sou · H9B369 · 2021-08-20 00:00:00 — En annan beskrivning av en situation då den försäkrade faller mellan stolarna är då individen inte får tillräckligt stöd för att återfå arbetsförmåga, eller på annat sätt kunna avsluta sin sjukskrivning. Det kan till exempel inträffa när en försäkrad får ersättning från men inte får det stöd från annat håll som behövs för att kunna återfå arbetsförmåga, exempelvis samordnad rehabilitering. Inom sjukersättningens om- råde får dock uttrycket i första hand anses handla om de fall där den försäkrade efter en ansökan om sjukersättning får ett avslagsbeslut med motiveringen att han eller hon bedöms ha arbetsförmåga i ett förvärvsarbete, men i praktiken inte kan få ett sådant arbete och därmed inte heller försörja sig utifrån den arbetsförmåga som bedöms finnas kvar. I direktiven återges slutsatserna i en skrivelse från till regeringen från november 2017.63 Enligt direktiven anges särskilt att utredningen också ska beakta denna skrivelse vid genomförandet av uppdraget. har i denna påpekat en rad svårig- heter vid tillämpningen av arbetsmarknadsbegreppet vid bedöm- ningen av rätt till sjukersättning. Huvudsyftet med skrivelsen är enligt att få till stånd en rimligare bedömning av rätten till sjukersättning än vad som är möjligt . uttrycker således att den tillämpning som sker utifrån 63Försäkringskassan (2017), Skrivelse till regeringen. Rätten till sjukersättning – problemanalys gällande regelverk får orimliga konsekvenser och att dagens regler slår orimligt hårt mot individer med mycket begränsade möjligheter att försörja sig på arbetsmarknaden. Det arbete som arbetsförmågan bedöms emot ska enligt förslag i skrivelsen rent faktiskt finnas på normal eller skyddad arbetsmarknad eller gå att ordna inom en rimlig framtid även om det inte finns tillgängligt vid bedömningen. Arbetsförmedlingen har i detta sammanhang till utredningen fram- fört att det kan vara missvisande att, som framför i sin skrivelse, säga att det finns en ”skyddad arbetsmarknad”. Utifrån Arbetsförmedlingens perspektiv finns endast en arbetsmarknad. På denna kan en arbetsgivare genom olika bidrag få kompensation för att det aktuella arbetet anpassas efter den enskilda individens behov utifrån en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Skyddade arbeten anordnas av genom avtal med andra före- tag på arbetsmarknaden som har behov av arbetskraft antingen för att tillhandahålla tjänster eller i sin produktion. Också kommuner kan skapa arbetstillfällen för att lösa behov inom den kommunala verksamheten genom offentligt skyddat arbete, OSA. Dessa typer av bidrag till arbetsgivare regleras i förordningen 2017:462. Bidraget till regleras i förordningen 2018:1528. I skrivelsen konstaterar vidare att dagens regel- verk resulterar bl.a. i att individer blir fast i långa sjukskrivningar.64 Det beror enligt bland annat på att arbetsmark- nadsbegreppet definieras på olika sätt i sjukpenningreglerna och reglerna för sjukersättning. Rätten till sjukpenning bedöms mot ett snävare arbetsmarknadsbegrepp efter dag 180 (för arbetslösa fr.om. dag 1) i rehabiliteringskedjan än det som gäller för prövningen av rätten till sjukersättning. Bedömningen av rätten till sjukpenning görs mot ett arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden eller mot ett annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäk- rade. Bedömningen av rätten till sjukersättning görs mot ett arbete som inte behöver vara tillgängligt för den försäkrade. Dessutom med- för tillämpningen av dagens regler att de slår orimligt hårt i vissa fall i och med att det aldrig är tillåtet att ta hänsyn till individuella för- hållanden när rätten till sjukersättning bedöms. För att åstadkomma att bedömningen av arbetsförmågan görs mot ett mera konkret arbetsmarknadsbegrepp i stället för som 64Försäkringskassan (2017). Rätten till sjukersättning – problemanalys mot ett teoretiskt begrepp gör gällande att begrep- pet behöver ändras till samma begrepp som gäller för