sou · H8B383d2 · 2021-01-01 00:00:00 — Miljömålsberedningen menar därför att det finns vissa utmaningar med att använda arti- kel 12 vid behov av försiktighetsåtgärder (se ovan) som behöver in- föras inom rimlig tid och med begränsad kunskap om orsaker och effekter. Däremot menar att artikeln kan an- vändas för beslut om utflyttningsområden. Besluten tas då genom en gemensam rekommendation av . Bevarandeåtgärder i territorialhavet enligt artikel 20 Miljömålsberedningen menar att artikel 20 i grundförordningen bör kunna tillämpas innanför gränsen för från baslinjen. Miljömålsberedningen anser att syftet med artikeln är i linje med de behov som beskrivs ovan. Artikel 20 ger möjlighet att besluta om nationella icke-diskriminerande åtgärder för bevarande och förvalt- ning av fiskbestånden och för att bibehålla eller förbättra bevarande- statusen för de ekosystemen. Åtgärderna behöver inte vara direkt kopplade till skyddade områden. I de fall andra länders fiskare berörs kräver artikel 20 samråd med , berörda medlemsstater och rådgivande nämnder innan medlemsstaten fattar beslut. Genom bilaterala till- trädesavtal för fiske träder samrådskravet in för i princip hela territorialvatten in till trålgränsen. Avtalet med om fiske i , och tillämpar flaggstatsjurisdiktion, 247Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) 2019/1241 om bevarande av fiskeresur- serna och skydd av ekosystem genom tekniska åtgärder. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen vilket innebär att danska fiskare ska följa sina nationella regler. Danska fiskare skulle därför kunna bortse från införda bevarandeåtgärder med stöd i artikel 20. Avtalen med och för Öster- sjön, respektive avtalet med och om fiske i baseras däremot på kuststatsjurisdiktion vilket innebär att respektive lands fiskare ska följa kuststatens regler. I , där och samt tillämpar kuststatsjurisdiktion, bedömer där- för Miljömålsberedningen att bör kunna tillämpa artikel 20 för att reglera även finska och danska fiskare inom territorialvatten- området. Enligt vad Miljömålsberedningen känner till så har inte artikel 20 tillämpats i någon betydande omfattning inom den gemensamma fiskeripolitiken. Artikeln förefaller nästan ha glömts bort. Miljömåls- beredningen menar att bör testa tillämpningen av artikel 20 då den kan vara ett underutnyttjat rättsligt instrument som kan vara lämpligt att använda för att inom en rimlig tid få till stånd försiktig- hetsåtgärder där det misstänks föreligga ekosystemeffekter orsakade av pågående fiske. Miljömålsberedningen föreslår att området utanför används som ett pilotfall. Regeringen föreslås ge Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att ta fram ett samrådsunderlag och genomföra samråd med och i enlighet med artikel 20 i grundförordningen inför beslut om tidsbegränsade regleringar av pelagiskt trålfiske inom hela eller delar av området ut till tolv nau- tiska mil från baslinjen, från och med ned till Kalmar- sund, med fokus på områden utanför . Miljömålsberedningen är medveten om att det råder delade me- ningar om lämpligheten av att tillämpa artikel 20. Flera länsstyrelser, forskningsinstitutioner och ideella organisationer framhåller att regler- ingen av trålfiske måste ses över. De lyfter fram att artikel 20 bör tillämpas eller att det är viktigt att åtminstone testa tillämp- ningen inom territorialvattenområdet. Yrkesfiskets organisationer anser att det saknas kunskapsunderlag för att flytta trålgränsen eller begränsa det pelagiska fisket. De varnar även för att en utflyttning av trålgränsen skulle slå mot det småskaliga kustnära trålfisket. Sam- tidigt har de större fartygen större möjlighet att anpassa sitt fiske så att det bedrivs utanför från baslinjen. Då det är första gången artikel 20 tillämpas i är det är vik- tigt att arbetet genomförs i nära samarbete med . Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Processen måste ske i nära samråd med yrkesfisket för att bedöma socioekonomiska konsekvenser. Det är viktigt att regeringen löpande informerar om processen i BALTFISH och Helcom-FISH. Översyn av bilaterala fiskeavtal –att om det visar sig svårt att inom rimlig tid införa nödvändiga försiktighets- och bevarandeåtgärder inom territorialvatten- området med stöd av bl.a. artikel 20 i grundförordningen, bör regeringen påbörja en omförhandling av de bilaterala avtalen med och , samt verka inom EU för ändring i grundförordningens bilaga I om tillträde till fiskevatten. Miljömålsberedningen har under utredningsarbetet uppfattat att bilaterala avtal med och om tillträde till fiskevatten, anses medföra betydande hinder för införande av nöd- vändiga bevarandeåtgärder och i synnerhet införande av mer akuta försiktighetsåtgärder, som t.ex. vid misstanke om betydande eko- systemeffekter. Det gäller främst det bilaterala avtalet med som tillämpar flaggstatsjurisdiktion. Den gemensamma fiskeripolitiken har gett medlemsstaterna vissa befogenheter att reglera fisket inom sitt territorialvatten för skydd av känsliga livsmiljöer och ekosystem, t.ex. genom artikel 20. Denna befogenhet är svår att nyttja för p.g.a. av bilaterala avtal och notväxlingar . Då av- talen ingicks var inte frågan om behov av bevarandeåtgärder aktuell. Miljömålsberedningen menar att situationen är en helt annan . Miljömålsberedningen anser därför att om det visar sig svårt att tillämpa artikel 20 eller artikel 11 samt artikel 18 i grundförordningen för att få på plats nödvändiga bevarandeåtgärder inom en rimlig tid så att befarade negativa effekter kan motverkas, så bör regeringen öppna förhandlingar om en översyn av avtalen. Regeringen behöver då begära ändringar i bilaga 1 punkt 12 i grundförordningen.248 Enligt grundförordningens bilaga 1 punkt 4 ska nya åtgärder för tillträde 248Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av om den gemensamma fiskeripolitiken. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen till fiskevatten antas 2022. Miljömålsberedningens bedömning utgår enbart från behovet av införande av bevarandeåtgärder och har inte tagit in frågor om tillträde vad gäller fiskresursen. 17.13.7 Regleringar av fiske i skyddade områden –att förslaget om ett nytt etappmål för marint områdesskydd kommer innebära behov av ytterligare regleringar av fiske i skyddade områden, både innanför och utanför trålgränsen. Miljömålsberedningen bedömer vidare att det pågående arbetet på Havs- och vattenmyndigheten och länsstyrelserna, pro- cessen om generellt trålförbud i skyddade områden tillsammans med andra förslag som Miljömålsberedningen lägger, bör kunna ge rättsliga och resursmässiga förutsättningar för att införa nödvändiga bevarandeåtgärder. –att 20 § fiskelagen (1993:787) ändras så att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilken hänsyn som vid fiske ska tas till naturvårdens och fiskets intressen. Arbetet med att införa regleringar för fiske i skyddade områden har pågått och har varit en viktig, men omdebatterad åtgärd. Naturvården anser att det oftast är nödvändigt att reglera fiske, och i synnerhet bottentrålningen, för att nå bevarandemålen i skyddade områden. Regleringar av fiske handlar dock inte enbart om bottentrålning. Det kan vara lika relevant med t.ex. krav på använd- ande av skonsamma redskap i kombination med områdesbaserat tillträde. Det finns även en stor förståelse hos fiskenäringen och fritids- fisket för vikten av regleringar och skydd av arter och livs- miljöer, men fiskenäringen ser ofta att det bör finnas lösningar till samexistens inom delar av de skyddade områdena. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen Förslag om nytt etappmål för marint områdesskydd medför behov av ytterligare regleringar av fiske men underlättar samordning med fiskförvaltningen Miljömålsberedningen föreslår att regeringen beslutar om ett nytt etappmål för marint områdesskydd till 2030. Förslaget finns utför- ligt redovisat i kapitlet om Marint områdesskydd. Förslaget innebär att av havsområde ska vara skyddat genom formellt skydd eller andra effektiva områdesbaserade bevarandeåtgär- der (OECM:s), samt att ska vara strikt skyddade. De skyddade områdena ska bilda ett representativt och ekologiskt sammanhängande och funktionellt nätverk. Förslaget medför att i vissa havsområden, i synnerhet , behöver omfattningen av skyddet öka avsevärt. Detta kommer med- föra behov av fiskeregleringar. Miljömålsberedningen vill lyfta fram att etappmålet inkluderar OECM:s, vilket kan komma att inkludera rättsliga verktyg inom fiskerilagstiftningen som t.ex. fiskefria områden. Miljömålsbered- ningen anser att inkludering av OECM:s i etappmålet bör bidra till en bättre samordning mellan områdesbaserade rättsliga verktyg för naturvården och förvaltningen av fisk. Ett exempel är behovet av en bättre samordning av kustfiskförvaltningen och områdesskyddet. Pågå- ende projekt på länsstyrelserna som t.ex. ReFisk som genomförs av länsstyrelserna från ned till har visat på en stor potential i samordningen av beslut om områdesskydd enligt 7 kap. och regleringar som fiskfredningsområden genom fiske- lagen. En viktig faktor för att säkerställa ett funktionellt nätverk är att tillräckliga och ändamålsenliga regleringar av fiske finns på plats i skyddade områden. Kontrollen av efterlevnaden behöver fungera och effekten av regleringar på bevarandevärden följas upp. Fiskfred- ningsområden och fiskefria områden kan även bidra till ett represen- tativt och ekologiskt sammanhängande nätverk av skyddade områden. Förslaget om strikt skydd kommer medföra behov av ytterligare fiskeregleringar. Miljömålsberedningen ser dock en möjlighet att i större utsträckning använda zonering i skyddet. Detta bör medföra en större flexibilitet om hur regleringarna kan utformas tillsammans med fiskenäringen. Miljömålsberedningen vill framhålla att det är Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen viktigt att regleringarna genomförs i nära samråd med fiskets organi- sationer, men med det tydliga syftet att bevarandemålen inom de skyddade områdena ska uppnås. Det pågår ett aktivt arbete med regleringar av fisk i skyddade områden Miljömålsberedningen bedömer att det pågående och aviserade arbetet tillsammans med Miljömålsberedningens förslag i denna strategi, som t.ex. att implementera artikel 20 i grundförordningen och ge läns- styrelserna en tydligare samordnande roll för kustvatten, bör vara tillräckligt för att kunna införa nödvändiga regleringar av fiske i skyddade områden. Tillsammans med länsstyrelserna har Havs- och vattenmyndig- heten värderat behovet av ytterligare regleringar av fiske i befintliga skyddade områden.249 Havs- och vattenmyndigheten arbetar syste- matiskt tillsammans med länsstyrelserna för att genomföra regler- ingar i områden där detta behövs för att bevarandemålen ska nås.250 har Havs- och vattenmyndigheten, i samarbete med , lämnat ett förslag till regeringen om en gemensam rekommendation till i enlighet med artikel 11 i GFP om reglering av fiske i fem Natura 2000-områden i . Havs- och vattenmyndigheten rapporterade upp- draget om att genomföra ett generellt förbud mot bottentrålning i skyddade områden till regeringen.251 Även inom EU:s gröna giv pågår arbete med att stärka regler- ingen av fiske i skyddade områden.252 Enligt ska fiskeregleringar införas i samtliga skyddade områden på basis av tydliga områdesspecifika bevarandemål och bästa möjliga veten- skapliga kunskap. Kommissionen framhåller att i den aviserade aktions- planen för skydd av områden och fiskeresurser 2021 kommer det att introduceras förslag till begränsningar för användning av fiskeredskap som kan skada biodiversiteten och särskilt sådana som 249Havs- och vattenmyndigheten , Uppdrag om bevarandeåtgärder vad avser fiske i skyddade områden, redovisning av regeringsuppdrag M2017/02522/Nm. 250Havs- och vattenmyndigheten , Redovisning av regeringsuppdrag om att stärka det områdesskyddet, dnr 1-19. 