sou · H9B393 · 2021-11-26 00:00:00 — 3.bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, 4.främja goda kontakter mellan patienten och hälso- och sjukvårds- personalen, och 5.vara lätt tillgänglig. Där det bedrivs hälso- och sjukvårdsverksamhet ska det, enligt 5 kap. 2 § HSL finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges. Kvaliteten i verksamheten ska, enligt 5 kap. 4 § HSL, systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. 5.3.4Särskilda skyldigheter i fråga om barn Enligt 5 kap. 6 § HSL ska, när hälso- och sjukvård ges till barn, barnets bästa särskilt beaktas.53 Vad som är barnets bästa måste avgöras ut- ifrån förhållandena i varje enskilt fall. Bedömningen ska bygga på vetenskap och beprövad erfarenhet och ska, beroende på barnets ålder och mognad, utgå från underlag från vårdnadshavare och det som barnet själv ger uttryck för. I vissa fall kan det även vara relevant att inhämta underlag från andra personer som har kunskap om barnet. Så långt som möjligt bör såväl långsiktiga som kortsiktiga konsekven- ser av att exempelvis ge eller avstå från att ge barnet viss vård eller behandling beaktas. Med barn avses personer under 18 år.54 Av 5 kap. 7 § HSL framgår att ett barns behov av information, råd och stöd ska särskilt beaktas om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med 1.har en psykisk störning eller en psykisk funktionsnedsättning, 2.en allvarlig fysisk sjukdom eller skada, 53Jfr 1 kap. 8 § patientlagen (2014 :821). 2016/17:43 s. 132. 3.har ett missbruk av alkohol, annat beroendeframkallande medel eller spel om pengar, eller 4.utsätter eller har utsatt barnet eller en närstående till barnet för våld eller andra övergrepp. Detsamma gäller, enligt 5 kap. 7 § andra stycket, om barnets förälder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med oväntat avlider. Paragrafen ålägger hälso- och sjukvården en skyldighet att särskilt beakta behovet av råd, stöd och information till barn om barnets för- älder eller någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med har en psykisk störning eller psykisk funktionsnedsättning, en allvarlig fysisk sjukdom eller skada eller ett missbruk av alkohol eller annat beroendeframkallande medel. Samma skyldighet gäller om den vuxne oväntat avlider. Med barn avses detsamma som i socialtjänstlagen (2001:453, SoL) (1 kap. 2 §), dvs. varje människa under . Med förälder avses bar- nets biologiska förälder eller adoptivförälder. Någon annan vuxen som barnet varaktigt bor tillsammans med kan till exempel vara en styv- förälder eller en familjehemsförälder. Det är således fråga om en per- son som har den faktiska omsorgen om barnet. När en förälder som har till exempel en psykisk funktionsnedsättning har kontakt med hälso- och sjukvården ska hälso- och sjukvården enligt bestämmel- sen särskilt rikta uppmärksamheten på barnets förhållanden och behov. Informationen, råden och stödet måste anpassas efter barnets ålder och mognad. Principen om barnets bästa kan ibland innebära att någon information inte alls ska lämnas eller först efter en viss tid.55 Begreppet psykisk störning har enligt förarbetena samma innebörd som i annan lagstiftning, till exempel lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Med psykisk funktionsnedsättning avses en nedsättning av den psykiska förmågan som kan uppstå till följd av en psykisk sjuk- dom eller ett annat tillstånd. Med psykisk funktionsnedsättning avses i denna paragraf även neuropsykiatrisk funktionsnedsättning såsom Aspergers syndrom och autism. Utanför paragrafens tillämpningsom- råde faller barn till föräldrar som har en nedsättning av den intellek- tuella funktionsförmågan.56 2008/09:193 s. 29. 