sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Viktigast skulle vara dröjsmålets längd, men även andra faktorer skulle inverka, såsom om förfarandet angick något funda- mentalt i den enskildes livssituation. I princip saknar det betydelse för skadeståndets bestämmande att dröjsmålet framstår som mer eller mindre klandervärt eller att den utsatte känt sig mer eller mindre kränkt enligt en typiserad bedömning. I det aktuella målet – ett tvistemål – hade dröjsmålet varat omkring . dömde ut i ersättning för annan ideell skada till ena parten som var ett bolag och till andra parten, som var en enskild person. Andra rent ideella skadestånd NJA 2012 s. 211 II – Målet gällde ett dröjsmål på omkring i Regeringsrätten. Ideellt skadestånd om dömdes ut. NJA 2012 s. 1038 II – Dröjsmålstiden i ett komplicerat brottmål uppskattades till omkring . Dröjsmålet hade föranlett påföljds- lindring, men den ansågs otillräcklig för att gottgöra rättighetsöver- trädelsen. Ideellt skadestånd om dömdes ut. JK, , dnr 8799-17-4.3 – Den totala handläggningstiden från det att fattade ett beslut om tvärvillkorsavdrag till det att stödet betalades ut uppgick till närmare . Det dröjde innan lämnade över bolagets överklagande av beslutet om tvärvillkorsavdrag till . Det dröjde innan lämnade över ett överklagande av återkravsbeslutet till . Den utdragna handlägg- ningstiden sågs som en överträdelse av bolagets rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i . Bolagets ersättning för ideell skada bestämdes till . JK, , dnr 4249-18-4.3 – Den totala handläggningstiden för prövningen av brottsanklagelserna mot en person – beräknad från det att denne delgavs misstanke om brott då tings- rättens dom vann laga kraft – hade uppgått till närmare och . Av avsåg och hand- läggning av förundersökningen. Det ansågs vara en anmärkningsvärt som inte kunde förklaras av att utredningen varit omfattande eller särskilt komplicerad och som inte heller berott på den sökandes eget agerande. Det ideella skadeståndet bestämdes till . JK, , dnr 1619-19-4.3.2 – Det hann gå efter att offentlig försvarare förordnades för den enskilde och hon delgavs misstanke om brott, innan förundersökningen till slut lades ned. Detta ansågs vara en mycket , även med beaktande av att det hade rört sig om ett omfattande utredningsmaterial som varit tidskrävande att sätta sig in i och analysera, liksom att arbetet hade krävt bedömningar av komplexa ekonomiska förhållanden. Även om det i detta fall rörde sig om en mycket omfattande utredning rörande förmögenhetsbrott av komplicerat slag ansåg Justitiekanslern att handläggningstiden hade varit så lång att den enskildes rätt till rätte- gång inom skälig tid åsidosatts. Med utgångspunkt i tidigare praxis bestämdes den ideella ersättningen till . Andra rent ideella skadestånd NJA 2007 s. 584 – Målet handlade om en överträdelse av artikel 8 i . Tre barn hade utsatts för en formellt felaktigt beslutad läkarundersökning på grund av en misstanke om att deras föräldrar hade begått brott. Barnen ansågs ha känt obehag och oro, kanske rentav smärta och skräck. Föräldrarna blev oroliga och fick känslor av maktlöshet och frustration. Föräldrarnas reaktion berodde dock delvis även på andra led i ingripandet. Varje barn och förälder tilldömdes i ideellt skadestånd. JK, , dnr – Staten hade inte uppfyllt sin positiva förpliktelse enligt artikel 8 i att lag- stifta om förbud mot smygfotografering så att lagföring hade kunnat ske och vissa bilder förverkats i stället för att återlämnas till den misstänkte med risk för spridning. Ideellt skadestånd utgick med . Det beaktades bland annat att smygfotograferingen hade pågått och avsett intima sexuella aktiviteter mellan sökanden och hennes pojkvän i dennes hem. JK, , dnr 1681-19-4.3.2 – En man omhändertogs enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. Hans kläder och togs ifrån honom efter att han togs till cellen. Detta fick