sou · H9B317 · 2021-03-31 00:00:00 — Förändringarna berör i de nämnda avseendena ett mycket stort an- tal företag av varierande storlek och branschtillhörighet. Det handlar framför allt om företag som bedriver e-handel riktad mot konsumenter. fanns det 151 692 e-handelsföretag i . Av dessa hade 143 977 företag färre än 10 anställda, 6 412 företag hade mellan 10 och 49 anställda och 1 303 företag hade 50 anställda eller fler.1 Förtydligandena i fråga om digitalt innehåll och digitala tjänster berör bl.a. företag som tillhandahåller video- och ljuddelningstjänster och andra typer av strömningstjänster. Ett annat exempel på företag som berörs av de föreslagna reglerna är sådana större företag som tillhandahåller marknadsplatser online. Som exempel kan nämnas Amazon, E-bay, Wish, Blocket och . Det kan initialt finnas ett visst behov av anpassning av marknads- föring och avtalsvillkor, men det bedöms medföra kostnader enbart i ett inledande skede. Bland annat kan företag behöva anpassa sig till nya informationskrav i olika marknadsförings- och avtalssituationer. Bestämmelserna ska dock inte börja tillämpas förrän . Det finns därmed tid att göra nödvändiga anpassningar. De nya reg- lerna kan även medföra vissa marginella merkostnader för utbild- ningsinsatser. Företagens skyldigheter när det gäller behandling av personuppgifter följer redan av dataskyddsförordningen och är alltså inte en konsekvens av nu aktuella förslag. En väl fungerande marknad förutsätter att konsumenterna är väl- informerade. Bristande eller otydlig information får anses öka risken för att konsumenter avstår från att köpa en produkt. Sett ur närings- idkarens perspektiv finns det därför en risk för att bristande infor- mation till konsumenterna leder till en sämre avsättning på markna- som sysslade med e-handel , . Även konkurrensskäl talar för behovet av starka och upplysta konsumenter som genom medvetna val av produkter utnyttjar sina möjligheter att påverka produktionen. De nya bestämmelserna om konsumenters rätt till information kan därför antas öka av- sättningen och konkurrensen på marknaden. En del av de föreslagna bestämmelserna får anses vara huvudsak- ligen till förmån för företag. Detta gäller framför allt förslaget om att utesluta gåvor och gratistjänster från tillämpningsområdet för 2 kap. . Förslaget innebär att företag i dessa situationer inte kommer att behöva ge konsumenter en sådan omfattande information som följer av lagen och att konsumenter inte heller har någon ångerrätt. Detta bör leda till en minskad administrativ börda och därmed lägre kostnader. Förslaget berör företag inom många olika branscher som erbjuder gratis varor och tjänster, inte minst tjänster som erbjuds digitalt via webbplatser och applikationer. Utredningen föreslår vidare en viss begränsning av konsumenters ångerrätt. Konsumenter ska inte längre ha ångerrätt när det gäller tjänster som har fullgjorts om konsumenten uttryckligen har begärt ett besök från näringsidkaren i syfte att utföra reparationsåtgärder och uttryckligen har samtyckt till att tjänsten börjar utföras. För- slaget kommer att få positiva effekter för företag som erbjuder hant- verkstjänster på så sätt att de inte riskerar att behöva återbetala det belopp som konsumenten har betalat för en tjänst som utförts redan under ångerfristen. Den föreslagna möjligheten att påföra marknadsstörningsavgift för flera typer av överträdelser och sanktionsavgift för överträdelser av AVLK är ägnad att gynna seriösa företag genom att oseriösa före- tag som begår överträdelser av reglerna i större utsträckning riskerar att drabbas av en avgift. Risken att påföras en avgift kommer ha en avskräckande verkan på oseriösa företag. I fråga om marknadsstör- ningsavgiftens storlek bedömer utredningen att de föreslagna änd- ringarna inte kommer leda till någon generell höjning av avgifterna i praxis i förhållande till vad som gäller (se avsnitt 9.2.5). Sammantaget kan förslagen inte antas medföra några ingripande ekonomiska följder eller andra negativa konsekvenser för företag. För- slagen innebär en tydligare och en mer enhetlig reglering för företag som bedriver gränsöverskridande verksamhet inom EU. Ändringarna är ägnade att underlätta och effektivisera företagens verksamhet, vilket bör leda till kostnadsbesparingar för företag. för allt företag som är verksamma inom e-handeln. Vissa initiala kostnader för utbildning och anpassning kan dock uppkomma. Konsekvenser för det allmänna För det allmänna kan de nya bestämmelserna komma att aktualisera vissa informationsinsatser. Detta berör framför allt . Domstolarna kan möjligen komma att