sou · H9B361 · 2021-06-30 00:00:00 — Dessutom anges nu att EES-medborgare och deras familjemed- lemmar får utvisas av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet, i stället för som i den nuvarande bestämmelsen, av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Ändringen görs för att uppnå bättre överens- stämmelse med ordalydelsen i artikel 27 i rörlighetsdirektivet. Efter- som bestämmelsen tillämpas i enlighet med nämnda artikel, är ändringen inte avsedd att få någon praktisk betydelse. Andra stycket motsvarar andra stycket i nuvarande 8 a kap. 5 §, med den ändringen att hänvisningarna till bestämmelserna med de allmänna förutsättningarna för utvisning samt förutsättningarna för utvisning av vissa andra personkategorier utgår. Ändringen är en följd av att de personer som omfattas av inte längre undantas från de nämnda bestämmelsernas tillämpningsområde. Detta innebär i praktiken ingen ändring i sak. I tredje stycket finns en bestämmelse om utvisning av vissa brittiska medborgare. Bestämmelsen motsvarar gällande 8 a kap. 5 § fjärde stycket. Den förs över till tredje stycket i den nu införda paragrafen som en följd av att bestämmelsen i gäll- ande 8 a kap. 5 § tredje stycket gällande utvisning av vissa med- borgare i andra nordiska länder utgår ur lagstiftningen En utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i får utvisas enligt 1 § endast om han eller hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. Det får inte vara ekonomiska syften som ligger till grund för beslutet. När en domstol överväger om en utlänning som har ställning som varaktigt bosatt bör utvisas enligt denna paragraf ska den ta hänsyn till hur länge utlänningen har varit bosatt i , hans eller hennes ålder, följderna av en utvisning för utlänningen och hans eller hennes familjemedlemmar samt utlänningens band till eller avsaknad av band till ursprungslandet. En utlänning som har ställning som varaktigt bosatt i och som har internationellt skydd i en annan EU-stat får utvisas endast till den staten. Paragrafen anger förutsättningarna för utvisning av den som har ställning som varaktigt bosatt i . Paragrafen bygger på arti- kel 12 i direktivet om varaktigt bosatta. Övervägandena finns i av- snitt 5.6.4. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande 8 a kap. När direktivet om varaktigt bosatta genomfördes i svensk rätt (prop. 2005/06:77) ansågs det nämligen inte nödvändigt att införa särskilda regler för att utvisa den som beviljats ställning som varaktigt bosatt, eftersom en sådan person skulle komma att omfattas av kravet på synnerliga skäl för utvisning av den som vistats i landet (nuvarande 8 a kap. 3 § första stycket). I och med att detta krav nu utmönstras ur lagstiftningen, måste de förutsättningar som ska vara uppfyllda för att utvisa en varaktigt bosatt i stället framgå direkt av lagtexten. Första stycket bygger på artikel 12.1 och 12.2 i direktivet om var- aktigt bosatta. Enligt artikel 12.1 får en varaktigt bosatt utvisas endast om han eller hon utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot allmän ordning eller säkerhet. Ett sådant beslut får enligt arti- kel 12.2 inte grundas på ekonomiska överväganden. Det skydd som direktivet om varaktigt bosatta ger denna per- sonkategori är snarlikt det som enligt artikel 27 i rörlighetsdirektivet gäller vid utvisning av EES-medborgare och deras familjemedlem- mar av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet. Till skillnad från den sistnämnda artikeln anger artikel 12 i direktivet om varaktigt bosatta dock inte att tidigare straffdomar inte i sig får utgöra skäl för åtgärder som vidtas av hänsyn till allmän ordning eller säkerhet. EU- domstolen har emellertid i avgörandena López Pastuzano, C-636/16 och WT, C-448/19 slagit fast att skyddet enligt artikel 12 i direktivet om varaktigt bosatta innebär att ett beslut om utvisning inte får fattas enbart på grundval av tidigare fällande domar i brottmål, utan att det fastställs huruvida personen utgör ett reellt och