sou · H9B366 · 2021-08-10 00:00:00 — För en del bidrag ställs också krav på att en revisor ska granska slutredovisningen av vad bidraget har använts till. Krav på revisorsgranskning förekommer beträffande ett flertal olika typer av bidrag. Det ställs olika krav på revisorn, denne kan således vara auktoriserad revisor, godkänd revisor eller lekmannarevisor. I flertalet fall godtas att en lekmannarevisor granskar redovisningen om bidraget som mottagits är mindre än fem prisbasbelopp. Är bidraget större än fem prisbasbelopp krävs i regel att det är en auktoriserad eller godkänd revisor som granskar. En närmare redogörelse för villkor om revisorsgranskning finns i avsnitt 10.3. Efter att ett beslut om stöd har fattats kan förutsättningarna ändras så att civilsamhällesorganisationen inte längre uppfyller ett eller flera villkor för stöd. Detta kan bli aktuellt både före och efter att utbetalning har skett. Om förutsättningarna förändras innan utbetalning har skett kan det bli fråga om återkallelse av beslutet om stöd. Har utbetalning däremot redan skett blir det i stället fråga om att beslutsorganet under vissa förutsättningar kan återkräva det utbetalda Reglering av stöd till civilsamhället Utredningen om översyn av statens stöd till trossamfund, arvsfondsutredning och har lämnat förslag på ny reglering av bestämmelserna om återkallelse och återkrav. För Allmänna arvsfonden har förslaget, utom såvitt avser demokrativillkoret, lett till lagstiftning som trädde i kraft . Det är regeringen som bestämmer vilka trossamfund som kan få statligt stöd. Rådet för beslut om statsbidrag till trossamfund vid Myndigheten för stöd till trossamfund prövar därefter frågor om statsbidrag till de trossamfund som av regeringen har bedömts vara berättigade till stöd. Ansökan om statsbidrag ska göras till Myndigheten för stöd till trossamfund. I den nu gällande lagen om trossamfund saknas bestämmelser om såväl återkallelse av stödberättigande som återkrav av statsbidrag med anledning av att bidrag har betalats ut trots att villkoren för stöd inte varit uppfyllda. Rådet för beslut om statsbidrag till trossamfund får dock besluta att ett beviljat bidrag inte ska betalas ut, om det kan antas att bidraget har beviljats på grund av felaktiga uppgifter (20 § första stycket förordningen om statsbidrag till trossamfund). Bestämmelsen ger endast möjlighet att stoppa en utbetalning av ett visst bidrag. Rådet får enligt andra stycket i samma bestämmelse besluta att bidraget ska betalas tillbaka om det har beviljats på grund av felaktiga uppgifter, om det inte används för det ändamål det beviljats för eller om trossamfundet eller församlingen inte lämnar redovisningshandlingar, verksamhetsberättelser och andra uppgifter som rådet bestämmer. De trossamfund som regeringen har beslutat ska vara berättigade till stöd får också beviljas statsbidrag av rådet. Regleringen innehåller dock inte några bestämmelser som möjliggör återkrav av statsbidrag. Det finns inte heller någon annan reglering avseende återkallelse eller återkrav av statliga bidrag till trossamfunden. Avseende den statliga avgiftshjälpen finns en bestämmelse om återkallelse i 16 § andra stycket lagen om trossamfund. Enligt bestämmelsen får regeringen besluta att ett trossamfund som har Reglering av stöd till civilsamhället beviljats statlig avgiftshjälp inte längre ska få det. Enligt förarbetena till bestämmelsen kan detta bli aktuellt om ett trossamfund inte längre uppfyller de generella förutsättningarna för att få statligt stöd (se prop. 1998/99:38 s. 224 och prop. 1998/99:124 s. 71). Detta avser såväl de villkor som uppställs i lag som vad regeringen har beslutat. Om trossamfundet fortfarande uppfyller villkoren för organisationsbidrag, bör detta kunna utgå oreducerat i stället för den återkallade avgiftshjälpen. Det senare gäller t.ex. om trossamfundet inte har