sou · H9B392 · 2021-11-30 00:00:00 — Det kan röra sig om t.ex. en sammanställning av olika kriterier, metoder eller förhållanden rörande någon viss företeelse. För att tips eller liknande från allmänheten ska kunna ligga till grund för en bedömning av behovet av kontroll måste informationen på något sätt ha behandlats, bearbetats eller på annat sätt kontrollerats mot bakgrund av myndighetens samlade kunskap och erfarenhet. Det ska alltså vara fråga om välgrundad information. Prövningen av om det finns ett behov av kontroll kan också baseras på mer allmän polisiär kunskap och erfarenhet hos den enskilde tjänste- mannen. Det kan t.ex. vara fråga om iakttagelser av personers bete- enden eller ett fordons rörelser på platsen som, i ljuset av erfarenhet och kunskap från tidigare kontrollverksamhet, ger anledning att anta att det behövs kontroll för att upptäcka eller förhindra att utlänningar uppehåller sig olovligen i landet. Inte heller i sådana fall får det alltså vara fråga om några allmänna spekulationer eller antaganden. Bestämmelsen är primärt avsedd att tillämpas för att utföra under- rättelsebaserade selektiva kontroller och selektiva stickprovskontroller. För att det ska finnas anledning att anta att kontrollen behövs är det tillräckligt att den tillgängliga informationen visar att det typiskt sett, vid och plats eller under vissa omständigheter, föreligger en förhöjd risk för förekomsten av vistelse i strid med gällande regel- verk. Det krävs inte att det i förhållande till varje enskild person som kontrolleras finns anledning att anta att kontroll behövs. Urvalet av personer som ska bli föremål för kontroll får inte göras enbart baserat på det förhållandet att personerna har ett utseende som uppfattas som utländskt. Förutsättningarna i bestämmelsen kan exempelvis vara uppfyllda om det finns kunskap och erfarenhet från tidigare kontrollverksamhet som talar för att det på en plats ofta förekommer irreguljär migration eller sker transporter av personer som avser att arbeta i landet utan vederbörliga tillstånd. Det kan då finnas anled- ning att anta att det och på den platsen behöver genomföras kontroller för att förhindra eller upptäcka dessa rörelser. Kontroller kan då utföras på samtliga, eller en del, av de personer som passerar platsen under en viss begränsad tidsperiod i syfte att upp- täcka om utlänningar uppehåller sig olovligen i landet och förhindra fortsatt sådan vistelse. Det kan också vara fråga om att underrättelser tyder på att människosmuggling i stor utsträckning sker i mindre lastbilar registrerade i något visst land. Det kan då finnas anledning att anta att kontroller behöver genomföras på sådana lastbilar. Samt- liga, eller en del, av de mindre lastbilar från det landet som passerar kan då tas ut för kontroll. Av andra stycket följer att inre utlänningskontroller endast får ut- föras på ett sådant sätt att de inte innebär en systematisk kontroll av personer. Med systematisk kontroll avses kontroller som utförs, eller i vart fall lagligen kan utföras, på alla personer som passerar en viss plats (jfr gränskontroller som är ett typexempel på en systematisk kontroll). Förbudet utgör en garanti för att kontrollerna ska utföras selektivt och förhindrar att bestämmelsen i första stycket tillämpas så att det i praktiken blir fråga om en förtäckt gränskontroll. I fråga om kontroller som utförs med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlän- ningslagen följer en sådan begränsning också av de där angivna förut- sättningarna för kontrollen. Bestämmelsen innebär att rätten att utföra kontroller behöver be- gränsas på visst sätt. Det kan vara fråga om att exempelvis fastställa kontroller får ske, eller hur stor andel av den totala passerande trafiken som får kontrolleras. Närmare bestämmelser om sådana begränsningar finns i den till lagen anslutande förordningen. Sådana selektiva kontroller som utförs på en viss plats under en viss tidsrymd och då träffar alla som befinner sig på platsen kan i vissa fall anses utgöra en systematisk kontroll och därmed vara förbjuden. När detta är fallet går dock inte att svara på entydigt utan svaret beror på i vilka syften och på vilka grunder kontrollen sker. Om en sådan kontroll sker slumpmässigt i syfte att endast kontrollera efterlevnad av regelverket rörande vistelserätt kan kontrollen inte anses förenlig med förbudet eller . Om kontrollen däremot utförs på grundval av exempelvis underrättelser eller allmän polisinformation och poliserfarenhet omfattas den inte av förbudet. I paragrafen regleras rätten att i samband med en inre utlännings- kontroll i ett gränsnära område eftersöka pass och andra identitets- handlingar. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.6. Bestämmelsen ger en polisman eller en kustbevakningstjänsteman rätt att vid inre utlänningskontroller i gränsnära områden, på motsva- rande sätt som är tillåtet i samband med inresekontroll enligt 9 kap. 2 § utlänningslagen (2005:716), i den utsträckning det är nödvändigt kroppsvisitera en utlänning i syfte att kunna ta reda på personens identitet och rätt till vistelse i . En förutsättning är att utlän- ningen på begäran inte överlämnar pass eller andra handlingar som visar hans eller hennes rätt att uppehålla sig här. Åtgärden får då vidtas för att eftersöka sådana handlingar. Begreppet kroppsvisitation har här den innebörd som framgår av 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångs- balken (se närmare om innebörden i kommentaren till 4 §). Under samma förutsättningar och för samma ändamål ger bestäm- melsen också rätt att genomsöka ett transportmedel. Syftet med under- sökningen ska alltså vara att söka efter pass eller andra handlingar som kan klarlägga den kontrollerades identitet eller rätt till vistelse i i t.ex. handskfack, bagageutrymmen eller andra slutna utrymmen i ett transportmedel. Med transportmedel avses här detsamma som i 5 §, se kommen- taren till den bestämmelsen. På samma sätt som angetts där blir pro- portionalitetsprincipen ytterst styrande för hur ingripande åtgärder som får vidtas. Bestämmelsen är tillämplig i samband med inre utlänningskontroll i gränsnära områden oavsett om denna utförs med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. Paragrafen innehåller en bestämmelse om omhändertagande av en utlännings pass eller andra identitetshandlingar i samband med inre utlänningskontroll i ett gränsnära område, när det vid kontrollen inte kan klarläggas att personen har rätt att vistas i landet eller när det råder oklarhet om hans eller hennes identitet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.7. Bestämmelsen ger och en möj- lighet att i samband med inre utlänningskontroller i gränsnära områ- den omhänderta pass eller andra identitetshandlingar som utlänningen visar upp eller innehar, även om den berörda personen inte ansöker om uppehållstillstånd (jfr 9 kap. 4 § utlänningslagen, 2005:716). Det är en tillräcklig förutsättning att det vid kontrollen inte kan klar- läggas att personen har rätt att vistas i landet eller att det råder oklar- het om hans eller hennes identitet. Handlingarna får då omhändertas i avvaktan på att frågan blir utredd. Om det senare framkommer att utlänningen har uppehållstill- stånd i landet eller har rätt att vistas här på en annan grund än att han eller hon har ansökt om uppehållstillstånd, ska handlingarna åter- lämnas till honom eller henne, om det inte fortfarande råder oklarhet om identiteten. Med detta avses främst situationer där sådan oklar- het råder om identiteten att frågan om vistelserätt fortsatt inte kan anses vara klarlagd. Så kan t.ex. vara fallet om olika uppgifter om iden- titeten finns i de uppgifter som finns tillgängliga för berörda myndig- heter, exempelvis om uppehållstillståndet erhållits i annan identitet än den som de omhändertagna handlingarna visar. Passet och eventuella andra identitetshandlingar ska också åter- lämnas om utlänningen i samband med kontrollen ansökt om uppe- hållstillstånd och senare får sådant tillstånd eller om utlänningen avser att lämna landet och det finns fog för att godta hans eller hennes påstå- ende om detta. Bestämmelsen är tillämplig i samband med inre utlänningskontroll i gränsnära områden oavsett om denna utförs med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. I paragrafen regleras rätten att i ett gränsnära område genomsöka transportmedel i syfte att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.8. Bestämmelsen ger en polisman eller en kustbevakningstjänsteman rätt att, i den utsträckning det är nödvändigt, genomsöka transport- medel för att eftersöka personer som kan bli föremål för kontroll med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716). Ett transportmedel får inte genomsökas helt slumpmässigt utan vid tiden för åtgärden måste det finnas grund för att utföra kontroll. Det kan exempelvis vara så att tillgänglig information ger skäl att misstänka att personer och viss plats reser in olov- ligen exempelvis genom att gömma sig i stängda utrymmen i bilar eller andra transportmedel. Skäl att utföra riktade kontroller mot trans- portmedel som passar in på informationen föreligger då enligt 7 § första stycket. I samband med att ett transportmedel stoppas med stöd av 11 § får det då också genomsökas. Det kan också förhålla sig så att tillgänglig information ger skäl att misstänka att en viss person som inte har rätt att