tillräckligt allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller säkerheten och utan att de olika omständigheter som räknas upp i artikel 12.3 beaktas (se vidare om andra stycket nedan). Ett annat krav som gäller enligt artikel 27 i rörlighetsdirektivet, men som inte återfinns i artikel 12 i direktivet om varaktigt bosatta, är att personens beteende ska utgöra ett verkligt, faktiskt och till- räckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. Inte heller av de nyssnämnda avgörandena från framgår att ett sådant krav gäller vid utvisning av den som har ställning som varaktigt bosatt. Som redan angetts är det däremot nödvändigt att pröva om personen i fråga utgör ett hot mot den allmänna ordningen eller säkerheten och om detta hot är reellt och tillräckligt allvarligt. Begreppet allmän ordning eller säkerhet är ett unionsrättsligt begrepp och ska ges den innebörd som följer av unionsrätten. Grän- sen för vad som kan anses utgöra ett tillräckligt allvarligt hot i den mening som avses i artikel 12.1 är en fråga för rättstillämpningen och ytterst . Andra stycket bygger på artikel 12.3 i direktivet om varaktigt bosatta, som anger att det innan beslut om utvisning av en varaktigt bosatt fattas, ska beaktas hur länge bosättningen i medlemsstaten har varat, den berörda personens ålder, följderna för vederbörande och dennes familjemedlemmar samt banden med bosättningslandet eller avsaknaden av band med ursprungslandet. Dessa faktorer överens- stämmer i allt väsentligt med de som ska beaktas redan enligt 2 §. Förevarande bestämmelse är således avsedd att förtydliga att samt- liga de faktorer som anges i artikel 12.3 ska vägas in i bedömningen av om en varaktigt bosatt ska utvisas på denna grund. Tredje stycket motsvarar gällande 8 a kap. 7 a § utlännings- lagen. Utvisning på grund av brott beslutas av den domstol som handlägger brott- målet. Paragrafen reglerar vilken domstol som beslutar om utvisning på grund av brott. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen motsvarar gällande 8 a kap. 6 § utlännings- lagen. Beslut om utvisning vid ändring av påföljd enligt 34 kap. När en domstol enligt 34 kap. beslutar att ändra en påföljd som en utlänning har dömts till utöver utvisning, får domstolen även meddela det beslut om utvisningen som förändringen av påföljd ger anledning till. Paragrafen innehåller en bestämmelse om beslut om utvisning vid ändring av påföljd enligt 34 kap. . Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen motsvarar gällande 8 a kap. 7 § utlänningslagen. En allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott ska innehålla förbud för utlänningen att återvända till eller utan tidsbe- gränsning. Vid bedömningen av återreseförbudets längd ska domstolen särskilt beakta 1.brottslighetens straffvärde och karaktär, 2.risken för att utlänningen kommer att göra sig skyldig till fortsatt brotts- lighet här i landet, och 3.utlänningens anknytning till enligt 2 §. I beslutet ska utlänningen upplysas om den påföljd som överträdelse av för- budet kan medföra enligt 20 kap. Paragrafen innehåller en bestämmelse om återreseförbud. Paragrafen motsvarar delvis gällande 8 a kap. 8 § utlänningslagen. Över- vägandena finns i avsnitt 5.7.1. Enligt första stycket ska en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott, liksom tidigare, innehålla ett förbud för utlän- ningen att återvända till eller utan tidsbegräns- ning. Av andra meningen, som saknar motsvarighet i den tidigare regleringen, framgår vilka omständigheter domstolen särskilt ska beakta när den fastställer hur länge återreseförbudet ska gälla. Det är fråga om samma omständigheter som ligger till grund för pröv- ningen av själva utvisningsfrågan. Bestämmelsen innebär att för- budstiden ska bestämmas utifrån en allsidig bedömning av vad som ligger utlänningen till last. måste förbudets varaktighet alltid stå i proportion till de rättsverkningar som förbudet får för utlänningen och hans eller hennes familjemedlemmar. Enligt första punkten ska domstolen