sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — Själva dna-typbestämningen, då dna-profilen tas fram, bygger på en kopieringsmetod, PCR (polymerase chain reaction). Metoden inne- bär att valda delar av arvsmassan kopieras. Efter kopieringsförfaran- det separeras de olika dna-fragmenten storleksmässigt och den slut- liga dna-profilen i sifferform kan utläsas med stöd av en avancerad mjukvara. En dna-profil kan binda en person till ett visst spår. blir resultatet inte en fullständig dna-profil, utan en s.k. delprofil. Det kan inträffa om spåret är av sämre kvalitet eller om smuts har stört analysen. En delprofil har ett sämre bevisvärde. Dna-profiler som har erhållits från analyserade spår jämförs med personprover från t.ex. målsägande och misstänkta. Om en persons dna-profil överensstämmer med profilen från ett spår, kan personen ha avsatt spåret. En statistisk beräkning besvarar frågan om hur van- ligt förekommande den aktuella dna-profilen är. Beräkningen grun- das på en databas med profiler från en svensk majoritetsbefolkning. Databasen omfattar cirka 420 personer och räcker för att få fram en Den forensiska och tekniska utvecklingen Frekvensen ger ett mått på hur stor risken är att en person av en slump ska överensstämma med spåret. Resultatet redo- visas i en utlåtandeskala, som är utarbetad för resultatvärdering. Vid resultatvärdering bedöms storleken hos resultatvärdet, dvs. hur mycket resultaten av undersökningen talar för eller emot huvud- hypotesen. Sannolikheten för att nära släktingar ska uppvisa samma dna- profil är större än för att personer som inte är släkt skulle uppvisa samma dna-profil. Därför behöver man i vissa situationer beakta möjligheten att en nära släkting kan ha avsatt spåret. Enäggstvillingar har identiska dna-profiler och kan inte särskiljas med befintliga stan- dardmetoder och i övrigt är risken som störst att två helsyskon skulle kunna uppvisa identiska dna-profiler. I praktiken är det utöver helsyskon, föräldrar och barn som kan uppvisa identiska dna-profi- ler. Med en fullständig dna-profil baserad på femton STR-områden minskar dock denna risk till att i det närmaste bli försumbar. Om det rör sig om en ofullständig dna-profil ökar däremot risken. I så- dana fall kan det, beroende på förutsättningarna i utredningen, vara aktuellt att analysera även nära släktingars saliv. I vissa fall kan ett spår innehålla dna från mer än en person, en s.k. blandbild. Ett exempel på en blandbild är då en cigarett har rökts av två personer. Utvärderingen av blandbilder är betydligt mer kom- plicerad än en utvärdering av rena dna-profiler från en enda person. Risken för slumpmässig överensstämmelse ökar och frekvensberäk- ningen ger ett lägre värde och kan därmed leda till en sämre slutsats. I vissa fall kan blandbilden bli så komplex att den inte kan utvärderas för någon jämförelse mot person. Dna-tekniken utvecklas ständigt mot att få användbara svar allt snabbare på mindre mängd dna och på sämre spår. Som nämndes in- ledningsvis räcker det med mycket små mängder biologiskt material för att kunna få fram en dna-profil. När en användbar dna-profil inte erhålls från ett tillvarataget brotts- platsspår kan den i vissa fall behöva kompletteras med ytterligare analyser. Dessa kallas för specialanalyser. Nedan följer en redogör- else för några olika specialanalyser. Den forensiska och tekniska utvecklingen En typ av specialanalys som utförs kallas LCN dna-analys (Low Copy Number). Det är en känsligare variant av standardanalysen när mängden dna inte räcker till en vanlig dna-analys. Denna analys ut- förs oftast endast vid grova brott. Vid hantering av undersöknings- material där mängden dna kan vara mycket liten är det av största vikt att undvika kontamination dvs. en sammanblandning med dna från den person som hanterar materialen eller dna från omgivningen. Sker en kontamination medför det ofta att dna-resultatet inte kan användas. Y-kromosomala dna-analyser dvs. analys av manligt