sou · H8B383d2 · 2021-01-01 00:00:00 — I detta arbete bör också ingå att pröva webbaserade inrapporteringsformulär så att utförarnas krav på inrapportering klargörs och underlättas. Så långt det är möjligt bör format samordnas mellan olika datavärdar.38 Ansvar för miljöövervakning och datavärdskap ska regleras i myndigheternas instruktioner Det finns en tydlig reglering om både ansvariga myndigheter och deras ansvar när det gäller uppföljning av miljökvalitetsmålen. När det gäller miljöövervakning saknas motsvarande struktur. Uppgifter som avser miljöövervakning anges endast i instruktionen för Natur- vårdsverket respektive Havs- och vattenmyndigheten. Ansvar för miljöövervakning behöver tydliggöras i berörda myn- digheters instruktioner. Det ansvaret bör dessutom i så stor utsträck- ning som möjligt samordnas med miljömålsansvaret så att samma myndighet som har ansvar för miljöövervakningen också har ansvar för samordning av uppföljning och utvärdering av berört miljökvali- tetsmål. Instruktionen kan också behöva ses över för andra myn- digheter som inte har uttryckligt ansvar för miljökvalitetsmålen men som har viktiga uppgifter inom miljöövervakningen. I översynen av myndigheternas instruktioner bör även ansvaret för den internatio- nella rapporteringen ingå.39 föreslog även att ett antal myn- digheter behöver få ett tydligt och/eller förändrat ansvar för data- värdskap i sin instruktion. I detta sammanhang kan nämnas att det i instruktion bör anges att myndigheten är nationell datavärd för hydrografiska, kemiska och marinbiologiska data från och . Av SLU:s förordning bör vidare framgå att univer- 38SOU 2019:22, s. 537. 39SOU 2019:22, s. 521 ff. sitetet är nationell datavärd för kemiska och biologiska data i sjöar och vattendrag (ej fisk) och Fiskdata i sjöar, vattendrag och kust.40 behöver det förutsättningsskapande arbetet vara cen- traliserat även fortsättningsvis. Det gäller t.ex. dataformat, stödtjäns- ter (stationsregister, begreppsdatabas) m.m. och Havs- och vattenmyndigheten behöver vägleda de andra myndig- heterna genom att använda sin domänexpertis i samverkan med DIGG:s övergripande expertis och uppdrag. och Havs- och vattenmyndigheten behöver fortsatt samla datavärdarna och underlätta samverkan med dem. Länsstyrelserna bör få anslag i stället för bidrag En av uppgifter inom miljöövervakningen är att betala ut inomstatliga bidrag till länsstyrelserna för miljöövervak- ning. beslutar i samråd med Havs- och vatten- myndigheten om fördelningen av bidrag till länsstyrelserna för den regionala miljöövervakningen. Finansieringen görs med lika stora belopp från och Havs- och vattenmyndighetens del av anslag 1:2 Miljöövervak- ning m.m. En del av bidragen är ett schablonbelopp per län, totalt . Den andra och mindre delen av bidragen avser projektledning av gemensamma regionala delprogram, samt särskilda bidrag till vissa länsstyrelser för det gemensamma regionala delprogrammet Typområden på jordbruksmark. Totalt uppgår de av och Havs- och vattenmyndigheten gemensamt finansierade bidragen till i genomsnitt –2020. Länsstyrelsernas miljöövervakning från anslaget 1:2 svarar för av den totala statliga finansieringen av miljöövervakningen. Bidragen till den regionala miljöövervakningen från anslaget 1:2 har varit oförändrade . Regional miljöövervakning och närlig- gande verksamheter finansieras från olika anslag utöver anslaget 1:2, vilket gör det svårt att överblicka den samlade finansieringen. Det finns ingen samlad ekonomisk uppföljning av hur länsstyrelserna an- vänder bidragen från anslaget 1:2. 