251Havs- och vattenmyndigheten , Redovisning av uppdrag om generellt stopp för bot- tentrålning i skyddade områden, N2020/00130/FJR. 252EU-kommissionens meddelande, Från jord till bord – strategin för ett rättvisare, hälso- sammare och miljövänligare livsmedelssystem, COM(2020)381 final. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen kan skada havsbotten. Havs- och fiskerifonden ska bidra till att stödja omställningen. Kommissionen påpekar även att det är viktigt att eliminera bifångst.253 Ändring av 20 § fiskelagen (1993:787) I linje med vad som anförts ovan om att ena och samla havsmiljö- förvaltningen samt att prioritera välbehövliga naturvårdande insatser föreslår Miljömålsberedningen att 20 § fiskelagen ändras. Enligt 20 § första stycket fiskelagen får regeringen eller den myn- dighet regeringen bestämmer meddela föreskrifter om vilken hänsyn som vid fiske ska tas till naturvårdens intressen. Föreskrifterna får dock inte vara så ingripande att fisket avsevärt försvåras. Liknande bestämmelser finns i skogsvårdslagen (1979:429), miljö- balken (1998:808) och rennäringslagen (1971:437). Bestämmelserna ska inte vara mer ingripande än att ett rationellt fiske kan utövas i normal omfattning på platsen. Exempel på fiske som kan begränsas med stöd av denna bestämmelse är bomtrålning. Om avsikten är att skydda ett fiskbestånd bör dock 19 § utnyttjas.254 Svårigheten med bestämmelsen är att föreskriftsrätten omgärdas av beskrivningar som kan tolkas på olika sätt. Att fisket avsevärt för- svåras kan ha en annan innebörd för fiskenäringen än för någon som står utanför den. Beskrivningen i kommentaren förtydligar visserli- gen intentionen med skrivningen och ger exempel på vad den kan innebära. Enligt Miljömålsberedningens uppfattning bör det dock klargöras att hänsyn vid fiske ska tas till både naturvårdens och fiskets intressen. Problematiken med begräsningen i 20 § fiskelagen har lyfts till regeringen tidigare. föreslog 2010 att paragra- fen skulle ändras så att begränsningen om att fisket inte avsevärt får försvåras upphävs. föreslog även , i underlag till regeringens proposition om ändringar i fiskelagen 2003 att föreskrifter om hänsyn till naturvårdens intressen inte får vara så ingripande att fisket avsevärt försvåras, borde tas bort.255 har Havs- och vattenmyndigheten påpekat att 20 § fiskelagen kan utgöra 253EU-kommissionens meddelande, för biologisk mångfald – Ge naturen större plats i våra liv, COM(2020)380 final. 254Karnov, lagkommentar nr 50. 2002/03:41, Ändringar i fiskelagen m.m., s. 12. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen ett hinder mot ett generellt trålförbud i skyddade områden och att paragrafen därför kan behöva utredas. Frågan om tillståndsplikt för fiske i Natura 2000-områden Fiske tillståndsprövas inte i Natura 2000-områden, men frågan om fiske är tillståndspliktigt har varit och är fortfarande före- mål för diskussion. Miljömålsberedningen noterar att EU-kommis- sionen i ett överträdelseärende ansåg att inte har införlivat artiklarna 6.2 och 12.4 på rätt sätt.256 Regeringen hän- visade i sitt svar till till tillståndsplikten i 7 kap. 28 a § men konstaterade att tillståndsplikten inte har tillämpats på fiske samt att övriga svenska bestämmelser som införlivar artikel 6.2 inte har tillämpats för fiske fullt ut.257 Reger- ingen bedömde att förslag till ett förbättrat införlivande av arti- kel 6.2 kan redovisas till kommissionen före utgången av 2021. 17.13.8Satsning för att öka andelen stor fisk i kustekosystemen –att det behövs en satsning för återhämtning av flera fiskbe- stånd i kustområden, både i och . Alla delar av fiskens livsförutsättningar behöver inkluderas varför flera förslag till styrmedel och åtgärder behöver ingå – från förvaltningen av fisk i utsjön till fysiska åtgärder på land. 256EU-kommissionen, Formell underrättelse angående fullgörande av skyldigheter enligt artik- larna 6.2 och 12.4 i direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter 2020/4037 C(2020) 4393 final. 