sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — –brott enligt 3, 4, 6 eller 12 kapitlen eller enligt 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud, om de ingår i en grov frids- kränkning enligt 4 kap. 4 a § första stycket . Vad gällande det föreslagna hedersbrottet kan vidare en motsvarande lösning övervägas, om skäl anses föreligga att frångå de allmänna reg- lerna om preskription där vart och ett av de brott som kan ingå i hedersbrottet preskriberas var för sig. Precis som vid grov fridskränk- ning mot barn skulle preskriptionstiden för de enskilda brotten då räknas från det att målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . 10.5.4Sexualbrotten, barnpornografibrottet och könsstympningsbrotten Vår bedömning: Preskriptionsbestämmelserna för sexualbrott mot barn, barnpornografibrottet och könsstympning av barn, bör inte ändras ytterligare. Preskription av brott mot barn är våldtäkt mot barn och grov våldtäkt mot barn undantagna från preskription. Detsamma gäller våldtäkt och grov våldtäkt som begås mot en person som inte har fyllt . Begås brotten av en person som inte fyllt gäller dock bestämmelserna om preskrip- tion i 35 kapitlet , se 35 kap. 2 § andra stycket. Som har framgått föreslås åldersgränsen för denna bestämmelse ändras, se avsnitt 3.5. I dessa fall omfattas emellertid de aktuella brotten av den förlängda preskriptionstiden i 35 kap. 4 § andra stycket , vilket innebär att preskriptionstiden ska räk- nas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . Enligt 35 kap. 4 § andra stycket gäller vidare en förlängd preskriptionstid för försök till våldtäkt mot barn och grov våldtäkt mot barn liksom försök till våldtäkt och grov våldtäkt mot en person som inte har fyllt . Detsamma gäller för sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering och utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling och försök till sådana brott. För en våldtäkt som bedöms som mindre grov, oaktsam våldtäkt, sexuellt övergrepp, grovt sexuellt övergrepp, oaktsamt sexuellt över- grepp, koppleri och grovt koppleri, är preskriptionstiden förlängd om brottet begås mot en person som inte har fyllt . Försök till ovan nämnda brott, i de fall brotten är straffbelagda på försökssta- diet, har också en förlängd preskriptionstid. Sexuellt ofredande, där något olika regler gäller om målsäganden är över eller under , har en förlängd preskriptionstid om det utförs mot någon som är . De brott i 6 kapitlet som inte är undantagna från preskription eller omfattas av en annan utgångspunkt för beräk- ningen av preskriptionstiden, är samlag med avkomling (7 § första stycket), samlag med syskon (7 § andra stycket), kontakt för att träffa ett barn i sexuellt syfte (10 a §) och köp av sexuell tjänst (11 §). Sistnämnda brott avser köp av sexuella tjänster av personer . Bestämmelsen är därför inte aktuell i detta sammanhang. Det- samma gäller samlag med avkomling, vilket bl.a. avser barn och barn- barn till gärningspersonen. Har barnet inte fyllt kan exempelvis våldtäkt mot barn aktualiseras. Preskription av brott mot barn Brottet samlag med syskon kan i princip endast aktualiseras när båda syskonen är fyllda och straffansvaret kan utkrävas av båda syskonen. Bestämmelsen är subsidiär till bl.a. våldtäkt och våldtäkt mot barn, vilket betyder att den endast ska tillämpas om inte ansvar för dessa brott kan komma i fråga. Brottet kan inte sägas vara ett brott mot barn på samma sätt som de övriga sexualbrotten är. Det bör därför även fortsättningsvis preskriberas enligt huvudregeln. Brottet kontakt för att träffa barn i sexuellt syfte tar sikte på kon- takter med barn som syftar till att möjliggöra sexuella övergrepp. Straffskalan är böter eller fängelse . till straffskalan för brottet, kan det inte anses vara ett så allvarligt att det bör undantas från preskription eller ha en annan utgångspunkt för beräkningen av preskriptionstiden. Att brott med motsvarande straffskala har en förlängd preskriptionstid, exempelvis utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling, följer av internationella förpliktelser är bunden av.20 Barnpornografibrottet, som regleras i 16 kap. 10 a § , straffbelägger i stort sett all befattning med material som innehåller barn i pornografisk bild. Med barn avses en person vars pubertetsut- veckling inte är fullbordad eller som är . Är pubertetsut- vecklingen fullbordad, ska ansvar för gärningar, som inte avser skild- ring, dömas ut bara om det av bilden och omständigheterna kring den framgår att den avbildade personen är , se tredje stycket. För att någon ska dömas för barnpornografibrott krävs inte att barnen på bilderna är identifierade. För barnpornografibrott av normalgraden och grova barnporno- grafibrott som består i skildring av barn i pornografiskbild, är ut- gångspunkten för preskriptionstidens beräkning den dag då måls- äganden fyller eller skulle ha fyllt . Detsamma gäller försök till sådana brott. Är den som avbildats en inte fullt pubertetsutvecklad person, men som vid avbildningstillfället hade fyllt , ska pre- skriptionstiden dock räknas från den dag brottet begicks. När det gäller övriga brottsformer räknas preskriptionstiden en- ligt huvudregeln, dvs. 2012/13:194 s. 39–42. Preskription av brott mot barn tionstid börjar löpa varje gång gärningspersonen sprider, överlåter eller tar liknande befattning med bilderna. Ett innehavsbrott pågår så länge som personen i fråga inte har gjort sig av med bilderna. För bilder som är gamla, kan själva skildringsbrottet ha preskriberats, men det kan vara möjligt att döma för andra former av brottet, exempelvis för innehav av samma bild.21 I förarbetena till lagändringen där skildringsfallen särreglerades i preskriptionshänseende, anförs bl.a. att straffbestämmelsen om barn- pornografibrott innefattar gärningsformer med sinsemellan stora skill- nader i fråga om såväl karaktär som straffvärde. Skildring av barn i pornografisk bild ansågs inta en särställning, då den gärningsformen ofta rymmer ett starkt inslag av utnyttjande och är själva förut- sättningen för all senare befattning med bilden. Gärningen fick i det avseendet anses jämförbar med sexualbrott riktade mot barn. En sär- behandling i preskriptionshänseende ansågs därför påkallad för denna gärningsform av barnpornografibrottet. En sådan lösning ansågs vidare träffa de fall av barnpornografibrott där skyddet av det enskilda barnet är det starkast framträdande intresset. På så sätt skulle de gär- ningar som typiskt sett har ett högre straffvärde fångas in. Särskilt mot den senare bakgrunden ansågs det inte heller som problematiskt att en sådan lösning innebar skilda utgångspunkter för beräkning av preskriptionstid för olika former av ett och samma brott. Detta ansågs som en naturlig följd av att straffbestämmelsen om barnpornografi- brott innefattar gärningsformer med sinsemellan stora skillnader i fråga om såväl karaktär som straffvärde.22 Vi delar bedömningen att det endast är gällande skildringsfallen det finns ett behov av en särreglering. Med våra förslag kommer vi- dare tiden för åtalspreskription för grovt barnpornografibrott att förlängas till . Vi finner därför inte skäl att föreslå några ytter- ligare förändringar gällande detta brott. 21Ds 2018:23 s. 211. 2009/10:70 s. 31 f. Preskription av brott mot barn är brott mot 2 § första och tredje stycket lagen (1982:316) om förbud mot könsstympning av kvinnor undantagna från preskrip- tion om brottet begås mot en person som inte fyllt , se 35 kap. 2 § första stycket 4. Begås brotten av en person som inte fyllt gäller dock bestämmelserna om preskription i 35 kapitlet brottsbal- ken, se 35 kap. 2 § andra stycket. Som har framgått föreslås att åldersgränsen för denna bestämmelse ändras, se avsnitt 3.5. I 35 kap. 4 § andra stycket 4 föreskrivs att en förlängd preskriptionstid gäller för alla brott mot 2 § lagen om förbud mot könsstympning av kvinnor om brottet begåtts mot en person som inte fyllt dvs. preskriptionstiden ska räknas från den dag