sjukpenning, och att myndigheten vid bedömningen av arbetsförmågan alltså ska beakta den försäkrades förmåga att förvärvsarbeta i ett ”normalt före- kommande eller i ett annat för personen lämpligt tillgängligt arbete där hänsyn kan tas till aktivitetsbegränsningen”. Vidare föreslår För- säkringskassan att myndigheten, om det finns särskilda skäl och på den försäkrades begäran, från och med den tidpunkt då ålderspen- sion tidigast kan beviljas, ska få beakta individuella omständigheter vid bedömningen av arbetsförmågan. Den regel som gällde före , om möjligheten att ta hänsyn till särskilda skäl, var inte begränsad till viss ålder. Tillämpningen blev därför glidande och kom att gälla även andra än dem den var avsedd för. För att förhindra en liknande utveckling föreslås att det sätts en tydlig åldersgräns. Förslaget innebär således att det arbetsmarknadsbegrepp som gällde innan lagändringen återinförs. Det innebär dock inte en återgång till de förhållanden som rådde före lagändringen den 1juli 2008 då många beviljades förtidspension/sjukersättning då till- lämpningen inte kommer kunna bli som den var då. Anledningen är att det krävs att arbetsförmågan är stadig- varande nedsatt för att någon ska kunna beviljas sjukersättning, ett krav som inte fanns tidigare då det räckte med att arbetsförmågan var nedsatt . Dessutom gäller att rehabiliteringsmöjlig- heterna ska bedömas vara uttömda. Lämpliga medicinska eller arbets- livsinriktade åtgärder ska vara prövade eller bedömas inte kunna påverka arbetsförmågan. Inte heller det kravet fanns . Förslaget innebär också att den som uppfyllt kravet på att en ned- sättning av arbetsförmågan är stadigvarande och att rehabiliterings- möjligheterna är uttömda men ändå får ett avslagsbeslut ska få information om att det kommer att gå att ordna en anställning med lönebidrag eller ett skyddat arbete inom rimlig tid. För att kunna moti- vera ett avslag på den grunden krävs att gjort en kontroll med Arbetsförmedlingen om dessa arbetens tillgänglighet. Blir beskedet att aktivitetsbegränsningen gör att det inte är möjligt att inom en rimlig framtid ordna ett lämpligt arbete till den försäk- rade bör sjukersättning beviljas eftersom den försäkrade inte har möjlighet att förvärvsarbeta. Förslaget medför således att Försäk- Rätten till sjukersättning – problemanalys ringskassan i ökad utsträckning måste samarbeta med Arbetsför- medlingen.65 förslag i skrivelsen har här redogjorts för i kort- het, men kommer också att behandlas mer utförligt i senare avsnitt om äldre försäkrade samt i utredningens överväganden och förslag. Problembilden som målas upp av såväl som Riks- revisionen och som omnämns i tidigare utredningar har i stor utsträck- ning sin grund i de olika arbetsmarknadsbegrepp som finns i sjuk- försäkringen, och att dessa begrepp skiljer sig åt mellan sjuk- och aktivitetsersättningen å ena sidan och sjukpenningen å andra sidan. Enligt utgör de olika arbetsmarknadsbegreppen huvudproblemet med dagens sjukersättning. Anledningen till att så få nybeviljas sjukersättning är enligt bedömning framför allt detta vida arbetsmark- nadsbegrepp. Arbetsförmågan ska enligt gällande regler bedömas mot ett förvärvsarbete på arbetsmarknaden. I begreppet ingår anpassade arbeten, lönebidrag för utveckling i anställning och lönebidrag för trygghet i anställning.66 Om den försäkrade bedöms ha arbetsförmåga i ett sådant arbete finns inte rätt till sjukersättning. Någon prövning av om det rent fak- tiskt existerar ett sådant arbete vid beslutstillfället eller kan ordnas görs inte och behöver inte göras enligt domstolspraxis. Bedömningen görs mot ett tänkt arbete som är specialanpassat till individen och som man anser borde finnas, dvs. mot ett teoretiskt begrepp vars förankring i verkligheten inte kontrolleras. Som utredningen har redogjort för i avsnitt 7.2 kvarstår med nu- varande regelverk allt fler individer i långvariga sjukskrivningar (se också för statistik i denna del avsnitt 7.1). Detta sker trots att