sou · H9B354 · 2021-07-02 00:00:00 — Migrations- överdomstolen uttalar vidare att sedan det förenklade förfarandet har införts för barn att genom anmälan enligt 7 § medborgarskaps- lagen förvärva svenskt medborgarskap finns det skäl att även beakta den hänsyn till barns integration i det svenska samhället som ligger till grund för den lagstiftningen även vid prövningen enligt 13 §. Vid bedömningen av om barnet i det aktuella fallet skulle få förvärva svenskt medborgarskap vid moderns naturalisation, trots den brotts- lighet som barnet hade gjort sig skyldig till, beaktade Migrations- överdomstolen därför både att brottslingen var ett barn och att barnet hade en relativt lång hemvist här i landet. Domstolen beaktade även att brotten hade begåtts och avsåg ett litet antal brott som var av förhållandevis ringa karaktär. Vidare bedömdes risken för fortsatt brottslighet som mycket låg. 44Sandesjö & (2021), Medborgarskapslagen – med kommentarer, kommentaren till 12 §. – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap I det här kapitlet, som är det andra av fyra sammanhängande kapitel, redogörs för anmälningsärenden som ärendetyp. Kapitlet inleds med en genomgång av de möjligheter till förvärv genom anmälan som finns i medborgarskapslagen . Därefter följer en genomgång av hur anmälningsinstitutet vuxit fram och utvecklats. Syftet är att lägga grunden för de frågor som behandlas i nästa kapitel. 6.1Förvärv av medborgarskap genom anmälan Förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan regleras i 6–10, 18 och 19 §§ medborgarskapslagen samt i ett par övergångsbestäm- melser. De flesta reglerna om anmälan gäller barn, unga vuxna eller nordiska medborgare. I 6 och 7 §§ medborgarskapslagen är det den eller de som har vård- naden om barnet som kan anmäla att deras barn ska förvärva svenskt medborgarskap. I 6 § föreskrivs. Ett barn som har fötts i och som sedan födelsen är statslöst för- värvar svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller dem som har vårdnaden om barnet, om barnet har permanent uppehållstillstånd och hemvist här i landet. Anmälan ska göras innan barnet har fyllt . I 7 § sägs. Ett barn som inte har svenskt medborgarskap förvärvar svenskt med- borgarskap genom anmälan av den eller dem som har vårdnaden om barnet, om barnet har Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap 1.permanent uppehållstillstånd i , och 2.hemvist här i landet eller, om barnet är statslöst, . Anmälan ska göras innan barnet har fyllt . Om barnet har fyllt och har utländskt medborgarskap, krävs för förvärv av svenskt medborgarskap att barnet samtycker till det. Sådant samtycke behövs dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. I 8 § medborgarskapslagen är det unga vuxna som själva kan anmäla att de önskar förvärva svenskt medborgarskap. Enligt 8 § gäller. En utlänning som har fyllt arton men inte tjugoett år förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan, om han eller hon har 1.permanent uppehållstillstånd i , och 2.hemvist här i landet sedan han eller hon fyllde eller, i fråga om den som är statslös, . 2020/21:191 om ändrade regler i utlänningslagen föreslås änd- ringar i 6 och 8 §§ medborgarskapslagen med innebörden att krav på permanent uppehållstillstånd i dessa bestämmelser inte ska gälla för statslösa födda i om de har hemvist här i landet eller under sammanlagt och har beviljats ett tidsbegränsat uppe- hållstillstånd enligt 5 kap. 1, 3, 3 a eller 6 § eller 12 kap. 18 § utlännings- lagen (2005:716).1 Dessa förslag föreslås träda i kraft , men har ännu inte lett till lagstiftning. I 9 § finns det en möjlighet för den som fyllt att under vissa förutsättningar återfå sitt svenska medborgarskap genom anmälan. Den som har fyllt och som har förlorat eller befriats från sitt svenska medborgarskap återfår detta genom anmälan, om han eller hon 1.har permanent uppehållstillstånd i , 2.har haft hemvist här i landet under sammanlagt , och 3.sedan två år har hemvist här i landet. 