40SOU 2019:22, s. 551. har granskat regeringens styrning av läns- styrelserna. En större direkt finansiering genom förvaltningsanslag eller dispositionsrätt på sakanslag skulle enligt ge läns- styrelserna bättre förutsättningar att utföra sina uppgifter på ett effektivt och långsiktigt sätt. Det skulle förbättra länsstyrelsernas planerings- möjligheter, göra medelstilldelningen mer överskådlig och underlätta styrning och uppföljning av länsstyrelsernas samlade verksamhet. Riks- revisionen rekommenderar därför att bör fortsätta arbeta aktivt för att minska andelen bidragsfinansiering. Finansieringen av länsstyrelsernas miljöövervakning behöver ren- odlas. Det som är inomstatliga bidrag för miljöövervakning mellan och länsstyrelserna bör i stället tilldelas re- spektive länsstyrelse i form av direkta anslagsposter inom anslaget 1:2 Miljöövervakning och miljömålsuppföljning.41 Datavärdarna bör finansieras inom ramanslag för respektive myndighet Ansvaret för datavärdskap bör som tidigare beskrivits anges i respek- tive myndighets instruktion. Ansvaret behöver kopplas till finansier- ingen och finansieringen av den verksamhet som bedrivs av datavär- darna borde därför belasta respektive myndighets ramanslag. Raman- slaget behöver också finansiera utgifter för användarråd för data- värdskapen. I regleringsbrev till respektive myndighet ska anges att ett visst belopp av myndighetens ramanslag bör användas till den verk- samhet som bedrivs inom datavärdskapet. Utvecklingsarbete och samordning av datavärdarnas arbete ska finansieras av anslaget 1:2. Utvecklingsarbetet kan avse utvecklingen av stödsystem så att det finns förutsättning för att kunna ta tillvara information i inrapporterade miljödata, säkerställa kvalitet och effek- tivisera hanteringen av data.42 41SOU 2019:22, s. 555. 42SOU 2019:22, s. 555 f. Havs- och vattenmyndigheten arbetar med att ta fram heltäckande kartor över den miljön i områden som täcker både territorial- vattnet och ekonomisk zon, och som längs kusten avgränsas av strand- linjen. Arbetet utförs inom projektet marin kartering43 och har som målsättning att vid projektets slut ha skapat en första version av heltäckande kartor över hela havsmiljö. Den lång- siktiga målbilden med arbetet är att ha sammanhängande, en- hetliga och jämförbara heltäckande kartor över havsmiljö som kan användas för en hållbar förvaltning av havet. Heltäckande, högupplösta underlag över arter, habitat och naturvärden är grundläggande inom flera verksamhetsområden på nationell och regional nivå: •Ökat och förbättrat marint områdesskydd med ett ekologiskt representativt, sammanhängande och funktionellt nätverk av skyd- dade områden •Fysisk planering, havsplanering •Övriga maritima frågor. Kartläggningen inom nationell marin kartering utgår från befintliga, tillgängliga data. Tillsammans med kompletterande punktdatainsam- ling av marinbiologi och maringeologi och information om den abio- tiska44 miljön, t.ex. djup och bottentyp, kan informationen användas för modellering av sannolik utbredning av arter och livsmiljöer. Utbredningskartornas kvalitet avgörs av kvaliteten och upplös- ningen på den information modellen baseras på. 43Kartering är olika metoder för insamling av data som ska ligga till grund för framställning av kartor. 44Abiotiska faktorer (motsats biotiska faktorer) är icke-levande faktorer som påverkar naturen. med marinbiologiska data och ju bättre upplösning och tillförlit- lighet i de abiotiska underlagen, desto bättre stämmer kartorna med verkligheten. Därför är det viktigt att parallellt med modellering på befintlig information, arbeta med att förbättra även de fysiska under- lagen för att i en långsiktig iterativ process ständigt förbättra model- lerna när bättre data finns tillgänglig. Karteringsarbetet delas upp i olika uppdrag som avgränsas till ett havsplaneområde enligt 2 § havsplaneringsförordningen45 eller län för en grov och översiktlig respektive högupplöst och detaljerad kart- läggning. Även utsjöbankar eller andra intressanta områden i utsjön prioriteras inom projektet.46 Länsstyrelserna ansvarar för att ta fram kunskap om arter och livsmiljöer innan områdesskydd beslutas. Detta är också en stor del av den karteringen. Bilden nedan visar hur långt den nationella karteringen har kommit och vad som återstår. Se vidare i avsnittet nedan om Havs- och vattenmyndigheten när det gäller projektet marin kar- tering. 