lämnat nödvändiga uppgifter till , men ändå uppfyller de grundläggande villkoren för statsbidrag. Återkallelse kan också aktualiseras om trossamfundet inte längre uppfyller vissa förutsättningar som tekniskt sett måste vara uppfyllda för avgiftshjälpen. Förslag till ny reglering Som framgår ovan är den nu gällande bestämmelsen om återkallelse av avgiftshjälp generell och anger inte under vilka närmare förutsättningar ett tidigare beslut om berättigande till stöd får återkallas. Utredningen om översyn av statens stöd till trossamfund anser att detta är olämpligt ur rättssäkerhetssynpunkt, särskilt med hänsyn till att beslut om rätt till statlig avgiftshjälp har ansetts vara en civil rättighet enligt . Mot denna bakgrund föreslår utredningen att förutsättningarna för återkallelse av avgiftshjälpen förtydligas i lagtexten. Utredningen föreslår också att det bör införas återkallelse- och återkravsbestämmelser avseende det statliga bidraget samt att dessa ska vara likalydande för såväl det statliga bidraget som den statliga avgiftshjälpen. Bestämmelserna ska finnas i en lag om stöd till trossamfund. Det bör enligt förslaget vara tydligt för trossamfunden redan vid beslut om rätt till stöd och statsbidrag att besluten kan komma att ändras under vissa särskilt angivna förutsättningar. Om villkoren är uppfyllda ska trossamfundet inte längre vara berättigat till stöd. Ett sådant beslut ska gälla . I vissa fall ska dock ett trossamfund ges tillfälle att avhjälpa bristerna innan återkallelse sker, detta gäller dock inte i fråga om demokrativillkoret. Utredningen föreslår också bestämmelser om att statsbidrag inte ska betalas ut eller återbetalas som ska framgå av en förordning om Reglering av stöd till civilsamhället statligt stöd till trossamfund. Beslut får fattas om att ett organisationsbidrag inte ska betalas ut ett trossamfund getts tillfälle att avhjälpa en brist, eller i avvaktan på ett slutligt avgörande i ärendet om återkallelse. Därutöver får beslutas att ett beviljat bidrag inte ska betalas ut om det kan antas att bidraget har beviljats på grund av felaktiga uppgifter. Ett trossamfund som har fått organisationsbidrag utan att uppfylla villkoren för att vara berättigade till stöd föreslås vara skyldigt att återbetala bidraget, om det inte finns särskilda skäl för att helt eller delvis efterge kravet. Beslut får också fattas om att bidrag ska betalas tillbaka om det har beviljats på grund av felaktiga uppgifter, om det inte använts för det ändamål det har beviljats för eller om redovisningshandlingar inte lämnats. Den tidigare gällande regleringen avseende Allmänna arvsfondens stöd saknade bestämmelser om återkallelseförbehåll. I lagen om Allmänna arvsfonden fanns dock bestämmelser som reglerade återbetalningsskyldighet i vissa fall. gäller enligt lagen om Allmänna arvsfonden att den som ansöker om eller har beviljats stöd ur arvsfonden ska utan dröjsmål anmäla sådana ändrade förhållanden som kan påverka rätten till eller storleken av stödet. Dessutom gäller att ett beslut om stöd ur Allmänna arvsfonden ska förenas med de villkor som behövs och dessa ska framgå av beslutet. omfattar Arvsfondsdelegationens beslut om projektmedel upp till . Förutsättningarna för beviljande av stödet kan således förändras som beslutet gäller. Om en organisation som har beviljats stöd inte längre uppfyller kraven, ska Arvsfondsdelegationen fatta ett nytt beslut om att stödet helt eller delvis inte ska betalas ut (prop. 2020/21:139 s. 67). Beslutet gäller , men innan beslut fattas får den som beviljats stöd ges tillfälle att avhjälpa bristen. Enligt Arvsfondsutrednings förslag ska möjligheten att avhjälpa dock inte gälla i fråga om demokrativillkoret (SOU 2018:70 s. 215 ff.). Enligt den nu gällande lagen om Allmänna arvsfonden gäller dessutom återbetalningsskyldighet i fler fall än vad som var fallet. Stöd ur fonden