dna, används främst vid sexualbrott då standardanalysen gett ett dna-resultat som visar på en blandning av dna från både en man och en kvinna. Y- kromosomen ärvs i princip intakt från far till son, vilket får till följd att manliga släktingar på faderns sida har samma STR-markörer på sin Y-kromosom. Det innebär att resultatvärdet av ett överensstäm- mande analysresultat mellan ett spår och en person är begränsat då flera personer kan ha likadan Y-kromosom. Resultatet av en analys av Y-kromosomalt dna kallas på grund av den odelade nedärvningen för haplotyp och inte dna-profil. Vissa biologiska spår som exempelvis spontant avlossade hårstrån, ben eller tänder innehåller mycket små mängder kärnbundet dna. Det är vidare oftast av så dålig kvalitet att STR-baserade analyser inte fungerar. I materialet kan det däremot finnas tillräckligt mycket dna från mitokondrierna. Mitokondrierna är s.k. cellorganeller och har en egen dna-upp- sättning s.k. mtdna. Flera kopior av detta dna finns i varje mito- kondrie och det finns många mitokondrier per cell. Detta gör att analys kan bli möjlig på kvalitativt sett dåliga spår som den vanliga analysen inte klarar av. Eftersom det mitokondriella dna:t ärvs från modern till barnen och från döttrar till deras barn osv. är det mito- kondriella dna:t inte unikt och kan därmed inte resultera i några Den forensiska och tekniska utvecklingen starkare slutsatsgrader vid överensstämmelser. Resultatet av en mitokondriell dna-analys kallas därför, precis som vid en Y-kromo- somal dna-analys, för haplotyp och inte dna-profil. Mtdna-analys är en resurskrävande specialanalys och de ärenden som i första hand är aktuella för denna analys är mycket grova brott, exempelvis mord. Metoden används i första hand som ett komple- ment till vanliga dna-analyser vid identifiering av avlidna eller vid släktskapsutredningar. Regler om kroppsbesiktning genom dna-prov finns i bl.a. 28 kap. 12 a § (s.k. registertopsning). I bestämmelsen anges att salivprov får tas på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, om syftet är att göra en dna-analys av provet och registrera uppgifter om resultatet av analysen i det dna- register eller det utredningsregister som förs enligt lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (polisens brottsdatalag). Ett dna-prov får även tas på en person som inte är skäligen miss- tänkt för brott, om det behövs med hänsyn till utredningen av ett brott på vilket fängelse kan följa (28 kap. 12 b § ). Detta innebär att salivprov kan tas från målsäganden och vittnen. Uppgifterna används bl.a. för att urskilja vilka spår som en gärnings- person har avsatt på brottsplatsen och vilka spår som kommer från målsäganden och vittnen och därmed inte är intressanta i utred- ningen. Analysresultatet får inte jämföras med de dna-profiler som finns i dna-registret eller i övrigt användas för annat ändamål än för vilket provet är taget, vilket betyder att åtgärden ska ha betydelse för utredningen av ett konkret brott. Kroppsbesiktning får bara beslutas om skälen för åtgärden upp- väger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse (28 kap. 13 § rätte- gångsbalken). Den forensiska och tekniska utvecklingen får föra ett dna-register som får innehålla dna- profiler som avser personer som dömts till en annan påföljd än böter. Detta register får även innehålla dna-profiler som avser personer som har godkänt strafföreläggande som avser villkorlig dom. En dna-profil som registreras får endast ge information om identitet och inte om personliga egenskaper (5 kap. 2 och 3 §§ polisens brotts- datalag). registreras dna-profilen i utred- ningsregistret. får innehålla dna-profiler som avser personer som är skäligen misstänkta för brott på vilket fängelse kan följa (5 kap. 4 §). Uppgifter får inte längre behandlas i dna-registret när uppgifterna om den registrerade tagits bort ur belastningsregistret. I utrednings- registret får uppgifter inte längre behandlas när uppgifterna om den registrerade