särskilt beakta brottets straffvärde och karaktär. Denna punkt får särskild aktualitet när utlänningen utvisas med stöd av 1 § 2, dvs. när brottet har ett straff- värde som uppgår till fängelse eller annars är av sådan karaktär att utlänningen inte bör få stanna kvar. I dessa fall bör återreseförbudets varaktighet bestämmas med utgångspunkt i brotts- lighetens straffvärde, men även andra relevanta omständigheter ska beaktas och vägas samman. I likhet med straffvärdegränsen i 1 § 2 är det straffvärdet, inte det s.k. straffmätningsvärdet, som ska läggas till grund för bedöm- Däremot ska domstolen, till skillnad från vad som gäller enligt den nyssnämnda bestämmelsen, här utgå från den samlade brottslighetens straffvärde. Detta framgår av lagtexten genom att termen ”brottslighet” används i stället för ”brott”. Även det förhåll- andet att utlänningen gjort sig skyldig till flera brott inverkar således på förbudets längd. För att ge närmare vägledning för hur bestämmelsen är avsedd att tillämpas kan följande riktlinjer lämnas. Vid straffvärden under ett års fängelse är en rimlig utgångspunkt att förbudstiden bestäms till . Brott såsom stöld och miss- handel av normalgraden bör alltså typiskt sett föranleda ett åter- reseförbud av sådan varaktighet. När straffvärdet uppgår till fängelse eller mer, såsom vid grov misshandel och rån, kan det finnas anledning att överväga ett tioårigt återreseförbud. Vid straffvärden fängelse eller mer bör ett varaktigt återreseförbud kunna komma i fråga. Detta innebär att bland annat allvarliga vålds- och sexualbrott, liksom grova narkotikabrott och vapenbrott, kan ge skäl för ett sådant förbud. kan brottslighetens karaktär tala för ett längre återrese- förbud än vad dess straffvärde indikerar. Så kan vara fallet när brottet har inneburit ett allvarligt angrepp mot någons liv, hälsa, frihet eller frid eller som annars utgjort en påtaglig integritetskränkning. Detsamma bör gälla när brottet har riktat sig mot rättsordningen eller ett annat särskilt skyddsvärt samhällsintresse. Begreppet brotts- lighetens karaktär ska således uppfattas på samma sätt som enligt 1 § (se kommentaren till den paragrafen). Enligt andra punkten ska domstolen särskilt beakta risken för att utlänningen kommer göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet. Återfallsrisken ska bedömas på samma sätt som enligt 1 § 1 och får särskild relevans när utvisningen – uteslutande eller delvis – sker på den grunden. I dessa fall är straffvärdet för brottet i det mål där utvisningsfrågan aktualiserats nämligen inte alltid en bra mått- stock på vilken förbudstid som bör gälla. Straffvärdet för det utvisningsgrundande brottet kan då vara lågt, men brottsligheten sedd framstå som allvarlig. Vid återfall i brott kan det därför finnas anledning att meddela ett längre återreseförbud än vad den aktuella brottslighetens straffvärde motiverar. Exempelvis bör ett tioårigt förbud kunna komma ifråga när utlänningen har gjort sig skyldig till omfattande eller systematisk stöldbrottslighet, även om straffvärdet för det utvisningsgrundande brottet är lägre än fängelse. När det rör sig om särskilt stötande återfall, till exempel vid upprepade vålds- eller fridsstörande brott av viss svårhet, kan ett varaktigt återreseförbud övervägas. I tredje punkten föreskrivs att domstolen särskilt ska beakta utlän- ningens anknytning till enligt 2 §. En stark anknytning till landet kan således ge skäl för att bestämma ett kortare återrese- förbud än vad brottslighetens allvar motiverar. Det är främst när utvisningen innebär ett mer beaktansvärt men för den enskilde som det finns anledning att välja en kortare förbudstid. I gränsfall, när det står och väger mellan ett längre och ett kortare förbud, bör dock även en något svagare anknytning kunna ge skäl för att välja det senare alternativet. Ändringen är avsedd ge utlänningens anknytning till en större betydelse än vid bedömningen av åter- reseförbudets längd. Detta motiveras bland annat av att det men som utvisningen