sou · H9B325 · 2021-04-09 00:00:00 — Av första stycket framgår att omfattningen av hjälpen enligt 5 kap. 2 § lagen om kommuners och regioners beredskap beslutas av läns- styrelsen i det län där den kommun som ska lämna hjälpen ligger. Kommuner som har fått hjälp med personal, ska svara för persona- lens avlöning och andra anställningsförmåner. Bestämmelsen i denna del innebär inte någon förändring jämfört med vad som gäller enligt 9 § FEH om kommuners bistånd. Utredningen föreslår emellertid en ändring när det gäller bestäm- melsen om vilken myndighet som ska besluta om omfattningen av hjälpen när det gäller regioner. Utredningen bedömer att det bör in- gå i civilområdeschefens uppgifter att besluta om bistånd när det gäl- ler regioner. Utredningens förslag i andra stycket innebär att omfatt- ningen av hjälpen enligt 5 kap. 2 § lagen om kommuners och regioners beredskap ska beslutas av civilområdeschefen i det civilområde där den region som ska lämna hjälpen ligger. Regioner som har fått hjälp med personal, ska svara för personalens avlöning och andra anställ- ningsförmåner. Paragrafen innehåller verkställighetsföreskrifter och anger vilka fö- reskrifter MSB får meddela och enligt vilka bestämmelser i lagen om kommuners och regioners beredskap. Utredningens överväganden finns i avsnitten 14.4.1, 14.4.5, 14.5.3 och 14.8. Av bestämmelsen framgår att MSB får meddela närmare föreskrifter om risk- och sår- barhetsanalyser (2 kap. 1 §), den statliga ersättning som ska utgå till kommuner (6 kap. 1 §), föreskrifter och ersättning till regioner och som inte avser verksamheter inom ansvarsområde (6 kap. 1 §), föreskrifter om dem rapportering som kommuner ska lämna när det gäller förberedelser (2 kap. 5 §) och vid fredstida kris- situation och under höjd beredskap (3 kap. 8 §). Paragrafen innehåller verkställighetsföreskrifter som anger vilka fö- reskrifter som får meddela. Av bestämmelsen fram- går att får meddela föreskrifter om den ersättning som regionerna får enligt 6 kap. 1 § lagen om kommuners och regioners beredskap och som avser verksamheter inom ansvars- område. Utredningens överväganden finns i avsnitt 14.8. Av första stycket framgår att MSB och ska betala ut ersättning som avses i 12 § 2 (enligt föreskrifter meddelade av MSB om den ersättning som kommuner ska få enligt 6 kap. 1 §), 12 § 3 (enligt föreskrifter meddelade av MSB om den ersättning regio- ner ska få enligt 6 kap. 1 §) och 13 § (enligt föreskrifter meddelade av om den ersättning som regioner ska få) inom ramen för vad regeringen beslutar. får enligt andra stycket föreslå att del av ersättningen ska reduceras eller falla bort för en kommun som inte fullgjort sina MSB får besluta att så ska ske. Denna del av bestämmelsen motsvaras av 10 § andra stycket FEH. Utredningen anser att även den ersättning som betalas ut till regionerna enligt MSB:s föreskrif- ter ska kunna reduceras. Någon sådan motsvarighet finns inte . Utredningen föreslår att det av ett tredje stycke ska framgå att civil- områdeschefen får föreslå att del av ersättningen som MSB före- skrivit om enligt 12 § 3 ska reduceras eller falla bort för en region som inte fullgjort sina uppgifter. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap får besluta att så ska ske. Förordningen föreslås träda i kraft som FEH föreslås upphöra att gälla. Paragrafen anger vilket syfte som förordningen har. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.1. Bestämmelsen är likalydande med den som finns i 1 § förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansvariga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap (kris- beredskapsförordningen), förutom att utredningens förslag tydliggör att förordningen gäller för statliga myndigheter under regeringen. I bestämmelsen anges att statliga myndigheter under regeringen genom sin verksamhet ska minska sårbarheten i samhället och ut- veckla en god förmåga att hantera sina uppgifter under fredstida krissituationer och inför och vid höjd beredskap. Paragrafen anger den legala grunden