunen den gode mannen finns och det är där som också eller andra som kan ha upplysningar om barnet finns. Det är också i den kommunen det kan pågå en förundersökning om försvinnandet och där det är mest tro- ligt att barnet dyker upp igen. Det finns en viss risk att utredningen kring barnet blir sämre om ärendet överlämnas till överförmyndar- nämnden i , särskilt som nämnden har ansvar för många sådana ärenden. Till detta kommer att ärenden som över- lämnats ibland fått lämnas tillbaka till den tidigare kommunen, eller till en annan kommun, när barnet dykt upp igen. En viss onödig administration kan alltså undvikas om ett överlämnande inte sker. Vi har mot denna bakgrund övervägt om ärenden där barn avviker även efter avvikandet bör hanteras av den tidigare vistelsekommunen och om överförmyndarnämnden i bör avskaffas som reservforum. Vi ser dock vissa nackdelar med en sådan ändrad ordning. För det första skulle reglerna om behörighet för överför- myndare inte bli enhetliga om just ärenden om god man för ensam- kommande barn bryts ut. Detta kan leda till att regelverket blir mer svåröverskådligt och svårtillämpat. För det andra kan ett reservforum ha en specialkompetens i sådana frågor med internationell anknyt- ning som kan uppkomma i dessa ärenden. För det tredje är det åtmin- stone inte fråga om fler ärenden än vad överförmyndar- nämnden i har kapacitet att hantera med god kvalitet, varför en förändring inte framstår som särskilt angelägen. Sammantaget gör vi bedömningen att reglerna om behörig över- förmyndare i ärenden om god man för ensamkommande barn i varje fall inte bör ändras. Behörig domstol är den tingsrätt vars domkrets omfattar kommunen där överförmyndaren är verksam. Vi bedömer att det saknas anledning att ändra den ordningen. Ställföreträdare för ensamkommande barn Det bör dock inte förekomma att överförmyndare överlämnar ärenden till överförmyndarnämnden för innan det har konstaterats att barnet verkligen avvikit, särskilt eftersom barnet dyker upp igen i den överlämnande kommunen. Inte heller bör det förekomma att ärenden lämnas över till en annan överförmyndare innan det har konstaterats att barnet bytt vistelse- kommun. En ordning där överförmyndaren överlämnar akten vid minsta indikation på något av dessa förhållanden riskerar att leda till att akter skickas runt mellan överförmyndare, att tillsynen över ställ- företrädarskapet inte fungerar som den ska och att det blir onödiga byten av god man. Det bör därför finnas en viss tröghet i systemet. Vi föreslår att 6 § förmynderskapsförordningen ändras på så sätt att akten ska överlämnas först när det kan konstateras att förhållandena har ändrats. I vårt uppdrag ingår att redovisa konsekvenserna av våra förslag. Konsekvensanalysen ska enligt direktiven omfatta att •bedöma förslagens ekonomiska konsekvenser och konsekvenser i övrigt för enskilda och för det allmänna, •beskriva och om möjligt kvantifiera samhällsekonomiska konse- kvenser av förslagen, såsom förslagens påverkan på möjligheten att rekrytera ställföreträdare, •beskriva viktiga ställningstaganden vid utformningen av försla- gen, inklusive att ange alternativa lösningar och skälen för varför de valts bort, •beräkna de offentligfinansiella effekterna av förslagen och på- verkan på statens inkomster och utgifter. Om förslagen innebär offentligfinansiella kostnader, ska förslag till finansiering lämnas, •förslagens konsekvenser för det kommunala självstyret samt de avvägningar som föranlett förslagen, •förslagens betydelse för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, •förslagens betydelse för möjligheterna att nå de integrationspoli- tiska målen, •förslagens betydelse för jämställdheten mellan kvinnor och män (om förslagen inte bedöms ha betydelse för jämställheten ska detta motiveras), •förslagens betydelse för brottsligheten och för det brottsföre- byggande arbetet och •förslagens konsekvenser ur ett barnrättsperspektiv. Därutöver följer av 14 och 15 §§ kommittéförordningen (1998:1474) att även konsekvenserna för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större före- tag ska redovisas. Konsekvenserna ska anges på ett sätt som mot- svarar kraven enligt 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konse- kvensutredning