måls- äganden fyller eller skulle ha fyllt . Även vid försök till sådant brott gäller en förläng preskriptionstid. Skäl för att ytterligare ändra preskriptionsreglerna för detta brott föreligger därmed inte. 11 Preskription av påföljder I detta avsnitt behandlar vi preskription av påföljder, s.k. påföljds- preskription eller verkställighetspreskription. Bestämmelser om detta finns i 35 kap. 7–11 §§ . Enligt vårt uppdrag ska vi överväga och föreslå de ändringar som behövs i reglerna om påföljds- preskription för att åstadkomma en reglering som säkerställer intres- set av att påföljder verkställs. Vi ska särskilt överväga rimligheten i en ordning som innebär att även mycket långa tidsbestämda straff och fängelsestraff på livstid kan preskriberas liksom att fängelse- straff vars verkställighet avbrutits med anledning av att den intagne avvikit kan preskriberas med utgångspunkt i den återstående straff- tiden. I vårt uppdrag ingår även att vid behov föreslå förändringar i bötesverkställighetslagen (1979:189). Enligt de tilläggsdirektiv som lämnats ska utredningen utöver vad som framgår av de ursprungliga direktiven, särskilt överväga om reglerna om preskription av ut- dömda fängelsestraff ska avskaffas oberoende av strafflängd och, oavsett ställningstagande i sak, lämna förslag om det. Övervägan- dena och förslagen ska även omfatta fängelsestraff vars verkställighet avbrutits och de fall då böter har förvandlats till fängelse. Vi inleder framställning med bestämmelserna om preskription av fängelsestraff och fortsätter därefter med preskription i de fall böter förvandlats till fängelse. Sist i avsnittet behandlas preskription av sluten ungdomsvård och ungdomstjänst. I 35 kap. 8 § finns en bestämmelse om att ett fängelse- straff preskriberas om straffet inte börjar verkställas inom sedan domen fått laga kraft. Preskriptionstiderna bestäms utifrån det utdömda fängelsestraffets längd och är , om fängelse i högst dömts ut, , om fängelse men inte dömts ut, , om fängelse men inte dömts ut, , om fängelse dömts ut, och , om fängelse på livstid dömts ut. infördes bestämmelsen om påföljdspreskription vid alla straffarbets- och fängelsestraff. I strafflagen fanns ursprungligen endast bestämmelser om sådan preskription när någon dömts till straff som inte var svårare än straffarbete i två år.1 När infördes överfördes i huvudsak de tidigare bestämmelserna till balken med vissa justeringar föranledda av att straffarbete utmönstrades som särskild påföljd.2 ändrades tidsgränserna för vilka fängelsestraff som skulle omfattas av de tre första preskrip- tionstiderna. Detta i syfte att uppnå enhetliga nordiska regler på om- rådet.3 Bestämmelsen om preskription av fängelsestraff i 35 kap. 8 § fick därmed sin nuvarande utformning. 11.1.2Statistik gällande antal preskriberade fängelsestraff Statistik har inhämtats från Kriminalvården gällande preskription av fängelsestraff –2020. Uppgift om strafftidens längd för de fängelsestraff som preskriberats finns endast och framåt. –2012 anges därför endast uppgifter om det totala antalet fängelsestraff som preskriberats. 1NJA II 1926 s. 20 och SOU 1925:28 s. 52. 1971:114 s. 72. inte möjligt att urskilja de straff som preskriberats efter att verk- ställigheten har avbrutits enligt 35 kap. 9 § . Det har vidare inte varit möjligt att få fram det totala antalet fängelsestraff som skulle verkställas . Av statistiken kan utläsas att de fängelsestraff som i huvudsak är föremål för preskription är de fängelsestraff som har en strafftid om högst . Bland dessa är det vanligast att fängelsestraff preskriberas. Fängelsestraff där huvudbrottet är ratt- fylleri eller grovt rattfylleri preskriberas i flest fall. Tabell 11.1 Antalet preskriberade fängelsestraff uppdelat på strafftid 2010–2020 Högst 2 mån. Över 2 mån., men inte 6 mån. Över 6 mån., men inte 1 år men inte 2 år men inte 4 år men inte 10 år Källa: Kriminalvården . Tabell 11.2 Antalet preskriberade fängelsestraff uppdelat på huvudbrott 2013–2020 