den enskildes nedsättning av arbetsförmågan i normalt förekommande arbeten kan vara stadigvarande och rehabiliteringsmöjligheterna ut- tömda. anför i skrivelsen att risken med nuvar- 65Se närmare avsnitt 7.6 om samarbetet mellan de båda myndigheterna inför beslut om sjukersättning. Vissa insatser, såsom särskilt nystartsjobb, som räknas upp i Försäkrings- kassans skrivelse 2017 finns . Rätten till sjukersättning – problemanalys ande regler är stor att försäkrade låses in i långvarig sjukskrivning med sjukpenning i stället för att få sjukersättning eftersom rätten till sjukpenning efter dag 180 bedöms mot ett arbete på den normala arbetsmarknaden eller ett lämpligt tillgängligt arbete. Detta arbets- marknadsbegrepp är mera konkret och verklighetsförankrat än be- greppet förvärvsarbete på arbetsmarknaden eftersom det finns ett krav på att ett sådant lämpligt arbete finns tillgängligt för att sjuk- penning ska kunna nekas. Sjukpenning betalas i avvaktan på att detta lämpliga arbete blir tillgängligt. Även utredningen trygg sjukförsäkring med människan i cen- trum har berört frågorna.67 Bland annat anför den utredningen att de delar den bedömning som gjort i ovannämnda skrivelse.68 De drar även slutsatsen att en huvudorsak till att dessa längre fall ökat förmodligen har varit de stränga rekvisiten för att få sjukersättning. Problemet här synes bero på de skilda arbetsmark- nadsbegreppen i regelverket för sjuk- och aktivitetsersättning respek- tive sjukpenning.69 I ett delbetänkande redovisades utredningens uppfattning att systemet förutsätter att en del personer lämnar sjuk- penningen för sjukersättning.70 Om regelverket för rätt till sjuk- ersättning är för restriktivt konstruerat och/eller tillämpas för restrik- tivt kommer vissa personer fortsätta att ha sjukpenning trots att de borde ha sjukersättning. Det minskar utrymmet för även mindre förändringar av bestämmelser för sjukpenning.71 Begreppet förvärvsarbete i lagstiftningen Enligt gällande regelverk för såväl sjukersättning som aktivitetsersätt- ning ska den försäkrades arbetsförmåga bedömas i förhållande till för- värvsarbete på arbetsmarknaden. Bedömningen ska enligt förarbetena ske mot ”hela arbetsmarknaden”.72 Som redogjorts för i avsnitt 5.2.1 ingår i detta begrepp förutom ”normalt förekommande arbeten” även anpassade arbeten, subventionerade arbeten, arbeten som anpassas till individens förutsättningar och stöds genom olika former av löne- bidrag samt skyddat arbete hos eller offentliga arbets- 68SOU 2020:6, s. 201. 69SOU 2020:6 s. 91. 71SOU 2019:2, s. 31. 2007/08:136, s. 103. Rätten till sjukersättning – problemanalys Med begreppet ”anpassade arbeten” avser utredningen dels sådana anpassningar som görs i ett arbete och en arbetssituation inom ramen för arbetsgivarnas ansvar enligt arbetsmiljölagen, dels arbeten som anpassas och subventioneras genom att arbetsgivaren får någon form av bidrag eller enligt förordningen 2017:462. Båda dessa typer av anpassningar ingår i begreppet förvärvsarbete. Vad gäller anpassningar inom ramen för arbetsgivarens ansvar går också här en tydlig skiljelinje mellan bedömningen av rätt till sjukpenning, där enligt rättspraxis73 ingen eller maximalt ringa anpassningar ska förekomma, och sjukersättning, där inga sådana begränsningar av anpassningar finns. Arbetsmarknadsbegreppet vid bedömning av rätt till sjuk- eller aktivitetsersättning är således vidare än vid prövning av rätten till sjukpenning, där den försäkrades arbetsförmåga ska jämföras mot sådant arbete som är ”normalt förekommande” på arbetsmarknaden. Begreppet subventionerade arbeten är brett och representerar även andra anställningsstöd och nystartsjobb som kan beviljas vid anställ- ningar utan att det har någon koppling till om den aktuella personen som ska anställas har en funktionsnedsättning och nedsatt arbets- förmåga eller ej. Arbetsmarknadsbegreppet ”normalt förekommande arbete” har preciserats och klargjorts i rättsfallen RÅ 2008 ref. 15 och HFD 2018 ref. 51 I och