sou · H9B368 · 2021-08-25 00:00:00 — Sådana förhållanden kan medföra att brottet ska rubriceras som grovt, i vart fall när faran för personerna bedöms som väsentlig i samband med den helhets- bedömning som ska ske när brottet hänförs till en viss grad. Större grupper av personer omfattas givetvis, varvid den relevanta faran kan vara lägre för att brottet ska bedömas som grovt. Inte endast fara för liv, utan även för hälsa omfattas i denna del. Med fara för egendom av särskild betydelse avses att den hotade egendomen är av särskilt stor omfattning eller ekonomiskt av större värde eller att den i kulturellt eller annat hänseende är särskilt bety- delsefull. Om faran har förverkligats eller inte är inte avgörande för dessa kvalifikationsgrunders tillämplighet, annat än i den mån detta är ägnat att visa på farans storlek. Att människoliv gått till spillo behö- ver å andra sidan inte nödvändigtvis medföra att brottet anses vara grovt. Om någon faktiskt har kommit till skada kan dock bestäm- melserna i 3 kap. om uppsåtligt dödande eller orsakande av kropps- skada, alternativt vållande till annans död eller till kroppsskada, komma att tillämpas i konkurrens. Däremot bör den omständigheten att egendom faktiskt skadas inte medföra att bestämmelserna angående skadegörelse i 12 kap. ska tillämpas. Straff för allmänfarlig ödeläggelse får anses omfatta även skadegörelsen. Det ska även särskilt beaktas om gärningen på annat sätt har varit av särskilt farlig art. Härigenom framgår det att gärningens farlighet är central vid bedömningen av om brottet är grovt. Uttrycket särskilt farlig art omfattar flera tänkbara kvalificerande omständigheter. Ut- rymme ges att beakta i vilket sammanhang som gärningen företagits och om gärningen haft påtagligt samhällsfarliga inslag. Det kan bl.a. vara fråga om faktorer som innebär att gärningen ytterst kan bli systemhotande eller påverka samhällets funktionssätt. Också att gärningen p.g.a. gärningspersonernas organisationsgrad genomförs på ett skickligare sätt och med större resurser än annars eller däri- genom är mer svårutredd fångas upp. Andra exempel är att gärningen har företagits för att underlätta utförandet av något annat allvarligt brott (jfr NJA 2019 s. 492) eller att den genomförts med en mycket kraftig sprängladdning. Slutligen omfattas också förhållanden som inte direkt tar sikte på gärningens farlighet, eftersom det särskilt ska beaktas om gärningen varit av särskilt allvarlig art. Härigenom ges det grova brottet ett ökat tillämpningsområde och det klargörs att även omständigheter som inte på ett direkt sätt gjort brottet mer farligt kan beaktas. Av bety- delse kan bl.a. vara att ett sprängdåd varit ägnat att skrämma ett mycket stort antal människor och på ett mycket påtagligt sätt på- verka tryggheten i ett område eller i samhället i stort. Om exempelvis ett sprängdåd riktats mot myndighetslokaler såsom polisstationer, rättscentrum eller liknande kan även detta förhållande, tillsammans med de närmare omständigheterna i övrigt, leda till att gärningen bedöms vara av särskilt allvarlig art och därför utgör grovt brott. Gärningspersonen ska ha haft uppsåt, varvid s.k. likgiltighetsupp- såt är tillräckligt, till de omständigheter som är av betydelse vid bedömningen av om gärningen bör anses utgöra ett grovt brott. Avsikten med ändringarna är att förtydliga och utvidga tillämp- ningsområdet för det grova brottet. Som framgått ovan är uppräk- ningen av kvalificerande omständigheter, som i viss mån är över- lappande, inte uttömmande. Frågan om brottet är grovt ska avgöras med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. 