får föras in i dna-registret eller när förundersökning eller åtal läggs ner, åtal ogillas, åtal bifalls, men påföljden bestäms till enbart böter eller när den registrerade har godkänt ett strafföreläg- gande som avser enbart böter (5 kap. 7 § första och andra stycket polisens brottsdatalag). får innehålla dna-profiler som tagits fram under utred- ning av brott och som inte kan hänföras till en identifierbar person (5 kap. 5 § polisens brottsdatalag). Ett registrerat spår från en brotts- plats får bara användas för jämförelser med analysresultat i spårre- gistret, dna-registret och utredningsregistret (5 kap. 6 §). Spårregist- ret får inte användas för jämförelser med analysresultat som avser målsägande eller andra personer som kan förekomma i en brottsut- redning, men som inte är misstänkta för brott. Mer än hälften av de dna-profiler som registreras i spårregistret träffar direkt vid den första sökningen mot en person som redan finns i registret. av alla dna-profiler som regi- streras i spårregistret träffar mot en person under . De träf- far som uppkommer redovisas i träffrapporter som skickas till polis- ens regionala brottssamordningsfunktioner. I spårregistret får uppgifterna inte behandlas längre än efter registreringen. Hänför sig uppgifterna till utredningar om brott Den forensiska och tekniska utvecklingen som anges 35 kap. 2 § första stycket dvs. till brott som inte omfattas av reglerna om preskription, får uppgifter i re- gistret dock behandlas efter registreringen (5 kap. 7 § tredje stycket polisens brottsdatalag). När polisens brottsdatalag infördes klargjordes det att s.k. familjesökningar av dna-profiler från brottsplatsspår mot dna- registren får göras. I en familjesökning eftersöks nära släktingar (biologiska föräldrar, barn och helsyskon) till en person som avsatt ett brottsplatsspår. Familjesökning mot dna-registren baseras på att nära släktingar generellt har mer likartad uppsättning dna än person- er som inte är nära släkt med varandra. Sökinställningar kan justeras så att träffar erhålls mellan mer eller mindre avvikande dna-profiler, till skillnad mot de normala sökningarna då överensstämmande dna- profiler eftersöks. Då barn ärver hälften av sitt dna från sin mamma och hälften från sin pappa överensstämmer dna mellan ett barn och en förälder till hälften. Helsyskons dna kan ha alltifrån många lik- heter till få likheter. Syskonsläktskap kan därför missas vid en familjesökning om få likheter finns mellan syskon i dna-registret och en eftersökt dna-profil. Med ett mindre antal markörer är familjesökningar en trubbig metod där risk finns att en träff mot en nära släkting inte erhålls trots att släktingen finns i registret. Merparten av de träffar som erhålls utgörs av obesläktade personer som av en slump har många likheter med den sökta dna-profilen. Familjesökningar av brottsplatsspår genomförs i första hand för de grövsta brotten såsom mord och dråp och försök till dessa brott samt grova sexualbrott. Det finns vissa kvalitetskrav som måste vara uppfyllda innan en familjesökning kan ske, bl.a. måste dna-profilen vara tillräckligt omfattande och komma från en person. Innan en sökning genomförs behöver dna-profilen också ha sökts nationellt och även internationellt i s.k. Prüm-sökningar och via . –2020 genomförde NFC i samarbete med bl.a. Rätts- medicinalverket ett pilotprojekt i vilket kommersiella släktforsk- Den forensiska och tekniska utvecklingen ningsdatabaser användes för att utreda olösta grova brott.1 Dessa databaser har ofta förväxlats med familjesökningarna som utförs i egna register. Släktforskningsdatabaserna kan under rätt förutsättning vara mycket kraftfulla, men analysen förut- sätter att ett antal kriterier är uppfyllda, bl.a. att det finns tillräckliga mängder och dna av god kvalitet. har avrått från att använda metoden efter- som den bedöms kunna stå i strid med vissa bestämmelser i brotts- datalagen (2018:1177) och polisens brottsdatalag. Vilka konsekven- ser detta