II (se avsnitt 5.2.4). I korthet kan begreppet beskrivas som vanliga arbeten på arbetsmarknaden som den försäkrade trots sin sjukdom kan utföra med ringa eller inga krav på anpassning av arbetet med hänsyn till dennes medicinska besvär. Vidare ska bedöm- ningen vara verklighetsförankrad och ta hänsyn till förhållandena på arbetsmarknaden, men bedömningen av arbetsförmågan behöver inte ske mot konkreta tillgängliga arbeten. Den försäkrade ska bedömas kunna tillgodose alla de krav som ett arbete på den öppna arbetsmark- naden ställer, såsom arbetsprestationer och arbetstakt. Det begrepp – förvärvsarbete – som är aktuellt vid bedömningen av rätt till sjukersättning eller aktivitetsersättning är emellertid vidare än normalt förekommande arbeten. Vad gäller detta begrepp har rätts- fallet HFD 2019 ref. 48 (se avsnitt 5.2.2) bidragit med en rad viktiga förtydliganden när det gäller hur begreppet ska tolkas.74 Frågan i 73HFD 2018 ref. 51 och RÅ 2008 ref. 15. 74För analys av rättsfallet, se även bl.a. rättsfallskommentar av professor i Förvaltningsrättslig tidskrift nr 1 2020. Rätten till sjukersättning – problemanalys målet var hur det ska avgöras om en försäkrad har en sådan arbets- förmåga att han eller hon kan försörja sig genom förvärvsarbete på arbetsmarknaden. I domen slog fast att även om det som kan betraktas som arbetsmarknaden inom sjuk- ersättningen är mer omfattande än för exempelvis bedömning av rätt till sjukpenning, eftersom både anpassade och subventionerade anställ- ningar ingår, måste det avse ett förvärvsarbete som någon är beredd att betala för. Trots att prövningen inte behöver göras i relation till ett konkret arbete ska den vara verklighetsförankrad och baseras på en realistisk bedömning. För såväl sjukersättning som aktivitetsersätt- ning innebär det att den försäkrade åtminstone måste ha en basal produktivitetsförmåga som har ett ekonomiskt värde för en arbets- givare. Det ska således inte vara fråga om daglig sysselsättning eller liknande. Domen innebär en tydligare definition och avgränsning av arbetsmarknaden vid bedömningen av rätt till sjuk- och aktivitets- ersättning. Det kan exempelvis inte längre anses helt korrekt att tala om att bedömningen ska ske mot ”hela arbetsmarknaden” som varit vanligt förekommande tidigare då detta antyder ett vidare arbets- marknadsbegrepp än det som ska beaktas. normering utifrån domen framgår av Doms- nytt 2019:27. Myndigheten anger i sin kommentar till domen att utgångspunkterna för bedömning av arbetsförmåga är densamma oav- sett om bedömningen gäller rätten till sjukpenning, sjukersättning eller aktivitetsersättning. anger vidare att HFD även i den här domen tar upp vad som menas med att bedömningen ska vara verklighetsförankrad, vilket även innebär bl.a. att Försäk- ringskassan ska beakta eventuella bedömningar av personens arbets- förmåga som har gjorts av Arbetsförmedlingen. Detta innebär att Arbetsförmedlingens utredning kan vara vägledande, men den behöver enligt inte vara avgörande för myndighetens be- dömning av arbetsförmågan. Valet av begrepp, fortsätter Försäkrings- kassan, det vill säga förvärvsarbeten på arbetsmarknaden eller för- värvsarbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, syftar till att avgränsa mot hur stor del av arbetsmarknaden som be- dömningen av arbetsförmågan ska göras. Det har inte någon egentlig betydelse för hur bedömningen i övrigt ska gå till. Hänsyn till för- hållandena på arbetsmarknaden i stort och att bedömningen ska an- passas efter hur arbetsmarknaden förändras innebär enligt Försäkrings- kassan en bedömning av hur arbetsmarknaden ser ut, vilka arbeten Rätten till sjukersättning – problemanalys som finns och vilka möjligheter en arbetsgivare har att anpassa arbeten. Detta är alltså inte statiskt, utan förändras . Vilka anpassningar som kan anses rimliga för en arbetsgivare kan också förändras . Trots de klargöranden som gjorts av återstår en rad svårigheter vid tillämpning av arbetsmarknadsbegrep- pet. utredningar