sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Vidare ska domstolen, såväl vid val av påföljd som vid straffmätning i skälig omfattning beakta, utöver brottets straffvärde, om den till- talade efter förmåga sökt förebygga eller avhjälpa eller begränsa skad- liga verkningar av brottet (29 kap. 5 § och 30 kap. 4 § BrB). Medling är en omständighet som domstolen kan beakta i detta hänseende. Särskilda regler om straffvarning och åtalsunderlåtelse LUL ger stora möjligheter till åtalsunderlåtelse för ungdomar som begått brott innan de fyllt (16–22 §§ LUL). Presumtionen kan sägas vara mot åtal i dessa fall. Lagregleringen vilar på grundtanken att ansvaret för ungdomar som begått brott i huvudsak ska ligga på och inte på kriminalvård. En annan utgångspunkt är att åtalsunderlåtelse möjliggör en snabb och smidig handläggning av brott som begås av unga (se prop. 1994/95:12 s. 74 f.). Enligt 1 § andra stycket LUL är reglerna primära i förhållande till motsvarande regler i RB. Det innebär att åtalsunderlåtelse enligt RB får meddelas endast då förutsättningar för straffvarning enligt LUL inte föreligger. I LUL stadgas att beslut om straffvarning kan ske i två huvudfall, nämligen när den unge blir föremål för vård eller annan stödåtgärd Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare eller när gärningen uppenbarligen skett av okynne eller förhastande. Straffvarning får alltså beslutas, om den unge blir föremål för viss åtgärd – vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453), vård eller annan åtgärd enligt lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga (LVU) eller annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp eller stöd – och det med skäl kan antas att där- igenom vidtas vad som är lämpligast för den unge. Straffvarning får också beslutas, om det är uppenbart att brottet har skett av okynne eller förhastande (17 § andra stycket LUL) och i sådana fall får straffvarning beslutas oberoende av om någon åtgärd vidtas mot den unge. Straffvarning med stöd av andra stycket kan enligt förarbetena aktualiseras i de fall det uppenbarligen är fråga om en gärning som är en tillfällighet och polis och åklagares ingripande innebär en tillräcklig varning. Vid bedömningen av om straffvarning ska meddelas ska åklagaren särskilt beakta den unges vilja att ersätta målsäganden för skada som uppkommit genom brottet, att avhjälpa eller begränsa skadan, att på annat sätt gottgöra målsäganden eller att medverka till att medling kommer till stånd (17 § tredje stycket LUL). En grundförutsättning för att straffvarning ska kunna meddelas är enligt fjärde stycket i paragrafen att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts. De faktorer som åklagaren huvudsak- ligen ska ta hänsyn till vid bedömningen är brottslighetens art och straffvärde, intresset av att upprätthålla allmän laglydnad och allmän- hetens förtroende för rättsväsendets objektivitet samt om den unge återfallit i brott. Vid en bedömning av om det föreligger något väsent- ligt enskilt intresse av att åtal väcks, ska hela brottsofferperspektivet beaktas. Frågan om enskilt anspråk har dock särskild betydelse. Skuldfrågan måste vara klarlagd för att åtalsunderlåtelse ska kunna ges. För att så ska anses vara fallet krävs i regel att gärningen är erkänd. Detta är dock inget absolut krav. Även om ett formellt erkännande inte föreligger kan det därför undantagsvis finnas utrymme för åtals- underlåtelse. Den unge ska enligt 18 § LUL underrättas om ett beslut om straff- varning vid ett personligt sammanträffande med åklagaren, vilket som huvudregel ska hållas efter det att beslutet har fattats. Den unges vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i för- hållande till den unge ska kallas till sammanträffandet, om det inte Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare finns hinder eller annars särskilda skäl mot det. Även företrädare för bör ges tillfälle att närvara. Dessa bestämmelser gäller i