till följd att han under närmare vistades helt naken i cellen utan möjlighet att skyla sig. Av utredningen framgick även att tillsyn delvis skedde av en kvinnlig anställd. Enligt Justitiekanslern gjorde sig skyldig till fel och försummelse – som även innefattade ett åsidosättande av proportionalitetskravet i artikel 8 i – genom att inte erbjuda mannen något alternativ till de kläder han fick lämna ifrån sig och då kvinnlig personal deltog i tillsynen av honom under omhändertagandet. Mannen fick i ideellt skadestånd. JK, , dnr 4886-19-4.3.2 – En person blev under perio- – kontrollerad av polisen vid i vart fall 38 dokumenterade tillfällen. Vid 23 av dessa tillfällen genomför- des kontrollen mellan och 06. Merparten av kon- trollerna omfattade kroppsvisitation och husrannsakan i det fordon som sökanden – ensam eller tillsammans med annan – då befann sig i. Polisens åtgärder mot personen ansågs i åtminstone ett tjugotal fall inte ha utgjort ett motiverat och proportionerligt ingrepp i sökandens rätt till privatliv m.m. enligt artikel 8 i . Andra rent ideella skadestånd som överträdelsen avsåg ett så stort antal tillfällen ansågs viss ekono- misk kompensation påkallad. Vid en samlad bedömning bestämdes det ideella skadeståndet till . 5.5Överträdelser av 2 kap. regeringsformen Det finns ännu inte någon särskild lagreglering om rätten till ersätt- ning vid överträdelser av de grundläggande fri- och rättigheterna i regeringsformen (RF), s.k. grundlagsskadestånd. Högsta dom- stolen har dock i två avgöranden ”Medborgarskapet I” NJA 2014 s. 323 och ”Medborgarskapet II” NJA 2018 s. 103 (se nedan) kommit fram till att staten var ersättningsskyldig, trots avsaknaden av ut- tryckligt lagstöd, för ideell skada på grund av avregistrering av svenskt medborgarskap i strid med 2 kap. 7 § andra stycket RF. Det finns inte något vägledande avgörande där det prövats om ersättning för ideell skada kan utgå vid överträdelser av andra fri- och rättigheter i RF än skyddet för medborgarskapet. Frågan har dock utretts av Kommittén om grundlagsskadestånd (SOU 2020:44). Kommittén bedömde att det fanns ett behov av att i skadeståndslagen tydliggöra rättsläget om det allmännas skadeståndsrättsliga ansvar för överträ- delser av de grundläggande fri- och rättigheterna i 2 kap. RF. Kom- mittén har därför föreslagit att det i 3 kap. 4 § skadeståndslagen ska införas en rätt till ersättning vid överträdelser av de grundläggande fri- och rättigheterna i 2 kap. RF. En utgångspunkt bör enligt kommittén vara att en bestämmelse om grundlagsskadestånd ska ge ett minst lika starkt skadestånds- rättsligt skydd för den enskilde som i en motsvarande situation – där det har skett en rättighetsöverträdelse – enligt bestämmelsen om kon- ventionsskadestånd (SOU 2020:44 s. 206 ff.). Enligt kommittén bör det inte heller göras någon principiell skillnad mellan olika fri- och rättigheter när det gäller möjligheten att få skadestånd (SOU 2020:44 s. 247 ff.). Kommittén framhåller att det är relativt kom- plicerat att på ett generellt plan avgöra om och på vilket sätt en be- stämmelse om grundlagsskadestånd skulle innebära en utvidgad rätt till ersättning (SOU 2020:44 s. 206). Andra rent ideella skadestånd Ersättningens bestämmande och ersättningsnivåerna Grundlagsskadestånd har som framhållits ovan utgått i avgörandena Medborgarskapet I och II. I Medborgarskapet I (NJA 2014 s. 323) hade en person varit ofri- villigt avregistrerad som svensk medborgare . Den enskilde betogs under den tiden t.ex. möjligheten att utöva sin rösträtt i ett riksdagsval och i en folkomröstning, att göra militärtjänst och att välja polis som yrke. kom fram till att staten på grund av avregistreringen ådragit sig en skyldighet att utge ersättning för ideell skada till den enskilde. Det ideella skadeståndet bestämdes till . framhöll att de normer för ersättningsbestämningen som fanns i andra fall var svåra att överföra till denna typ av