2008/09:193 s. 29. I förarbetena till paragrafen anförs att det är mycket svårt att dra gränsen för vad som kan anses vara missbruk av alkohol. Det hänvisas till förarbetena till lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) enligt vilka det måste röra sig om en inte alltför obetydlig kon- sumtion (prop. 1981/82:8 s. 74). Vidare sägs i nämnda proposition att man inte kan dra någon bestämd gräns i form av en viss konsum- tionsnivå, men att en konsumtion som ger allvarliga följder för den en- skilde i form av medicinska eller sociala problem måste bedömas som missbruk. Den målgrupp som avses i denna bestämmelse är dock vidare än den som kan komma i fråga för vård enligt LVM. Med miss- bruk av beroendeframkallande medel avses narkotika eller därmed jämställda preparat, till exempel thinner.57 5.3.5Regionens ansvar som huvudman Enligt 7 kap. 1 § ska ledningen av hälso- och sjukvårdsverksamheten i regionen utövas av en eller flera nämnder. För en sådan nämnd gäller det som är föreskrivet om nämnder i kommunallagen (2017:725). I paragrafen erinras om att bestämmelser om gemensam nämnd finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och omsorgs- området. Regionen ska, enligt 7 kap. 2 § planera sin hälso- och sjukvård med utgångspunkt i behovet av vård hos dem som omfattas av regionens ansvar för hälso- och sjukvård.58 Vid planeringen ska beaktas den hälso- och sjukvård som erbjuds av andra vårdgivare. Hälso- och sjukvårdsverksamheten ska, enligt 7 kap. 2 a §, orga- niseras så att vården kan ges nära befolkningen. Om det är motiverat av kvalitets- eller effektivitetsskäl får vården koncentreras geografiskt. Enligt 7 kap. 3 § HSL ska regionen organisera primärvården så att alla som omfattas av regionens ansvar för hälso- och sjukvård kan välja utförare av hälso- och sjukvårdstjänster samt få tillgång till och välja en fast läkarkontakt (vårdvalssystem). Regionen får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom regionen. Regio- nen ska, enligt andra stycket, utforma vårdvalssystemet så att alla utförare behandlas lika, om det inte finns skäl för något annat. Ersätt- ningen från regionen till utförare inom ett vårdvalssystem ska följa 2008/09:193 s. 29. 58Se 8 kap. HSL. den enskildes val av utförare. Av 3 § tredje stycket framgår att när regionen beslutat att införa ett vårdvalssystem ska lagen (2008:962) om valfrihetssystem tillämpas. För hälso- och sjukvård som kräver intagning vid vårdinrättning ska det, enligt 7 kap. 4 § HSL, finnas sjukhus. Av 7 kap. 7 § HSL framgår att i planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården ska regionen samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare. I frågor som berör flera regioner ska regionerna, enligt 7 kap. 8 §, samverka. Regionen får vidare, enligt 7 kap. 9 § första stycket HSL, träffa överenskommelser med kommuner, och om att inom ramen för regionens uppgifter enligt HSL samverka i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser. Regionen ska bidra till finansieringen av sådan verksamhet som bedrivs i samverkan. Enligt lagen (2003:1210) om finansiell sam- ordning av rehabiliteringsinsatser får regionen delta i finansiell sam- ordning inom rehabiliteringsområdet. Ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård Regionen ska, enligt 8 kap. 1 § HSL erbjuda en god hälso- och sjuk- vård bland annat åt den som är bosatt inom regionen. Av 8 kap. 6 § framgår att regionens ansvar inte omfattar sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom regionen har ansvar för enligt 12 kap. 1 § eller 14 kap. 1 §. I 8 kap. regleras vidare regionens ansvar i fråga om icke bosatta personer (2, 3 och 4 §§), möjligheten att erbjuda läkemedel utan kost- nad till den som får hemsjukvård (8 §) samt tillhandahållande av för- brukningsartiklar (9 §).59 Det finns särskilda bestämmelser om hälso- och sjukvård i lagen (2008:344) om hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. och lagen (2013:407) om hälso- och sjukvård till vissa utlänningar som vistas i utan nödvändiga tillstånd (8 kap. 10 § HSL). 