tillämpliga delar även när åtalsunderlåtelse meddelas den unge med stöd av 20 kap. 7 § RB. Utrymmet för att underlåta personlig underrättelse är mycket litet. Dock bör det kunna godtas att underrättelse om åtalsunderlåtelse, som avser gärning som för en vuxen person skulle meddelas med tillämpning av 20 kap. 7 § första stycket 1 RB ges den unge skriftligen. En sådan situation kan exempelvis föreligga vid ringa stöld för ett mycket ringa värde. Regler om förundersökningsbegränsning finns i 23 kap. 4 a § RB och utgör processekonomiskt motiverade undantag från plikten att genom- föra en förundersökning. En förundersökning får alltså under vissa förutsättningar läggas ned av resursskäl trots att det i och för sig av andra skäl finns anledning att fullfölja den. Förundersökningsbegränsning får ske i två angivna fall. Av 23 kap. 4 a § första stycket 1 RB följer att en förundersökning får läggas ned om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottets straffvärde inte överstiger fängelse (s.k. dispro- portionsfall). Av 23 kap. 4 a § första stycket 2 RB följer att en för- undersökning får läggas ned om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelserna om åtalsunder- låtelse i 20 kap. RB eller om särskild åtalsprövning samt något väsent- ligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att förunder- sökningen läggs ned. Förundersökning och lagföring, även om den sker genom straff- varning, fyller en viktig funktion när det gäller unga personer. Det finns ett särskilt intresse av att samhället reagerar på brott som unga personer gör sig skyldiga till och en snabb reaktion kan ge den unge ett sådant stöd att hon eller han avhåller sig från vidare brottslighet. Den har en särskild betydelse som varning för en ung person som begår brott (se prop. 1981/82:41 s. 21 och prop. 1984/85:3 s. 26). Det finns mot denna bakgrund inte samma möjlighet att använda för- Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare undersökningsbegränsning mot unga som gentemot vuxna lagöver- trädare. Någon motsvarande allmän möjlighet att besluta om förunder- sökningsbegränsning om man kan förvänta sig en åtalsunderlåtelse enligt de utökade möjligheter till åtalsunderlåtelse som gäller vid för- undersökning mot personer finns därmed inte. Om för- utsättningar för att lägga ned en förundersökning enligt reglerna om förundersökningsbegränsning föreligger redan innan förundersök- ning har inletts, får det enligt 23 kap. 4 a § andra stycket RB beslutas att förundersökning inte ska inledas. Om beslut fattats om åtalsunderlåtelse för visst brott och det sedan uppstår misstanke om att den unge, i tiden innan beslutet om åtalsunderlåtelse, begått annat brott och en åtalsunderlåtelse kan för- väntas även för det nyupptäckta brottet, kan förundersöknings- begränsning dock ske enligt 8 § LUL. 7.2.4Rätt till offentlig försvarare Enligt 24 § LUL ska en offentlig försvarare alltid förordnas för en misstänkt som inte fyllt om det inte är uppenbart att den unge saknar behov av försvarare. Utgångspunkten är att en ung misstänkt ska ha biträde av försvarare i alla utredningar. Detta gäller oavsett den unges inställning till försvararfrågan. Enligt 12 § FuK ska den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av försvarare och om att offentlig försvarare under vissa förutsättningar kan förordnas. När en offentlig försvarare ska förord- nas ska förundersökningsledaren anmäla detta till rätten (24 § LUL). Vid förseelser och vissa lindriga brott är det dock normalt uppen- bart att den unge saknar behov av försvarare. Vid utredning av brott där det endast finns penningböter i straffskalan eller där straffvärdet i det enskilda fallet inte kan förväntas överstiga penningböter är det i princip alltid uppenbart att den unge saknar behov av försvarare. När det gäller vissa andra brott, såsom ringa stöld, missbruk av urkund, många fall av olovlig körning, även grovt brott, ringa narkotikabrott och ringa narkotikasmuggling (där straffvärdet inte förväntas över- stiga 60 dagsböter för en vuxen) och olovligt innehav av kniv och andra farliga föremål är det enligt Riksåklagarens riktlinjer i vissa fall Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare uppenbart att det saknas behov av försvarare (se konsoliderad ver- sion av RåR 2006:3 s. 30–31). har konstaterat att artikel 6 i Europakonven- tionen (EKMR) som regel kräver att den misstänkte ges tillgång till en försvarare redan vid det första polisförhöret om det inte kan visas att det, i ljuset av särskilda omständigheter i det enskilda fallet, finns tvingande skäl att begränsa den misstänktes rätt (se t.ex. Europa- domstolens avgöranden i målet Salduz v. , och i målet Yoldas v. , , jfr också genomförandet av EU:s barnrättsdirektiv, prop. 2017/18:58). Europa- domstolen har vidare uttalat att även om det föreligger tvingande skäl för en sådan begränsning så får detta inte otillbörligt skada den miss- tänktes rättigheter. En oåterkallelig skada uppstår om den misstänkte, utan tillgång till försvarare, under förhör gör uttalanden som kom- mer att utgöra den huvudsakliga bevisningen i målet och som läggs till grund för en fällande dom. JO har vidare bedömt att EKMR:s krav i praktiken innebär att en ung misstänkt måste ha tillgång till någon form av juridiskt biträde innan ett förhör med den unge kan hållas utan försvarare (se t.ex. JO 2012/13 s. 106). JO har med hänvisning till bl.a. avgöranden i flera beslut riktat kritik mot åklagare för att ha genomfört förhör med unga misstänkta utan försvarare närvarande. Av praxis framgår att en misstänkt under vissa förhållanden kan avstå från sin rätt till försvarare. Domstolen har dock betonat att ett sådant avstående måste ske på ett otvetydigt sätt under rättssäkra och väl dokumenterade former och att det inte får strida mot något väsentligt allmänt intresse. Ett avstående från rätten till försvarare måste vara frivilligt. Det förutsätter att den misstänkte har fått tydlig och tillräcklig information på ett enkelt och begripligt språk om innebörden av rättigheten och de eventuella konsekvenserna av att avstå från den. Med hänsyn till EKMR:s krav är utrymmet alltså ytterst begränsat för en ung misstänkt och dennes vårdnadshavare att förfoga över frågan om försvarare bör förordnas för den unge. Försvarare ska alltså i nästan alla fall vara närvarande vid förhör med den unge. Mot bakgrund av bestämmelsen i 24 § LUL och med beaktande av EKMR:s krav står det klart att intresset av att den miss- tänkte har en försvarare närvarande väger tyngre än andra intressen. Förhör får därför, i de joursituationer då en försva- rare inte kan närvara vid förhöret, anstå till dess försvarare kan när- Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare vara även om den misstänkte själv vill ge sin berättelse och det skulle kunna leda till att ett anhållningsbeslut kan undvikas eller frihets- berövandet förkortas. Detsamma gäller om det finns risk för att iden- tifiering av medmisstänkta eller andra förundersökningsåtgärder för- senas eller försvåras. Är den misstänkte frihetsberövad ska han eller hon alltid biträdas av en försvarare. I (dnr 1924-2013/14, se också bet. 2017/ 18:JuU18 s. 23–24) konstateras att det i olika sammanhang riktats kritik mot att ungas rätt till offentlig försvarare inte tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Kritiken har riktats mot att unga misstänkta i vissa fall har undanhållits information om rätten till offentlig för- svarare och att offentliga försvarare inte i tillräckligt stor omfattning har medverkat vid inledande förhör med unga misstänkta. uppdaterades Riksåklagarens riktlinjer för handläggning av ungdoms- ärenden (RåR 2006:3) med förtydligande ställningstaganden om bl.a. unga misstänktas rätt till försvarare. Rätten ska bestämma tid för huvudförhandling (45 kap. 14 § första stycket RB). Detta generella skyndsamhetskrav har flera orsaker. Det kan anses vara av betydelse