överträdelse. uttalade dock att en utgångspunkt för bestämningen av skadan vid överträ- delser av 2 kap. 7 § RF borde, liksom vid ersättning för andra rent ideella skador, vara en på etiska och sociala värderingar baserad skönsmässig bedömning av den skada som typiskt sett kan anses ha uppkommit. Vid den bedömningen bör de syften som motiverar att ersättning ska utgå beaktas samt överträdelsens varaktighet. återkom till frågan om beräkningen av ersätt- ning för ideell skada på grund av avregistrering av svenskt medbor- garskap i Medborgarskapet II (NJA 2018 s. 103). Även i Medborgar- skapet II hade en person varit ofrivilligt avregistrerad som svensk medborgare. Den enskilde föddes och blev avregistrerad som svensk medborgare . Först återregistrerades medborgarskapet. Den enskilde överklagade inte hovrättens dom genom vilket ett skadestånd om hade dömts ut. Ett högre skadestånd kunde alltså inte dömas ut av . anförde dock att en ersättning om ”åtminstone” det beloppet var motiverad. gjorde vidare vissa uttalanden om hur skadeståndets storlek i mål av detta slag bör bestämmas. Domstolen uttalade bland annat att man när det gäller ersättningens bestämmande i viss utsträckning kan hämta vägledning från de principer som gäller vid bestämmande av annan ideell ersättning. Vilket betyder att bedömningen ska ske objektivt och att hänsyn endast undantagsvis bör tas till särskilda omständig- heter i det enskilda fallet. En annan sak var enligt domstolen att de Andra rent ideella skadestånd ersättningsnivåer som tillämpas på andra områden inte är direkt över- förbara. Enligt Kommittén om grundlagsskadestånd finns det likheter mellan konventionsskadestånd – där nivåerna enligt förarbetsuttal- anden är tänkta att harmoniera med nivåerna på kränkningsersätt- ning – och grundlagsskadestånd. Kommittén ansåg därför inte att det fanns anledning att reglera storleken på den ersättning för ideella skador som man bör kunna få vid överträdelser av 2 kap. RF på något annat sätt än när det gäller konventionsskadestånd (SOU 2020:44 s. 274 ff.). Lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) ger enskilda, som har blivit ut- satta för frihetsberövande och andra tvångsåtgärder, möjlighet att få ekonomisk ersättning av staten. I förarbetena till frihetsberövande- lagen har det angetts att lagen utgör ett ersättningssystem i sig (prop. 1997/98:105 s. 47). Därmed ska skadeståndslagens bestämmel- ser om exempelvis bestämmande av skadestånd och jämkning inte tillämpas för att fylla ut lagen. Däremot kan det finnas skäl att tillämpa skadeståndslagen analogt när det saknas reglering i frihets- berövandelagen. Även allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser kan på motsvarande sätt komma till användning. Skadeståndslagen gäller med andra ord parallellt med frihetsberövandelagen. Med frihetsberövande avses ett ingrepp som innebär att någon genom inspärrning eller övervakning är faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller ett annat relativt starkt begränsat område. Frihetsinskränkning är ett vidare begrepp och med det avses – för- utom frihetsberövanden – även mindre ingrepp i den personliga rörelsefriheten, såsom reseförbud och anmälningsskyldighet. Vilka tvångsåtgärder som kan ge rätt till ersättning framgår av 2–5 och 8 §§. Det gäller dels beslut om vissa frihetsinskränkningar, dels användandet av visst lagligt myndighetsvåld. I 2 § regleras rätten till ersättning vid straffprocessuella tvångsåtgärder som lett till frihets- berövanden eller frihetsinskränkningar som t.ex. vid häktningar. Rätt till ersättning föreligger endast i vissa fall, t.ex. när misstanken Andra rent ideella skadestånd som motiverade frihetsberövandet läggs ner eller när den misstänkta blir frikänd. I 5 § regleras bland annat administrativa frihetsberövan- den, t.ex. olika former av tvångsvård. Även andra frihetsberövanden som t.ex. gripanden enligt 24 kap. 7 § och