46www.havochvatten.se, Nationell marin karting, . Figur 22.1 Status för nationell marin kartering Källa: Havs- och vattenmyndighetens webb . Inspire-direktivet47 syftar till att standardisera hur geografisk infor- mation utformas och görs tillgänglig i EU. Inspire står för Infra- structure for Spatial Information in Europe vilket är synonymt med spatial data infrastructure, förkortat SDI, vilket på svenska benämns: infrastruktur för geodata. Ett av skälen till initiativet var att möjliggöra gränsöverskridande analyser. En stor del av den information som används inom miljö- området är av geografisk karaktär och kan hanteras i ett geografiskt informationssystem (GIS). Inspire-direktivet specificerar riktlinjer för att beskriva rumsliga datamängder med metadata, utforma data- mängdernas attribut på ett gemensamt sätt, och publicera data- mängderna som nättjänster som kan nås via internet. Inspire innehåller bestämmelser om att inrätta en infrastruktur för geodata i genom att: •identifiera relevanta geodata, •beskriva dessa i metadata, •utveckla sök-, visnings- och nedladdningstjänster samt •harmonisera data så att de går att kombinera. Infrastrukturen gör det möjligt att dela geodata mellan organisationer inom den offentliga sektorn och underlätta allmänhetens tillgång till geodata i hela . Direktivet trädde i kraft . I finns en lag (SFS 2010:1767) och en förordning (SFS 2010:1770) för geografisk miljöinformation. I förordningen pekas informations- ansvariga myndigheter ut för de olika teman som ingår i direktivet. Ansvaret över datadelning delas tematiskt enligt de tema som defi- nieras inom Inspire.48 47Europaparlamentets och rådets direktiv /2/EG av om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska gemenskapen (Inspire). 48www.geodata.se/styrande/inspire/, . 22.2.2Geografisk information inklusive djupdata Sjömätning, hydrografi,49 innebär en uppmätning av havsbottnens topografi, alltså terrängens fysiska form och höjdskillnader. Sjömät- ning utförs för sjöfartens, fiskets, miljöns, friluftslivets och samhäl- lets räkning. utför sjömätningen för att det ska finnas information med korrekta djup och bottenbeskaffenheter för de svenska farlederna. Sjömätningarna i svenska vatten lagras i en djup- databas på . Där finns moderna mätningar gjorda med laser och multibeam som ger väldigt stor detaljrikedom, men även mätningar med handlod . Det primära syftet med djupdata är att producera sjökort. Djup- data används därför av främst för att ta fram djupkurvor och siffror till sjökort. Vidare används djupdata t.ex. för att be- stämma lämpliga positioner vid placering av farledsutmärkning. Mät- ningarna är mycket detaljerade och gör att informationen även kan användas för många andra syften såsom analyser vid farledsprojek- teringar samt i miljöförbättrande arbete. Användningsområdena för djupdata har dock utvecklats avsevärt till att omfatta anläggning av verksamheter som t.ex. vindkraft, rör- dragningar, bottentrålning efter fisk, men även som ett mycket vik- tigt underlag för statlig och verksamhet såsom skydd och förvaltning, inklusive kust och havsplanering. Högupplöst djupdata kan användas vid t.ex. miljöanalyser, habi- tatmodellering, etablering vid offshoreanläggningar och vindkrafts- parker. Djupdata, kombinerad med andra informationsmängder, behövs vid planeringsarbete och som underlag vid kabel- och rördrag- ningar med mera.50 Djupdata kan jämföras med topografiska data på land, alltså sådant som ligger till grund för att ta fram kartor över olika geografiska om- 49Hydrografi är en gren av den fysiska geografin som studerar den fysiska karaktäristiken av vatten och angränsande landområden. Ordet kan avse all form av mätning och kartläggning av vattenområden, och då kan oceanografi och limnologi ses som undergrupper av denna. I mer specifik betydelse avses sjömätning, dvs. sådan kartläggning och beskrivning av farbart vatten, som är en förutsättning