uppehålla sig i landet, t.ex. en person som är efterlyst för verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut, transporteras i ett visst fordon i ett gränsnära område. Det finns då grund för kontroll med stöd av 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen. Fordonet får då stoppas (jfr 11 §) och genom- sökas för att eftersöka personen. I den situationen att man med säkerhet vet att exempelvis en per- son som är efterlyst för verkställighet i ett utlänningsärende befinner sig dold i ett visst fordon, eller om man genom gjorda iakttagelser kan konstatera att personer som kan bli föremål för kontroll som tidigare suttit synliga i fordonet håller sig undan i samband med att fordonet stoppas, kan bestämmelsen också tillämpas. Med transportmedel avses här detsamma som i 5 §. Paragrafen ger en polisman eller kustbevakningstjänsteman rätt att stoppa fordon och andra transportmedel när detta behövs för att ge- nomföra en inre utlänningskontroll eller för att kunna eftersöka per- soner som kan bli föremål för sådan kontroll, i ett gränsnära område. Utredningens överväganden finns i avsnitt 19.4.9. Bestämmelsen är tillämplig i samband med inre utlänningskontroll i gränsnära områden oavsett om dessa utförs med stöd av 7 § första stycket denna lag eller 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen (2005:716). Med transportmedel avses här detsamma som i 5 §. Paragrafen behandlar ett utökat geografiskt tillämpningsområde i vissa fall. Utredningens överväganden finns i avsnitt 14.8. Bestämmelsen gäller vid tillämpning av 4–11 §§. Bestämmelsen tar sikte på situationer där det är nödvändigt att fortsätta med utföran- det av ett påbörjat ingripande utanför det gränsnära området för att det ska kunna slutföras. Regleringen förutsätter att ingripandet inleds när den person som ska bli föremål för en åtgärd befinner sig i det Med att ingripandet ska vara inlett avses att det ska ha skett någon form av aktivitet i syfte att påbörja det. Ett in- gripande kan vara inlett när en åtgärd vidtas för att fysiskt stoppa en person, men det kan också anses vara inlett så snart någon annan aktivitet för att sätta igång eller fullfölja åtgärden vidtas. Ett exempel på det sistnämnda kan vara att en kamera i ett gräns- nära område signalerar träff på ett fordon som är föremål för särskild bevakning. Om ett ingripande då inleds , exempelvis genom att den som bevakar kameran ger anvisningar om det till operativ per- sonal, får det anses ha inletts även om ingripandet fullföljs av en polis- patrull som för inledandet befinner sig på en annan plats i eller i närheten av området. Ett ingripande som påbörjats av en enhet kan alltså övertas av en annan. Fullföljandet av ingripandet måste dock ha pågått utan avbrott. Bestämmelsen kan således tillämpas när ett ingripande enligt lagen påbörjas inom ett gränsnära område men den som det ska riktas mot lämnar området innan ingripandet har kunnat slutföras. Det kan vara en situation där någon som stoppas för kontroll medvetet flyr platsen eller där den som stoppas inte uppfattat anmodan och därför tar sig vidare utanför det gränsnära området. Det kan också vara fråga om den ovan beskrivna situationen där en polis- patrull tillkallas som inte hinner nå området innan personen lämnar det. En förutsättning för tillämpningen är dock att ingripandet full- följs direkt. Det är alltså inte möjligt att med stöd av bestämmelsen inom ett gränsnära område exempelvis anteckna ett antal registreringsnummer av intresse och sedan i ett senare skede kontrollera dessa inne i landet. Det som möjliggörs är endast ett direkt fullföljande av ingripanden som påbörjats inom ett gränsnära område. Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om hur kroppsvisitation enligt lagen ska verkställas. Utredningens överväganden finns i av- snitt 21.3. Bestämmelsen motsvarar huvudsakligen vad som annars gäller vid kroppsvisitation enligt bl.a. 9 kap. 2 § tredje till femte stycket utlän- ningslagen (2005:716) i samband med inresekontrollen samt enligt regler, jfr även bestämmelser om kroppsvisitation i skyddslagen (2010:305). Bestämmelsen har här, på samma sätt som i skyddslagen, gjorts könsneutral. I paragrafen finns bestämmelser om protokollföring. Utredningens överväganden finns i avsnitt 21.2. I bestämmelsens första stycke anges att protokoll ska föras över ingripanden enligt 4, 5 och 8–11 §§ denna lag och vad som ska anges i protokollet. Bestämmelsen motsvarar vad gäller skyldighetens om- fattning 27 § polislagen (1984:387) och 2 kap. 7 § kustbevakningslagen (2019:32). Av protokollet ska det framgå vem som har fattat beslutet om åtgärden, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i åtgärden, vem