anhållan- den som pågått i omfattas av 5 §. Reglerna i frihetsberövandelagen bygger på att ersättningsansvaret är strikt, dvs. det krävs normalt inte att det har förekommit fel eller försummelse. För att det ska uppstå en ersättningsskyldighet enligt 5 § krävs dock att frihetsberövandet vilat på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Den som vill ha ersättning enligt frihetsberövandelagen ska i första hand vända sig till Justitiekanslern som beslutar om ersättning i sådana ärenden (förordning, 1995:1301, om handläggning av skade- ståndsanspråk mot staten). Justitiekanslerns beslut kan inte överklagas. Den som är missnöjd med beslutet kan i stället väcka talan mot staten genom att ansöka om stämning i tingsrätt. Ersättning enligt lagen lämnas för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande (7 §). Ersättningen för lidande avser ideell skada. Frihetsberövandelagen ger ingen vägledning för hur sådan ersättning ska beräknas. Enligt lagens förarbeten är dock syftet med ersättningen att kompensera för obehagliga känslor som rädsla, förnedring, skam och liknande reaktioner, som har orsakats av frihetsberövandet i sig och som inte tar sig sådana medicinska ut- tryck att det är fråga om en personskada (prop. 1974:97 s. 70 och 72 och prop. 1997/98:105 s. 55 f.). I förarbetena sägs vidare att det i huvudsak blir fråga om att göra en skönsmässig uppskattning av graden av lidande i varje enskilt fall. Hänsyn ska tas till den skadelidandes egen upplevelse men i första hand ska bedömningen ske utifrån för- härskande etiska och sociala värderingar, dvs. med utgångspunkt i mera generella och objektiva kriterier (prop. 1997/98:105 s. 55 f.). Den omständighet som är av särskild betydelse vid lidandeersätt- ningens bestämmande är frihetsberövandets längd. Ju ett frihetsberövande varat desto större är typiskt sett lidandet. Det hind- rar inte att den särskilda påfrestning som ett frihetsberövande kan ha fört med sig för den enskilde också beaktas men det ska då röra Andra rent ideella skadestånd sig om förhållanden som inte bara typiskt sett utan också mera på- tagligt förvärrat lidandet under frihetsberövandet (prop. 1997/98:105 s. 56 f. och rättsfallet NJA 2012 s. 464). Enligt 6 § frihetsberövandelagen har den skadelidande inte rätt till ersättning om han eller hon själv uppsåtligen har föranlett åtgär- den. Om den skadelidande har försökt undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning, eller om den skadelidande vid miss- tanke om brott har försökt undandra sig förundersökning eller lag- föring, lämnas ersättning endast när det finns synnerliga skäl. Ersätt- ning kan vidare vägras eller sättas ned, om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd. Om tiden för frihetsinskränkning har avräknats eller annars beaktats vid fastställande eller verkställighet av brottspåföljd, kan ersättningen sättas ned efter vad som är skäligt. I syfte att så långt det är möjligt uppnå en enhetlig och rättssäker bedömning utgår Justitiekanslern i sin skadereglerande verksamhet från en tänkt normalersättning för lidande. Enligt Justitiekanslerns nuvarande praxis bestäms ersättningen för lidande som utgångspunkt till för . Därefter utgår ersättning med för varje ytterligare månad fram till och med den sjätte månaden. Därefter och fram till den tolfte månaden utgår det . Efter den tolfte månaden ökar ersättningen successivt ju längre frihetsberövandet pågått. Vid frihetsberövanden kortare än en månad utgår ersättning för lidande med . Ett långt frihetsberövande har gett (JK, , dnr 2020/6963). Ett frihetsberövande som varat i har gett (JK, , dnr 2020/6812). Förhöjd ersättning utgår till ungdomar i åldern 15– har i sin praxis godtagit Justitiekanslerns använd- ning av dessa allmänna bedömningsgrunder vid bestämmande av ersättning för lidande (NJA 1990 s. 808). Vid mycket långa frihets- Andra rent ideella skadestånd berövanden kan dessa riktlinjer frångås