12 § För försök, förberedelse eller stämpling till mordbrand, grov mord- brand, allmänfarlig ödeläggelse, grov allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage, kapning, sjö- eller luftfartssabotage, flygplats-sabotage, sabotage mot blåljusverksamhet, grovt sabotage mot blåljusverksamhet eller spridande av gift eller smitta eller till förgöring och för underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott döms det till ansvar enligt 23 kap. Paragrafen reglerar i vilka fall försök, förberedelse och stämpling m.m.till brotten i 13 kap. är kriminaliserat. Som en följd av att den grova graden av allmänfarlig ödeläggelse har tilldelats en egen brotts- beteckning har brottstypen upptagits i paragrafens uppräkning. Detta medför inte någon ändring i sakligt hänseende. Ändringen har be- handlats i avsnitt 8.5.2. 16 kap. Om brott mot allmän ordning 5 a § Den som för brottslig verksamhet anlitar, betalar, överlämnar egendom till eller instruerar någon som inte har fyllt och därigenom, eller på annat liknande sätt, involverar honom eller henne i sådan verksamhet, döms för främjande av ungdomsbrottslighet till fängelse i högst . Detta gäller även om den som begår en sådan gärning inte haft uppsåt till men varit oaktsam beträffande omständigheten att den andra personen inte fyllt . Det ska inte dömas till ansvar enligt första stycket om det vore uppenbart opåkallat med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som har begått gärningen och den andra personen samt omständigheterna i övrigt. Genom paragrafen, som är ny, införs ett nytt brott; främjande av ungdomsbrottslighet. Straffbestämmelsen kriminaliserar involver- ingen av unga i brottslig verksamhet. Övervägandena finns i av- snitt 9.3.4. Av första stycket första meningen framgår att den straffbara gär- ningen består i att genom visst handlande involvera en person som är i brottslig verksamhet. De i paragrafen angivna exemplen innebär till att börja med att den som anlitar någon för brottslig verk- samhet kan träffas av bestämmelsen. Härigenom menas att den unge t.ex. används, beordras eller hörsammar en uppmaning om att utföra en handling som har betydelse vid utförandet av ett brott, såsom att genomföra eller hålla vakt vid ett rån. På motsvarande sätt kan den straffbara gärningen bestå i att den unge betalas, dvs. t.ex. pengar eller föremål, för att utföra en tjänst i brottslig verk- samhet. Det kan t.ex. handla om att sälja eller transportera narkotika. Även den som lämnar instruktioner till någon inom en brottslig verksamhet omfattas. Härigenom träffas anvisningar, direktiv etc. till den unge som avser dennes agerande i brottsligt hänseende. Att överlämna egendom genom att förse, tillhandahålla eller liknande, en ung person med föremål att användas inom en brottslig verksamhet träffas också. Det kan t.ex. vara fråga om ett vapen som ska innehas och finnas tillgängligt för någon annans räkning eller en mobiltelefon särskilt ägnad för narkotikaförsäljning (en s.k. knarklur) i en verksam- het. Ett annat exempel är att överlämna stöldgods för vidareförsälj- ning för ett kriminellt nätverks räkning. Uppräkningen av åtgärder är exemplifierande vilket innebär att även jämförbart handlande omfattas. Närliggande sätt att involvera någon kan medföra straffansvar genom att bestämmelsen omfattar den som på annat liknande sätt involverar en ung person i brottslig verksamhet. Detta innebär att gärningen kan begås även genom passi- vitet. Om någon som bedriver en brottslig verksamhet accepterar att en person av fri vilja medverkar i denna kan han eller hon anses ha involverat den unge i den brottsliga verksamheten. För att undgå ansvar krävs alltså att den som har möjlighet till det aktivt ute- stänger personer från att delta i brottslighet som han eller hon själv begår. För straffansvar krävs att gärningspersonens handlande innebär att den unge involveras i brottslig verksamhet. I detta krav ligger att den unges inblandning avsett en brottslighet som någon annan i huvudsak står bakom. Annars kan den unge inte anses ha involverats genom gärningspersonens handlande. Om en ung person på eget initiativ t.ex. har köpt ett skjutvapen endast för att inneha det för egen del, ska ansvar för att ha involverat köparen i brott inte aktua- liseras för säljarens