59I 14 kap. regleras möjligheterna att överlåta ansvar bland annat vad avser hemsjukvård. Enligt 9 kap. 1 § HSL ska regionen erbjuda vårdgaranti åt den som omfattas av regionens ansvar enligt 8 kap. 1 eller 2 § (jfr 2 kap. 3 § PL). Vårdgarantin ska innehålla en försäkran om att den enskilde får 1.kontakt med primärvården, 2.en medicinsk bedömning av läkare eller annan legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal inom primärvården, 3.besöka den specialiserade vården, och Den närmare innebörden av regionens skyldighet att erbjuda vård- garanti regleras i 6 kap. hälso- och sjukvårdsförordningen (2017:80), förkortad HSF. Av 9 kap. 2 § HSL framgår att om regionen inte uppfyller garan- tin enligt 1 § 3 eller 4, ska regionen se till att patienten får vård hos en annan vårdgivare utan extra kostnad för patienten. Val av behandlingsalternativ, val av hjälpmedel och ny medicinsk bedömning Regionen ska, enligt 10 kap. 1 § HSL, ge patienten möjlighet att välja behandlingsalternativ, att välja hjälpmedel och möjlighet att få en ny medicinsk bedömning i enlighet med vad som anges i 7 kap. 1 och 2 §§ PL, och 8 kap. 1 § PL.60 5.3.6Kommunens ansvar som huvudman Organisation, planering och samverkan Enligt 11 kap. 1 § HSL ska ledningen av den kommunala hälso- och sjukvårdsverksamheten ska utövas av den eller de nämnder som kom- munfullmäktige enligt 2 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453) bestäm- mer. I paragrafen erinras om att bestämmelser om gemensam nämnd 60Se avsnitt 5.7.6. finns i lagen (2003:192) om gemensam nämnd inom vård- och om- sorgsområdet. Kommun ska, enligt 11 kap. 2 § HSL, planera sin hälso- och sjuk- vård med utgångspunkt i befolkningens behov av sådan vård. Vid pla- neringen ska kommunen beakta den hälso- och sjukvård som erbjuds av andra vårdgivare. Kommunen ska vidare, enligt 11 kap. 3 § HSL, i planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården samverka med samhällsorgan, organisationer och vårdgivare. Enligt 11 kap. 4 § HSL ska, inom det verksamhetsområde som kom- munen bestämmer, finnas en medicinskt ansvarig sjuksköterska. Om ett verksamhetsområde i huvudsak omfattar rehabilitering, får en fysioterapeut eller en arbetsterapeut fullgöra de uppgifter som åligger en medicinskt ansvarig sjuksköterska. Ansvar att erbjuda hälso- och sjukvård Enligt 12 kap. 1 § HSL ska kommunen erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som efter beslut av kommunen bor i en sådan boende- form eller bostad som avses i 5 kap. 5 § andra stycket,61 5 kap. 7 § tredje stycket62 eller motsvarande tillståndspliktig boendeform eller bostad som avses i 7 kap. 1 § första stycket 2 socialtjänstlagen (2001:453).63 Kommunen ska även i samband med dagverksamhet enligt 3 kap. 6 § samma lag erbjuda en god hälso- och sjukvård åt den som vistas i dagverksamheten. Kommunen får även, enligt 12 kap. 2 § HSL, erbjuda den som vistas i kommunen hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård) i ordi- närt boende och i sådant särskilt boende som avses i 5 kap. 5 § tredje stycket64 socialtjänstlagen (2001:453). Med undantag för vad som anges i 16 kap. 1 § tredje stycket HSL gäller kommunens ansvar för god hälso- och sjukvård inte sådan hälso- och sjukvård som ges av läkare (12 kap. 3 § HSL). 61Särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre. 62Bostäder med särskild service för dem som till följd av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring. 63Boendeformer som drivs av tillståndspliktig enskild verksamhet. 64Avser särskilda boendeformer för äldre människor som främst behöver stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service och som därutöver har behov av att bryta oönskad isolering. Val av behandlingsalternativ och val av hjälpmedel Enligt 13 kap. 1 § HSL ska kommunen ska ge den enskilde möjlighet att välja behandlingsalternativ inom sådan hälso- och sjukvård som avses i 12 kap. 1 och 2 §§ och 14 kap. 1 §65 enligt vad som anges i 7 kap. 1 § PL. Kommunen ska vidare, enligt 13 kap. 2 §, ge den enskilde möj- lighet att välja hjälpmedel enligt vad som anges i 7 kap. 2 § PL.66 infördes ett nytt 13 a kapitel i HSL. Enligt 1 § ska regioner och kommuner, inom ramen för verksamhet som utgör primärvård särskilt 1) tillhandahålla de hälso- och sjukvårdstjänster som krävs för att tillgodose vanligt förekommande vårdbehov, 2) se till att vården är lätt tillgänglig, 3) tillhandahålla förebyggande insatser utifrån såväl befolkningens behov som patientens individuella behov och förutsättningar, 4) samordna olika insatser för patienten i de fall det är mest ändamålsenligt att samordningen sker inom primärvår- den, och möjliggöra medverkan vid genomförande av forskningsarbete. 