257Näringsdepartementet, Svar på formell underrättelse angående fullgörande av skyldigheter enligt artiklarna 6.2 och 12.4 i direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (överträdelsenummer 2020/4037, KOM:s ref. C(2020) 4393 final. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen –att regeringen ger kustlänsstyrelserna, med stöd av Havs- och vattenmyndigheten, i uppdrag att ta fram länsvisa, alternativt samordnade inom vattendistrikten, åtgärdsplaner för fiskevården för att stärka bestånden av stor rovfisk, stärka ekosystemens resiliens och bidra till att minska effekter av övergödning. Den långsiktiga målsättningen är att planeringen av fiskevården i kustområdena ska inkluderas i arbetet med åtgärdsprogrammen enligt havsmiljöförordningen och vatten- förvaltningsförordningen. –att regeringen ger Havs- och vattenmyndigheten möjlighet att meddela föreskrifter om anmälnings- och rapporteringsskyl- dighet för den som bedriver fritidsfiske eller fisketurismverk- samhet. –att regeringen utser en särskild utredare som ska se över för- utsättningarna för en fiskevårdsavgift för fiske vid kusten. Utredningens förslag ska innehålla författningsförslag och kon- sekvensanalys. Avgiften ska bidra till finansiering av fiskevårds- åtgärder med syfte att återställa bestånden av fisk i kust- områden. Miljömålsberedningen anser att åtgärder för att få tillbaka stor rov- fisk, särskilt i kustekosystemen, är avgörande för att nå miljökvalitets- målet Hav i balans samt levande kust och skärgård. Förvaltningen av de kustnära fiskbestånden är viktig för att åstadkomma resilienta, dvs. motståndskraftiga ekosystem som bl.a. kan motstå effekter av klimatförändringen och havsförsurning. Åtgärder för att stärka rov- fiskbestånd kan även motverka effekterna av övergödning på arter och livsmiljöer i grunda vikar och utgöra ett komplement till åtgär- der för att minska tillförsel av näringsämnen till havet. Förekomst av rovfisk minskar inte övergödningen i sig, men förvaltningen av fisk- bestånden kan vara viktig för hur ekosystemen responderar på effek- terna av övergödning, dvs. den biologiska övergödningsstatusen. (Läs mer i kapitlet Ingen gödning till havet.) Det är sannolikt flera orsaker bakom avsaknaden av stora indivi- der, såväl längs som i . Fisket, både yrkesfisket och fritidsfisket, kan vara en orsak, men även fysisk exploatering av Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen livsmiljöer, övergödning och ökande bestånd av säl och skarv har sannolikt omfattande betydelse. Riktade satsningar mot yrkesfisket har i flera fall haft liten effekt för återuppbyggnaden av bestånden som t.ex. för bestånd av kusttorsken på . Miljömålsbered- ningen anser därför att det behövs en helhetssyn som inkluderar en kombination av ett flertal åtgärder för att skapa möjligheter för fisk- bestånden att utveckla en naturlig beståndsstruktur med stora indi- vider och bestånd på hållbara nivåer, en ekosystemtjänst som kan fördelas mellan yrkes- och fritidsfiske. Förvaltningen av pelagiska utsjöbestånd måste ta hänsyn till ekosystemeffekter i kusten I olika avsnitt ovan lägger Miljömålsberedningen fram förslag som har ökat kunskapen om de ekologiska interaktionerna mellan utsjö och kust, effekterna av ökade bestånd av spigg, rådgivning inom gemensamma fiskeripolitiken och om regleringar av fiske utanför trålgränsen. Samtliga dessa förslag bedöms kunna bidra till möjlig- heten att öka kustbestånden av fisk och stor rovfisk. Flera aktörer påpekar att det är viktigt att få tillbaka stor fisk även i utsjön. Skydd och bevarandeåtgärder för kustbestånden och deras lek och uppväxtområden Ett ändamålsenligt områdesskydd och regleringar av påverkansfak- torer som fysisk exploatering, undervattensbuller, grumling m.m. är avgörande för att skydda fiskbeståndens lek- och uppväxtmiljöer. I de fall skydd och bevarandeåtgärder syftar till att skydda fiskens lek- och uppväxtmiljöer, bedömer Miljömålsberedningen att det inte bör finnas omfattande intressekonflikter mellan naturvården och fiskförvaltningen. Det behövs därför en bättre koordinering