ska betalas tillbaka i följande fall: Reglering av stöd till civilsamhället 1.om stödet inte har använts inom angiven tid eller för avsett ändamål, 2.om mottagaren inte inom föreskriven tid har lämnat den redovisning eller det underlag som föreskrivs, 3.om mottagaren genom att lämna oriktiga uppgifter eller på annat sätt har orsakat att stöd ur fonden har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp, eller 4.om stödet av något annat skäl har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp och mottagaren borde ha insett detta. Stöd till en lokal eller anläggning ska också dessutom återbetalas helt eller delvis, om den säljs eller användningen av den ändras utan Arvsfondsdelegationens medgivande inom den tidsperiod som gäller för stödet. arvsfondsutredning föreslår att stöd ur fonden även ska betalas tillbaka om mottagaren bryter mot demokrativillkoret. Ett beslut om statsbidrag är ett sådant gynnande förvaltningsbeslut som får ändras till nackdel för enskild om återkallelseförbehåll följer antingen av villkoren i bidragsbeslutet eller av den förordning enligt vilken bidraget beviljats. I den nuvarande regleringen av statsbidragen finns ett tjugotal statsbidragsförordningar som innehåller bestämmelser om återkallelse av beslut om beviljat bidrag. Bestämmelserna har i princip samma innebörd och syfte, men är utformade på olika sätt. Syftet med bestämmelserna är att beviljade bidrag under vissa angivna förutsättningar inte ska betalas ut. I vissa förordningar är bestämmelsen tvingande för beslutsorganen och anger således att bidrag under vissa förutsättningar ska återkallas. I andra förordningar anges att det får beslutas att ett bidrag under angivna förutsättningar inte ska betalas ut. I några statsbidragsförordningar ges en möjlighet för den bidragsgivande myndigheten att förena ett beslut om bidrag med de villkor som framgår av beslutet. I dessa fall kan myndigheterna i besluten om beviljande av statsbidrag föreskriva villkor för återkallelse av bidraget. Reglering av stöd till civilsamhället Många statsbidragsförordningar innehåller dock bestämmelser om återbetalningsskyldighet och återkrav av bidrag. Det vanligaste är att det i en bestämmelse anges under vilka förutsättningar bidragsmottagaren är återbetalningsskyldig och att det i en efterföljande bestämmelsen anges att beslutsorganet ska besluta att helt eller delvis kräva tillbaka bidraget, om det inte finns särskilda skäl att avstå från återkrav. Grunderna för återbetalningsskyldighet varierar något mellan förordningarna, men bestämmelserna har trots det en liknande utformning. Enligt vissa förordningar gäller dock att myndigheten får kräva tillbaka bidraget. Förslag till ny reglering föreslår i betänkandet Demokrativillkor för bidrag till civilsamhället att det bör införas likalydande bestämmelser om återkallelse av beslut om bidrag i samtliga statsbidragsförordningar som avser bidragsgivning till det civila samhällets organisationer. Om en organisation som har beviljats bidrag inte längre uppfyller villkoren för bidraget föreslås att beslutsorganet ska besluta att bidraget helt eller delvis inte ska betalas ut. Ett sådant beslut ska gälla . Skälen för förslaget är att det är viktigt att bidrag endast ges till organisationer som uppfyller villkoren. Det kan förekomma att en organisation efter att bidrag beviljats, men innan det betalats ut, inte längre uppfyller villkoren. I betänkandet föreslås också att en bidragsmottagare som inte uppfyller demokrativillkoret ska vara återbetalningsskyldig och det utbetalade bidraget ska då återkrävas av den bidragsutbetalande myndigheten om det inte finns särskilda skäl att helt eller delvis avstå från återkrav. Som angetts ovan innehåller flertalet statsbidragsförordningar bestämmelser om återkrav. Dessa bör dock omfatta även demokrativillkoret. Enligt utredningen bör en bidragsmottagare