sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — Svårig- heter med att utreda och bevisa gamla brott utgör då inte längre lika starka skäl för att låta brott preskriberas. Det finns därför skäl att i viss mån anpassa reglerna om preskription till den pågående foren- siska och tekniska utvecklingen. 6Det finns skäl att ändra reglerna om preskription Bestämmelser om åtalspreskription fanns redan i de svenska land- skapslagarna . strafflag var pre- skriptionstiderna två respektive , beroende på brottets svårhet. Brott som kunde straffas med straffarbete preskribera- des inte. Genom strafflagen introducerades också preskription av straffverkställighet. fick preskriptionsbestämmelserna den ut- formning som i stora delar alltjämt är gällande. föreskrivs bl.a. att tiderna för åtalspreskription ska vara två till . Det infördes också en regel om absolut preskription och bestämmelsen om påföljdspreskription differentierades. Vid införandet av brotts- balken 1965 fördes strafflagens preskriptionsbestämmelser in i 35 kapitlet, med några mindre jämkningar. Sambandet mellan pre- skriptionstidens längd och straffsatserna behölls.1 Den nuvarande straffrättsliga regleringen om preskription är således närmare . 6.2Skälen för preskription har ändrats Motiven för bestämmelserna om preskription har varierat under år- hundradena och har ofta haft samband med de rådande straffrättsliga ideologierna. De nu gällande reglerna motiveras främst av rättspoli- tiska, humanitära och praktiska skäl. Från allmänpreventiv synpunkt har det inte ansetts lika angeläget att gamla brott blir bestraffade som att så sker med brott som ännu är aktuella i människors medvetande. Vidare har ansetts att statens straffanspråk inte heller bör upprätt- 1Ds 2007:1 s. 32–34. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription Det har också ansetts rimligt att den som efter ett brott har varit laglydig ska kunna känna sig trygg och inte behöva riskera att den existens han eller hon byggt upp åt sig går till spillo på grund av brottet. Det sistnämnda skälet har även anförts som stöd för bestämmelserna om påföljds- preskription. Ytterligare ett motiv till bestämmelserna har varit att det kan vara förenat med svårigheter att utreda och föra bevisning om ett brott som begåtts sedan. Vittnens minnesbilder kan blekna allteftersom tiden går och både vittnen och gärningsper- soner hinna avlida. Även kraven på rättssäkerhet och effektivitet har anförts som skäl för att gamla brott preskriberas.2 De senaste årtionden har den forensiska och tekniska utveck- lingen skett mycket snabbt, vilket ökat möjligheten att utreda även äldre brott. Synen på viss brottslighet har vidare förändrats och brottsofferperspektivet har lyfts fram i olika straffrättsliga samman- hang. Detta har medfört att vissa av skälen för den nuvarande regler- ingen om preskriptionen inte längre gör sig lika starkt gällande. 6.2.1Förbättrade möjligheter att utreda gamla brott Den forensiska och tekniska utvecklingen Utvecklingen av dna-teknik är en starkt bidragande orsak till att gamla brott kan upp. Dna-tekniken gör det möjligt att analys- era flera typer av biologiska spår, exempelvis blod, sperma, vaginal- sekret, saliv, hår och ben. Från dessa spår kan dna utvinnas och ana- lyseras så att spåret kan jämföras mot person. Det räcker med mycket små mängder biologiskt material för att kunna få fram en dna-profil. Dna-analyser förbättras och utvecklas fortlöpande, vilket ytterligare ökar möjligheten att utreda äldre brott. trädde nya bestämmelser i kraft som utvidgade möjlig- heterna att ta dna-prov och registrera dna-profiler i dna-registret och det då nya utredningsregistret, vilka förs av . Dna- registret innehåller dna-profiler på personer som dömts till en annan påföljd än böter eller som har godkänt ett strafföreläggande som av- ser villkorlig dom. registreras dna-profilen i utredningsregistret, vilket endast får innehålla dna-profiler på perso- 2Se Ds 2007:1 s. 35–39, prop. 2009/10:50 s. 13 f. och Zila, Det straffrättsliga påföljdssystemet, s. 89. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription ner som är skäligen misstänka för brott på vilket fängelse kan följa, 5 kap. 2–4 §§ lagen (2018:1693) om polisens behandling av person- uppgifter inom brottsdatalagens område (polisens brottsdatalag). Dna-profiler som tagits fram under utredning av brott och som inte kan hänföras till en identifierbar person behandlas i spårregistret, 5 kap. 5 § nämnd lag. När polisens brottsdatalag infördes klargjordes det vidare att s.k. familjesökningar av dna-profiler från brottsplatsspår mot dna-registren får göras. I en familjesökning eftersöks nära släktingar (biologiska föräldrar, barn och helsyskon) till en person som avsatt ett brottsplatsspår. Detta används huvud- sakligen vid grova brott. Inte bara dna-tekniken utan även annan kriminalteknik förbättras fortlöpande. Med ny teknik kan polisen komma åt information som är skyddad i t.ex. datorer och mobiltelefoner. Det är också nu- mera vanligt att människor har tillgång till mobiltelefoner och annan teknisk utrustning som kan resultera i högupplösta bilder och filmer. Det är inte ovanligt att gärningspersoner dokumenterar sina brott, både när det rör sig om sexualbrott och andra brottstyper. Även brottsoffer och vittnen dokumenterar i viss utsträckning brott med tekniska hjälpmedel. Om dessa bilder och filmer finns kvar , kan de tjäna som god bevisning för att identifiera förövaren och klarlägga omständigheter kring brottet. Även polisens arbetsmetoder och resurser har betydelse för möj- ligheten att klara upp äldre brott. sker t.ex. brottsplatsunder- sökningar på ett helt annat sätt . Fler spår tas tillvara och hanteras på betydligt bättre och säkrare sätt. Värdefull bevisning kan således säkras och sparas , vilket resulterar i att lag- föring även kan ske på ett rättssäkert sätt. Även samarbetet mellan olika länders polismyndigheter, såväl globalt som inom EU, kan bidra till att äldre brott i större utsträckning kan ut- redas.3 I avsnitt 5 redogörs närmare för den forensiska och tekniska utvecklingen samt andra faktorer som påverkar förutsättningarna att utreda äldre brott. De svårigheter med att utreda och bevisa äldre brott som åberop- ats till stöd för preskription av brott har alltså till viss del avhjälpts genom bl.a. förbättrade forensiska metoder och den tekniska ut- 3Se Ds 2007:1 s. 98–106, prop. 2009/10:50 s. 14 f., Ds 2018:23 s. 193 f. och /kriminalteknik []. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription Möjligheten till en rättssäker lagföring även efter att förflutit sedan brottet begicks, får således anses ha ökat. Utökade möjligheter att använda tidiga förhör – förslag om nya bevisregler i brottmål Vid brottmålsrättegångar är ofta förhörspersoners utsagor av stor betydelse. kan emellertid människors minne av en hän- delse blekna. En berättelse som lämnas tidigt efter den händelse som berättelsen avser att beskriva har typiskt sett en högre grad av kor- rekthet än en senare lämnad berättelse. I propositionen Utökade möjligheter att använda tidiga förhör (prop. 2020/21:209) lämnas förslag som innebär att möjligheten att använda berättelser som läm- nats vid tidiga förhör utökas. Lagändringarna syftar till att göra hand- läggningen av framför allt stora brottmål mer modern, flexibel och effektiv. Förslaget beredes av . I propositionen föreslås att rätten under förundersökningen, på yrkande av undersökningsledaren eller den misstänkte, ska få ta upp bevis. Detta förutsätter emellertid dels att förundersökningen har kommit så långt att det finns någon som har underrättats om skälig misstanke om det brott som bevisupptagningen avser, dels att det är lämpligt att ta upp bevis. Även under förberedelsen dvs. när åtal har väckts, ska rätten på yrkande av åklagaren eller en part i ansvarsfrå- gan, få ta upp bevis om det är lämpligt. Vidare föreslås att en berät- telse som någon har lämnat skriftligen med anledning av en redan inledd eller förestående rättegång, eller en