för den allmänna laglydnaden att straff följer på brott. Det kan också innebära en onödig oro för den tilltalade att invänta utgången. Förekommer skadeståndstalan är dröjsmål med handläggningen till olägenhet för målsäganden. Förundersökningen mot dem som inte har fyllt och som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Den ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast från delgivningen av brotts- misstanken (4 § LUL). Väcks åtal mot den som inte fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse gäller samma regler gällande krav på skyndsam handläggning som om den tilltalade är häktad. Det innebär bl.a. att huvudförhandling, som huvudregel, ska påbörjas från det att åtal väcktes. I domstol ska mål mot den som inte har fyllt alltid behandlas skyndsamt. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Huvudregeln är att den som är misstänkt eller tilltalad ska vara personligen närvarande vid huvudförhandlingen. Denna ordning är av särskild betydelse när det gäller barn och unga som är tilltalade. Undantag kan bara göras i vissa fall. Som utgångspunkt gäller alltså att barnet eller den unge ska vara personligen närvarande, något som är motiverat främst av pedagogiska skäl. Det är därmed ovanligt att mål avgörs i den tilltalades utevaro eller på handlingarna utan huvud- förhandling i mål där den tilltalade är . Enligt 11 § första stycket LUL ska åklagaren inhämta ett yttrande från socialnämnden innan beslut fattas i åtalsfrågan, när det gäller ett brott som någon misstänks ha begått . Detta gäller om den unge har erkänt gärningen eller det annars finns skälig miss- tanke att han eller hon har begått brottet och sådant yttrande inte inhämtats under förundersökningen. Yttrande behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för straffvarning eller åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehöv- ligt. Enligt 11 § andra stycket LUL ska, om förundersökningen gäller brott på vilket fängelse kan följa, yttrandet, om möjligt, begäras av undersökningsledaren senast i samband med delgivning av brotts- misstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket RB. Den som begär yttrande ska, enligt 12 § LUL, ange inom vilken tid yttrandet ska lämnas och, om det är lämpligt, ge socialnämnden anvisningar för hur yttrandet kan begränsas. Om nämnden inte kan lämna sitt yttrande inom den föreskrivna tiden, får den som begärt yttrandet medge att det lämnas . Yttrandet får lämnas munt- ligen vid ett sammanträde för straffvarning, om det är nödvändigt för att hålla tidsfristen. Yttrandet ska enligt 11 § tredje stycket LUL innehålla en redo- görelse för vilka åtgärder som nämnden har vidtagit i fråga om den unge samt en bedömning av om den unge har ett särskilt be- hov av åtgärder som syftar till att motverka att han eller hon utveck- las ogynnsamt. Vidare ska yttrandet innehålla en redovisning av de åtgärder som nämnden avser att vidta samt en bedömning av om ung- domstjänst är en lämplig påföljd med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. I yttrandet kan också redogöras för den unges Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare familjeförhållanden och sociala relationer, skola och fritid, hälsa, känslo- mässiga beteende m.m. Yttrandet används som underlag när åklagaren fattar beslut om åtal eller straffvarning. Frikänns den unge får socialnämnden ta ställ- ning till om det finns andra skäl till att påbörja insatser. 7.3Försöksverksamheten 2019–2021 En försöksverksamhet med en snabbare lagföring för unga lagöver- trädare för enklare brott inleddes i norra . Försöksverksamheten pågår till och med utgången av 2022. Försöks- verksamheten inleddes först i tre lokalpolisområden, , Järva (tidigare ) och (tidigare ). utökades området till hela norra med totalt sju lokal- polisområden. Försöksverksamheten för vuxna bygger på anpassat regelverk, arbetsmetod och samverkan. Snabbförfarandet för unga lagöverträ- dare koncentrerar sig dock endast på arbetsmetod och samverkan. Några nya författningsbestämmelser för försöket har inte införts. Ungdomsspåret har också ett tydligare fokus på den inledande delen av förundersökningen. Erfarenheterna från försöket har dock visat att det finns skäl att också framöver se över den senare delen av lag- föringsprocessen. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Figur 7.1 Modell för snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare •Förordnande av offentlig försvarare •Kallelse till vårdnadshavare och socialtjänst •Färdigställande eller påbörjande av brottsutredningen Den huvudsakliga arbetsmetoden bakom snabbförfarandet för unga lagöverträdare bygger på att snabbt kunna komma i gång med utred- ningsarbetet. När polisen påträffar den unge vid en brottsplats eller i kort anslutning till brottet ska den genomföra långtgående första- handsåtgärder. Om möjligt ska förhör hållas direkt på plats. Med tanke på att det särskilda regelverk som gäller för unga lagöverträ- dare är det endast möjligt för de allra lindrigaste brotten. I många fall behöver den unge biträdas av en offentlig försvarare. Socialtjänst och vårdnadshavare ska normalt sett också närvara vid förhör. ”Förhör direkt” spåret Bedömningen om socialt yttrande behövs görs alltid av Lpo. Lpo har kontakten med socialtjänst och faxar anmälan. - Missbruk av urkund - Olovlig körning - narkotikabrott - Brott mot knivlagen - Penningbötesbrotten Ungdomen måste vara mellan och hemmahörande i PO Nord. -Kontakt med vårdnadshavare -Förhör med målsäganden/vittnen -Säkrar bevisning mm. -Meddelar om att förhör kommer att hållas. Grundregeln är att utredningsenheten på Lokalpolisområdet (Lpo) slutredovisar samtliga ungdomsärenden till åklagare Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Om förhör inte kan hållas ska ett framtida förhör bokas direkt och berörda aktörer kallas. Inledningsvis var tanken att det första för- höret skulle hållas inom från brottet. I realiteten har grän- sen under försöksverksamheten i stället kommit att bli . Tanken bakom med denna skyndsamhet är att snabbt komma igång med brottsutredningen. För att polis i yttre tjänst ska kunna genomföra så goda förstahandsåtgärder som möjligt tas, på samma sätt som i vuxenspåret, kontakt med en jourhavande förundersök- ningsledare på telefon. På så sätt kan stöd och återkoppling ges direkt. Även om ett förhör inte kan hållas direkt finns det ofta andra utred- ningsåtgärder som kan och bör genomföras direkt, t.ex. förhör med andra personer, säkring av bevisning och annan dokumentation om brottet. ”Kalla till förhör” spåret Patrullen underrättar misstänkt samt vårdnadshavare att de är kallade till förhör på Lpo efterföljande vecka ( mellan – 15.00) Patrull ger misstänkt samt vårdnadshavare tid för förhör på LPO - Ej uppenbart saknar behov - Ej någon av brotten enligt förhör samt skickar in listan, om inte försvarare - Tolk bokas av LPO Säkrar bevisning mm. - Enkel beskaffenhet – Polisär fu ledning Brotten, Enligt från fördelningsdokumentet 2017:18 (tidigare FAP) Jful kommer göra slutliga bedömningen om det är rimligt att köra i Grundregeln är att utredningsenheten på Lokalpolisområdet (Lpo) slutredovisar samtliga ungdomsärenden till åklagare Om den misstänkte delges misstanke vid förhöret ska åtal enligt huvudregeln väckas . ska polisen slut- föra förundersökningen och redovisa den till åklagaren som ska hinna ta ställning till åtalsfrågan eller överväga ett annan lagförings- eller handläggningsbeslut. ska ta fram och redovisa sitt yttrande enligt 11 § LUL. Tidpunkten för förhöret spelar alltså en avgörande roll för när en förundersökning i realiteten kan Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Det är därför angeläget att ett förhör med den unge hålls . Snabbförfarandet är avgränsad till brottslighet som utreds inom ramen för en polisledd förundersökning enligt 23 kap. 3 § första stycket RB (sak av enkel beskaffenhet). Sådana brottsutredningar