Bedrägeri, förskingring, Rån/grovt rån Trafikbrott (ej rattfylleri) Källa: Kriminalvården . Nedan följer en sammanställning4 av de brottstyper som ingår i respek- tive huvudbrottskategori i de fall där detta inte framgår av tabell 11.2. Bedrägeri, förskingring, borgenärsbrott. Brott mot allmänhet och stat. Bedrägeri, även grovt, förskingring m.m., gäldenärs- brott, häleri, övrigt bedrägeri och annan oredlighet. Allmänfarliga brott, brott mot allmän ordning, förfalsknings- brott, mened m.m., våld och hot mot tjänsteman, övrigt brott mot allmän verksamhet, och övrigt brott mot allmänhet och stat. Grovt narkotikabrott, brott mot varusmugglingslagen/ smugglingslagen och övrigt brott mot narkotikastrafflagen. Grov stöld, motorfordons- tillgrepp, stöld och övrigt tillgreppsbrott. 4Sammanställningen kommer från Kriminalvården, se /forskning- och-statistik/statistik-och-fakta/anstalt/[]. SOU 2021:90Preskription av påföljder Brott mot frid och hälsa, dråp, grov misshandel, misshandel, mord och övrigt våldsbrott. Brott mot lagen om tillverk- ning av/handel med drycker/ alkohollagen, skadegörelse, lagen, vapenlagen, brott mot totalförsvarsplikten och övrigt. I strafftidslagen (2018:1251) finns bestämmelser om hur verkställig- het av fängelsestraff ska inledas. Verkställigheten kan inledas genom att den dömde inställer sig vid ett häkte eller en anstalt och begär att få påbörja verkställigheten av sitt fängelsestraff (5 §). I de fall den dömde inte är frihetsberövad och fängelsestraff ska verkställa på anstalt, är det emellertid vanligast att den dömde föreläggs att senast en viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt som Kriminal- vården har bestämt att fängelsestraffet ska verkställas i. Den dömde kan ha på sig att inställa sig. När det bedöms finnas risk för fortsatt brottslighet eller att den dömde undandrar sig verkställighet kan kortare inställelsetid användas. Om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande eller om det finns risk för det, ska på begäran av Kriminalvården förpassa honom eller henne till ett häkte eller en kriminalvårdsanstalt (6 §). Om den dömde redan är frihetsberövad, dvs. häktad, omhändertagen eller intagen i i ett annat mål när fängelsestraffet är verkställbart, ska verkställigheten påbörjas där han eller hon förvaras (8 §). Påträffas inte den dömde kan personen efterlysas i . Efter- lysningen initieras av Kriminalvården och hanteras sedan av Åklagar- myndigheten och . Den dömde eftersöks aktivt av polisen om det finns en adressuppgift till personen. I de större polis- regionerna finns det speciella handräckningsenheter som sköter efter- sökandet av efterlysta personer, medan det i de mindre regionerna sköts av de lokala poliskontoren. Finns det inga adressuppgifter till den dömde, så eftersöks den dömde via det nationella efterlysnings- De flesta som efterlyses påträffas enligt om inte direkt, så . Det finns vidare möjlighet att i vissa fall efterlysa den dömde internationellt. Efterlysningarna initieras även i dessa fall av Kriminal- vården och hanteras sedan av och Polismyndig- heten. Vissa begränsningar finns emellertid. Exempelvis föreskrivs i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder, att en förutsättning är att en frihetsberövande påföljd har dömts ut, se 2 kap. 2 §. Är den efter- sökte dömd för grova brott och misstänks ha lämnat landet, finns det inom en speciell arbetsgrupp som arbetar med eftersökandet av dessa personer. När två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff har avtjänats ska den dömde som huvudregel friges villkorligt, se 26 kap. 6 § . Misskötsamhet under anstaltsvistelsen, exempelvis att den intagne rymmer från anstalten, kan få till konsekvens att den villkorliga frigivningen skjuts upp, se 26 kap. 6 a §. Det kan också få andra konsekvenser, exempelvis att möjligheterna att komma i fråga för olika utslussningsåtgärder minskar. Missköter sig den som blivit villkorligt frigiven genom att bl.a. inte följa de föreskrifter som Kriminalvården