uppteckning av en berät- telse som någon med anledning av en sådan rättegång lämnat utom rätta, ska få åberopas som bevis i brottmål. Detta förutsätter dock att parterna godtar det och det inte är uppenbart olämpligt. Samma sak ska gälla i fråga om en ljudupptagning eller en ljud- och bildupp- tagning av en sådan berättelse. I propositionen föreslås också att i ett brottmål ska en berättelse som lämnats vid ett förhör inför en brotts- bekämpande myndighet, exempelvis , och som dokumenterats genom en ljud- och bildupptagning får åberopas som bevis i rättegången om det är lämpligt. För att kunna åberopas som bevis krävs att det är fråga om en berättelse som lämnats vid ett för- hör. När rätten tar ställning till om en berättelse som någon lämnat inför en brottsbekämpande myndighet ska få åberopas som bevis ska den göra en lämplighetsbedömning utifrån samtliga omständigheter Det finns skäl att ändra reglerna om preskription i det enskilda fallet. Inom ramen för denna bedömning ska rätten bl.a. beakta rättssäkerhetsaspekter och processekonomiska skäl, inte minst sådana som avser den misstänktes möjligheter att försvara sig och vilka förutsättningar det har funnits eller finns att hålla ett effektivt motförhör. Möjligheterna att föra bevisning om äldre brott kan öka med lagförslagen. Vilka konkreta effekter lagförslagen kan få för möjlig- heten att utreda och lagföra äldre brott går emellertid inte att be- döma. Även om det införs en ny möjlighet att åberopa förhör inför en brottsbekämpande myndighet som bevis i en rättegång, innebär inte det heller att alla förhör kommer att tillåtas. Det problem i be- vishänseende som kommer av att människors minnesbilder av en händelse bleknar med tiden, kommer således att kvarstå i inte obe- tydlig utsträckning. 6.2.2En förändrad syn på brott och straff Synen på vilka brott som är särskilt allvarliga varierar . I har integritetskränkande brott, grova våldsbrott, nar- kotikabrott och vapenbrott lyfts fram som särskilt allvarliga. Som en följd av detta har bl.a. straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott skärpts, exempelvis har straffskalorna för grov misshandel, synner- ligen grov misshandel, grovt rån och grov utpressning skärpts.4 Vi- dare höjdes minimistraffet för grov våldtäkt och grov våld- täkt mot barn.5 En del straffskalor har också delats upp och nya brott införts. Detta har fått flera följder av betydelse för preskriptionsbestämmel- sernas tillämpning. Vissa av de maximistraff som utgör gräns mellan två olika preskriptionstider används numera inte lika ofta i straffska- lorna, vilket gäller bl.a. fängelse. I andra fall har straffmaxi- mum för vissa brott sänkts. Här kan särskilt nämnas brotten grov misshandel, grovt narkotikabrott och grov narkotikasmuggling som fick lägre maximistraff när de nya brotten synnerligen grov miss- handel, synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov nar- kotikasmuggling infördes.6 Detta har i vissa fall fått till konsekvens 2016/17:108. 2017/18:177. 2009/10:147 och prop. 2015/16:111. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription att preskriptionstiden för vad som måste betraktas som allvarliga brott, som exempelvis grov misshandel, i praktiken har förkortats. Vilka maximistraff som avgör tiden för åtalspreskription har emellertid inte förändrats . Detta är framför allt proble- matiskt när det gäller omfattningen av den tioåriga preskriptionstid- en. Den övre gränsen för denna preskriptionstid utgörs av maximi- straffet fängelse, dvs. de svåraste brott för vilka en tioårig preskriptionstid gäller är de med högst åtta års fängelse i straffskalan. Eftersom preskriptionstiden närmast före den tioåriga preskrip- tionstiden () föreskrivs för brott där det strängaste straffet är fängelse , får det till följd att den tioåriga preskriptionstiden omfattar alla brott som har ett maximistraff fängelse och upp till och med fängelse. Inom detta breda spann ryms alltså brott som har ett straffmaximum om tre, fyra, fem, sex, sju och