del. Den unge (och säljaren) begår visserligen vapenbrott i en sådan situation men den unge har inte involverats i brottslig verksamhet på sätt som avses i bestämmelsen. Det ska alltså vara fråga om att den unge involveras i vad som huvudsakligen är att betrakta som annans brottsliga verksamhet. Däremot saknar det betydelse om gärningspersonen själv är den som styr över den brottsliga verksamheten eller inte. Även den omfattas som t.ex. lämnar ett uppdrag eller instruktioner till en ung person på ett sätt som innebär att denne involveras i brottslig verksamhet som någon annan än gärningspersonen bedriver. För att anses ha blivit involverad krävs inte att den unge hunnit begå någon straffbelagd handling. Redan den som t.ex. har anlitats eller betalats, eller gått med på ett erbjudande om betalning, kan ha blivit involverad i brottslig verksamhet. Det krävs alltså inte att den unge kan fällas för brott (även om så ofta kan bli fallet om den unge är ). Förfarandet att involvera den unge måste dock vara reellt på så vis att denne accepterat att anlitas eller förmåtts till att gå med på att bidra i till den brottsliga verksamheten. Först då har punkten för fullbordan har uppnåtts. Den som t.ex. endast uppmanar någon att delta i brottslig verksamhet har däremot inte åstadkommit någon involvering innan det står klart att den unge avser att hör- samma uppmaningen. Att den unge samtycker till att anlitas eller på annat sätt involve- ras befriar inte från ansvar enligt bestämmelsen. Tvång, vilseledande, övertalning eller liknande krävs således inte, även om också sådana situationer omfattas. Att involverandet ska avse brottslig verksamhet innebär att det för ansvar inte förutsätts att åtgärden kan hänföras till ett visst brott, även om också sådana fall omfattas av tillämpningsområdet. Bestäm- melsen ställer alltså inte några krav på någon närmare konkretisering av brottsligheten. I praktiken medför det att bevisning till styrkande av att förutsättningarna i paragrafen är uppfyllda kan föras ur ett bredare perspektiv än om det vore fråga om att knyta en persons handlande och uppsåt som medverkande till ett specifikt brott utfört av en ung person. Brottslig verksamhet omfattar såväl brottslighet vid ett enda tillfälle som flera brott som hänger samman. Även plane- rade brott, som nått den punkt där gärningen är straffbar, kan utgöra brottslig verksamhet. Några krav på att det ska vara brottslighet av särskilt slag, t.ex. narkotikabrottslighet, ställs inte upp. Inte heller behöver den brottsliga verksamheten ha viss omfattning eller inrikt- ning. Om det inte är fråga om involvering i ett visst brott måste åkla- garen dock åtminstone kunna peka på konkreta omständigheter som tyder på brottslig verksamhet av en viss typ, t.ex. förmögenhets- eller narkotikabrottslighet. Det är dock inte nödvändigt att styrka närmare detaljer eller uppgifter om verksamhetens omfattning eller inriktning. Om en verksamhet innehåller både lagliga och brottsliga delar måste den unge ha involverats i de senare för att straffansvar ska vara aktuellt. Bestämmelsen är således utformad så att straffansvaret inträder oberoende av om det finns förutsättningar för ansvar enligt bestäm- melserna om medverkan eller andra osjälvständiga brottsformer. Bestämmelsen gäller oavsett om gärningspersonen är att betrakta som t.ex. medverkande i förhållande till den unges brotts- lighet (att så ofta kan vara fallet är en annan sak, se nedan om kon- kurrensfrågor). Det innebär att den som t.ex. lämnar ett uppdrag inte behöver känna till vilket konkret brott den unge anlitas för. Det är tillräckligt att uppsåtet omfattar att åtgärden avser brottslig verk- samhet i sig. Så kallat likgiltighetsuppsåt räcker. Av straffbestämmelsen framgår att den endast gäller involverande i brottslig verksamhet av unga . Av första stycket andra meningen följer att straffansvaret träffar den som begår en sådan gärning även om han eller hon endast varit oaktsam