för navigering till sjöss. Storskalig hydrografi bedrivs av nationella och internationella organisationer, som utger sjökort och annat deskriptivt material för navigering. Till hydrografin hör även studiet av tidvatten, havsströmmar, vågor, havsdjup, samt kart- läggning av rev, klippor och fiskstim som kan påverka sjöfarten. Till skillnad från oceanografin behandlar hydrografin strand- och hamnområden, samt andra centrala platser för sjöfart, som var fyrar finns och andra vägmärken som underlättar navigering. En angränsande vetenskap är batymetrin, som kartlägger och beskriver havsdjupens topografi. Tillgång till djupdata är grundläggande för att kunna arbeta effektivt med planering, skydd och förvaltning av kust- och havsmiljö. Sjömätning regleras i 3–5 §§ lagen om skydd för geografisk informa- tion.51 Försvarsmakten, och geologiska under- sökning (SGU) får utföra sjömätning enligt 3 § lagen om skydd för geografisk information. Sjömätning får enligt 3 § inte utföras inom Sveriges sjöterritorium, med undantag av insjöar, vattendrag och kanaler. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får dock i enskilda fall besluta om tillstånd. Tillstånd ska ges om sjömätningen inte kan antas medföra skada för totalförsvaret. Beslutet om tillstånd får innehålla villkor om att den geografiska informationen endast får användas för ett visst ända- mål eller efter iakttagande av särskilda säkerhetsåtgärder. Det behövs inte tillstånd för ringa sjömätning, eller sjömätning som utförs i en allmän hamn av den som ansvarar för hamnen. Reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om undantag från kravet på tillstånd. Undantagen från kravet på sjömätningstillstånd gäller inte när det råder höjd beredskap eller som regeringen beslutar med hänsyn till försvarsberedskap. Ett beslut om sjömät- ningstillstånd får upphävas eller ändras när det råder höjd beredskap eller som regeringen beslutar med hänsyn till försvarsberedskap. Enligt 9 § lagen om skydd för geografisk information är det för- bjudet att sprida en sammanställning av geografisk information om förhållanden i ett visst vattenområde eller en viss sträcka av ett vatten- område som avser Sveriges sjöterritorium, med undantag av insjöar, vattendrag och kanaler. 51Lagen (2016:319) om skydd för geografisk information. Tillstånd ska ges om spridningen inte kan antas medföra skada för totalförsvaret. Beslutet om tillstånd får innehålla villkor om att den geografiska informationen endast får användas för ett visst ändamål eller efter iakttagande av särskilda säkerhetsåtgärder. Efter medgi- vande från den som söker tillstånd får retuscheringsåtgärder i sam- manställningen göras av regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer, om det behövs för att kunna meddela ett tillstånd. I förarbetena till lagen om skydd för geografisk information anförde regeringen att lagens syfte, liksom tidigare reglering på området, ska vara att skydda sådana uppgifter av betydelse för totalförsvaret som omfattas av försvarssekretess. Enligt regeringsformen har var och en rätt till ett antal grundläg- gande fri- och rättigheter, bl.a. yttrandefrihet och informationsfrihet. Dessa friheter får bara inskränkas genom lag och för att tillgodose särskilda i regeringsformen uppräknade ändamål, som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Ett sådant är rikets säkerhet men även allmän ordning och säkerhet och förebyggandet och beivrandet av brott finns med i uppräkningen. När det gäller spridning och fram- ställning av geografisk information ges i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) (6 kap. 1 och 2 §§ TF och 3 kap. 12 § YGL) möjlighet att inskränka spridning och framställ- ning av kartor, ritningar eller bilder över eller del av , men endast om dessa innehåller upplysning av betydelse för rikets försvar. Det är enligt dessa grundlagar alltså inte möjligt att begränsa spridningen eller fram-ställning av kartor eller bilder över med hänvisning