5.3.8Överlåtelse av ansvar från region till kommun I 14 kap. 1 och 2 §§ HSL regleras möjligheten för regionen, att till en kommun inom regionen, överlåta skyldigheten att erbjuda hälso- och sjukvård i hemmet (hemsjukvård) i ordinärt boende och i sådant särskilt boende som avses i 5 kap. 5 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453), om regionen och kommunen kommer överens om det. Överenskommelsen får inte avse ansvar för hälso- och sjukvård som ges av läkare. Regionen får även, enligt 14 kap. 3 § HSL, träffa överens- kommelse med en kommun inom regionen om att kommunen ska ha ansvar för hjälpmedel för personer med funktionsnedsättning. Bestämmelserna om individuell plan i 12 kap. 5 § andra stycket och om val av hjälpmedel i 13 kap. 2 § gäller även i dessa fall. Enligt 15 kap. 1 § HSL får regioner och kommuner med bibe- hållet huvudmannaskap sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som regionen eller kommunen ansvarar för enligt lagen. 65Avser fall då regionen överlåtit skyldigheten att bland annat erbjuda hemsjukvård till kommunen. 66Se avsnitt 5.7.6. Av avtalet ska framgå de särskilda villkor som gäller för överläm- nandet. En uppgift som innefattar myndighetsutövning får dock inte med stöd av denna bestämmelse överlämnas till en juridisk person eller en enskild individ. Enligt 16 kap. 1 § första stycket HSL ska regionen till kommunerna inom regionen avsätta de läkarresurser som behövs för att enskilda ska kunna erbjudas en god hälso- och sjukvård i särskilt boende och i dagverksamhet enligt 12 kap. 1 §. Detsamma gäller hemsjukvård i ordinärt boende och i sådant särskilt boende som avses i 5 kap. 5 § tredje stycket67 socialtjänstlagen (2001:453), om en kommun ansva- rar för vården enligt 14 kap. 1 §. Enligt 1 § andra stycket ska regionen, med kommunerna inom regionen, sluta avtal om omfattningen av och formerna för läkarmed- verkan. Om regionen inte uppfyller sina skyldigheter enligt avtalet att tillhandahålla läkare, har kommunen, enligt 1 § tredje stycket, rätt att på egen hand anlita läkare och få ersättning för sina kostnader för det från regionen. Regionen och kommunen ska, enligt 16 kap. 2 § HSL samverka så att en enskild, som kommunen enligt 12 kap. 1 eller 2 § har ansvar för, också får övrig vård och behandling, hjälpmedel samt förbruk- ningsartiklar enligt 8 kap. 9 § som hans eller hennes tillstånd fordrar. Av 16 kap. 3 § första stycket HSL framgår att regionen ska ingå en överenskommelse med kommunen om ett samarbete i fråga om 1) personer med psykisk funktionsnedsättning, 2) personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel, dopningsmedel eller spel om pengar, och 3) barn och unga som vår- das utanför det egna hemmet. Med psykisk funktionsnedsättning avses en nedsättning av den psykiska förmågan som kan uppstå till följd av en psykisk sjukdom eller ett annat tillstånd.68 Enligt 3 § andra stycket bör, om det är möjligt, organisationer som företräder dessa personer eller deras närstående ges möjlighet att lämna synpunkter på innehållet i överenskommelsen. 67Särskilda boendeformer för äldre människor som främst behöver stöd och hjälp i boendet och annan lättåtkomlig service och som därutöver har behov av att bryta oönskad isolering. 2008/09:193 s. 31. När den enskilde har behov av insatser både från hälso- och sjukvården och från , ska regionen, enligt 16 kap. 4 § första stycket HSL tillsammans med kommunen upprätta en individuell plan (jfr 7 § SoL). Planen ska, enligt andra stycket, upprättas om regio- nen eller kommunen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda och om den enskilde samtycker till det. Arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål. Av 4 § tredje stycket framgår att planen ska, när det är möjligt, upprättas tillsammans med den enskilde. Närstående ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen, om det är lämpligt och den enskilde inte motsätter sig det. Av planen ska det framgå 1) vilka insatser som behövs, 2) vilka insat- ser som respektive huvudman ska svara för, 3) vilka åtgärder som vid- tas av någon annan än regionen eller kommunen, och 4) vem av huvud- männen som ska ha det övergripande ansvaret för planen. 