fängelse, dvs. brott av helt olika svårighetsgrad. Den skillnad när det gäller brottens allvar som lagstiftaren har uttryckt genom straff- skalan har med andra ord inte fått genomslag när det gäller preskrip- tionstiden för brotten. Det kan särskilt anmärkas att för flera av de brott där det skett en uppdelning av straffskalorna och nya brott har införts har de olika graderna av samma brott fått samma preskrip- tionstid. t.ex. narkotikabrott och grovt narkotikabrott eller vapen- brott och grovt vapenbrott, som alla omfattas av den tioåriga pre- skriptionstiden. I äldre motiv för bestämmelserna om preskription saknas ofta brottsofferperspektivet.7 har detta emeller- tid tydligare lyfts fram i olika sammanhang, bl.a. i den skärpta synen på allvarliga våldsbrott och sexualbrott.8 Vidare har rätten till måls- ägandebiträde utvidgats och även andra författningsändringar som syftar till att stärka brottsoffers rättigheter har gjorts, exempelvis genomförandet av brottsofferdirektivet och ändringar i förunder- sökningskungörelsen (1947:948).9 Denna förändrade syn på brotts- offer bör få genomslag även i bestämmelserna om preskription. 7Ds 2007:1 s. 133 f. 2009/10:147 och prop. 2017/18:177. 1993/94:26, prop. 2000/01:79, prop. 2014/15:77 och SFS 2015:477. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription 6.3Tidigare kritik mot bestämmelserna om preskription Även om de nu gällande preskriptionsbestämmelserna i stora drag har samma utformning som regler, så har några förändringar skett som inte har samband med följdändringar i andra lagar. undantogs mord och dråp, folkmord, brott mot mänsk- ligheten och grov krigsförbrytelse10 samt terroristbrott som begås genom mord eller dråp från preskription. avskaffades även preskription för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som be- gåtts mot en person som inte fyllt . infördes bestämmelser i 35 kap. 4 § andra stycket brotts- balken om senareläggning av utgångspunkten för beräkning av pre- skription för vissa sexualbrott mot barn. Preskriptionstiden skulle i dessa fall räknas från den dag då målsäganden fyllde eller skulle ha fylla . Stycket har därefter ändrats ett flertal gånger. Bland annat har tidpunkten från vilken preskription ska beräknas ändrats till den dag då målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . Ytterligare brott har också lagts till i uppräkningen av vilka brott som ska ha en annan ut- gångspunkt för beräkningen av preskriptionstiden än dagen för brottet. De ovan nämnda ändringarna har mötts av viss kritik av bl.a. av Lagrådet. Denna har exempelvis handlat om att principen om att brott med samma maximistraff ska ha samma preskriptionstid luck- ras upp om vissa brott särregleras i preskriptionshänseende, vilket i sin tur riskerar att göra att helheten går förlorad. Kritiken har också handlat om att de skäl som anförts för en förlängd preskriptionstid eller motiven för att avskaffa preskription, också gör sig gällande be- träffande andra brott.11 Flera av remissinstanserna har också i sam- band med den senaste lagändringen, då preskriptionen avskaffades för våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot en person som inte fyllt , efterlyst en översyn av hela preskrip- tionsinstitutet.12 10Ursprungligen undantog grovt folkrättsbrott och folkmord. I samband med att lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser infördes upphävdes de äldre bestämmelserna, vilket föranledde en ändrad hänvisning i 35 kap. 2 § första stycket . 11Se Lagrådets yttranden i prop. 1994/95:2 s. 45 f. och prop. 2019/20:69 s. 94 f. 2019/20:69 s. 36. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription I förarbetena till den senaste lagändringen av bestämmelserna om påföljdspreskription som skedde 1971, konstaterades att reglerna om preskription av fängelsestraff inte hade någon större praktisk be- tydelse. Detta eftersom det var ovanligt att den som dömts till fäng- else undanhöll sig verkställighet så länge att straffet preskriberades.13 Detta förhållande har emellertid ändrats. –2020 preskri- berades cirka 1 070 fängelsestraff.14 Det finns en betydande risk att straffsystemets trovärdighet undergrävs om ett stort antal fängelse- straff preskriberas. Med dagens gränsöverskridande brottslighet och ökad rörlighet finns det goda möjligheter för den som vill undandra sig verkställighet av ett utdömt fängelsestraff att göra så. 6.5Behov av en ändrad reglering Vår bedömning: Det finns behov av att ändra de nuvarande be- stämmelserna om preskription av brott. Ett av skälen för att låta brott preskriberas är att det efter hand kan bli allt svårare att utreda och föra bevisning om brot- tet. Med förbättrade forensiska metoder, såsom spårsäkring och dna-analyser, ökar dock möjligheten att utreda även äldre brott, för- utsatt att spår säkras . Inte bara forensiska metoder kan ha be- tydelse för att utreda brott . Som framgår ovan är det inte ovanligt att gärningspersoner och andra med mobiltelefon- er eller annan teknisk utrustning dokumenterar brott. Dessa bilder och filmer kan finnas kvar och tjäna som bevisning för att identifiera förövaren och klarlägga omständigheter kring brottet. Den forensiska och tekniska utvecklingen har alltså inneburit att be- visning kan säkras och sparas , vilket möjliggör att lag- föringen är rättssäker även . Skälet för att preskribera brott på grund av svårigheten att utreda och föra bevisning om äldre brott har därmed försvagats. Den forensiska och tekniska utveck- lingen kan dock inte ensamt läggas till grund för att ändra de straff- rättsliga reglerna om preskription. 1971:114 s. 35, 44 och 72. 14Se tabell 11.1 i avsnitt 11.1.2. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription De nu gällande bestämmelserna om preskription av brott har i stora drag haft samma utformning som de hade då de först infördes . Bestämmelserna tillkom i då samhället och brottslig- heten såg annorlunda ut än . Samhällsutvecklingen har medfört att nya brott tillkommit och att synen på vissa brott har förändrats. Det sistnämnda har bl.a. resulterat i att straff skärpts och straffskalor delats upp, vilket fått konsekvenser för preskriptionstiderna som inte alltid har varit eftersträvade. Synen på brottsoffer har också för- ändrats med följd att brottsofferperspektivet har inverkat på nyare lagstiftning inom flera områden. Att en gärningsperson ställs till an- svar för sitt handlande och avtjänar sitt straff även efter att förflutit, är ur ett brottsofferperspektiv mycket viktigt. På så sätt kan personen få viss upprättelse för de brott han eller hon utsatts för. Denna ovan angivna utveckling medför att det finns skäl att be- trakta de nuvarande preskriptionsbestämmelserna i ett delvis annat ljus. Ett ytterligare argument är att det av systemhänsyn finns ett behov av en större översyn. De senaste årens lagändringar har genererat frågor om ytterligare brott bör undantas från preskription eller ha en annan utgångspunkt för beräkning av preskriptionstiden än dagen för brottet. Därutöver har riktat flera tillkännagivande till regeringen av vilka det framgår att anser att det finns skäl att se över reglerna om preskription och att det är angeläget att detta arbete bedrivs med in- riktningen att preskriptionstiderna generellt förlängs och i vissa fall helt tas bort, att det är påkallat med en översyn av om preskriptions- tiden för alla sexualbrott som begåtts mot barn bör tas bort, att pre- skriptionstiden för våldtäkt som begås mot en vuxen person bör för- längas liksom att inriktningen på den pågående översynen ska vara att bestämmelserna om preskription av fängelsestraff ska avskaffas.15 Sammantaget finns det behov av att i vissa avseenden ändra be- stämmelserna om åtalspreskription och se över bestämmelserna om absolut preskription. Även bestämmelserna om påföljdspreskription behöver övervägas utifrån det faktum att ett inte obetydligt antal fängelsestraff preskriberas. Likaså finns det behov av att över- väga om fler brott ska undantas från preskription eller ska ha en an- nan utgångspunkt för beräkning av preskriptionstiden. 