innebär för den enskilde inte längre ska beaktas när den straffrättsliga påföljden bestäms. Som redan framgått samspelar de nämnda omständigheterna med varandra. Om utlänningen har gjort sig skyldig till exempelvis miss- handel eller sabotage mot blåljusverksamhet med ett straffvärde talar brottets straffvärde för ett femårigt återreseförbud. Brottets karaktär ger emellertid anledning att överväga en längre för- budstid. Om personens anknytning till i ett sådant fall är svag – han eller hon har kanske varken beaktansvärda familjeband hit eller nämnvärt etablerat sig i det svenska samhället – kan ett tioårigt förbud vara motiverat. Om anknytningen å andra sidan är något starkare, bör förbudstiden kunna stanna vid . Som ett annat exempel kan nämnas den situationen att utlänningen har gjort sig skyldig till våldtäkt och tidigare dömts för allvarliga brott mot person. I ett sådant fall talar omständigheterna med sådan styrka för ett varaktigt återreseförbud att det bör krävas att utlänningens an- knytning till är betydande, för att det ska komma i fråga att meddela ett kortare förbud. Uppräkningen av vilka omständigheter som ska beaktas när återreseförbudets längd bestäms är inte avsedd att vara uttömmande. Även andra förhållanden som kan inverka på förbudets skälighet får vägas in i bedömningen. Liksom kan exempelvis det förhåll- andet att utlänningen är underårig eller att utlänningen utestängs från andra Schengenstater som han eller hon har starka band till få betydelse. Andra stycket motsvarar tredje meningen i gällande 8 a kap. 8 §. När ett återreseförbud börjar löpa Ett återreseförbud enligt 10 § börjar löpa den dag utlänningen lämnar Schengenstaternas territorium eller, om beslutet om utvisning verkställs genom att utlänningen sänds till ett land inom detta område, den dag utlänningen lämnar . Vid tillämpningen av första stycket ska , , och likställas med Schengenstaterna. Paragrafen reglerar när ett återreseförbud börjar löpa. Paragrafen saknar motsvarighet i gällande 8 a kap. utlänningslagen. Den införs för att uppnå överensstämmelse med återvändandedirektivets krav i fråga om från vilken tidpunkt ett återreseförbuds ska räknas, såsom det slagits fast av i avgörandet Ouhrami, C- 225/16. Övervägandena finns i avsnitt 5.7.2. Enligt första stycket börjar ett återreseförbud enligt 10 § löpa den dag utlänningen lämnar Schengenstaternas territorium eller, om be- slutet om utvisning verkställs genom att utlänningen sänds till ett land inom detta område, den dag utlänningen lämnar . Vad som avses med en Schengenstat anges i 1 kap. 4 § utlänningslagen. Av andra stycket framgår att , , och likställs med Schengenstaterna vid tillämpningen av första stycket. I detta sammanhang inkluderas således dessa stater i Schengenstaternas territorium. Särskilt tillstånd till kort besök En utlänning som har meddelats ett återreseförbud enligt 10 § får ges särskilt tillstånd av att göra ett kort besök här, om besöket gäller synnerligen viktiga angelägenheter. Om det finns särskilda skäl, får ett sådant tillstånd ges också på ansökan av någon annan än utlänningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillstånd till besök för en utlänning som meddelats ett återreseförbud i anslutning till ett beslut om utvisning på grund av brott. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen motsvarar gällande 8 a kap. 9 § utlännings- lagen, med den ändringen att första meningen nu hänvisar till 10 §. Uppehållstillstånd och upphävande av utvisningsbeslut I 12 kap. finns bestämmelser om uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott och om upphävande av ett sådant utvisningsbeslut. Paragrafen innehåller en upplysningsbestämmelse. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen motsvarar gällande 8 a kap. 10 §. Ett barn får tas i förvar, om 1.det är sannolikt att barnet kommer att avvisas av eller avvisas med omedelbar verkställighet av eller om det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett sådant beslut, 2.risken är uppenbar att barnet annars håller sig undan och därigenom äventyrar en verkställighet som inte bör fördröjas, och 3.det inte är tillräckligt att barnet ställs under uppsikt enligt bestäm- melserna i 7 § Ett barn får också tas i förvar, om 1.det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning i andra fall än enligt första stycket eller ett beslut om utvisning enligt 8 kap. 6 eller 10 § eller 8 a kap., och 2.det vid ett tidigare försök att verkställa beslutet inte visat sig till- räckligt att barnet ställts under uppsikt enligt bestämmelserna i 7 § andra stycket. I paragrafen anges förutsättningarna för att ta en utlänning som är ett barn i förvar. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Hänvisningen till 8 a kap. i andra stycket 1 ändras till följd av att det införs ett nytt 8 a kap. med en ny struktur. Ett barn får, under de förutsättningar som anges i 2 § första stycket 1 och 2, ställas under uppsikt. Ett barn får dessutom ställas under uppsikt när beslut har meddelats om avvisning i andra fall än som avses i 2 § första stycket eller när beslut har meddelats om utvisning enligt 8 kap. 6 eller 10 § eller 8 a kap. I paragrafen anges förutsättningarna för att ställa ett barn under upp- sikt. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Hänvisningen till 8 a kap. i andra stycket ändras till följd av att det införs ett nytt 8 a kap. med en ny struktur. Om en förundersökningsledare eller socialnämnd har ansökt om tids- begränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 §, får besluta om inhibition av ett beslut att avvisa eller utvisa den utlänning som ansökan avser. Paragrafen innehåller en bestämmelse om inhibition vid ansökningar om tidsbegränsade uppehållstillstånd för medverkan i brottsutred- ning och betänketid. Övervägandena finns i avsnitt 9.6. Paragrafen ändras till följd av att nu även socialnämnden i vissa fall får ansöka om uppehållstillstånd för betänketid enligt 5 kap. 15 § andra stycket. Har ett beslut om avvisning eller utvisning verkställts, och anträffas utlän- ningen därefter här i landet, ska beslutet verkställas på nytt, om det har vunnit laga kraft eller enligt 7 eller 8 § ändå får verkställas och om det inte har upphört att gälla enligt 22 §. Beslut om avvisning eller utvisning får dock inte verkställas om utlän- ningen 1.återvänt med uppehållstillstånd eller visering, 2.återvänt efter att ha fått särskilt tillstånd till ett kort besök här i landet enligt 8 kap. 25 § eller 8 a kap. 12 §, eller 3.efter återkomsten beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd. Vad som sägs i andra stycket 1 gäller för tillståndet eller viseringen. Ett beslut om avvisning eller utvisning som inte är förenat med något gällande förbud att återvända får inte heller verkställas om utlänningen är undantagen från krav på visering eller uppehållstillstånd enligt 2 kap. 8 a första stycket eller 8 b § eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 2 kap. 9 § Paragrafen innehåller bestämmelser om ny verkställighet av beslut som inte har upphört att gälla. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Hänvisningen till 8 a kap. i andra stycket 2 ändras till följd av att bestämmelsen om tillstånd till ett kort besök numera återfinns i kapitlets 12 §. beslut om avslag på en ansökan om tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § eller beslut om återkallelse av ett tillstånd som meddelats med stöd av 5 kap. 15 § överklagas till migrations- domstol. Sådana beslut får överklagas endast av förundersökningsledaren eller, om det är socialnämnden som har ansökt om tillståndet, endast av socialnämnden. Paragrafen behandlar överklagande av beslut om avslag på en ansö- kan om uppehållstillstånd för medverkan i brottsutredning och betänketid samt av beslut om återkallelse av sådana tillstånd. Över- vägandena finns i avsnitt 9.6. Andra meningen ändras till följd av att socialnämnden ges behö- righet att ansöka om betänketid enligt 15 kap. 15 § andra stycket i de fall det finns anledning att anta att