och ersättningen höjas. Även vissa andra omständigheter kan medföra en förhöjd ersättning. Det gäller främst om misstankarna har avsett ett särskilt allvarligt brott. I ett ärende tillerkändes en man i ersättning för lidande sedan han varit frihetsberövad för ett mord som han efter resning friades från (JK, , dnr 5724-18-4.1). I ett annat ärende hade en man dömts till fängelse för grov misshandel och vållande till annans död, grovt brott. Efter resning friades mannen. Efter viss avräkning kom Justitiekanslern fram till att mannen hade rätt till ersättning för 910 dagars frihetsberövande, . Han tillerkändes i ersätt- ning för lidande (JK, , dnr 2689-18-4.1). Dataskyddsförordningen (och rådets förordning, EU, 2016/679 om skydd för fysiska personer med avseende på be- handling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana upp- gifter) utgör grunden för generell per- sonuppgiftsbehandling inom EU. Personuppgiftslagen (1998:204, PUL) som gällde tidigare upphävdes i samband med detta. Dataskydds- förordningen är direkt tillämplig i alla EU:s medlemsstater men för- utsätter kompletterande och specificerade nationella be- stämmelser av olika slag. I dataskyddslagen (2018:218) finns bestäm- melser som kompletterar dataskyddsförordningen på ett generellt plan i svensk rätt. Ett av syftena med dataskyddsförordningen är att skydda enskildas grundläggande rättigheter och frihet, särskilt deras rätt till skydd av personuppgifter. I dataskyddsförordningen finns bland annat bestäm- melser om hur personuppgifter får behandlas och vilka rättigheter den registrerade har. Personuppgifterna måste bland annat behand- las lagligt, korrekt och öppet (artikel 5). Varje behandling måste för att den ska vara laglig vila på en rättslig grund (artikel 6). En sådan rättslig grund kan t.ex. vara att den registrerade samtyckt till behand- lingen eller att den som behandlar personuppgifterna har en rättslig förpliktelse att göra det. Den registrerade har rätt till information om personuppgiftsbehandlingen (artiklarna 13 och 14). Andra rent ideella skadestånd den registrerade rätt till tillgång, rättelse, komplettering och radering av sina personuppgifter (artiklarna 15–18). Den som hanterar person- uppgifterna har också vissa skyldigheter som måste uppfyllas, bland annat att se till att personuppgifterna behandlas på ett säkert sätt och anmäla personuppgiftsincidenter till tillsynsmyndigheten (artikel 32 och 33). I dataskyddsförordningen regleras utöver detta flera andra rättigheter och skyldigheter både för de som får sina personuppgifter registrerade och för de som hanterar dem. Om dataskyddsförordningen har överträtts kan den skadelidande få skadestånd (artikel 82). Ersättningen ska täcka såväl materiell som immateriell skada, dvs. ekonomisk och ideell skada. Skadestånds- ansvaret är strikt och någon culpa måste därför inte visas. För skador som inträffat före dataskyddsförordningens ikraftträdande gäller 48 § i PUL där en motsvarande reglering om ersättning finns. När personuppgifter har behandlats av myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder blir brottsdata- lagen (2018:1177) tillämplig på personuppgiftsbehandlingen. Skade- ståndsansvaret för skador som sker inom brottsdatalagens tillämp- ningsområde regleras i 7 kap. 1 § brottsdatalagen. Där framgår att ersättning lämnas för skada och kränkning av den personliga integ- riteten. Det kan t.ex. handla om att felaktiga uppgifter har registre- rats i enskildas belastningsregister. kunde ersättning lämnas genom 48 § PUL vid denna typ av skador. I dataskyddsförordningen finns inte någon särskild regel om ersätt- ningens bestämmande. har ansett att för- arbetsuttalanden rörande PUL och den praxis som utvecklats vid tillämpningen av 48 § PUL angående skadestånd för bland annat kränk- ning kan vara vägledande vid prövningen av rätten till ersättning enligt dataskyddsförordningen (SOU 2017:39 s. 304). Ett