få en något ökad tillström- ning av mål som rör överträdelser av de nya bestämmelserna i , och . Det kan även antas ske en viss ökning av antalet mål där det framställs yrkande om påförande av marknadsstörningsavgift och sanktionsavgift. Utredningens förslag berör så gott som ute- slutande verksamheten vid Patent- och marknadsdomstolarna. Så- dana kostnadsökningar bör rymmas inom befintliga anslagsramar. Arbetsbelastningen i stort hos domstolarna bedöms inte påverkas. Förslagen bedöms sammantaget inte ha någon inverkan på statens inkomster eller utgifter. Konsekvenser ur ett jämställdhetsperspektiv De konsumenter som berörs av förslagen bedöms vara till lika stor del kvinnor som män. Utredningens uppfattning är att det inte kan sägas att någon av de föreslagna bestämmelserna på grund av sin utform- ning träffar kvinnor och män olika. Sammantaget bedöms förslagen inte har någon påverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslagen bedöms inte ha någon betydelse för den kommunala själv- styrelsen, brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för offentlig service i olika delar av landet eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 13.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1512) om avtalsvillkor Vid tillämpning av denna lag ska ett avtalsvillkor anses oskäligt om det innebär att konsumenten är hänvisad till att använda ett tele- fonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. Paragrafen innehåller en reglering om att vissa avtalsvillkor i konsu- mentavtal alltid ska anses oskäliga. Det innebär bl.a. att Patent- och får förbjuda näringsidkaren att använda avtalsvillkoren. Paragrafen genomför artikel 21 i direktiv /83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. Ändringen innebär att ett sådant avtalsvillkor som avses i para- grafen ska anses oskäligt vid tillämpningen av samtliga bestämmelser i lagen, inte endast vid tillämpningen av 3 §. Om en näringsidkare har använt ett sådant avtalsvillkor kan näringsidkaren komma att påföras en sanktionsavgift enligt den nya 9 c §. Patent- och får på talan av Konsumentombuds- mannen besluta att en näringsidkare ska betala en sanktionsavgift, om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett avtalsvillkor som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt. Om i ett visst fall beslutar att inte föra talan om sanktionsavgift, får en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. Avgiften tillfaller staten. Paragrafen, som är ny, möjliggör för Patent- och marknadsdom- stolen att döma ut sanktionsavgift. Paragrafen genomför artikel 8 b i direktiv /13/EEG. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. Enligt första stycket får domstolen besluta om sanktionsavgift om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har använt ett oskäligt avtalsvillkor. Det handlar alltså om situationer där näringsidkaren har använt ett avtalsvillkor som avses i 1 § och som med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsumenten (jfr 3 §). Det kan även bli aktuellt med sanktionsavgift beträffande ett avtalsvillkor som är oskäligt med en tillämpning av 3 a §, dvs. om konsumenten är hän- visad till att använda ett telefonnummer med förhöjd taxa för att ta kontakt med näringsidkaren per telefon med anledning av ett mellan dem ingånget avtal. Utdömande av en sanktionsavgift förutsätter inte att närings- idkaren har meddelats ett förbud mot att använda villkoret. Det är alltså möjligt för domstolen att pröva både frågor om förbud och sanktionsavgift i samma rättegång. Talan om påförande av sank- tionsavgift får föras av KO. Det är inte nödvändigt att uppsåt eller oaktsamhet kan konstateras hos den enskilde näringsidkaren själv eller, om det är fråga om en juridisk person, hos en person som intar en ledande ställning hos denna, utan det räcker att detta kan kon- stateras hos en person som handlar på näringsidkarens vägnar. Det kan vara fråga om en anställd eller en uppdragstagare (jfr prop. 1994/95:123 s. 175). Uppsåtet eller oaktsamheten ska avse de konkreta omständig- heter som medför att avtalsvillkoret är oskäligt. Kravet är i sak det- samma som gäller vid påförande av marknadsstörningsavgift enligt MFL (se a. prop.). Av allmänna principer följer att det ska vara förut- för näringsidkaren att avtalsvillkoret är oskäligt och att hand- landet kan komma att medföra en avgift. Så kan t.ex. vara fallet om handlandet strider mot tvingande konsumentskyddande lag eller annars mot klar och entydig rättspraxis. I andra stycket finns en bestämmelse om subsidiär talerätt. Om KO i ett visst fall beslutar att inte föra talan, får en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. Av tredje stycket framgår att avgiften tillfaller staten. Vid prövningen av om en sanktionsavgift ska påföras ska det beaktas hur allvarlig överträdelsen är. Särskild hänsyn ska tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning. Paragrafen, som är ny, reglerar förutsättningarna för när sanktions- avgift kan dömas ut. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Av uppräkningen i paragrafen framgår vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid prövningen av om överträdelsen är av sådant allvar att sanktionsavgift ska påföras. Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för fastställande av hur all- varlig överträdelsen är. Vid bedömningen av överträdelsens art kan hänsyn tas till flera förhållanden. Bland annat kan beaktas vilken typ av avtalsvillkor som det är fråga om. Användning av avtalsvillkor som strider mot tvingande konsumentskyddande lagstiftning eller klar och entydig rättspraxis kan t.ex. anses utgöra en så allvarlig över- trädelse att sanktionsavgift bör utgå. Att ett avtalsvillkor har använts samt i stor omfattning kan också tala för att över- trädelsen bör föranleda sanktionsavgift. Vid bedömningen av hur allvarlig överträdelsen är ska hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Även andra omständigheter än de som anges i lagtexten kan alltså vara av betydelse. Graden av uppsåt liksom för- slagenheten eller systematiken i handlandet kan beaktas. Generellt gäller att överträdelser som har tydlig karaktär av nonchalans eller som innebär att förfaranden som tidigare lett till en sanktion upp- repas bör kunna mötas med en avgift (jfr prop. 2015/16:168 s. 33 f.). Talan om påförande av sanktionsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. Paragrafen är ny. Den innehåller ett undantag från möjligheten att ta ut sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. Paragrafen syftar till att förhindra att samma överträdelse blir föremål för dubbla prövningar och sanktioner. Bestämmelsen tar sikte på det fallet att en näringsidkare har använt ett avtalsvillkor som är oskäligt och domstol enligt 3 § har förbjudit näringsidkaren att använda avtalsvillkoret vid äventyr av vite. Om näringsidkaren därefter fortsätter att använda avtalsvillkoret och en ansökan om utdömande av vitet väcks vid domstol, hindrar detta ett förfarande om påförande av en sanktionsavgift för samma överträdelse. Bestäm- melsen hindrar däremot inte att en avgift påförs för en överträdelse som omfattas av ett förbud som förenats med vite, förutsatt att talan om utdömande av vite inte har väckts. Sanktionsavgiften ska fastställas till lägst och högst tio pro- cent av näringsidkarens omsättning det närmast föregående räkenskaps- året. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksam- hetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är brist- fälliga, får årsomsättningen uppskattas. Avgiften får i ett sådant fall fast- ställas till ett belopp i kronor motsvarande högst . I paragrafen, som är ny, regleras beloppsgränserna för sanktions- avgiften. Ändringarna genomför artikel 8 b punkterna 4 och 5 i direk- tiv 93/13/EEG. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. Paragrafen mot- svarar till sitt innehåll 31 § MFL. Första stycket innebär att avgiften inte får överstiga av näringsidkarens årsomsättning. Det finns alltså inte någon fast övre gräns för avgiftens storlek. Avgiften får lägst fastställas till . Formuleringen ”närmast föregående räkenskapsår” innebär att det är årsomsättningen det år som föregick målets slutliga avgörande som ska läggas till grund för bedömningen av avgiftens storlek. Med omsättning avses näringsidkarens hela omsättning utan begränsning till den produkt eller marknad som förfarandet har handlat om. Be- räkningen ska grunda sig på den aktuella näringsidkarens omsättning och alltså inte utgå från en hel koncerns omsättning om det är fråga om ett företag som ingår i en sådan (jfr prop. 1994/95:123 s. 176). Enligt andra stycket får årsomsättningen uppskattas om överträ- delsen sker under en näringsidkares första verksamhetsår. Detta får göras även i andra fall när uppgifter om årsomsättning saknas eller är bristfälliga. Det kan t.ex. vara så att uppgifter om årsomsättning för det närmast föregående året inte finns för dom- stolens avgörande. En uppskattning får i sådana fall göras med stöd av andra tillgängliga uppgifter. I de fall där årsomsättningen uppskat- tas får avgiften fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst . Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket belopp som motsvarar får bestämmas ut- ifrån kronkursen den dag då beslut om sanktionsavgift meddelas (jfr prop. 2016/17:173 s. 555). När sanktionsavgiften fastställs ska hänsyn tas till 1.överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktig- het och omfattning, 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsument har lidit, 3.tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, 4.i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts närings- idkaren i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upp- hävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 6.andra försvårande eller förmildrande omständigheter. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. I paragrafen, som är ny, regleras sanktionsavgiftens storlek. Änd- ringarna genomför artikel 8 b punkten 3 i direktiv /13/EEG. Över- vägandena finns i avsnitt 10.5. Av bestämmelsen i första stycket framgår vilka omständigheter som ska beaktas vid bestämmandet av avgiftens storlek. Punkten 1 tar sikte på omständigheter som hänför sig till överträdelsen som sådan. Hänsyn ska tas till överträdelsens allvar. Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för fastställande av hur allvarlig överträdelsen är. De uppräknade omständigheterna är delvis överlappande. I sak ska samma omständigheter beaktas som vid bedömningen av om sanktionsavgift ska utgå (se 9 d §). Bland annat kan beaktas vilken typ av avtalsvillkor det är fråga om. Andra omständigheter som kan påverka storleken på avgiften är graden av uppsåt liksom förslagenheten eller systematiken i handlandet. Vidare kan beaktas hur omfattande överträdelsen har varit och hur länge den har pågått. Enligt punkten 2 ska hänsyn tas till åtgärder som näringsidkaren kan ha vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en kon- sument har lidit. Det kan t.ex. bli fråga om att i mildrande riktning beakta att näringsidkaren i efterhand frivilligt har gjort vad denne kunnat för att motverka eller reparera uppkomna skador. Enligt punkten 3 ska tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till beaktas. Att en näringsidkare upprepar ett förfarande som tidigare lett till påföljd är en omständighet som typiskt sett bör leda till att avgiften bestäms till ett högre belopp än vad som annars hade varit fallet. Vid bedömningen bör beaktas bl.a. omfatt- ningen av de tidigare överträdelserna i förhållande till den överträdelse som aktualiserar påförande av avgiften och det tidsmässiga samban- det mellan överträdelserna. Enligt punkten 4 kan den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen beaktas i de fall detta framgår. Punkten 5 gäller det fallet att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser av samma slag i flera medlemsstater inom EU. Bestämmelser om detta finns i förordning (EU) 2017/2394. Enligt förordningen ska det finnas samordnade utrednings- och tillsyns- mekanismer vid s.k. utbredda överträdelser och utbredda överträd- elser med en unionsdimension. Vid skälig misstanke om en sådan överträdelse ska behöriga myndigheter som berörs av överträdelsen och kommissionen utan dröjsmål informera varandra och de centrala kontaktpunkterna som berörs av överträdelsen. Myndigheterna ska samordna de utrednings- och tillsynsåtgärder de vidtar och utbyta När så är lämpligt ska myndigheter som berörs av in- satsen inom sin jurisdiktion förelägga näringsidkaren sanktioner (se artiklarna 20 och 21). Bestämmelsen aktualiseras i situationer där det inom ramen för en sådan samordnad insats finns information tillgänglig om att sank- tioner har påförts näringsidkaren i andra medlemsstater. Den om- ständigheten att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser i flera medlemsstater kan i sig vara försvårande vid bedömningen av avgiftens storlek. bör beaktas att den samlade reaktionen i medlemsstaterna framstår som rimlig. Bestämmelserna i paragrafen är inte uttömmande. Av punkten 6 framgår att även andra försvårande eller förmildrande omständig- heter ska beaktas. Näringsidkarens ekonomiska situation vid tid- punkten för domen är t.ex. en omständighet som kan beaktas både i skärpande och i mildrande riktning (jfr prop. 1994/95:123 s. 102 och MD 2012:17 p. Till viss del är de nu aktuella faktorerna också överlappande eller beroende av varandra. Domstolen ska i varje en- skilt fall göra en samlad bedömning av alla relevanta omständigheter när avgiftens storlek bestäms. I tredje stycket ges en möjlighet att efterge avgiften om det finns synnerliga skäl. Sådana skäl skulle t.ex. kunna vara att näringsidkaren har gjort allt som rimligen kan krävas för att förhindra den upp- komna skadan. Som framgår av formuleringen ska denna möjlighet dock användas restriktivt. Sanktionsavgiften ska betalas till Kammarkollegiet efter det att domen har fått laga kraft eller den som anges i domen. Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket ska Kammarkollegiet lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestäm- melser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av stat- liga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsöknings- balken ske. Paragrafen, som är ny, reglerar betalning av sanktionsavgiften. Den motsvarar i allt väsentligt vad som gäller för marknadsstörnings- avgift enligt 33 § MFL. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. Första stycket innehåller en bestämmelse som anger när och till vem en utdömd sanktionsavgift ska betalas. Normalt ska betalning ske efter det att domen fått laga kraft. Liksom när det gäller marknadsstörningsavgiften enligt MFL har domstolen en möjlighet att medge senare inbetalning. Skäl för en sådan senarelägg- ning kan t.ex. vara att avgiften är stor och kan rubba näringsidkarens likviditet på ett olämpligt sätt om den tas ut just inom trettiodagars- perioden. Även tillfälliga ekonomiska svårigheter för domen kan härigenom beaktas. I andra stycket finns en bestämmelse som anger vad som gäller om sanktionsavgiften inte betalas inom rätt tid. Det är Kammarkollegiets uppgift att bevaka att inbetalning sker. En sanktionsavgift får dömas ut bara om stämningsansökan har delgetts den som anspråket riktar sig mot från det att överträdelsen upphörde. En sanktionsavgift faller bort om domen inte har kunnat verkställas från det att den fick laga kraft. Paragrafen, som är ny, innehåller preskriptionsregler. Övervägan- dena finns i avsnitt 10.6. Enligt första stycket får en avgift bara dömas ut om den som an- språket riktar sig mot har delgetts stämningsansökan från det att överträdelsen upphörde. Bestämmelsen fastställer alltså en preskriptionstid för överträdelser som ska leda till sanktions- avgift. Av bestämmelsen i andra stycket följer att en avgift faller bort om inte verkställighet har kunnat ske från det att domen fick laga kraft. Bestämmelsens innehåll motsvarar vad som gäller för marknads- störningsavgift enligt 34–35 §§ MFL. För att säkerställa ett anspråk på sanktionsavgift får domstolen besluta om kvarstad. I ett sådant fall tillämpas bestämmelserna i 15 kap. rätte- gångsbalken om kvarstad för fordran. Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om kvarstad för att säkerställa ett anspråk på sanktionsavgift. Övervägandena finns i avsnitt 10.6. Bestämmelsen ger möjlighet för rätten att besluta om kvarstad på så mycket av näringsidkarens egendom att ett visst belopp kan för- väntas bli täckt vid utmätning. Kvarstad enligt denna bestämmelse kan beslutas innan en talan om sanktionsavgift har väckts. En tillämpning av regler om kvarstad innebär att bl.a. bestämmelserna om omedelbar verkställighet och om möj- ligheten att överklaga sådana beslut särskilt blir direkt tillämpliga (se 17 kap. 14 § andra stycket 5 och 49 kap. 5 § 6 ). 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller för avtalsvillkor som använts före ikraftträdandet. Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft . De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. Av punkt 2 framgår att äldre bestämmelser ska tillämpas för avtals- villkor som använts före ikraftträdandet. Om samma avtalsvillkor har använts både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna. 13.2Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen (2004:347) Information om att priset på en produkt har sänkts ska även innehålla uppgift om det tidigare pris som gällde före sänkningen. Med tidigare pris avses det lägsta pris som har gällt för produkten före prissänkningen. Om prissänkningen har skett gradvis, avses i stället det pris som gällde före den första prissänkningen. Första stycket gäller inte för varor som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Paragrafen, som är ny, reglerar vilken information näringsidkaren ska ge vid prissänkning av en produkt. Paragrafen genomför arti- kel 6 a i direktiv /6/EG. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Bestämmelsen i första stycket gäller om en näringsidkare infor- merar om att det pris som tidigare gällt för produkten har sänkts. En upplysning om en prissänkning kan göras t.ex. genom att närings- idkaren anger det nya priset tillsammans med en hänvisning till ett tidigare överkryssat pris. Det kan också vara så att näringsidkaren upplyser om att priset har sänkts med ett visst procenttal eller ett visst belopp.