för förordningen och innehåller information om innehållet i förordningen. Bestämmelsen motsvaras av 2 § krisberedskapsförordningen. Av bestämmelsen framgår att förordningen är meddelad med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen och innehåller föreskrifter som dels reglerar krisberedskap, dels ansluter till vad som föreskrivs i lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap i fråga om ci- vil verksamhet (civilt försvar). Paragrafen innehåller information om vilka övriga författningar som innehåller bestämmelser om myndigheters krisberedskap och upp- gifter inför och vid höjd beredskap. Uppräkningen är emellertid inte uttömmande, bestämmelser om myndigheters beredskap finns även i andra författningar. Motsvarande bestämmelse finns i 2 § krisbe- redskapsförordningen. Av första stycket framgår att sådana bestämmelser finns i lagen om kommuners och regioners beredskap och i förordningen om kom- muners och regioners beredskap och att i den nämnda lagen regleras det geografiska områdesansvaret på lokal nivå. I andra stycket anges att förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap innehåller bestämmelser om hur höjd beredskap tillkännages, vilka för- fattningar som då ska tillämpas, om beredskapsmyndig- heters skyldighet att lämna underlag och information till Försvars- makten samt om säkra kryptografiska funktioner. Av tredje stycket framgår att förordningen (2017:870) om länsstyrelsernas krisbered- skap och uppgifter inför och vid höjd beredskap innehåller ytterligare bestämmelser om länsstyrelsernas skyldigheter samt bestämmelser om det geografiska områdesansvaret för på regional nivå. Av fjärde stycket, som är nytt, framgår att förordningen om de läns- styrelser som är civilområdeschefer innehåller bestämmelser om civil- områdeschefens ansvar för planering och förberedelse av beredska- pen i fred inom civilområdet, vid en fredstida krissituation och under höjd beredskap. Av paragrafen framgår tillämpligheten av vissa särskilt angivna be- stämmelser i förordningen. Av första stycket framgår att bestämmelserna i förordning gäller, om inte annat anges särskilt, för statliga myndigheter under reger- ingen med undantag av , kommittéväsendet och Försvarsmakten. En likalydande bestämmelse finns i 3 § första stycket krisberedskapsförordningen. I andra stycket första meningen anges att bestämmelsen i 14 § gäl- ler för samtliga statliga myndigheter under regeringen. Bestämmelsen i 15 § gäller för statliga myndigheter under regeringen med undantag av , kommittéväsendet, Säkerhetspolisen, Försvars- makten, , och Total- . Så långt överensstämmer utredningens förslag med lydelsen av 3 § andra stycket krisberedskapsförord- ningen, förutom att bestämmelserna som paragrafen hänvisar till (som båda gäller informationssäkerhet) har fått en annan plats i beredskapsförordningen. Av andra stycket andra meningen framgår att bestämmelsen i 10 § 1, som avser skyldighet att lämna den information som behövs för samlade lägesbilder efter förfrågan från , gäller för statliga myndigheter under regeringen med undantag av , kommittéväsendet och Försvarsmakten. Bestämmelsen i 10 § 2, som avser skyldighet att lämna den information som behövs för samlade lägesbilder efter förfrågan från MSB, gäller för statliga myndigheter under regeringen med undantag av , kommittéväsendet, Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och . Utredningens överväganden finns här i avsnitt 8.4.3. I tredje stycket anges att för utlandsmyndigheterna tillämpas be- stämmelserna endast i den utsträckning som bestäms i föreskrifter som meddelas av (). Bestäm- melsen är likalydande med 3 § tredje stycket beredskapsförordningen. Bestämmelserna i förordningen ska enligt fjärde stycket tillämpas bara om något annat inte följer av lag eller annan förordning. Detta är i överensstämmelse med vad som framgår av 2 § fjärde stycket be- redskapsförordningen. Paragrafen innehåller i första stycket en definition av krisberedskap, av vilken framgår att med krisberedskap avses