som inte uppfyller demokrativillkoret alltid vara återbetalningsskyldig och detta oavsett i vilken form bidraget har lämnats. När det kommer till återbetalningsskyldighet anses det vara en lämplig ordning att behålla befintliga bestämmelser med ett tillägg som möjliggör återkrav på grund av att bidragsmottagaren inte uppfyller demokrativillkoret. Anledningen till detta är att de befintliga skillnaderna avseende grunderna för återbetalningsskyldighet bedöms vara motiverade. Reglering av stöd till civilsamhället I de förordningar som inte innehåller någon bestämmelse föreslås att det införs en bestämmelse om återbetalningsskyldighet på grund av att demokrativillkoret inte är uppfyllt. Utredningen föreslår att det införs en särskild förordning som reglerar demokrativillkor för statsbidrag i de fall då det inte finns en särskild förordning. Förordningens villkor ska tillämpas generellt för flera bidrag som fördelas av myndigheter och enskilda organ på annat sätt än med tillämpning av lag eller förordning för bidraget, t.ex. med stöd av regleringsbrev eller särskilda regeringsbeslut. I dessa fall finns det oftast bestämmelser som medger att bidragsgivaren återkallar ett beslut om bidrag. Av den anledningen framstår det inte som lämpligt att i förordningen införa bestämmelser som särskilt reglerar detta avseende demokrativillkoret. Samma bedömning görs avseende återkrav av bidrag. Av artikel 6.1 i följer att var och en ska ha rätt till domstolsprövning av sina civila rättigheter och skyldigheter. När det kommer till statens stöd till det civila samhället har det i praxis diskuterats om det utgör en civil rättighet eller inte. Av bl.a. denna anledning har bestämmelserna om överklagande i nu aktuella avseenden setts över. har i rättsfallet HFD 2011 ref. 10 kommit till slutsatsen att regeringens beslut om att ett trossamfund har rätt till stöd innebär en prövning av civila rättigheter enligt . Av den anledningen kunde beslutet också bli föremål för rättsprövning i enligt lagen (2006:304) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. I betänkandet Statens stöd till trossamfund i ett mångreligiöst gör utredningen bedömningen att förslaget om tydligare villkor fortfarande innebär att ett beslut om att ett trossamfund är berättigat till stöd är en prövning av en civil rättighet. Reglering av stöd till civilsamhället kommer enligt förslaget även fortsättningsvis att vara reglerad i lag och prövas enligt tydligt fastställda kriterier. Det finns därför rätt till domstolsprövning av besluten. Utredningen bedömer även att beslut om att återkalla ett beslut om att ett trossamfund är berättigat till stöd samt återkrav av statsbidrag bör kunna prövas av domstol. Enligt utredningens förslag ska prövningen av frågor om trossamfund är berättigade till stöd delegeras till myndighetsnivå. Dessa beslut kommer då att bli förvaltningsbeslut som enligt utredningens förslag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. En ny bestämmelse om detta föreslås införas i lagen om stöd till trossamfund. Avseende stöd ur Allmänna arvsfonden är det endast beslut om återkrav och återkallelse som får överklagas (6 kap. 1 § lagen om allmänna arvsfonden). Beslut om stöd är således inte överklagbara. I förarbetena till bestämmelsen har regeringen vid en sammantagen bedömning kommit till slutsatsen att övervägande skäl talar för att beslut avseende stöd ur Allmänna arvsfonden inte avser en civil rättighet, även om de övergripande kriterierna för stöd ur fonden regleras i lag. Anledningen till detta är bl.a. att stöd endast tilldelas i mån av tillgång på medel och att tillgången till medel ligger utanför myndighetens kontroll. Beslut om beviljande av bidrag är förvaltningsbeslut. När myndigheter beslutar i fråga om bidrag till det civila samhället med stöd av statsbidragsförordningar är i regel förvaltningslagen (2017:900) tillämplig. Det finns också andra författningar som innehåller bestämmelser som avviker från förvaltningslagen i vissa avseenden och då också ska tillämpas i stället (4 § förvaltningslagen). När det kommer till statsbidragsförordningarna avviker de ofta i fråga om vilka beslut som är överklagbara. Ett beslut får överklagas om det kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt (41 § förvaltningslagen). Bestämmelserna om överklagande som finns i de särskilda förordningarna ska dock tillämpas framför den generella bestämmelsen i förvaltningslagen. Reglering av stöd till civilsamhället Flertalet av de förordningar som avser statsbidrag till det civila samhället innehåller bestämmelser med innebörden att beslut enligt förordningen inte får överklagas. Några av förordningarna innehåller dock bestämmelser som anger att vissa beslut får överklagas. Det gäller vanligtvis om förordningen också innehåller bestämmelser om återkallelse av beslut. Ett mindre antal förordningar innehåller bestämmelser som innebär att myndighetens beslut att inte bevilja ett bidrag får överklagas. Enligt några förordningar får beslut överklagas under de förutsättningar som gäller generellt för förvaltningsbesluts överklagbarhet (jfr 41 § förvaltningslagen). I praxis har beslut om att inte bevilja bidrag, trots överklagandeförbud, ändå ansetts vara överklagbara (se t.ex. HFD 2016 ref. 49). Anledningen till detta är i huvudsak att avslagsbesluten har ansetts innefatta en prövning av en civil rättighet. En bedömning måste dock göras avseende varje förordning för sig. För att förbättra rättssäkerheten för de sökande civilsamhällesorganisationerna föreslår att överklagandebestämmelserna i statsbidragsförordningarna ska förändras. En bestämmelse om att beslut om avslag på en ansökan om bidrag får överklagas ska införas i de förordningar som reglerar bidrag som bedöms utgöra en civil rättighet. Dessutom föreslår utredningen att en myndighets beslut att återkalla ett beslut om att bevilja bidrag och att återkräva ett utbetalt bidrag ska få överklagas. 5 Behandling av personuppgifter Den snabba tekniska utvecklingen och framväxten av informationssamhället har medfört en alltmer omfattande behandling av personuppgifter inom såväl offentlig som privat sektor. Dataskyddslagstiftningen utgör ett skydd för fysiska personer vid sådan behandling och innebär en reglering av hur myndigheter och privata aktörer får behandla personuppgifter. Genom Europeiska unionens (EU) dataskyddsreform antogs en ny generell reglering av personuppgiftsbehandling inom unionen. Det allmänna skyddet för fysiska personer vid behandling av personuppgifter regleras därmed främst genom generella förordningsbestämmelser på unionsnivå med kompletterande dataskyddsbestämmelser i medlemsstaternas nationella rätt. I det här kapitlet redogör vi övergripande för den rättsliga regleringen av behandling av personuppgifter inom unionsrätten och svensk rätt. 5.2Rätten till skydd av personuppgifter Rätten till skydd av personuppgifter är en dimension av den grundläggande rätten till respekt för privatlivet. Skyddet för enskildas privatliv regleras i flera internationella konventioner till skydd för de mänskliga rättigheterna, däribland Europakonventionen1 och EU:s rättighetsstadga2. Av dessa bestämmelser följer att var och en har rätt till respekt för och skydd mot intrång i privatlivet. Denna rättighet får begränsas endast med stöd i lag och om det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle (artikel 8 i samt artikel 7 1Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 2Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. och 52.1 i EU:s rättighetsstadga). Skyddet för privatlivet omfattar vitt skilda aspekter av en persons liv och begreppet kan inte ges någon uttömmande definition (se uttalanden i t.ex. López Ribalda m.fl. mot , nr 1874/13 