är i regel mer lättutredda än åklagarledda förundersökningar. Det in- ledande arbetet och de tidiga insatserna har också störst inverkan på den totala tidsåtgången av utredningen i denna typ av ärenden. När det gäller mer svårutredd brottslighet finns det många olika faktorer, såsom analyser, ytterligare förhör med berörda aktörer m.m. som påverkar tidsåtgången. Ytterligare ett skäl för att avgränsa snabb- förfarandet till att avse polisledda förundersökningar är att det mer sällan finns godtagbara skäl att avvika från den stadgade sexveckors- fristen i dessa fall. Ungdomsspåret omfattar, till skillnad från vuxen- spåret, ett stort antal olika brottstyper och inte endast de allra enklaste utan också t.ex. brott mot person som misshandel och ofredande. Figur 7.4 Riktlinjer för tidsåtgång I snabbförfarandet i brottmål för unga lagöverträdare gäller de sed- vanliga bestämmelserna om skyndsamhet, dvs. sexveckorsfristen mellan delgivning av misstanke och åtal och tvåveckorsfristen för vissa av brottmålen att påbörja huvudförhandling efter åtal vid tingsrätten. För att kunna hålla lagföringstiden kort är det nödvändigt att tiden mellan anmälan om brottet eller ingripandet och tidpunkten för del- givning av misstanke minimeras. Utgångspunkten har alltså varit att tiden mellan brottet och delgivning av misstanke ska uppgå till högst . I realiteten har tiden i vissa fall uppgått . Samverkanslösningen i ungdomsspåret bygger på att polisen och i större utsträckning ska samordna och planera förhöret med den unge. Ett sätt för att åstadkomma detta är t.ex. fasta och för- planerade förhörsdagar. På så sätt kan både polis och socialtjänst planera sin verksamhet bättre. I vuxenspåret har samverkan i stället byggt på samordning mellan polis, åklagare och tingsrätt. Även Dom- stolsverket, Kriminalvården, ingår i samverkan. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Eftersom ungdomsspåret haft tyngdpunkten i inledningen av brotts- utredningen har åklagare och tingsrätt inte involverats i samverkans- frågorna i någon större utsträckning. Brå redovisade en utvärdering av snabbförfarandet för unga lagöver- trädare . Underlaget för utvärderingen omfattade tids- som resulterade i totalt 96 ären- den. De vanligaste brotten utgjorde ringa narkotikabrott och ringa stöld och stöld i butik. Av dessa ärenden ledde till åtal. Övriga resulterade bl.a. i straffvarning, strafföreläggande och åtals- underlåtelse. Trots det begränsade underlaget kunde Brå redovisa vissa slutsatser. Ungdomsspåret innebar små förändringar. En positiv följd som lyftes fram var att de initiala åtgärderna att boka ett första förhör redan var genomfört när ärendet överlämnades till den lokala för- undersökningsledaren. Avlastningen var dock begränsad eftersom endast 96 ärenden av totalt 1 707 ärenden () ingick i snabbförfarandet. En orsak till de låga antal ärenden var bl.a. kravet på att den unge skulle vara hemmahörande i de kommuner som in- gick försöksverksamheten och att antalet misstänkta inte skulle vara fler än två i ärendet. En annan förklaring som lyftes fram var att resultatet av arbetet inte var lika tydligt för ingripandeverksamheten eftersom ungdomsspåret, till skillnad från vuxenspåret, inte innehål- ler några särskilda verktyg i form av tillgänglighetsdelgivning eller fullmakt för strafföreläggande. Ytterligare en förklaring har varit att polispersonalen inte alla gånger känt till möjligheten att kalla den misstänkte till ett senare förhör och därför hanterat många ärenden på vanligt sätt. Det fanns en efterfrågan av mer utbildning och kun- skap. Eftersom antalet ärenden var få var den praktiska erfarenheten i verksamheten liten vilket skapade osäkerhet. Handläggningstiden uppgick i median . Av alla ären- den var det som uppnådde tidsmålet från brott till lagföring. Det är dock svårt att dra några kvalitativa slut- satser med hänsyn till det begränsade underlaget och för att ärenden var av det allra enklaste slaget.