förmågan att genom utbildning, övning och andra åtgärder samt genom den organisation och de strukturer som skapas före, under och efter en kris förebygga, motstå och hantera krissituationer. Bestämmelsen är likalydande med den definition av krisberedskap som finns i 4 § krisberedskaps- förordningen. I andra stycket finns en definition av samhällsviktig verksamhet. Av denna framgår att med samhällsviktig verksamhet avses verksam- het, tjänst eller infrastruktur som upprätthåller eller säkerställer sam- hällsfunktioner som är nödvändiga för samhällets grundläggande behov, värden eller säkerhet. Utredningens överväganden finns i av- snitt 8.3. Syftet med bestämmelsen är att skapa en samsyn mellan aktörer i samhället kring vad samhällsviktig verksamhet är. En över- gripande definition av samhällsviktig verksamhet, som kan användas av alla aktörer, är en förutsättning för att utveckla ett mer systema- tiskt och samordnat arbete i den aktuella verksamheten. Statliga myndigheters grundläggande beredskapsansvar Kontinuitet i samhällsviktig verksamhet och risk- och sårbarhetsanalyser Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.4.1. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i krisberedskapsförordningen. Paragrafen innehåller i första strecksatsen en bestämmelse om myndigheternas skyldighet att identifiera samhällsviktig verksamhet och bedriva ett systematiskt arbete för att upprätthålla den egna sam- hällsviktiga verksamheten (kontinuitet) i fredstida krissituationer och höjd beredskap. Med den egna verksamheten avses här myndig- hetens verksamhet som kan bestå i att förvalta eller förfoga över en samhällsviktig verksamhet, resurs eller funktion, exempelvis drift och förvaltning av infrastruktur eller anläggningar, samt lagring och distribution av materiel. En av de viktigaste uppgifterna inom samhällets beredskap är att skydda och upprätthålla samhällets funktionalitet. En förutsättning för att kunna göra detta är att det finns kunskap om vilken verksam- het som alltid måste fungera, alltså vilken verksamhet som är sam- hällsviktigt. Att säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna är också en central del i målet för civilt försvar enligt försvarsbeslut. I andra strecksatsen anges att varje myndighet också ska verka för att samhällsviktig verksamhet inom ansvarsområdet identifieras och att denna upprätthålls i fredstida krissituationer och under höjd be- redskap. Med myndighetens ansvarsområde avses det område som myndigheten verkar inom och har något slags ansvar för. För läns- styrelsernas arbete är det viktigt att de får relevanta underlag från de sektorsansvariga myndigheterna. Ansvarsområdet går därmed utan- för den egna myndighetens verksamhet. Se vidare avsnitt 8.4.1. Paragrafen innehåller en bestämmelse om risk- och sårbarhetsana- lyser. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.4.2. Bestämmel- sen motsvarar till vissa delar av 8 § krisberedskapsförordningen. I första stycket, första strecksatsen, anges att varje myndighet kon- tinuerligt ska analysera om det finns sådan sårbarhet eller sådana hot och risker inom myndighetens ansvarsområde som i fredstid eller under krig allvarligt kan hota, skada eller försämra förmågan till verksamhet inom området eller inom samhället i stort. Utredningens förslag innebär att myndigheternas analyser kommer att bli mer om- fattande, eftersom krisberedskapsförordningens synnerligen allvar- ligt har ersatts med allvarligt. Utredningens förslag innebär också att analysen även ska omfatta höjd beredskap. Av första stycket, andra strecksatsen, framgår att myndigheterna minst utifrån analysen ska värdera och sammanställa re- sultatet i en risk- och sårbarhetsanalys som också ska innefatta vilka åtgärder som krävs för att minska sårbarheten mot sådana hot och risker som identifierats. Denna del av bestämmelsen skiljer sig från krisberedskapsförordningens bestämmelse då analysen också ska in- nefatta vilka åtgärder som krävs för att minska sårbarheten mot så- dana hot och risker som