och rapporter från bl.a. ISF, och slår fast att det är stora skillnader mellan hur regelverket tillämpas och de försäkrades faktiska möjligheter att efter ett avslag om sjukersättning få och kunna försörja sig i ett förvärvs- arbete. Dessa rapporter hänför sig dock till tid före avgörandet från HFD. har i sina styrande och stödjande dokument för- tydligat att bedömningen kan göras mot alla arbeten, utan bara mot sådana arbeten som kan anses falla under begreppet ”för- värvsarbete på arbetsmarknaden” och vad detta begrepp innebär utifrån rättsfallet.75 har vidare i kontakter med utredningen angett att det inte ännu är möjligt att uppskatta ifall fler kommer kunna beviljas sjuk- och aktivitetsersättning utifrån rättsfallet. gäller att när bedömer hur nedsatt arbetsförmågan är ska myndigheten beakta den försäkrades förmåga att försörja sig själv genom förvärvsarbete på arbetsmark- naden.76 För bedömningen av rätt till sjukersättning – till skillnad från den vid sjukpenning – blir den försäkrades förmåga att faktiskt kunna försörja sig själv genom ett förvärvsarbete kanske ännu vik- tigare. har i den ovan nämnda skrivelsen angett att begreppet är problematiskt. föreslår i skrivelsen att begreppet ”försörja sig själv genom arbete” ska ändras eftersom det inte görs någon pröv- ning av om den försäkrade kan försörja sig eller inte. Begreppet in- fördes 1997 eftersom den tidigare lydelsen av regeln hade tolkats som att det var möjligt att få förtidspension för att kompensera ett inkomstbortfall som uppstod vid arbetsbyte på grund av sjukdom. 75Försäkringskassans vägledning 2013:2 Aktivitetsersättning, s. 61 ff., Vägledning 2013:1 Sjuk- ersättning samt domsnytt 2019:027 och domsnytt 2015:040. 76SFS 2008:480 och 33 kap. 10 § SFB. Rätten till sjukersättning – problemanalys Avsikten med lagändringen 1997 var att komma bort från det mera uttalade ekonomiska invaliditetsbegrepp som gällt. Med begreppet ”försörja sig själv genom arbete” förtydligades att det avsåg förmå- gan att arbeta heltid och få en lön som överensstämmer med kollek- tivavtal eller i övrigt är gängse inom det nya arbetsområdet. motsvarar begreppets innebörd det modernare begreppet ”förvärvs- förmåga” som också tolkas som förmåga att arbeta heltid i ett avlönat arbete. menade att begreppet alltså bör ändras för att bättre överensstämma med dagens tillämpning. Vad gäller detta begrepp kan utredningen konstatera att lagtexten innehåller begreppet ”försörja sig genom förvärvsarbete”. I samman- hanget finns också skäl att åter studera vad Högsta förvaltningsdom- stolen uttalade i HFD 2019 ref. 48. Domstolen uttalar i målet inte något särskilt om begreppet ”försörja sig”. Frågan i målet avsåg hur det ska avgöras om en försäkrad har en sådan arbetsförmåga att han eller hon kan försörja sig genom förvärvsarbete på arbetsmarknaden. HFD anförde att regleringen innebär att en prövning ska göras av om den försäkrade till följd av sjukdom, helt eller delvis, inte inom över- skådlig tid kan försörja sig genom arbete eller om denne i stället, helt eller delvis, ska betraktas som arbetslös, varvid andra ersättningssystem kan aktualiseras. Bedömningen avser begreppet arbetsförmåga, men med uttrycket arbetsförmåga avses också i vilken utsträckning den försäkrade, trots en sjukdom, kan försörja sig själv genom att arbeta.77 Den som bedöms kunna klara av att försörja sig genom något för- värvsarbete på arbetsmarknaden ska anses ha full arbetsförmåga. Rätt till sjukersättning föreligger då inte.78 Frågan är om den försäk- rade har kvar arbetsförmåga som kan användas av honom eller henne för att försörja sig genom ett förvärvsarbete på arbetsmarknaden. Huruvida den försäkrade faktiskt kan få ett sådant arbete ska inte inverka på bedömningen.79 Den prövning som ska göras av den för- säkrades arbetsförmåga måste vara verklighetsförankrad. Avseende sjukersättningen bör en utgångspunkt då vara att den försäkrade, för att kunna försörja sig, ska kunna utföra ett arbete på ett sådant sätt att någon är villig att betala för utförandet.80 Bedömningen avser så- ledes om det kan anses realistiskt att den försäkrade skulle kunna erbjudas i vart fall ett anpassat arbete eller en subventionerad anställ- 1996/97:28, s. 10. 