eller vilka åtgärden har riktat sig mot, tiden för åtgärden samt vad som i övrigt förekommit vid åtgärden. I andra stycket anges att protokoll även ska föras över kontroller enligt 9 kap. 9 § första och andra styckena utlänningslagen (2005:716) som utförs i ett gränsnära område. Av protokollet ska i dessa fall grunden, tidpunkten och platsen för kontrollen samt vem eller vilka som kontrollerats och vem som utfört kontrollen framgå. Ansvaret för att föra protokoll faller enligt tredje stycket i fråga om vissa uppgifter på den tjänsteman som fattat beslutet om ingri- pandet och i övrigt på den som är att anse som förman vid densamma, eller, om någon sådan inte finns, den som utfört åtgärden. Behandling av fordonsuppgifter som samlats in genom kamerabevakning I paragrafen finns en upplysning om att bestämmelser om förutsätt- ningarna för att bedriva kamerabevakning finns i kamerabevaknings- lagen (2018:1200). Enligt utredningens förslag till lag om ändring i kamerabevakningslagen ska det införas särskilda bestämmelser i den lagen om kamerabevakning i gränsnära områden och av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom från sådana områden. Paragrafen gäller behandling av fordonsuppgifter som har samlats in genom kamerabevakning. Utredningens överväganden finns i av- snitt 17.3.3–17.3.7. I första stycket anges att uppgifter om fordon som har samlats in genom kamerabevakning i gränsnära områden eller av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom från ett gränsnära område, alltid får behandlas av , Säkerhetspolisen eller Tull- verket efter det att uppgifterna samlades in, om syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brotts- lig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Samma sak gäller för uppgifter om tid och plats för ett fordons passage av en kamera. I den mån uppgifter om fordonet utgör personuppgifter komplet- terar bestämmelsen brottsdatalagen (2018:1177) och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen, liksom andra föreskrifter som genomför och rådets direktiv (EU) 2016/680 av om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att före- bygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut /977/RIF (dataskyddsdirek- tivet), och har företräde framför dessa. Detta följer av 1 kap. 5 § brotts- datalagen, 1 kap. 3 § lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område och 1 kap. 2 § lagen (2018:1694) om behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Bestämmelsen kompletterar också, och har företräde framför, lagen (2019:1182) om Säkerhetspolisens behand- ling av personuppgifter, se 1 kap. 4 § den lagen. Bestämmelsen reglerar endast tiden för tillåten behandling av vissa fordonsuppgifter. I alla andra hänseenden gäller bestämmelserna i ovan nämnda författningar för personuppgiftsbehandlingen. Bestämmelsen reglerar behandlingen av uppgifter om fordon, som har samlats in genom kamerabevakning, och uppgifter om tid och plats för fordonets passage av en kamera. Bestämmelsen avser därmed det bildmaterial avseende ett fordon som en bevakningskamera har fångat, med tillhörande uppgift om tid och plats för passagen. Av sådant bild- material framgår i regel ett fordons färg, fordonstyp m.m., men även registreringsnummer, nationalitetsmärke och andra uppgifter kan framgå. Sådana uppgifter utgör i vissa fall, men inte alltid, personupp- gifter. Bestämmelsen omfattar inte sådana uppgifter om fordon som inte framgår av kamerabilden men som kan inhämtas med hjälp av exem- pelvis ett registreringsnummer, t.ex. uppgifter om ägare, eller andra uppgifter som kan utvinnas genom att registreringsnumret jämförs med andra uppgifter, register eller liknande. Sådana uppgifter inhäm- tas inte genom kamerabevakning utan på annat sätt. Bestämmelsen gäller endast för , Säkerhets- polisens och behandling av fordonsuppgifter. Bestämmel- sen gäller vidare endast för behandling av fordonsuppgifter om upp- gifterna har samlats in genom kamerabevakning i ett gränsnära område, enligt definitionen i 2 § första stycket, eller av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbind- elser med utlandet, inom från ett gränsnära område (tillfarts- vägar). Den angivna sträckan mäts i rät linje, dvs. Tillägget rörande vissa enskilda vägar är avsett att fånga in Öresunds- förbindelsen som utgörs av en motorväg och anslutande påfartsvägar som är enskilda vägar, liksom eventuella liknande framtida lösningar. Bestämmelsen möjliggör således behandling av uppgifter som sam- lats in även utanför det gränsnära området genom kamerabevakning av tillfartsvägar. Att kamerabevakningen i dessa fall ska ha avsett själva vägen ska förstås så att vägbanan, vägrenen och parkeringsfickor