identifierats. I andra stycket anges att myndigheten vid analysen särskilt ska be- akta händelser som kännetecknas av att de avviker från det normala och är svåra att förutse, drabbar många människor och stora delar av samhället, hotar grundläggande värden, innebär en allvarlig störning eller en överhängande risk för en allvarlig störning av viktiga sam- hällsfunktioner, inte kan hanteras enskilt av ordinarie organisation och kräver samordnade och skyndsamma åtgärder från flera aktörer. Detta stycke anger omständigheter som visar på att en fredstida kris- situation föreligger. Myndigheternas arbete med risk- och sårbarhetsanalyser ska, på samma sätt som , också innefatta hybridhot och s.k. gråzons- problematik. Myndigheternas arbete med risk- och sårbarhetsana- lyser bör samordnas med annat analysarbete som genomförs inom ramen för t.ex. arbetet med säkerhetsskydd och annan riskhantering. Tredje stycket innehåller information om att bestämmelser om be- redskapsmyndigheters skyldighet att lämna risk- och sårbarhetsbe- dömningar finns i 18 §. Planering och förberedelser inför fredstida krissituationer Paragrafen anger att varje myndighet ska ansvara för att personalen vid myndigheten får den utbildning och övning som behövs för att den ska kunna lösa sina uppgifter i samband med krissituationer. En planlagd utbildnings- och övningsverksamhet i syfte att uppnå detta mål ska genomföras. Bestämmelsen är likalydande med den som finns i 9 § krisbered- skapsförordningen. Åtgärder vid fredstida krissituationer I paragrafen anges att varje myndighet, vars ansvarsområde berörs av en krissituation, ska vidta de åtgärder som behövs för att hantera den uppkomna situationen och konsekvenserna av denna. Myndig- heterna ska samverka och stödja varandra vid en sådan krissituation. Bestämmelsen är likalydande med 5 § krisberedskapsförordningen med det tillägget att det ska framgå av bestämmelsen att myndighe- terna ska hantera den uppkomna situationen. Detta får anses ingå i den nuvarande bestämmelsen i krisberedskapsförordningen. Utred- ningen anser emellertid att detta bör förtydligas. I paragrafen anges att varje myndighet ska lämna den information som behövs för samlade lägesbilder efter förfrågan från , eller Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Angående myndigheter som är undantagna, se 4 § andra stycket. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.4.3. Planering och förberedelser inför höjd beredskap Paragrafen innehåller en bestämmelse om att varje myndighet i sin verksamhet ska beakta totalförsvarets krav. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.4.4. Bestämmelsen som finns i 4 § första stycket, första meningen, förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap ska enligt utredningens förslag flyttas till beredskapsförordningen. Syftet med att flytta bestämmel- sen är att beredskapsförordningen ska innehålla de generella bestäm- melser som gäller för myndigheternas beredskap. Paragrafen innehåller en bestämmelse om myndigheternas planering för totalförsvaret. Utredningens överväganden finns i avsnitt. En likalydande bestämmelse finns i 4 § första stycket, andra meningen, och i andra stycket förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap. Utredningens förslag innebär att även denna del av bestämmelsen flyttas till beredskapsförordningen med syftet att beredskapsförordningen ska innehålla de generella bestämmelserna som gäller för myndigheternas beredskap. I första stycket anges att det i myndigheternas planering för total- försvar ska ingå att myndigheten under höjd beredskap ska fortsätta sin verksamhet så långt det är möjligt med hänsyn till tillgången på personal och förhållandena i övrigt. Av andra stycket framgår att myndigheternas planering för totalförsvaret ska ske i samverkan med de statliga myndigheter, kommuner, regioner, sammanslutningar och näringsidkare som är berörda. Paragrafen innehåller bestämmelser om anställd personal och dess uppgifter under höjd beredskap och om utbildning och