2020/21:191 s. 124–126. Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap Om en utlänning blir svensk medborgare enligt någon av ovan nämnda bestämmelser, förvärvar även dessa personers barn under vissa om- ständigheter svenskt medborgarskap enligt 10 § medborgarskapslagen. Om en utlänning blir svensk medborgare enligt 6, 7, 8 eller 9 §, förvärvar även hans eller hennes ogifta barn som har hemvist här i landet och inte har fyllt svenskt medborgarskap om utlänningen 1.ensam har vårdnaden om barnet, eller 2.har vårdnaden gemensamt med den andra föräldern och han eller hon är svensk medborgare. Blir föräldrarna till ett ogift barn som har hemvist här i landet och som inte har fyllt svenska medborgare enligt 6, 7, 8 eller 9 §, förvärvar även barnet svenskt medborgarskap om han eller hon står under bådas vårdnad. I 18 och 19 §§ medborgarskapslagen finns bestämmelser som rör för- värv av svenskt medborgarskap genom anmälan för nordiska medbor- gare. I 18 § sägs följande. En medborgare i en avtalsstat förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan, om han eller hon 2.har hemvist här i landet , och 3.under denna tid inte har dömts till frihetsberövande påföljd. När en person förvärvar medborgarskap på sådant sätt tillämpas 10 § i fråga om medborgarens barn. I 19 § sägs följande. Den som har förlorat sitt svenska medborgarskap och därefter oavbrutet varit medborgare i en avtalsstat, får tillbaka svenskt medborgarskap genom anmälan, om han eller hon har tagit hemvist här i landet. Vid sådant för- värv av medborgarskap tillämpas 10 § när det gäller medborgarens barn. Enligt punkt 4 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap gäller bl.a. att den som har förlorat sitt svenska medborgarskap enligt 7 § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap återfår detta genom anmälan till Migra- tionsverket. De som avses här är de som har förlorat sitt svenska med- borgarskap . Svenskt medborgarskap kan alltså förvärvas genom anmälan också på denna grund. När en person återfår svenskt Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap medborgarskap enligt punkt 4 i ikraftträdande- och övergångs- bestämmelserna till lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap i nu gällande lydelse ska 10 § tillämpas i fråga om medborgarens barn (se punkt 3 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen [2014:481] om ändring i lagen om svenskt medborgarskap). Som beskrivits i delbetänkandet (SOU 2021:2 s. 156 och 167) upphävdes 4 och 5 §§ medborgarskapslagen genom lagen (2014:481) om ändringar i lagen om svenskt medborgarskap. Enligt 4 § var det möjligt för barn att under vissa förhållanden vid sina föräldrars äkten- skap förvärva svenskt medborgarskap genom legitimation. Bestäm- melserna i 5 § rörde möjligheten för ett barn som fötts utomlands med en far som var svensk medborgare att under vissa förhållanden förvärva medborgarskap genom anmälan. När bestämmelserna upp- hävdes föreskrevs i punkt 2 i ikraftträdande- och övergångsbestäm- melserna till lagen (2014:481) om ändring i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap att båda bestämmelserna skulle fortsätta gälla för barn som fötts före . Det innebär att det är möjligt för barn att förvärva medborgarskap genom anmälan enligt den upphävda 5 §. Ett barn, som har fötts utomlands och som inte har förvärvat svenskt medborgarskap enligt 1 eller 4 § men vars far sedan barnets födelse är svensk medborgare, förvärvar svenskt medborgarskap genom att fadern anmäler önskemål om det innan barnet har fyllt . Det som sägs om en far gäller även en förälder enligt 1 kap. 9 § . Om barnet har fyllt och har utländskt medborgarskap, krävs för förvärv av svenskt medborgarskap att barnet samtycker därtill. Sådant samtycke behövs dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Barnets vårdnadshavare skall samtycka till förvärvet av svenskt medbor- garskap. Av punkt 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen (2014:481) om ändring i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap sägs även att när en person förvärvar medborgarskap enligt den upp- hävda 5 § ska 10 § tillämpas i fråga om medborgarens barn. Som framgår finns det ett relativt stort antal bestämmelser som möjliggör förvärv av medborgarskap genom anmälan. Förutom att flera av dagens bestämmelser är riktade till barn eller unga vuxna eller Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap rör specifika situationer framgår redan nu att anmälningsinstitutet skiljer sig i flera avseende från vad som gäller vid ansökan om med- borgarskap efter naturalisation. För det första gäller inte lika många villkor. De villkor som ställs ska vara uppfyllda för anmälan och inte vid beslutstillfället som vid ansökan om naturalisa- tion och förvärvet gäller från tidpunkten för anmälan och inte från beslutstillfället som vid ansökan om naturalisation. För att förstå varför dessa skillnader finns och varför det inte funnits något krav på hederligt levnadssätt i bestämmelser om förvärv av medbor- garskap genom anmälan redogörs nedan för den historiska utveck- lingen av möjligheten att förvärva medborgarskap genom anmälan.2 6.2Utvecklingen av möjligheten att förvärva medborgarskap genom anmälan Som framgår av avsnitt 5.3.1 reglerades förvärv av svenskt medborgar- skap genom naturalisation medborgarskapsförordning. I övrigt blev dock den svenska medborgarskapsrätten föremål för när- mare reglering i lag först genom medborgarskapslag. Lagen byggde på ett förslag av en svensk-dansk-norsk kommitté . Lagen innehöll inga bestämmelser om naturalisation utan hän- visade i den delen till den redan existerande medborgarskapsförord- ningen . Lagen innebar i huvudsak en kodifiering av vad som ansågs vara gällande rätt.3 En viktig utgångspunkt, som är av betydelse för förståelsen av dåtidens reglering, är att de flesta länder relativt strikt tillämpade principerna om att dubbelt medborgarskap skulle undvikas och att statslöshet skulle undvikas. Flera bestämmelser i den tidens författ- ningar handlade därför om när det svenska medborgarskapet gick förlorat. Som ett exempel gällde att om en svensk man eller svensk ogift kvinna, efter uppnådd ålder , eller en änka, efter äkten- skapets upplösning, hade haft oavbruten hemvist utanför , gick det svenska medborgarskapet förlorat, om vistelsen inte hade föranletts 2I 18 § medborgarskapslagen finns dock ett krav på att den som anmälan avser inte får ha dömts till frihetsberövande påföljd under sin hemvist i . 3Wahlbäck och (1952). Lagen om svenskt medborgarskap med förklarande anmärk- ningar, s. 7. Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap av ett offentligt uppdrag för , eller att en skriftlig förklaring gjorts om att medborgarskapet inte skulle gå förlorat. En sådan förklaring skulle, för att fortsätta gälla, förnyas . På grund av de många bestämmelserna om när svenskt medborgarskap gick förlorat fanns också flera bestämmelser om hur det svenska med- borgarskapet kunde återvinnas. Enligt medborgarskapslag kunde den som förlorat sitt svenska medborgarskap automatiskt återvinna sitt medborgarskap genom att åter ta hemvist i . En annan situation som automatiskt ledde till förvärv av svenskt medborgarskap, och som utgjorde ett undantag från den annars grund- läggande principen om att medborgarskapsförvärv vilar på härstam- ningsprincipen, var när medborgarskap förvärvades vid så kallad increscens. Enligt 2 § medborgarskapslag blev nämligen en utländsk man eller ogift utländsk kvinna som var född i och oavbrutet haft sin hemvist i tills han eller hon blev , automatiskt svensk medborgare om denne inte avsade sig den rätten skriftligen. En person som fötts, vuxit upp och fått sin uppfostran här i landet och därför levt sig in i de svenska förhållandena ansågs därmed ha vuxit in i (increscens) det svenska samhället. Det ansågs att en sådan person till följd av increscens hade erhållit en ovillkorlig rätt att erhålla