liknande resone- mang om att tidigare praxis kan vara vägledande vid prövningen av rätten till ersättning har förts kring det skadestånd som kan erhållas enligt 7 kap. 1 § brottsdatalagen (prop. 2017/18:232 s. 343 f.). I förarbetena till PUL anfördes det att ersättningen för kränkning får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständig- Andra rent ideella skadestånd heter i det aktuella fallet. Det kunde även beaktas om det funnits risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen blivit utsatt för något beslut eller några åtgärder som kunnat innebära något nega- tivt för honom eller henne (prop. 1997/98:44 s. 143 f.). Syftet med ersättningen vid överträdelser av var att ersättningen skulle kompensera för obehagliga känslor hos den skadelidande och ge upprättelse. Ersättningen skulle bestämmas utifrån en bedömning av den kränkning som typiskt sett kunde anses ha uppkommit (se rättsfallet NJA 2013 s. 1046). Ersättningsnivån för kränkning bör i fall som inte kan anses allvarliga normalt ligga . Ersättningen för en kränkning som är att bedöma som mindre allvarlig, om än inte helt obetydlig, be- stäms normalt till ett schablonbelopp på (jfr NJA 2013 s. 1046). Justitiekanslern handlägger anspråk mot staten som grundas på ersättning för skador som orsakats genom en felaktig behandling av personuppgifter. Nedan redovisas ett antal beslut från Justitiekanslern angående kränkningsersättning för felaktig behandling av person- uppgifter. JK, , dnr 8142-13-42 – En mamma och ett avlidet barn hade blandats ihop vilket fick till följd att mamman registrerades som avliden i folkbokföringsdatabas i stället för barnet. Kvinnan behövde på grund av felaktiga registrering ha flera kontakter med olika myn- digheter, vilket hon menade försvårade för henne att bearbeta sorgen efter sitt barn. Justitiekanslern ansåg att det var fråga om ett allvarligt fel. 48 § PUL tillämpades. Justitiekanslern beslutade att betala ut i ersättning till kvinnan. JK, , dnr – Ett barn som avlidit hade räknats med som levande i ett beslut från . pappa hade känt obehag till följd av detta. 48 § PUL tillämpades. Justitiekanslern beslutade att betala ut i ersättning till pappan. Andra rent ideella skadestånd JK, , dnr 1336-17-4.2 – En kvinna hade varit registre- rad som avliden i folkbokföringsdatabas . Den felaktiga registreringen hade medfört olägenheter, bland annat slutade kvinnans pension att betalas ut och hennes bankkort slutade att fungera. 48 § PUL tillämpades. Justitiekanslern beslutade att betala ut i ersättning till kvinnan. JK, , dnr 2644-19-4.2 – En åtalsunderlåtelse avseende ringa narkotikabrott registrerades som narkotikabrott av normal- graden i en mans belastningsregister. Den felaktiga uppgiften rättades efter ungefär . 48 § PUL tillämpades. Justitie- kanslern beslutade att betala ut i ersättning till mannen. JK, , dnr 5071-19-4.2 – Ett upphävt beslut om kon- taktförbud hade inte gallrats i en mans belastningsregister. Den fel- aktiga uppgiften hade funnits i mannens belastningsregister . 7 kap. 1 § brottsdatalagen och 48 § PUL tillämpades. Justitie- kanslern beslutade att betala ut i ersättning till mannen. JK, , dnr 6098-19-4.4 – Namn och personnummer på en man hade behandlats i uppgiftssamlingar avseende allvarlig brotts- lighet inom ramen för kriminalunderrättelseverksamhet. Behandlingen hade pågått utan att i efterhand kunde peka på något konkret behov av behandlingen. 7 kap. 1 § brotts- datalagen och 48 § PUL tillämpades. Justitiekanslern beslutade att betala ut i ersättning till mannen. 6Höjda nivåer på kränkningsersättning Nivån på kränkningsersättningen ska vara dynamisk – i ständig för- ändring. Det har att göra med att kränkningsersättning, något vagt uttryckt, ska bestämmas utifrån en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar. Enkelt uttryckt kan man säga att värderingarna i samhället har en påverkan på kränknings- ersättningens storlek.