beträffande om- ständigheten att den andra personen inte hade fyllt . Det krävs alltså inte att den som begår gärningen haft uppsåt till att den unge var vid gärningstillfället. Ett liknande undantag från kra- vet på uppsåt vad beträffar ålder gäller bl.a. för människoexploa- tering. Regleringen innebär att det ska göras en allmän oaktsamhets- bedömning av vad gärningspersonen har insett, misstänkt eller bort misstänka avseende den unges ålder. Samtliga omständigheter som är iakttagbara för den som begår gärningen ska beaktas. Eftersom barnets ålder är ett objektivt brottsrekvisit som ska vara täckt av uppsåt eller oaktsamhet vid tiden för gärningen, är det endast om- ständigheter som inträffat eller förhållanden som förelegat som ska beaktas. Någon kvalificerad form av oaktsamhet krävs inte. En person ska normalt sett anses ha varit oaktsam om han eller hon misstänkt att barnet var , eller i vart fall varit tveksam till om barnet uppnått den åldern, och inte vidtagit någon åtgärd för att klarlägga åldern. Om situationen är den att personen inte ens misstänkt låg ålder kan oaktsamhet i förhållande till åldern ändå anses ha förelegat om han eller hon haft förmåga och tillfälle att vidta åtgärder för att komma till insikt om åldern och det har kunnat begäras av honom eller henne att vidta dessa åtgärder.5 Andra stycket avser bl.a. den situationen att den som står för involverandet är . Bestämmelsen är nämligen utformad så 2017/18:123 s. 58 och 61. att även den som själv är och begår brott tillsammans med en jämnårig i vissa fall kan omfattas. I sådana fall finns ett visst utrymme för ansvarsfrihet. Det ska inte dömas till ansvar om det vore uppenbart opåkallat med hänsyn till den ringa skillnaden i ålder och utveckling mellan den som träffas av straffbestämmelsen och den andra personen samt med beaktande av omständigheterna i övrigt. Således kan åldersskillnaden mellan de inblandade beaktas för att avgöra om det är fråga om ett icke-klandervärt handlande som inte ska medföra straffansvar. I samband härmed är maktförhållan- det mellan de inblandade och i vilken grad någon påverkan har före- kommit exempel på omständigheter som kan beaktas vid den hel- hetsbedömning som ska göras. Ansvarsfrihetsregelns uppenbarhets- rekvisit markerar att tillämpningen ska vara restriktiv. Det är dock inte uteslutet att även den som relativt fyllt kan omfat- tas av ansvarsfrihet när omständigheterna talar för det. Straffet för främjande av ungdomsbrottslighet är fängelse i högst . Att straffskalan sträcker sig till fängelse medger att straffvärdet i det enskilda fallet kan sättas högre än det som följer av sådan brottslighet som den unge gjort sig skyldig till efter att ha involverats, i vart fall när det är fråga om en mindre allvarlig gärning från den unges sida. Någon korrelation behöver alltså inte råda mel- lan straffvärdet för att ha involverat en ung person i brottslighet och den aktuella brottslighetens straffvärde. Med tanke på allvaret i att involvera unga personer i brottslig verksamhet kan det i vissa fall vara motiverat att straffet blir högre än det som gäller för ett eventuellt medverkansansvar. Straffvärdet ska som utgångspunkt styras av i vilken grad eller omfattning en åtgärd medfört att en ung person har involverats i brottslig verksamhet. Åldern på den som involveras är också av betydelse samt vilkens sorts brottslig verksamhet det är fråga om. Att ett ungt barn involveras talar för ett högre straffvärde än om motsvarande gärning avser någon strax under . Att den brottsliga verksamheten i dess helhet, eller det enskilda brott som den unge involverats i, är allvarlig talar också för ett högre straff- värde. Likaså talar förhållandet att flera unga involveras för ett högre straffvärde än om gärningen endast avser en person. Vid allvarligare gärningar kan det vara motiverat att med hänsyn till brottslighetens art bestämma påföljden till fängelse även om straffvärdet eller tidigare brottslighet