svenskt medborgarskap om personen så önskade.4 Således kunde två kategorier personer automatiskt förvärva svenskt medborgarskap enligt lag, dels de som varit svenska medborgare från födelsen, men som av vissa skäl förlorat det och flyttat tillbaka till , dels personer med utländskt medborgar- skap som var födda i landet och som levt hela sin barndom och upp- växt här tills de fyllde . För dem som varit svenska med- borgare, men inte hade varit det sedan födelsen och som efter att ha förlorat det svenska medborgarskapet ville återvinna det, fanns i stället möjligheten till återvinning genom skriftlig anmälan. Många regler fördes över till och utvecklades vidare med- borgarskapslag och senare till medborgarskapslag. Eftersom andra länder ansåg att deras medborgarskap inte hade gått förlorat genom automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap ledde den svenska ordningen om automatiska förvärv i stor utsträckning till dubbelt medborgarskap. På grund av detta ändrades därför denna ord- ning i och med införandet av medborgarskapslag, på så sätt att medborgarskap vid increscens och återvinning av medborgarskap 4Sundberg (1953). Förvärv och förlust av svenskt medborgarskap, s. 21. Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap fick giltighet först genom en skriftlig anmälan. Den nya bestämmel- sen gällande increscens gick ut på att en utlänning som fötts i och oavbrutet haft sin hemvist i förvärvade svenskt medbor- garskap om personen efter det att han fyllt , men innan han fyllt , hos den länsstyrelse i det län där han var kyrkobokförd, skrift- ligen anmält sin önskan om att bli svensk medborgare. I det fall per- sonen var statslös kunde en skriftlig anmälan göras redan när personen fyllt . När det gäller återvinning av svenskt medborgarskap krävdes, för- utom en skriftlig anmälan, att personen förvärvat sitt medborgar- skap i vid födelsen och oavbrutet haft sin hemvist i till och att han eller hon sedan åter haft hemvist i . För att en sådan person skulle kunna återvinna sitt svenska medborgarskap gällde vidare att han eller hon kunde styrka att det utländska medborgarskapet därigenom förlorades. Utöver denna bestämmelse om återvinning infördes även vissa andra bestämmelser om återvinning. En bestämmelse rörde återvinning av medborgarskap för medborgare i och genom anmälan och var ett resultat av ett nordiskt samarbete. Enligt bestämmelsen kunde åter- ske oberoende av hur det svenska medborgarskapet ursprung- ligen förvärvats. Återvinningen var inte heller kopplad till oavbruten hemvisttid eller viss längd på hemvisttid vid återkomsten, utan kunde aktualiseras om personen varit medborgare i ett annat nordiskt land och så snart personen åter flyttat till och gjorde en anmälan. Av ovan gjorda genomgång framgår att möjligheten till förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan uteslutande kom till använd- ning dels vid increscens, dels i fall av återvinning av svenskt medbor- garskap för någon som redan tidigare hade varit svensk medborgare. Syftet med kravet på skriftlig anmälan verkar främst ha varit att und- vika dubbelt medborgarskap. Andra länder accepterade inte automa- tiska förvärv av medborgarskap som skäl för förlust av medborgar- skap, vilket alltså riskerade att leda till dubbla medborgarskap vilket sågs som problematiskt i . Det framgår också att det i dessa fall av anmälan inte var fråga om någon diskretionär prövning utan bara om att bekräfta och dokumentera redan existerande faktum. Om villkoren för förvärv var uppfyllda blev den anmälande svensk med- borgare anmälan gavs in.5 Mot bakgrund av vid vilka 5Wahlbäck och (1952). Lagen om svenskt medborgarskap med förklarande anmärk- ningar, s. 25. Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap situationer anmälningsförfarandet tillämpades är det inte så konstigt att det i sådana ärenden inte fanns något krav motsvarande det krav på hederligt levnadssätt som ställdes och ställs upp för förvärv av medborgarskap genom naturalisation. Som en konsekvens av det nordiska samarbete som pågått allt- infördes emellertid i och med medborgar- skap också en möjlighet för medborgare i och att under vissa förutsättningar bli medborgare i efter en skriftlig anmälan i form av en ensidig förklaring. Motsvarande möjligheter för svenska medborgare att bli medborgare i respektive infördes där. Kriterierna för att bli svensk medborgare genom en sådan ensidig förklaring var att medborgarskapet i den fördrags- slutande staten skulle ha förvärvats på annat sätt än genom natura- lisation, att den nordiska medborgaren hade fyllt 21 men inte , att den nordiska medborgaren hade haft hemvist i och inte hade dömts till frihetsstraff . Den här typen av förvärv skiljer sig väsentligt från de tidigare redo- gjorda situationerna för när förvärv genom anmälan kunde göras och påminner mer till sin karaktär om en ansökan om naturalisation. Den nya möjligheten till förvärv av medborgarskap benämndes ”natura- lisation av nordiska medborgare genom anmälan”.6 Likheten med andra naturalisationsärenden kan möjligen förklara varför det vid denna typ av förvärv genom anmälan kopplades på ett villkor om anmälarens levnadssätt. Förklaringen till att valet föll på att förvärvet skulle kunna göras genom anmälan i form av en ensidig förklaring (utan skönsmässig prövning) i stället för efter ansökan om naturalisa- tion, kanske kan finnas i den dåvarande politiska situationen. Den nordiska överenskommelsen slöts nämligen strax efter andra världs- krigets slut, i en situation där både och hade varit ockuperade av Tyskland.7 I motsats till kravet på hederligt levnadssätt i naturalisationsärenden var det här inte fråga om en helhetsbedöm- ning av ett visst levnadssätt utan ett i lagtexten uttryckligen preciserat krav på att den nordiska medborgaren inte fick ha dömts till frihets- straff . Bestämmelsen om increscens ändrades på så sätt att det inte längre krävdes att personen var född i . 6Sundberg (1953). Förvärv och förlust av svenskt medborgarskap, s. 40–44. 7Wahlbäck och (1952). Lagen om svenskt medborgarskap med förklarande anmärk- ningar, s. 7 och (1953). Förvärv och förlust av svenskt medborgarskap, s. 21. Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap ändrades då till att en utlänning, som oavbrutet haft sitt hemvist i riket från det han fyllt och dessutom tidigare haft sitt hemvist här under sammanlagt , förvärvade svenskt medborgar- skap genom att, efter det han fyllt men innan han fyllt , skriftligen anmält sin önskan att bli svensk medborgare.8 Den som inte var medborgare i någon stat eller kunde styrka att han eller hon skulle förlora sitt utländska medborgarskap genom att förvärva svenskt medborgarskap, kunde göra en sådan anmälan redan då han eller hon fyllt , om han vid tiden för anmälan hade sitt hemvist i och dessutom tidigare haft sitt hemvist här under sam- manlagt . Med medborgarskapslag infördes de flesta av de nu gällande möjligheterna att förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan. Av betänkandet som låg till grund för propositionen till medborgarskapslag, SOU 1999:34, framgår att det tidigare gällande regelverket ansågs alltför bristfälligt i fråga om främst statslösa och ungdomars möjligheter att förvärva svenskt medborgarskap. Beträf- fande statslösa barn konstaterades bl.a. att en konsekvens av att tillämpade härstamningsprincipen var att barn som föddes i inte alltid förvärvade ett medborgarskap vid födelsen. Så- ledes blev t.ex. ett barn som föddes i statslöst om båda föräldrarna var statslösa. Detsamma gällde om två föräldrar – som visserligen hade medborgarskap men vars respektive land renodlat tillämpade territorialprincipen – fick barn i Sverige.9 I betänkandet angavs att statslöshet även kunde uppkomma när en av föräldrarna var svensk medborgare, nämligen i de fall då fadern var svensk med- borgare, men inte gift med barnets utländska mor. Barnet blev i dessa fall statslöst om modern var statslös, eller om lagstiftningen i hennes hemland inte gav barn rätt till medborgarskap efter modern.10 Det konstaterades också i betänkandet att barn i med enbart utländskt medborgarskap saknade möjligheter att förvärva 8Se 3 § lagen (1968:704) angående ändring i lagen (nr 382) om svenskt medbor- garskap. 