den berörda personen är ett offer för människohandel eller människoexploatering. Förunder- sökningsledarens exklusiva klagorätt gäller nu i de fall det är för- undersökningsledaren som har ansökt om det tillstånd som ärendet gäller. Om det är socialnämnden som har ansökt, är det i stället nämnden som har rätt att klaga. Till böter döms en utlänning som uppsåtligen eller av oaktsamhet uppe- håller sig i utan föreskrivet tillstånd och utan att utlänningen har ansökt om ett sådant tillstånd eller en förundersökningsledare eller social- nämnd har ansökt om tidsbegränsat uppehållstillstånd för utlänningen med stöd av 5 kap. 15 §. I ringa fall ska åtal för brott enligt denna paragraf inte väckas annat än om det är motiverat från allmän synpunkt. Paragrafen innehåller en bestämmelse om straffansvar. Överväg- andena finns i avsnitt 9.6. Första stycket ändras till följd av att nu även socialnämnden i vissa fall får ansöka om ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 5 kap. 15 § andra stycket. Ändringen i andra stycket är endast språklig. Till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter döms en utlänning som uppsåtligen uppehåller sig i fastän han eller hon enligt ett verkställt beslut om utvisning enligt 8 a kap. inte har haft rätt att återvända hit. Paragrafen innehåller en bestämmelse om straffansvar. Övervägan- dena finns i avsnitt 5.2. Hänvisningen i paragrafen ändras till följd av att det införs ett nytt 8 a kap. med en ny struktur. En utlänning som har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får utvisas på grund av brott endast om det finns sådana omständigheter som anges i 8 a kap. 4 § första stycket. Paragrafen innehåller en bestämmelse om utvisning på grund av brott av en utlänning som har uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafhänvisningen ändras till följd av att det införs ett nytt 8 a kap. med en ny struktur. En utlänning som har uppehållstillstånd enligt 2 eller 3 § får utvisas på grund av brott endast om det finns sådana omständigheter som anges i 8 a kap. 4 § första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om utvisning på grund av brott av en utlänning som har uppehållstillstånd enligt 2 eller 3 § (tribunal- vittnen och deras nära anhöriga). Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafhänvisningen ändras till följd av att det införs ett nytt 8 a kap. med en ny struktur. 14Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena I vårt uppdrag har ingått att lämna förslag på en reglering som inne- bär att frågan om utvisning alltid ska prövas vid hedersrelaterade brott och hatbrott. Som framgår av avsnitt 5.8.5 anser vi att en sådan regel inte bör införas. Trots detta ställningstagande i sak lämnas, i enlighet med uppdraget, ett förslag till en sådan prövningsregel (se vidare avsnitt 5.8.6). Förslaget innebär att det införs ytterligare en paragraf, 7 a §, i det av oss föreslagna nya 8 a kap. utlänningslagen samt en ny rubrik närmast före den angivna paragrafen. Den före- slagna lydelsen framgår av avsnitt 14.2. I avsnitt 14.3 behandlas para- grafens ikraftträdande och behovet av övergångsbestämmelser och i avsnitt 14.4 analyseras dess konsekvenser. Avsnitt 14.5 innehåller en författningskommentar. 14.2Förslag till 8 a kap. 7 a § utlänningslagen (2005:716) Domstolens prövningsskyldighet vid hedersrelaterad brottslighet och hatbrott När domstolen prövar ett åtal mot en utlänning ska den även utan yrkande pröva om förutsättningarna för utvisning enligt bestämmelserna i detta kapitel är uppfyllda, om det finns anledning att döma till svårare påföljd än böter och åtalet rör Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena 1.hedersbrott enligt 4 kap. 4 b § ,1 2.äktenskapstvång enligt 4 kap. 4 c § första eller andra stycket , 3.barnäktenskapsbrott enligt 4 kap. 4 c § tredje stycket, 4.vilseledande till äktenskapsresa enligt 4 kap. 4 d § , 5.organiserad rasism enligt 16 kap. 7 § första stycket ,2 6.stöd åt organiserad rasism enligt 16 kap. 7 § andra stycket ,