får återstår att se. 5.1.5Risker med användning av dna-teknik Dna-tekniken underlättar det brottsutredande arbetet betydligt, men det finns också vissa risker kopplade till användandet av tekni- ken. Dna avsätts på olika sätt av alla människor och finns där män- niskor är eller har befunnit sig. Det kan därför förekomma att spår från en annan person än gärningspersonen har avsatts, avsiktligt eller oavsiktligt, på brottsplatser. Förutom att detta försvårar det brotts- utredande arbetet kan det medföra risk för att oskyldiga personer förknippas med en brottslig gärning. Vidare kan det finnas felkällor, exempelvis förväxlingsrisker och kontamineringar av olika slag, i hanterandet av dna-analyser. Risken för förväxling och kontamination är dock felkällor som finns under hela hanteringen av gods och spår, dvs. från brottsplats till undersökning och analys vid laboratoriet. har förekomsten av dna som bevismedel i domsto- larna ökat. Ofta kan dna vara ett starkt bevis för att knyta en gär- ningsperson till t.ex. ett vapen eller en plats. Dna:ts koppling till per- son är ofta mycket stark. Det kan dock uppkomma frågor om hur och när dna:t i fråga avsatts. Dna kan sällan ensamt leda till en fäl- lande dom utan bevisning om hur spåret avsatts och ytterligare be- visning till stöd för åtalets krävs som huvudregel. Dna-tekniken får ses som ett av flera hjälpmedel i en brottsutredning. 1Polismyndigheten, Nationellt forensiskt centrum, , A544.825/2020. Dna- spår och släktforskning. Användning av släktforskningsdatabaser i brottsutredande syfte. Den forensiska och tekniska utvecklingen Den tekniska utvecklingen sker oerhört snabbt. Information som finns på digitala medier kan hanteras och kommuniceras oav- sett var avsändaren och mottagaren befinner sig. Den tekniska ut- vecklingen har förändrat och utvecklat samhället, men också skapat nya typer av brott. Tekniska undersökningar av data i exempelvis mobiltelefoner och dator, görs därför i många brottsutred- ningar. Information som sparats digitalt kan vidare vara beständig och därför användas för att utreda äldre brott. Användningen av digital teknik skapar digitala spår som, precis som andra spår, kan vara viktiga inom en brottsutredning. I många brottsutredningar förekommer det digitala spår. Dessa kan vara såväl omfattande och komplexa, som få och enkla att undersöka. In- formationssamhällets utveckling gör att antalet digitala spår ökar, gör den tekniska utvecklingen också det svårare att hitta och få tillgång till dessa spår. Lösenord och kryptering av informa- tion gör det svårt, ibland omöjligt, för brottsutredande myndigheter att få tillgång till information. Dessutom kan mängden information vara så stor att det kan vara svårt att hitta det som är relevant. I allt fler fall finns också informationen på flera olika typer av enheter. Den tekniska utvecklingen bidrar emellertid också till att ut- veckla nya tekniker som möjliggör att digitala spår hittas. Ett exem- pel på detta är utvecklingen av lösningar inom artificiell intelligens (AI), vilken bl.a. kan användas för jämförelse av exempelvis ansikt- en. Den tekniska utvecklingen gör vidare att digitala spår som inte kan hittas, kan vara möjliga att hitta . Internationellt sker också stora satsningar på att utveckla verk- samheten inom it-forensik och utredning av digitala spår, bl.a. inom Europol. Flera internationella utredningar har genomförts där digi- tala spår har haft en central betydelse, exempelvis när myndigheter i och tog sig förbi mobilkommunikations- lösningen Encrochats krypteringsteknik och fick åtkomst till använ- darnas information. Den forensiska och tekniska utvecklingen Arbetet med att hitta digitala spår kan delas in i två huvudområd- en; att extrahera data från elektroniska enheter och att analysera den extraherade informationen. Att extrahera data från en elektronisk enhet innebär att säkra den data som finns lagrad på enheten och att tolka den så att den kan analyseras utifrån den