inte ensamt skulle tala för det, t.ex. om någon i mycket låg ålder har involverats. fängelsepresumtionen måste emellertid bestämmas av omständig- heterna i det enskilda fallet. I fråga om konkurrens kan straffbestämmelsen som framgått vara tillämplig när en gärning även träffas av medverkansansvar enligt t.ex. 23 kap. 4 §. I dessa fall ska det som utgångspunkt dömas i kon- kurrens, dvs. både för medverkan till det brott som den unge begått och för främjande av ungdomsbrottslighet. Härigenom åstadkoms en straffskärpande effekt för den som involverat en ung person genom sin brottslighet. Däremot är det i regel inte aktuellt att för en och samma gärning döma både för främjande av ungdomsbrottslig- het och människoexploatering avseende brottslig verksamhet. I den mån det i ett enskilt fall finns förutsättningar att döma enligt båda straffbestämmelserna bör i första hand dömas för människoexplo- atering. Om andra konkurrenssituationer uppstår ska sedvanliga principer tillämpas. 26 kap. Om fängelse 1 § Fängelse döms ut eller på livstid enligt vad som är före- skrivet för brottet. Fängelse får inte understiga och inte överstiga . Om fängelse än och på livstid är föreskrivet för brottet eller om det följer av 2–3 a §§, får dock fängelse bestäm- mas till högst . När fängelse i förening med skyddstillsyn döms ut enligt 28 kap. 3 § gäller i fråga om tiden för fängelsestraffet vad som före- skrivs i den paragrafen. I paragrafen återfinns allmänna bestämmelser om längden på fängelsestraff. Som en följd av förslaget till en ny 3 a § i kapitlet har hänvisningen i andra stycket ändrats så att även den bestämmelsen omfattas. Ändringen har behandlats i avsnitt 8.6.5. 3 a § För den som döms till fängelse med tillämpning av 29 kap. 2 a § får för brottet dömas till fängelse som överstiger den tillämpliga straff- skalan, i förekommande fall enligt 2 och 3 §§, men inte överstiga . Denna straffskala får inte heller överskridas med mer än 1.ett år, om det högsta straff som är föreskrivet för brottet är kortare än fängelse , , om det högsta straff som är föreskrivet för brottet är fängelse eller längre men kortare än fängelse , , om det högsta straff som är föreskrivet för brottet är fängelse eller längre. I paragrafen, som är ny, framgår de utvidgade straffskalor som gäller vid en tillämpning av 29 kap. 2 a §. Övervägandena har redovisats i avsnitt 8.6.5. Av bestämmelsen följer att straffskalan för ett brott får överstigas när straffskärpningsbestämmelsen i 29 kap. 2 a § tillämpas i förhål- lande till brottet. Den straffskala som avses i bestämmelsen i 26 kap. 3 a § är i förekommande fall den förhöjda straffskala som gäller för en brottstyp efter att 2 och 3 §§ i samma kapitel tillämpats. I sådana fall är det alltså denna straffskala, och inte det maximistraff som framgår av en enskild straffbestämmelse för en viss brottstyp, som bildar utgångspunkt. Med hur sagda straffskala får över- skridas följer av punktlistan. I denna del utgår regleringen från det maximistraff som framgår direkt av brottsbeskrivningen för en viss brottstyp. Som exempel får straffskalan (efter sådant beaktande av 2 och 3 §§ som angetts ovan) för grov misshandel överskridas enligt p. 2, eftersom det i 3 kap. 6 § första stycket för brottstypen är föreskrivet ett maximistraff om fängelse i högst . På samma sätt kan straffskalan för grov utpressning överskridas med upp till enligt p. I detta fall föreskrivs nämligen för brottstypen ett maximistraff om fängelse i 9 kap. 4 § andra stycket (se kommentaren till det lagrummet). Som framgår av 26 kap. 1 § är det dock aldrig möjligt att döma ut ett tidsbestämt fängelse- straff som är längre än , vilket även anges i förevarande paragraf. Det gäller även om 2, 3 och 3 a §§ tillämpas . Paragrafen anger således, tillsammans med 2 och 3 §§, den tillämp- liga straffskala inom vilket ett straff ska bestämmas efter brottets eller den samlade brottslighetens straffvärde enligt 29 kap. 1 § första stycket. 