övning inför höjd beredskap. En bestämmelse som motsvarar utredningens för- slag i första och andra stycket finns i förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap. Utredningen föreslår att även denna bestämmelse flyttas till beredskapsförordningen. Nämnda förord- ning bör, som anges ovan, innehålla de generella bestämmelserna som gäller för myndigheternas beredskap. I första stycket anges att personal som är anställd hos en myndig- het och som inte tas i anspråk i totalförsvaret i övrigt får, med stöd av anställningsavtalet, krigsplaceras vid myndigheten. Av andra stycket framgår att personal som är krigsplacerad vid myndigheten med stöd av anställningsavtalet och personal som kan komma att beordras att tjänstgöra hos någon annan myndighet än den där den är anställd, ska genom myndighetens försorg ges skriftligt besked om sin krigs- placering eller avsedda tjänstgöring. Beskedet ska innehålla uppgift om inställelseplats. Det tredje stycket är nytt och anger att personalen ska få den ut- bildning och övning som behövs för att den ska kunna lösa sina upp- gifter under höjd beredskap. Krisberedskapsförordningen innehåller inte någon motsvarande bestämmelse. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.4.4. Paragrafen innehåller en bestämmelse om myndigheternas ansvar när det gäller informationshanteringssystem. Bestämmelsen finns i 19 § krisberedskapsförordningen. Utredningen föreslår inte någon ändring i bestämmelsen. Paragrafen innehåller en bestämmelse om rapportering av it-inciden- ter. Bestämmelsen finns i 20 § krisberedskapsförordningen. Utred- ningen föreslår inte någon ändring i bestämmelsen förutom en rent språklig ändring: ordet polisen sist i fjärde stycket byts ut mot Polis- myndigheten. Beredskapsmyndigheternas särskilda ansvar för fredstida krissituationer och inför och vid höjd beredskap Paragrafen anger vilka statliga myndigheter som ska vara beredskaps- myndigheter. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.2.2. Av bestämmelsen framgår att statliga myndigheter med ansvar inom en eller flera viktiga samhällsfunktioner och vars verksamhet har särskild betydelse för krisberedskapen och totalförsvaret ska vara beredskapsmyndigheter. Dessa myndigheter har uppgifter utöver de som framgår av 6–15 §§. Utredningens förslag innebär att beredskapsmyndigheter ska er- sätta de myndigheter som har ett särskilt ansvar för krisbered- skapen enligt 10 § krisberedskapsförordningen och som är bevak- ningsansvariga enligt 15 och 16 §§ beredskapsförordningen. I paragrafen anges att det av bilagan till förordningen framgår vilka myndigheter som är beredskapsmyndigheter. Utredningens överväganden när det gäller vilka myndigheter som ska vara beredskapsmyndigheter finns i avsnitt 8.2.3 och 8.2.4. Paragrafen innehåller en bestämmelse om beredskaps-myndigheter- nas rapportering av sin risk- och sårbarhetsbedömning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.5.1. En bestämmelse om skyldighet för de myndigheter som har ett särskilt ansvar för krisberedskapen och de myndigheter som MSB i enskilda fall har beslutat ska lämna en sammanfattande bedömning av risk- och sårbarhetsanalysen, finns i 8 § andra stycket krisberedskaps-förordningen. Jämfört med bestäm- melsen i krisberedskapsförordningen innehåller utredningens förslag några tillägg: Beredskapsmyndigheter ska lämna en sammanfattande redovisning även till den sektorsansvariga myndigheten. Redovis- ningen ska även innehålla uppgifter om åtgärder som genomförts och planeras och en bedömning av behov av ytterligare åtgärder. En ytterligare förändring är att MSB ges behörighet att meddela före- skrifter om när beredskapsmyndigheterna ska lämna sina risk- och sårbarhetsbedömningar. Avsikten är att detta ska kunna samordnas med annat arbete inom , som t.ex. arbetet med att skapa en sammanhängande planering av totalförsvaret. För att öka tydligheten ska det av bestämmelsen framgå att den sammanfattande bedömning som beredskapsmyndigheterna ska lämna ska benämnas risk- och