2018/19:JuU11, punkt 59, rskr. 2018/19:181 och bet. 2020/21:JuU24, punkt 45, 46 och 49, rskr. 2020/21:244. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription 6.6Utgångspunkter för den fortsatta framställningen Vår bedömning: Principen om att brottets svårhet utgör utgångs- punkt för preskriptionstidens längd, bör alltjämt gälla. Flera av de grundläggande skälen för preskription är också fortfarande aktuella och bör beaktas vid utformningen av nya preskriptions- bestämmelser, bl.a. rättssäkerhetsaspekter. Vid förändrade regler om preskription bör vidare beaktas att dessa utgör en viss garanti för en effektiv lagföring, genom att reglerna bidrar till att de brottsbekämpande myndigheternas och rättsväsendets resurser används för att utreda nya i stället för gamla brott och genom att det frigörs resurser för att utreda de allvarligaste brotten framför de mindre allvarliga. Med anledning av vad som anförts ovan finns det skäl att ändra reg- lerna om preskription i vissa delar. Vid dessa överväganden måste beaktas att bestämmelserna om preskription har funnits under en mycket och utgör en integrerad del av det straffrättsliga sy- stemet. Med andra ord bör viss försiktighet iakttas för att inte riskera icke eftersträvade effekter i andra delar av det straffrättsliga systemet. Utgångspunkten är att det även ska finnas straffrätts- liga bestämmelser om preskription där huvudregeln är att brott pre- skriberas efter att de har begåtts. Principen om att brottets svårhet utgör utgångspunkt för preskriptionstidens längd, bör allt- jämt gälla. Att preskriptionstiden i huvudsak bestäms utifrån straff- maximum för brottet bör också gälla fortsättningsvis. Flera av de grundläggande skälen för preskription är fortfarande aktuella och bör beaktas vid utformningen av nya preskriptionsbe- stämmelser. Härvid bör särskilt beaktas preskriptionens humanitära sida. För en gärningsperson som har varit laglydig och skötsam und- er kan en lagföring riskera att rasera tillvaron. Detta gör sig särskilt gällande i fall där ett brott har begåtts under för gärningsper- sonen mycket speciella förhållanden, dvs. en särskild situation som avviker från personens normala levnadsomständigheter. Rimlig- heten och nödvändigheten av att samhället bestraffar äldre brott måste därför beaktas vid utformningen av nya preskriptionsregler. Det finns i sammanhanget anledning att beröra möjligheten för domstol att beakta tidsutdräkten vid lagföringen. Domstolen kan döma till lindrigare straff än som är föreskrivet för brottet, om sär- Det finns skäl att ändra reglerna om preskription skilda omständigheter föreligger, enligt 29 kap. 5 § . Domstolen kan bl.a. beakta om en i förhållande till brottets art ovan- ligt har förflutit sedan brottet begicks (29 kap. 5 § första stycket 3). En kränkning av rätten till förhandling inom skälig tid kan, enligt artikel 6.1 i om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, också föranleda en straff- nedsättning. Gärningspersonen kan alltså i viss mån kompenseras för att ett straff döms ut ovanligt efter brottet, särskilt när de omständigheter som föranlett tidsutdräkten inte är hänförliga till gärningspersonens eget agerande. Regler om att tidsutdräkten ska beaktas vid lagföringen har funnits i svensk rätt, och kan sägas till viss del legitimera långa preskriptionstider. En viktig aspekt som bör beaktas är behovet för brottsoffer och anhöriga till brottsoffer av att gärningspersonen lagförs även efter att förflutit sedan brottet begicks. Det bör dock hållas i minnet att en rättsprocess också kan vara ytterst på- frestande för de drabbade. Detta kan innebära att vissa brottsoffer och anhöriga inte orkar riva upp minnen och medverka i en rättspro- cess, medan det för andra kan vara ett sätt att få avslut och upprättelse. Rättssäkerhetsaspekter är härutöver av stor betydelse vid föränd- rade regler om preskription. Viss bevisning är beständig över mycket medan annan bevisning försämras .