vid regelgivning. Avsnittet inleds med en övergripande beskrivning av konsekvenserna av våra förslag. Vi tar därefter upp konsekvenserna för enskilda och, efter det, samhällsekonomiska konsekvenser. Därefter behandlas vilka ekonomiska och andra konsekvenser förslagen förväntas föra med sig för staten och kommuner, inklusive frågan om finansiering. Efter det tar vi upp övriga konsekvenser av våra förslag. Vi behandlar bland annat förslagens betydelse för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet samt förslagens konsekvenser ur ett barnrättsperspektiv och för möjlig- heterna att nå de integrationspolitiska målen. I samband med att förslagen behandlas tar vi upp vilka alternativa lösningar som finns och vilka effekterna blir om förslagen inte genomförs. Vårt mål har varit att åstadkomma förbättringar för de personer som har behov av en god man eller förvaltare, vilka ofta tillhör samhällets mest utsatta, samt att öka förutsättningarna för att kompetenta personer ska vilja göra en frivillig insats som god man eller förvaltare. Förslagen utgör tillsammans en grund för att systemet, som bygger på vanliga människors ideella engagemang, ska fungera bättre än och vara hållbart . Vi har utgått från såväl ett individ- som ett verksamhetsperspektiv och vi har försökt belysa hur förslagen är sammanlänkade. Vi bedömer att våra förlag övergripande leder till •bättre stöd till och stärkt ställning för huvudmännen, •bättre möjligheter att rekrytera och behålla kompetenta ställföre- trädare, •bättre förutsättningar för ställföreträdare att utföra sina uppdrag på ett bra sätt, •högre kvalitet i ställföreträdarnas och överförmyndarnas verk- samhet, •bättre styrning och tillsyn över landets ställföreträdare och över- förmyndare, •effektivare beslutsfattande i ärenden om godmanskap och •ökade förutsättningar för att behålla det ideella inslaget i ställföre- trädarsystemet. Vår bedömning: Våra förslag får positiva konsekvenser både för enskilda som behöver en ställföreträdare och för de som har upp- drag som ställföreträdare. En förutsättning för att åstadkomma förbättringar för enskilda som har behov av en god man eller förvaltare är att det finns kompetenta personer som vill ta sig an uppdrag som ställföreträdare. Många människor är beredda att göra en frivillig insats för en annan person men är det ändå ofta svårt att rekrytera lämpliga ställföre- trädare. Våra förslag syftar därför till att få till stånd positiva föränd- ringar för både den som behöver en ställföreträdare, så att han eller hon kan få sitt behov av hjälp tillgodosett, och för den som tar sig an ett sådant uppdrag, så att han eller hon kan stödja sin huvudman på bästa sätt och trivas i sitt uppdrag. För enskilda som behöver en ställföreträdare bedöms våra förslag sammantaget leda till bättre förutsättningar för att en lämplig ställ- företrädare ska kunna utses snabbare än . Förslagen bedöms också leda till •ökad kompetens hos ställföreträdaren (avsnitt 12), •ökat fokus på den enskildes vilja och välbefinnande (avsnitt 5), •ökad insyn för den enskilde i ställföreträdarens verksamhet (av- snitt 6), •bättre möjligheter för den enskilde att få anpassad information, bland annat om hur klagomål mot en ställföreträdare kan fram- ställas (avsnitt 8 och 9), •ökad trygghet för den enskilde, bland annat eftersom tillsynen på området förbättras och eftersom kompetensen, kvaliteten och rätts- säkerheten hos överförmyndaren förstärks (avsnitt 16, 19 och 20), •ökat skydd vid ekonomisk skada orsakad av en ställföreträdares misskötsamhet (avsnitt 10), •ökade möjligheter att få en e-legitimation och kunna använda an- passade digitala tjänster (avsnitt 26), •bättre skydd för den personliga integriteten (avsnitt 7). Förslagen bedöms vidare innebära att ställföreträdare får •en tydligare uppfattning om vad de förväntas göra i sina uppdrag (avsnitt 11), •en god introduktion till uppdraget och fördjupad utbildning när det behövs (avsnitt 12), •bättre stöd i uppdraget (avsnitt 13), •bättre möjligheter att kunna använda digitala tjänster när upp- draget utförs (avsnitt 26), •ersättning i rimlig tid (17 och 18) och •bättre möjligheter att lämna uppdraget utan alltför långt dröjsmål (avsnitt 14). Vi