bestämt, kan övervakningsnämnden under vissa förut- sättningar förklara den villkorligt medgivna friheten förverkad till om varje gång, se 26 kap. 19 § . Reglerna om preskription av fängelsestraff har funnits och har i huvudsak motiverats av samma skäl som för varför åtal inte bör väckas , se avsnitt 6.2. Senast den aktuella regleringen ändrades, vilket var , konstaterades att den inte hade någon egentlig praktisk betydelse eftersom det sällan förekom att utdömda fängelsestraff preskriberades. Som fram- kommer ovan har detta förhållande emellertid till viss del ändrats, även om antalet fängelsestraff som preskriberas har varit relativt . En ordning där ett inte obetydligt antal fängelsestraff inte verkställs riskerar att undergräva straffsystemets trovärdighet. För brottsoffret, men också för allmän- heten, kan det uppfattas som stötande om en gärningsperson som dömts för ett brott kan undgå ett fängelsestraff genom att hålla sig undan att straffet preskriberas. Ur ett brottsoffer- perspektiv kan det vidare vara av betydelse att ett fängelsestraff verkställs även om förflutit sedan brottet. Skälen för att påföljder ska kunna preskriberas kan enligt utred- ningens uppfattning inte anses lika starka som i fråga om åtalspre- skription. Här rör det sig personer som befunnits skyldiga till brott och som, trots den vetskapen, valt att undanhålla sig verkställighet. Bestämmelserna om preskription av fängelsestraff får därför i första hand anses fylla en praktisk funktion genom att de styr hur länge det är rimligt att myndigheternas resurser används för att få fängelse- straff verkställda. Det är dock angeläget att så få fängelsestraff som möjligt preskriberas. Som framgår av tillgänglig statistik, se avsnitt 11.1.2, har antalet fängelsestraff som preskriberats varit relativt . Det rör sig om cirka 100 stycken . Detta trots att straffskalorna för flera allvarliga och integritetskränkande brott har höjts. Den nuvarande preskriptionsrättsliga regleringen gällande fängelsestraff får alltså anses fungera relativt väl. kan kon- stateras att ett inte obetydligt antal fängelsestraff preskri- beras. Ett sätt att åstadkomma en effektivare verkställighet av fängelse- straff är att överväga förändringar i bestämmelser om preskription av fängelsestraff. Det kan även behöva vidtas andra åtgärder för att säkerställa intresset av att fängelsestraff som dömts ut verkställs. Sådana åtgärder ligger emellertid inte inom ramen för denna utred- nings uppdrag. 11.1.5Fängelsestraff på livstid ska inte preskriberas Vårt förslag: Om fängelse på livstid dömts ut för ett brott ska straffet inte kunna preskriberas. föreskrivs i 35 kap. 8 § 5 att ett fängelsestraff på livstid preskriberas om det inte börjat verkställas förflutit från det att domen vann laga kraft. Som framgår ovan infördes bestämmelser om påföljds- preskription vid alla straffarbets- och fängelsestraff. ändra- des detta då de brott som undantogs från åtalspreskription, bl.a. mord och vissa andra allvarliga brott, också undantogs från påföljds- preskription.5 När vissa våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot barn undantogs från preskription 2020 undantogs även dessa brott från påföljdspreskription.6 Vi har föreslagit att alla brott med livstids fängelse i straffskalan ska undantas från åtalspreskription och från absolut preskription, se avsnitt 7.2.1 och 8.5. Enligt vår mening är det djupt otillfredsstäl- lande om den som har begått ett så allvarligt brott att livstids fängelse dömts ut, kan undgå straffet genom att hålla sig undan verkställighet . Som framgår av inhämtad statistik är det i och för sig ytterst ovanligt att långa fängelsestraff preskriberas. Vi anser dock att när ett brott är så allvarligt att det undantagits från åtalspreskription och absolut preskription, bör det även undantas från påföljdspreskription. Därtill har mord, folkmord, brott mot mänskligheten, grov krigsförbrytelse och vissa terroristbrott, vilka också kan ge livstids fängelse, undantagits från påföljdspreskription (35 kap. 2 § första stycket ). De nu aktuella brotten är visserligen av sådan art att gärningspersonen i de flesta fall är frihets- berövad vid tiden för domslutet. Det kan emellertid inte uteslutas att det finns situationer då den dömde är på fri fot då domen får laga kraft. Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser vi därför att ett straff på livstids fängelse inte ska kunna preskriberas. 11.1.6Preskription för tidsbestämda fängelsestraff ska avskaffas Vårt förslag: Tidsbestämda fängelsestraff ska inte längre kunna preskriberas. preskriberas tidsbestämda fängelsestraff mellan fem och efter det att domen fått laga kraft. Preskriptionstiden är beroende av fängelsestraffets längd. Avskaffas reglerna om preskription av ut- dömda fängelsestraff innebär detta att ett fängelsestraff kan verk- ställas så länge den dömde lever. Detta innebär exempelvis att ett kortare fängelsestraff som en person dömts till , men inte verkställer och som preskriberas , skulle vara verk- 2009/10:50 s. 22. 2019/20:69 s. 41. ställbart beroende på hur länge den dömde lever. Det kan ifrågasättas om det är rimligt att samhällets resurser används för att få ett straff verkställt, särskilt mot bakgrund av att de flesta fängelsestraff som preskriberats är korta fängelsestraff . Det kan vidare ifrågasättas vilken individualpreventiv verkan som uppnås när en person verkställer ett fängelsestraff för ett brott som begåtts för flera årtionden sedan, särskilt om personen levt ett laglydigt liv sedan han eller hon dömdes. Därutöver kan konstateras att har antalet fängelsestraff som preskriberats varit relativt , detta trots att straffskalorna skärpts för flera brott. Detta talar för att de nuvarande reglerna fungerar relativt väl. Även om uppgifter om det totala antalet fängelsestraff som dömts ut –2020 inte har varit möjliga att få fram, är Kriminal- vårdens uppfattning att det är få fall, sett till det totala antalet fängelse- straff, där den dömde lyckas hålla sig undan verkställighet att straffet preskriberas. Slutligen kan det ifrågasättas vilken effekt ett förslag om att avskaffa reglerna om preskription av fängelsestraff egentligen får vad avser att få fler fängelsestraff verkställda. Detta gäller särskilt kortare fängelsestraff där den dömde lämnat landet och där det inte finns möjlighet att efterlysa personer. Det ovan anförda talar emot att ändra den nuvarande regleringen. En ordning som tillåter att ett inte obetydligt antal fängelsestraff preskriberas riskerar dock att undergräva straffsystemets trovärdig- het och legitimitet. Att avskaffa reglerna om preskription av utdömda fängelsestraff skulle innebära att samhället tydligt markerar att fängelsestraff ska verkställas och att gärningspersonen inte kan hålla sig undan verkställighet. För brottsoffer kan det vidare vara viktigt att gärningspersonen inte bara döms för det begångna brottet utan också verkställer det fängelsestraff som dömts ut, även om detta sker . Skälen för att fängelsestraff preskriberas kan inte heller anses lika starka som i fråga om åtalspreskription. Här rör det sig om personer som befunnits skyldiga till brott och som, trots den vetskapen, valt att undanhålla sig verkställighet. Den preskriptions- rättsliga regleringen får i denna del därför i första hand motiveras av praktiska och ekonomiska skäl, då den styr hur länge myndig- heternas resurser ska användas för att få fängelsestraff verkställda. Vi anser dock inte dessa skäl så starka att de utgör grund för att behålla den nuvarande regleringen. Att avskaffa reglerna om pre- skription för utdömda fängelsestraff kan vidare bidra till att fler fängelsestraff verkställs genom att Kriminalvården och Polis- myndigheten får att söka efter den som ska inställa sig för verkställighet. Därmed ökar också möjligheten att få den dömde att verkställa straffet. Vidare kan avskaffad preskription också förväntas ge en avhållande effekt i de fall den dömde överväger att undanhålla sig verkställighet.