aktuella brottsutredningen. Arbetet omfattar ofta avancerade tekniska metoder. Dessa metoder är under ständig utveckling, vilket innebär att det kan utvecklas lösningar att extrahera data från enheter som det inte finns förmåga att hantera, exempelvis att dekryptera krypterad information. Det kan därför vara av intresse att i större brottsutredningar lagra elektro- niska enheter och kontinuerligt stämma av förmågan att extrahera data från aktuella enheter. Att analysera information i en brottsutredning innebär att utifrån frågeställningar i utredningen hitta spår som talar för eller emot, ställd hypotes. Den tekniska utvecklingen bidrar till att brottsutre- dande myndigheters förmåga att analysera information kontinuer- ligt förbättras. Exempel på två områden där den tekniska utveck- lingen är mycket framträdande är förmågan att hantera stora infor- mationsmängder och bildanalys. En stor svårighet när det gäller utredningar som är omfattande och innehåller stora mängder information, är att sålla och hitta det som är relevant. är ofta en genomsökning av informations- mängden den enda lösningen. Eftersom den genomsök- ningen tar tid, är det ofta inte praktiskt möjligt att få fram den efter- sökta informationen. Med ny AI-teknik och avancerade it-system kommer kategorisering, sökning och tolkning av information att Den forensiska och tekniska utvecklingen underlättas, vilket resulterar i att information som är relevant för en utredning snabbare och enklare kommer att hittas än . Den tekniska utvecklingen gällande olika former av bildanalys sker snabbt. Det bildmaterial som undersöks består huvudsakligen av fil- mer och bilder från övervakningssystem, mobiltelefoner och spa- ningsmaterial. Bildjämförelser kan göras för att utreda vem eller vad som förekommer på bilden. NFC har också tagit fram en program- vara, som hjälper till att återskapa videomaterial från digitala lag- ringsmedier, exempelvis minneskort, hårddiskar, USB-minnen och telefoner. Det är också möjligt att göra kameraidentifiering för att utröna om bilden togs med den aktuella kameran och äkthetsunder- sökningar av materialet. Ökad bildkvalitet och högre upplösning på kameror har också öppnat möjligheten att genom bilder på händer och fingrar kunna identifiera misstänkta. När det finns bild- eller videomaterial från brottet där gärningspersonens händer eller fingrar synts, har dessa kunnat jämföras mot andra bilder av den misstänktes händer och fingrar och därigenom har identifiering av gärningspersonen kunnat ske. Detta har bl.a. använts vid sexualbrott där gärningspersonen har filmat övergreppen. har vidare inlett en verksamhet där de ansikts- bilder som finns i myndighetens signalementsregister används vid sökningar med hjälp av programvara för ansiktsigenkänning. Meto- den innebär att en bild av en okänd person som är av intresse i en brottsutredning jämförs med ansiktsbilderna i signalementsregistret. 5.3Annat som påverkar förutsättningarna att klara upp gamla brott Även andra faktor än den forensiska och tekniska utvecklingen på- verkar möjligheten att utreda gamla brott. Bland annat har polisens resurser och arbetsmetoder betydelse för brottsutredningar. Nuför- tiden sker t.ex. brottsplatsundersökningar på ett helt annat sätt . Fler spår tillvaratas och de hanteras på ett betydligt bättre och säkrare sätt. Den forensiska och tekniska utvecklingen Fingeravtryck, som använts inom kriminaltekniken , tillhör vidare ett område som kontinuerligt utvecklas med nya metoder. används tolv olika framkallningsmetoder för fingeravtryck vid NFC. Metoderna väljs och kombineras beroende på vilket material som ska undersökas. Fingeravtryck, är liksom dna, beständiga . Påträffade vapen är ofta viktiga spår vid utredningar av gamla brott. Vid NFC görs undersökningar av olika typer av skjutvapen, kulor och patronhylsor. I ett nationellt register sparas uppgifter om kulor och patronhylsor från ouppklarade brott. En möjlighet finns därigenom att länka skjutningar