sårbarhetsbedömning. Av första stycket framgår att de myndigheter som är beredskaps- myndigheter enligt 16 § och de myndigheter som MSB beslutar i enskilda fall, ska lämna en sammanfattande redovisning (risk- och sår- barhetsbedömning) baserad på sammanställningen (risk- och sårbar- hetsanalysen) enligt 7 § till och . Beredskaps- myndigheter som ingår i en beredskapssektor ska även lämna en sammanfattande redovisning till den sektorsansvariga myndigheten. I andra stycket anges att redovisningen ska innehålla dels uppgif- ter om de åtgärder som genomförts och planeras för att minska sår- barheten för sådana hot och risker som identifierats i risk- och sår- barhetsanalysen, dels en bedömning av behovet av ytterligare åtgär- der utöver de som myndigheten själv kan åtgärda samt hur dessa ska prioriteras. I paragrafen anges att beredskapsmyndigheter vid höjd beredskap i första hand ska inrikta sin verksamhet på uppgifter som har bety- delse för totalförsvaret. Den fredstida verksamheten ska om möjligt upprätthållas i normal omfattning. En motsvarande bestämmelse finns i 17 § krisberedskapsförordningen. Paragrafen innehåller en bestämmelse om beredskapsmyndigheter- nas uppgifter. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.5.2, 8.5.3, 8.5.4 och 8.5.5. I första stycket anges att beredskapsmyndigheterna ska verka för att minska sårbarheten i samhället och bidra till att övriga statliga myndigheter, kommuner, regioner, sammanslutningar och närings- idkare som är berörda har en god förmåga att hantera sina uppgifter under fredstida krissituationer och inför och vid höjd beredskap. 1.bidra till arbetet inom beredskapssektorn, 2.samverka med den länsstyrelse som är civilområdeschef i dennes roll som geografiskt områdesansvarig, 3.samverka med länsstyrelserna i deras roll som geografiskt områdesansvariga myndigheter och bistå dessa med information, 4.samverka med övriga statliga myndigheter, kommuner, regioner, sammanslutningar och näringsidkare som är berörda, 5.beakta det samarbete som sker inom , Europeiska unio- nen, internationella forum och organisationer i frågor som rör samhällets krisberedskap eller totalförsvar, 6.beakta behovet av forsknings- och utvecklingsinsatser och annan kunskapsinhämtning såsom erfarenhetsåterföring av inträffade händelser, 7.beakta behovet av säkerhet och kompatibilitet i de tekniska sy- stem som är nödvändiga för att myndigheterna ska kunna utföra sitt arbete, 8.beakta behovet av deltagande i det samhällsgemensamma radio- kommunikationssystemet för skydd och säkerhet som förvaltas av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, 9.informera Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om sin övningsverksamhet för att den ska kunna samordnas med den öv- ningsverksamhet som Myndigheten för samhällsskydd och be- redskap eller Försvarsmakten planerar. Myndigheterna ska vidare delta i den övningsverksamhet som berör deras ansvarsområde, 10.genomföra de utvecklingsinsatser som krävs för att myndigheten ska klara sina uppgifter inför och vid höjd beredskap, 11.planera, öva och utbilda personal för att under höjd beredskap kunna övergå till krigsorganisation och därutöver ha de planer som behövs för att kunna bedriva sin verksamhet under höjd be- redskap och 12.ta fram en plan för att, efter beslut av regeringen, kunna på- skynda planeringen och nödvändiga åtgärder inför höjd bered- skap. Utredningens förslag utgår från bedömningen att beredskapsmyn- digheternas uppgifter att planera inför och vidta åtgärder vid freds- tida krissituationer och höjd beredskap och då ytterst krig så långt det är möjligt ska hållas samman. Förmågan till att agera vid höjd beredskap bygger till stora delar på krisberedskapen, men kräver även ytterligare åtgärder då krisberedskapen inte är dimensionerad för att hantera krig med de särskilda krav som ett sådant kräver. Punkterna 1–2 innehåller bestämmelser som anger hur bered- skapsmyndigheten ska samverka med andra aktörer inom den struk- tur för motståndskraft som utredningen föreslår.