2007/08:136, s. 88. 1996/97:28, s. 17 f. 80SOU 2009:89 s. 106 ff., jfr prop. 1996/97:28, s. 10. Rätten till sjukersättning – problemanalys I bedömningen ligger basala krav på produktivitet, såsom att arbetsuppgifterna utförs någorlunda självständigt och med viss kvalitet samt inom . 7.3.2Begreppet förvärvsarbete i praktiken – om anpassade, subventionerade och skyddade arbeten Arbetsmarknadsbegreppet för bedömningen av rätt till sjukpenning för den som varit sjukskriven i är arbete som är ”normalt förekommande på arbetsmarknaden”. Det är fråga om van- liga arbeten som den försäkrade trots sin sjukdom kan utföra med ringa eller inga krav på anpassning till dennes medicinska besvär. Anställningar som på något sätt subventioneras av det allmänna ingår inte i begreppet.81 Begreppet normalt förekommande arbete innefattar många typer av arbeten och får anses utgöra ett relativ brett begrepp. På arbets- marknaden förekommer emellertid också ett antal typer av arbeten som skiljer sig från ”normala” förvärvsarbeten. Det är frågan om arbeten som särskilt anpassats till den försäkrades besvär, eller som på något sätt subventionerats och där särskilda förutsättningar gäller för anställningen. Alla dessa typer av arbete ingår i begreppet ”för- värvsarbete”, det begrepp som tillämpas vid bedömningen av rätt till sjukersättning eller aktivitetsersättning. Det är således ett bredare arbetsmarknadsbegrepp som gäller för denna bedömning, än det arbetsmarknadsbegrepp som gäller för bedömningen av rätten till sjukpenning. Av praxis följer att också subventionerade anställningar, t.ex. skyddade arbeten och arbeten med lönebidrag samt anställning vid , ryms i begreppet förvärvsarbete på arbetsmarknaden (se HFD 2011 ref. 63 I–III). Sådana anställningar får även enligt (HFD 2019 ref. 48) anses omfatta insatser som enbart ges till personer som har en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga och som har behov av stöd för att stärka sina möjligheter att få eller behålla ett arbete (förordningen [2017:462] om särskilda insatser för personer med funktionsnedsätt- ning som medför nedsatt arbetsförmåga). Det är därför också av intresse att redogöra för vilka typer av arbete som ingår i detta arbetsmarknadsbegrepp – alltså förvärvs- 81Se HFD 2018 ref. 51 I och II; jfr även RÅ 2008 ref. 15. Rätten till sjukersättning – problemanalys arbete – och förutsättningarna för att bedömas vara aktuell för så- dana typer av arbete. Det kan noteras att arbetsmarknadsbegreppen i båda fallen syftar till att avgränsa mot hur stor del av arbetsmark- naden som prövningen av arbetsförmågan ska ske. Valet av begrepp har däremot inte någon egentlig betydelse för hur prövningen i övrigt ska gå till. Sammanfattningsvis innefattas i begreppet förvärvsarbete på arbetsmarknaden den öppna arbetsmarknaden och i viss utsträck- ning anpassade arbeten på denna, liksom även olika typer av subven- tionerade anställningar. Sådana verksamheter som endast har ett reha- biliterande eller livskvalitetshöjande syfte omfattas däremot inte av begreppet. Av 1 § förordningen (2017:462) om särskilda insatser för per- soner med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga framgår att de särskilda insatserna i det arbetsmarknadspolitiska programmet särskilda insatser för personer med funktionsnedsätt- ning som medför nedsatt arbetsförmåga innefattar bl.a. bidrag till hjälpmedel på arbetsplatsen, lönebidrag och skyddat arbete. Pro- grammet riktar sig till personer som har en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga och som har behov av stöd för att stärka sina möjligheter att få eller behålla ett arbete. Syftet med programmet är att kompensera för nedsättningen i arbetsförmåga och stärka möjligheten att få eller behålla ett arbete.