som har utförts med samma vapen till varandra. Bilder på kulorna och patronhylsorna samt kulor och patronhylsor från varje provskjutet vapen hos NFC sparas även i den digitala databasen (), vilket är en internationell databas. I databasen görs rutinmässigt sök- ningar mot och . Det finns även möjlighet att vid behov göra sökningar mot ytterligare ett tiotal europeiska länder inom Interpolsamarbetet. Samarbetet mellan brottsutredande myndigheter på såväl EU- nivå som globalt utvecklas och förbättras vidare kontinuerligt. Det handlar i många fall om ett förenklat informations- och underrättel- seutbyte mellan brottsbekämpande myndigheter inom framför allt EU. Genom t.ex. Prümrådsbeslutet, som är en överenskommelse om fördjupat samarbete inom EU för att bekämpa gränsöverskridande brottslighet och terrorism, har anslutna nationer inom EU rätt att på egen hand söka i varandras dna-, fingeravtrycks- och fordons- register. Utöver de forensiska och tekniska framsteg som redan skett bör även framtidens möjligheter beaktas vid framtagandet av nya be- stämmelser om preskription. Även om det är svårt att veta exakt vilka tekniker som kommer att användas gör det faktum att den forensiska och tekniska utvecklingen går mycket snabbt att det finns skäl att anta att möjligheterna att utreda gamla brott på ett effektivt och rättssäkert sätt kommer att förbättras ytterligare. Den forensiska och tekniska utvecklingen Till att börja med kommer troligen tillämpningen av dna-teknik bli mer omfattande. Metoder för spårsäkring och teknik för dna- analys förbättras ständigt. Jämfört med bara ett tiotal år sedan be- hövs betydligt mindre dna för att kunna ta fram användbar infor- mation. De tekniska möjligheterna att analysera och tolka resultatet från prov som innehåller blandbilder av flera personers dna, utveck- las också. Nya analystekniker kan ge mer information om den som avsatt ett spår. Metoder som predicerar för biogeografiskt ursprung, ögon- färg, hårfärg och fantombilder används , men kommer tro- ligtvis att utvecklas och förfinas. Uppskattning av levnadsvanor, ålder och vävnadsursprung dvs. från vilken vävnad i kroppen ett spår kommer, är andra exempel på troliga framtida tillämpningar. Statist- iska metoder för bedömning och tolkning av de stora mängder data som genereras, utvecklas parallellt. Vidare kommer förmodligen även användningen av bild- och video- material från digitala medier att öka i och med att de tekniska förut- sättningarna utvecklas och förbättras. Bilder och filmer kan finnas kvar och användas för att identifiera förövare och kartlägga omständigheter kring gamla brott. Ny teknik kommer också kunna kombineras med traditionella kriminaltekniker på fler sätt och i större omfattning. Vilka möjligheter som kommer finnas att utreda gamla brott handlar dock inte bara om den tekniska och forensiska utvecklingen utan också om vilka lagliga möjligheter som finns att använda den teknik som utvecklats. beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att se över förutsätt- ningarna för att använda biometri som verktyg i brottsbekämp- ningen. Syftet är att fler personer som misstänks för brott ska kunna identifieras med hjälp av bl.a. fingeravtryck, dna, och ansiktsbilder. Uppdraget gäller de rättsliga möjligheterna att samla in, lagra och använda sådan information. Uppdraget ska redovisas senast den 20 februari 2023.2 Ändrade regler för när t.ex. dna-prov får tas till- sammans med förändrade regler om hur uppgifterna får sparas och användas, kan ge brottsbekämpande myndigheter nya möjligheter att klara upp gamla fall, men väcker också svåra frågor om den per- sonliga integriteten. Den forensiska och tekniska utvecklingen Det kommer även att vara förenat med svårigheter att utreda äldre brott. Den forensiska och tekniska utvecklingen förser dock brottsbekämpande myndigheter med viktiga hjälpmedel i detta arbete. Värdefull bevisning kan säkras och sparas och kan leda till att en lagföring är rättssäker även .