av arbetet med områdesskydd, strandskydd, övriga regleringar som t.ex. fartbe- gränsningar och arbetet med fiskfredningsområden. Flera aktörer som Miljömålsberedningen varit i kontakt med belyser att strandskyddet är viktigt för fiskens lek- och uppväxtmiljöer. Länsstyrelserna behöver få en utökad och långsiktig roll att bidra till samordning mellan skydd och bevarande av kustnära fiskbestånd med annan områdesförvaltning, inte minst områdesskydd som läns- Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen styrelsen ansvarar för. Detta hanteras vidare i kapitlen om där alla vill vara och Marint områdesskydd. Samordning av åtgärder för fiskevården och åtgärder inom havs- och vattenmiljöförvaltningen I linje med att förvaltningen av fisk är en del av havsmiljöförvalt- ningen föreslår Miljömålsberedningen att planering och genomför- ande av fiskevårdsåtgärder tydligare inkluderas i det systematiska åtgärdsarbetet för att nå målen i vattendirektivet om god ekologisk status och i havsmiljödirektivet om god miljöstatus. Beredningen erfar att det råder en samsyn bland flera aktörer att det finns brister i samordning, helhetssyn, långsiktighet och uppfölj- ning när det gäller det fysiska åtgärdsarbetet för fiskevården. Det saknas en nationell koordinering. Kommuner, länsstyrelser, akademin och organisationer som utför fiskevårdande åtgärder har pekat på att det behövs en sektoröverskridande ansats. Enligt Havs- och vatten- myndigheten har planering och samordning av fysiska fiskevårdsåt- gärder kommit långt när det gäller sjöar och vattendrag. Motsvarande samordnade process finns däremot inte för det fysiska åtgärdsarbetet för kustbestånd. De flesta åtgärdsprojekt inom fiskevården har varit kortsiktiga, utan finansiering för skötsel eller medel för uppföljning. Detta är en viktig orsak till brister i kunskapen om olika åtgärders effekt.258 Det har genomförts betydande insatser på lokal och frivillig basis. Till stor del av Sportfiskarna, men även på nivå som t.ex. 8-fjordar i och av länsstyrelserna som i (ReFisk) och i för bl.a. harr. Projekten har gett viktiga erfarenheter. Miljömålsberedningen anser dock att det behövs ett mer samlat ansvar för att se till att de åtgärder som behöver genomföras prioriteras där de gör mest nytta och att åtgärdernas effekt följs upp. Miljömålsberedningen föreslår att planering och genomförande av åtgärder för fiskevården samordnas och om möjligt integreras i arbetet med beslut och genomförande av åtgärdsprogram i enlighet med vattenförvaltningsförordningen och havsmiljöförordningen. I många fall finns stora vinster i att planera fysiska åtgärder utifrån flerfunktionalitet. Till exempel kan våtmarker för näringsreduktion 258Stockholms Universitet Östersjöcentrum 2020, Våtmarker som fiskevårdsåtgärd vid kusten. Rapport 1/2020. Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen i vissa fall utformas så att de även gynnar fisk och översvämnings- områden kan gynna såväl fisklek som klimatanpassning. Planering för flerfunktionalitet förutsätter en samordnad åtgärdsplanering där åtgärdsprogrammen bör utgöra en naturlig plattform. Det finns vissa utmaningar med att helt integrera arbetet med åtgärder för fiskevården i åtgärdsprogrammen. Då åtgärdsprogram- men upprättas för att nå miljökvalitetsnormerna behöver fisk i så fall inkluderas bl.a. i bedömningsgrunderna för kustvattenförekomster eller att miljökvalitetsnormerna enligt havsmiljöförordningen bedöms på en mer relevant skala i kustområdet. Förslag om detta finns i kapitlet om Miljökvalitetsnormer. Miljömålsberedningen föreslår att kustlänsstyrelserna får i upp- drag att ta fram länsvisa, alternativt samordnade inom vattendistrikten, åtgärdsplaner för fiskevården med syfte att stärka bestånden av stor rovfisk och stärka ekosystemens resiliens och bidra till att nå målen god ekologisk status och god miljöstatus, t.ex. vad gäller effekter av övergödning. Havs- och vattenmyndigheten behöver stödja länsstyrelserna i genomförande av uppdraget.