bedömer sammantaget att våra förslag får positiva konsekvenser både för enskilda som behöver en ställföreträdare och för de som har uppdrag som ställföreträdare. Alternativen till våra förslag har varit att avstå en reglering på de områden som berörs. Resultatet av en utebliven reglering bedöms innebära att några positiva förändringar på områ- det inte kan förväntas. Tvärtom kan konsekvenserna av om våra för- slag inte införs bli negativa för enskilda. Bland annat kan det bli ännu svårare än att rekrytera lämpliga ställföreträdare och de personer som redan har sådana uppdrag kan känna sig tvingade att ta sig an fler uppdrag än de klarar av att hantera med bibehållen kvalitet. Det finns också risk för att det ideella inslaget urholkas allt- eftersom. Vi har övervägt olika lösningar för att åstadkomma de önskade effekterna. Genomgående har vi valt de lösningar som förväntas leda till förbättringar för huvudmannen, som de förväntas inne- bära förbättringar även för ställföreträdaren. Vi har valt bort lösningar som skulle innebära en obefogat ökad belastning för ställföreträdare eller för de myndigheter som påverkas, främst överförmyndarna. För de närmare övervägandena kring de olika alternativ vi har bedömt hänvisas till respektive avsnitt. 28.4.1Konsekvenser för antalet ställföreträdarskap Vår bedömning: Våra förslag bör säkerställa att en god man enbart utses när det finns behov av insatsen och behovet inte kan tillgodoses på ett mindre ingripande sätt. Detta kan förväntas leda till att något färre godmanskap anordnas, jämfört med . har omkring 84 000 personer en god man eller förvaltare enligt . Den stora majoriteten ställföreträdarskap, cirka 69 000, är godmanskap enligt 11 kap. 4 §. Vi föreslår i avsnitt 11.4.3 en lag- reglering om att godmanskap inte ska anordnas om en mindre ingrip- ande åtgärd är tillräcklig. Förslaget kan antas leda till en noggrannare prövning av om det finns behov av godmanskap, innan ställföre- trädarskapet anordnas. Vi bedömer, allt annat lika, att förslaget kan leda till att något färre godmanskap anordnas. Mycket tyder dock på, bland annat på grund av att har en åldrande befolkning, att fler personer än kommer att ha behov av en god man i fram- tiden. 28.4.2Konsekvenser för möjligheterna att rekrytera lämpliga ställföreträdare Vår bedömning: Våra förslag bör leda till att rekryteringen av kompetenta ställföreträdare underlättas och att det även i fram- tiden ska gå att rekrytera lämpliga personer till ställföreträdar- uppdrag. finns drygt 57 000 personer som har ett eller flera uppdrag som god man eller förvaltare. Även om det har skett en viss professionali- sering är det i de flesta fall ett ideellt engagemang som ligger bakom. Som beskrivits i betänkandet, främst i avsnitt 15, finns det en brist på lämpliga ställföreträdare i många kommuner. Utan förändringar på området kan bristen förväntas bli mycket större. Vi har identifierat att förutsättningarna för att det även i fram- tiden ska gå att rekrytera – och behålla – lämpliga personer till ställ- företrädaruppdrag bland annat kräver •att det blir tydligare vad ställföreträdare förväntas göra inom ramen för sina uppdrag, •att ställföreteträdare får den utbildning som uppdraget kräver, •att ställföreträdare kan få stöd i uppdraget, •att uppdraget inte är onödigt krångligt att utföra, •att det finns anställda ställföreträdare som kan hantera de svåraste uppdragen, •att ställföreträdare får sin ersättning utbetald i rimlig tid och •att ställföreträdare har möjlighet att lämna sina uppdrag inom en rimlig tid. Vi lämnar flera förslag som bedöms förbättra förutsättningarna för rekrytering, nämligen •förslaget om att överförmyndaren ska informera ställföreträdare om vilka uppgifter som förväntas ingå i uppdraget (avsnitt 11.4.2), •förslagen om en obligatorisk introduktionsutbildning och för- djupad utbildning vid behov (avsnitt 12.5), •förslagen om att det ska tydliggöras att överförmyndaren ska hjälpa ställföreträdare inom ramen för myndighetens serviceskyldighet och att det ska finnas ett enhetligt stödmaterial för ställföreträ- dare (avsnitt 13.5), •förslaget om att överförmyndaren ska utse en ny ställföreträdare när en ställföreträdare begär sitt entledig- ande (avsnitt 14.4),