till annat än rikets försvar. För att kunna skydda försvarskänslig geografisk information krävs därtill att uppgifter som redan är framtagna omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen (OSL) eftersom uppgifterna annars kan begäras ut som allmänna handlingar. Lagen måste därför utgå från vad som skyddas av OSL.52 2015/16:63, s. 19–20. Det finns alltså ett generellt förbud att utan tillstånd utföra sjömät- ning på andra ställen inom Sveriges sjöterritorium än i insjöar, vatten- drag, kanaler samt i allmänna hamnar. används dock teknik i form av GPS kombinerad med datateknik, ekolod och radar som innebär ökade möjligheter att på ett enkelt sätt samla in djupinfor- mation utan omfattande kostnader. Många navigationssystem som används både yrkesmässigt och av privatpersoner sparar positioner- ingen och då även djupinformation och annan känslig information. Regleringen innebär således att en omfattande del av privatpersoners navigering för privat bruk omfattas av lagens tillämpningsområde eftersom i princip all bestående registrering av positionsbestämning kräver tillstånd. T.ex. navigering för privat bruk undantas i och för sig eftersom det anses vara ringa sjömätning.53 Med tillgänglig teknik är det dock enkelt att från en fritidsbåt skicka data vidare till en moln- baserad lagringstjänst där informationen kan sammanställas och be- arbetas utan att svenska myndigheter känner till vem som får tillgång till den. Det finns skäl att anta att reglerna om tillståndskrav för sjömät- ning i stor utsträckning inte följs vilket försvårar möjligheten att upprätthålla förbudet mot sjömätning. är behovet av att sjömäta stort. Vid sidan av privata båt- ägare finns det myndigheter, kommuner och företag som behöver utföra sjömätning i sin verksamhet. Havsmiljöfrågor har blivit ett motstridigt intresse till behovet av att från försvarssynpunkt ha ett vittgående skydd av djupinforma- tion. Som exempel kan nämnas behovet att kommunicera förekomst och utveckling av karakteristiska och skyddsvärda arter och habitat och definiera de naturtyperna för att kunna skydda och för- valta de områdena. Etappmålet för biologisk mångfald och ekosystemtjänster54 med målår 2020 innebär att det formella skyddet för områden kommer att behöva öka och de ekologiska sambanden behöva stärkas. Djupdata behövs också för utvecklingen av de maritima näringarna.55 anförde i sitt slutbetänkande, att sekretess för detaljerad information om djup- och bottenbeskaffenhet länge 2015/16:63, s. 29. 54Regeringsbeslut , dnr M2014/593/Nm. 2015/16:63, s. 21–22. har uppfattats som ett stort problem av myndigheter och forskare som arbetar med havsmiljöfrågor eftersom informationen ligger till grund för mycket av den kunskapsuppbyggnad, modellering och planering av havsmiljön som en hållbar förvaltning av haven kräver. Som exempel kan nämnas underlag för att identifiera skyddsvärda biotoper, reservat och etablering av vindkraftverk. En förut- sättning för detta är god tillgänglighet till detaljerad information om bottentopografi och bottenbeskaffenhet. Dels är tillståndsprocessen tidskrävande, dels finns det andra typer av hot mot samhället än det militära, såsom ett förändrat klimat och olika miljöproblem.56 Genomförandet av havsmiljödirektivet har också ökat behovet av djupdata. Havsmiljödirektivet ställer krav på miljöövervakning för att säkerställa att god miljöstatus i haven kan nås. För att uppfylla direktivets krav måste miljöövervakning utökas för bättre kunskaper om de livsmiljöerna. har ett antal interna- åtaganden om genomförandet av hållbar förvaltning av svenska havsområden. För att ska kunna uppfylla dessa åtaganden för- utsätts, enligt Havs- och vattenmyndigheten, att sjögeografisk infor- mation finns och är tillgänglig.57 I enlighet med rådets förordning (EG) nr 199/2008 av den 25 feb- ruari 2008 om upprättande av en gemenskapsram för insamling, förvaltning och utnyttjande av uppgifter inom fiskerisektorn och till stöd för