9Territorialprincipen (Jus soli) är en princip för bestämmande av medborgarskap som utgår från att medborgarskap avgörs av det territorium på vilket ett barn är fött. 10SOU 1999:34 s. 235. Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap medborgarskap om inte deras föräldrar ansökte om medborgarskap för dem.11 Det betonades att fördelarna med att er- bjuda de nu aktuella barnen svenskt medborgarskap främst var att en sådan ordning helt allmänt skulle förbättra villkoren för det enskilda barnets integration i det svenska samhället. Det påpekades att barnen föds här i landet och i många fall också kommer att tillbringa hela sin uppväxt och resten av sitt liv här. Det uttalades att genom att underlätta villkoren för förvärv av svenskt medborgarskap skulle det visa att det svenska samhället räknar med att barnen hör hit och att de betraktas som fullt ut tillhöriga den svenska samhällsgemenskapen. Därmed skulle också förutsättningarna öka för att barnen under sin uppväxt skulle uppleva lojalitet och samhörighet med , något som ansågs vara av stor betydelse inte bara för de enskilda barnen utan även för samhället i stort.12 I den proposition som byggde på kommitténs förslag (prop. 1999/2000:147) föreslogs en ny lag om svenskt medborgarskap (medborgarskapslag) som innehöll flera regler om anmäl- ningsärenden. Där föreslogs bl.a. att ett barn med en svensk far alltid skulle förvärva svenskt medborgarskap vid födelsen om barnet föddes i . Men om ett barn med en svensk far föddes i utlandet före- slogs att barnet skulle kunna få svenskt medborgarskap genom anmä- lan. Bakgrunden var att enligt då gällande bestämmelser förvärvade ett barn svenskt medborgarskap vid födelsen om modern var svensk medborgare. Detta gällde oavsett om barnet hade fötts i eller i utlandet och oavsett om modern hade del i vårdnaden om barnet eller inte. Det ställdes inte heller något krav på att modern skulle vara gift med barnets far. Om endast fadern var svensk medborgare kräv- des att han var gift med barnets mor för att barnet vid födelsen skulle få faderns medborgarskap.13 Ett statslöst barn som föddes i skulle enligt förslaget kunna få svenskt medborgarskap genom anmälan om barnet hade perma- nent uppehållstillstånd i och hemvist här. Ett statslöst barn som kommit till under sin uppväxt skulle vidare enligt för- slaget kunna få svenskt medborgarskap genom anmälan om barnet hade permanent uppehållstillstånd i och hemvist här sedan minst tre år.14 När det gällde barn med utländskt medborgarskap 11Jfr a. SOU s. 255. SOU s. 262. 1999/2000:147 s. 26–30. 34–37. Anmälningsärenden – en förenklad typ av förvärv av medborgarskap föreslogs att de under samma förutsättningar skulle kunna få svenskt medborgarskap om barnet haft hemvist här . I enlighet med förslagen infördes ett antal nya möjligheter till för- värv av svenskt medborgarskap genom anmälan medbor- garskapslag. Enligt 5 § kunde ett barn, som hade fötts utomlands och som inte hade förvärvat svenskt medborgarskap enligt 1 eller 4 §, men vars far sedan barnets födelse var svensk medborgare, förvärva svenskt medborgarskap genom att fadern eller föräldern anmälde önskemål om det innan barnet hade fyllt . Den bestämmelsen upphävdes i samband med att det infördes en ny bestäm- melse i 2 § medborgarskapslagen som innebär att svenskt medbor- garskap alltid förs över från förälder till barn oavsett förälderns kön och andra omständigheter.15 infördes en övergångsbestäm- melse som innebär att bl.a. den upphävda 5 § ska fortsätta gälla för barn som fötts före (punkt 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till lagen [2014:481] om ändring i lagen [2001:82] om svenskt medborgarskap).