29 kap. Om straffmätning och påföljdseftergift 2 § Som försvårande omständigheter vid bedömningen av straffvärdet ska, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt beaktas 1.om den tilltalade avsett att brottet skulle få allvarligare följder än det faktiskt fått, 2.om den tilltalade visat stor hänsynslöshet, 3.om den tilltalade utnyttjat ett numerärt överläge, eller annars utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig, 4.om den tilltalade utnyttjat sin ställning eller i övrigt missbrukat ett särskilt förtroende, 5.om den tilltalade förmått någon annan att medverka till brottet genom tvång, svek eller missbruk av hans eller hennes ungdom, oförstånd eller beroende ställning, 6.om brottet utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form eller systematiskt eller om brottet föregåtts av särskild planering, 7.om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning, könsöverskridande identitet eller uttryck eller annan liknande omständighet, 8.om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstående person, 9.om brottet begåtts mot en person på grund av att han eller hon eller någon närstående innehaft ett uppdrag som förtroendevald i stat, kommun, region, eller , eller 10.om ett motiv för brottet varit att bevara eller återupprätta en persons eller familjs, släkts eller annan liknande grupps heder. Paragrafen innehåller en exemplifierande uppräkning av omständig- heter som, vid sidan av vad som gäller för varje särskild brottstyp, särskilt ska beaktas som försvårande vid bedömningen av straff- värdet. Genom en utvidgning av tredje punkten har till de angivna omständigheter som särskilt ska beaktas tillagts att den tilltalade utnyttjat ett numerärt överläge. Skälen för tillägget har behandlats i avsnitt 8.6.3. Ändringen innebär att det såsom en försvårande omständighet särskilt ska beaktas om den tilltalade har utnyttjat att det på hans eller hennes sida funnits ett numerärt överläge gentemot brotts- offret eller brottsoffren. Något specifikt antal krävs inte för att det ska vara fråga om ett numerärt överläge, såväl två mot en-situationer som när en större grupp angriper en mindre kan omfattas. Det ska vara fråga om att det numerära överläget i förhållande till brotts- offret utnyttjats för att begå brottet i sig. Detta kräver normalt sett att förövarna befunnit sig på brottsplatsen tillsammans med brotts- offret och riktat gärningen direkt mot honom eller henne. Utnytt- jandet ligger alltså i att ett numerärt överläge förelegat vid brottet och att det har inneburit att brottsoffret befunnit sig i en skyddslös ställning eller haft svårigheter att värja sig. För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs inte att brottet innefattat våld eller hot. Om flera gärningspersoner t.ex. begår en stöld genom att tränga in i en bostad och därigenom fråntar brotts- offret möjligheten att freda sin egendom kan en tillämpning aktua- liseras trots att gärningen inte innehållit våld, hot eller någon form av annat betvingande. Den tillagda formuleringen är alltså inte begränsad till att avse endast viss sorts brottslighet. Bestämmelsen gäller inte bara i förhållande till den som är gär- ningsperson eller begår brottet i medgärningsmannaskap. Den kan även tillämpas på andra medverkande, t.ex. någon som agerat som medhjälpare. De omständigheter som medför att bestämmelsen blir tillämplig måste vara täckta av den tilltalades uppsåt, varvid s.k. likgiltighets- uppsåt är tillräckligt. Storleken på straffskärpningen måste bedömas utifrån omständig- heterna i det enskilda fallet, varvid det bl.a. ska beaktas i vilken grad det numerära övertaget inneburit att brottsoffret befunnit sig i en skyddslös ställning eller haft svårigheter att värja sig samt den hän- synslöshet som ligger i detta. 2a § Utöver vad som anges i 2 § ska det vid bedömningen av straffvärdet anses som synnerligen försvårande om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person och