och 8567/13, dom [GC] och Breyer mot , nr 50001/12, dom ). Utöver skydd för en persons bostad och kommunikationer garanterar denna rättighet bl.a. ett skydd för den personliga integriteten, en rätt till självbestämmande och en rätt till personlig utveckling. Den snabba tekniska utvecklingen och globaliseringen har inneburit nya utmaningar för skyddet för personuppgifter och har lett till ett behov av att förstärka skyddet för den personliga integriteten. Utvecklingen av det unionsrättsliga skyddet för fysiska personer vid behandling av personuppgifter som en fristående rättighet har vuxit fram som ett svar på denna samhällsutveckling. Enligt den grundläggande rätten till skydd av personuppgifter har var och en rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. Sådana uppgifter ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda personens samtycke eller någon annan legitim och lagenlig grund (artikel 8 i EU:s rättighetsstadga, se även artikel 16.1 i fördraget om EU:s funktionssätt). Varje begränsning i utövandet av rätten till skydd av personuppgifter ska vara föreskriven i lag och förenlig med det väsentliga innehållet i rättigheten. Begränsningar får, med beaktande av proportionalitetsprincipen, endast göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. Rätten till skydd av personuppgifter enligt unionsrätten ska tolkas i ljuset av rätten till skydd för privatlivet enligt (se artikel 52.1 och 52.3 i EU:s rättighetsstadga). I svensk rätt regleras rätten till skydd för den personliga integriteten i regeringsformens (RF) bestämmelser om de grundläggande fri- och rättigheterna. Enligt denna reglering är var och en, gentemot det allmänna, skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden (2 kap. 6 § andra stycket RF). Skyddet mot ett sådant intrång kan begränsas genom lag. En sådan begränsning får endast göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet. En begränsning får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning (2 kap. 20 och 21 §§ RF). Det grundlagsreglerade skyddet mot betydande intrång i den personliga integriteten antogs med utgångspunkt i enskildas intresse av att skydda information om sina personliga förhållanden (prop. 2009/10:80 s. 175). Avgörande för om en åtgärd ska anses innebära övervakning eller kartläggning är åtgärdens effekter. En åtgärd kan alltså innebära övervakning eller kartläggning av enskildas personliga förhållanden även om det inte är det huvudsakliga syftet med åtgärden. Myndighetsspecifika verksamhetsregister och databaser med information som är knuten till en myndighets ärendehantering finns inom i stort sett all statlig förvaltning. I många fall är uppgifterna i dessa register tillgängliga för myndigheterna på ett sådant sätt att lagringen och behandlingen av uppgifterna innebär en kartläggning av enskilda, även om det huvudsakliga ändamålet med behandlingen är ett helt annat (prop. 2009/10:80 s. 180 f.). Av regeringsformen följer vidare ett absolut förbud för det allmänna att tvinga någon att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende och mot att, utan samtycke, anteckna en svensk medborgare i ett allmänt register enbart på grund av hans eller hennes politiska åskådning (2 kap. 2 och 3 §§ RF). Skyddet för personuppgifter i svensk rätt upprätthålls även genom bestämmelser om sekretess och tystnadsplikt enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. Inom EU har generell reglering av rätten till skydd av personuppgifter antagits genom dataskyddsförordningen3. Syftet med förordningen är dels att skydda fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter, särskilt deras rätt till skydd vid behandling av personuppgifter, dels att säkerställa ett fritt flöde av personuppgifter inom 3Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning) (GDPR). unionen (artikel 1 i dataskyddsförordningen).