vetenskapliga utlåtanden om den gemensamma fiskeripoliti- ken samlas biologiska data som bl.a. omfattar bottentrålundersök- ningar och oceanografisk provtagning. Dessa data används sedan för att uppskatta fiskbeståndens storlek och sammansättning, vilket i sin tur ligger till grund för beslut om fiskekvoter. Det är inte bara myndigheter som har behov av djupdata i sin verksamhet utan efterfrågan från andra aktörer av sådan information har ökat. Detta har lett till uppkomsten av privata elektroniska sam- manställningar av djupinformation som bygger på att användaren delar med sig av sin djupinformation och får tillgång till andras djup- information.58 56SOU 2008:48, En utvecklad havsmiljöförvaltning, slutbetänkande av s. 319 f. 2015/16:63, s. 22. 2015/16:63, s. 22–23. Försvarsmaktens ståndpunkt är att djupinformationen trots ovan an- givna problem alltjämt är skyddsvärd och skälen för det är bl.a. följande. När det gäller internationella åtaganden och genomföran- det av havsmiljödirektivet betonas att försvars- och säkerhetspolitiken ligger i en egen pelare inom EU och ingår därför inte i det överstat- liga samarbetet. skyldighet att genomföra havsmiljödirektivet är därmed inte avgörande för försvars- och säkerhetsmässiga natio- nella ställningstaganden. Betydande delar av den svenska kusten har en unik geografi i form av skärgårdar med stora djup och avsevärda bottentopografiska varia- tioner samt områden med stora mängder grund. Detta har historiskt utnyttjats som en naturlig del i försvaret av landet och som bas- områden för egna stridskrafter. Dessa geografiska förhållanden fyller även en viktig funktion för det militära försvaret. hot- bilder med lägre risk för väpnade angrepp kan inte vara grund för bedömningen av vilket skydd som behövs för djupinformation. Djup- information som lämnas ut kan inte återtas om hotbilden mot skulle förändras. Detta, tillsammans med informationens mycket långa varaktighet samt de strategiska, operativa och taktiska fördelar högupplöst djupinformation kan ge innebär att djupinfor- mationen inom vissa geografiska områden även fortsättningsvis är skyddsvärd. Ett frisläppande av all djupinformation över det svenska sjöterri- kan enligt Försvarsmakten få stora operativa och taktiska nega- tiva konsekvenser. Det informationsöverläge som Försvarsmakten har skulle urholkas och försvinna helt. Detta skulle på kort sikt bl.a. medföra att Försvarsmaktens uppgift att hävda den terri- toriella integriteten mot framför allt främmande undervattensverk- samhet försvåras avsevärt. På kan förmågan att försvara mot väpnat angrepp begränsas. Efter händelserna med främmande undervattens- verksamhet i svenska farvatten har Försvarsmakten konstaterat att det faktum att främmande makt kränker Sveriges sjöterritorium pekar på ett starkt skyddsbehov av sjögeografisk information vars tillgäng- liggörande kan antas medföra skada för totalförsvaret. Tillstånd till sjömätning är centralt för skyddet av sådan sjögeografisk information. Försvarsmakten har identifierat två generella områden inom vilka den högupplösta djupinformationen enligt myndigheten inte kan skyddas och därför kan släppas fri inom ramen för ett tillstånds- förfarande. Det första området är de allmänna farleder som finns angivna i tillkännagivande (SJÖFS 2013:4) av regis- ter över allmänna farleder och allmänna hamnar, eftersom det inom farlederna är mycket svårt att upptäcka och förhindra dold insamling av djupinformation. Det andra området är djupintervallet 0–, inom vilket det är möjligt att med hjälp av öppen information, exempelvis kommersiellt tillgänglig satellitinformation, analysera fram djupinformation. Därutöver har Försvarsmakten kunnat identifiera ett antal om- råden där högupplöst djupinformation efter begäran kan släppas fri. Totalt sett rör det sig om högupplöst djupinformation inom ungefär halva det svenska sjöterritoriet som inom ramen för ett tillståndsför- farande kan släppas fri enligt Försvarsmakten.59