i omedelbar anslutning till vägen omfattas. Det uppställs i bestämmelsen inget krav på vem som ska ha samlat in uppgifterna eller i vilket syfte. Bestämmelsen ger alltså även stöd för , och att behandla fordonsuppgifter som myndigheterna själva samlat in för andra än brottsbekämpande syften genom kamerabevakning i ett gränsnära om- råde eller av tillfartsvägar, eller som samlats in av en annan aktör på en sådan plats och som därefter tillhandahållits nämnda myndigheter. Detta förutsätter dock att stöd för en sådan överföring av uppgifterna finns i övrig dataskyddsrättlig reglering. Av bestämmelsen följer att behandling av uppgifter om fordon insamlade genom kamerabevakning i angivna områden alltid får ske från det att uppgifterna samlades in, dock endast om syftet med behandlingen är att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller utreda eller lagföra brott. Användningsområdet är således begränsat såväl geografiskt som i fråga om ändamålen för behandlingen. Detta innebär att om behand- ling av fordonsuppgifter sker för andra ändamål än brottsbekämpande ändamål, eller om behandling av fordonsuppgifter som samlats in för brottsbekämpande ändamål efter insamlingen sker för nya ändamål, gäller inte bestämmelsen. Då gäller i stället allmänna regler om behand- ling av personuppgifter. Bestämmelsen föreskriver en viss minimitid under vilken behand- ling av uppgifter om fordon alltid får ske. Den angivna tiden gäller alla fordonsuppgifter, oavsett om de utgör personuppgifter eller inte. Efter det att den angivna tiden gått ut får möjligheten att fortsätta be- handla uppgifterna avgöras med stöd av den allmänna regleringen i brottsdatalagen eller myndigheternas registerförfattningar m.m. Det innebär att uppgifter som inte kan anses utgöra personuppgifter kan behandlas vidare. Samma sak kan gälla om uppgifterna behandlas för nya ändamål, t.ex. inom ramen för ett specifikt underrättelseärende eller för att utreda eller lagföra brott. Att bestämmelsen endast avser uppgifter om fordon innebär inte att andra uppgifter som eventuellt samlas in inte får behandlas. Exem- pelvis bör uppgifter om registrerad ägare i vissa fall kunna behandlas beträffande sådana fordon som vid kamerabevakningen ger träff mot en bevakningslista rörande misstänkt brottslig verksamhet. Stöd för att behandla sådana uppgifter måste dock då finnas i t.ex. brottsdata- lagen eller myndigheternas registerlagstiftning. I andra stycket klargörs att tidsfristen inte gäller upp- gifter i form av bild av en enskild. Paragrafen ger alltså inte stöd för att behandla bilder av identifierbara personer . För be- handling av sådana bilder måste stöd i stället finnas i annan dataskydds- rättslig reglering (jfr utredningens överväganden i avsnitt 17.3.2). Rätt att meddela föreskrifter Paragrafen innehåller en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 regerings- formen kan meddela närmare föreskrifter om åtgärder enligt lagen. Sådana föreskrifter finns, rörande sådana begränsningar som följer av förbudet mot systematiska kontroller i 7 § andra stycket, i den till lagen anslutande förordningen. Utredningens överväganden i fråga om dessa föreskrifter finns i avsnitt 19.4.5. 25.2Förslaget till lag om ändring i kamerabevakningslagen (2018:1200) Paragrafen reglerar när , , Säker- hetspolisen eller inte behöver tillämpa bestämmelserna i 14 a och 14 b §§ om förutsättningar för kamerabevakning och krav på intresseavvägning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 15.5.2 och 15.5.3. Paragrafen innebär att de angivna myndigheterna i vissa undan- tagsfall kan bedriva kamerabevakning utan att särskilt pröva om intres- set av bevakningen väger tyngre än den enskildes intresse av att inte bli bevakad. Bestämmelsen i punkt 3 är ny och innebär att undantagen har ut- ökats till att omfatta kamerabevakning som , Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen eller bedriver i vissa gräns- nära områden, eller av allmänna vägar, eller enskilda vägar som ansluter till broar eller andra liknande fasta förbindelser med utlandet, inom från ett sådant område. Den angivna sträckan mäts i rät linje, dvs. Tillägget rörande enskilda vägar är avsett att fånga in Öresundsförbindelsen och dess påfartsvägar som är enskilda vägar, liksom eventuella liknande framtida lösningar. De gränsnära områden som undantaget avser är de som anges i 2 § första stycket 1–5 i den föreslagna lagen (2023:xx) med särskilda bestämmelser om polisiära befogenheter i gränsnära områden. Undan- taget gäller således alla gränsnära områden, med undantag för de som endast tillfälligt utgör sådana områden enligt en föreskrift meddelad med stöd av 3 § samma lag (den s.k. ventilen).