5.4.1Lagen om vård av missbrukare i vissa fall I 2 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM, stadgas att vård inom ges en missbrukare i sam- förstånd med honom eller henne enligt bestämmelserna i socialtjänst- lagen (2001:453). En missbrukare ska dock beredas vård oberoende av eget samtycke under de förutsättningar som anges i LVM. Enligt 4 § ska tvångsvård beslutas om 1.någon till följd av ett fortgående missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk 2.vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller på något annat sätt, 3.han eller hon till följd av missbruket, a)utsätter sin fysiska eller psykiska hälsa för allvarlig fara, b)löper en uppenbar risk att förstöra sitt liv eller, c)kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon närstående. Om någon ges vård med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård hindrar detta inte ett beslut om tvångsvård enligt LVM. Vad gäller att vårdbehovets inte kan tillgodoses enligt SoL eller på något annat sätt har betonats i förarbetena, att rättstillämparna , ska sträva efter att finna de för den enskilde mest tjän- liga insatserna. Kan den enskildes vårdbehov tillgodoses med stöd av SoL äger denna lag företräde. Är det en ung person är som regel den vård som kan beredas honom eller henne med stöd av LVU bäst ägnad att tjäna detta syfte. Är den enskilde psykiskt sjuk, så att förutsätt- ningarna för LPT är uppfyllda, bör vården beredas med stöd av denna lag.69 Detsamma gäller om vårdbehovet kan tillgodoses på frivillig väg inom hälso- och sjukvården.70 Tvångsvården ska, enligt 3 § LVM, syfta till att genom behövliga insatser motivera den enskilde så att han eller hon kan antas vara i stånd att frivilligt medverka till fortsatt behandling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk. Enligt 6 § är myndigheter som i sin verksamhet regelbundet kom- mer i kontakt med missbrukare skyldiga att genast anmäla till social- nämnden om de får kännedom om att någon kan antas vara i behov av vård enligt LVM. Detta gäller emellertid inte myndigheter inom hälso- och sjukvården om inte läkare där kommer i kontakt med någon som kan antas vara i behov av omhändertagande enligt 13 § LVM eller vård enligt LVM och läkaren bedömer att denne inte kan beredas tillfredsställande vård eller behandling genom läkarens egen försorg eller i övrigt inom hälso- och sjukvården. har enligt 7 § LVM skyldighet att inleda utredning, när den genom anmälan enligt 6 § eller på något annat sätt har fått kännedom om att det kan finnas skäl att bereda någon tvångsvård. När utredning inletts ska socialnämnden besluta om läkarundersök- ning (9 §) samt utse läkare för undersökningen. I intyg ska anges miss- brukarens aktuella hälsotillstånd. efter utredning att det finns skäl att bereda någon tvångsvård, ska nämnden ansöka om sådan vård hos förvalt- 1981/82:8 s. 42. 1981/82:8 s. 75. ningsrätten (11 §). Det är, enligt 5 § LVM, förvaltningsrätten som beslutar om beredande av tvångsvård. Tvångsvården ska, enligt 20 § LVM, upphöra så snart syftet med vården är uppnått (jfr 3 §) och senast när vården har pågått i sex måna- der (vårdtid). har skyldighet att aktivt verka för att den enskilde efter vårdtiden får bostad och arbete eller utbildning samt se till att han eller hon får personligt stöd eller behandling för att varaktigt komma ifrån sitt missbruk (30 § LVM). Som ett undantag från ordinarie utrednings- och beslutsordning som redogjorts för får socialnämnden besluta att en missbrukare ska omhändertas om 1) det är sannolikt att den enskilde kan beredas vård med stöd av LVM, och 2) rättens beslut om vård inte kan avvaktas på grund av att den enskilde kan antas få sitt hälsotill- stånd allvarligt försämrat, om han eller hon inte får omedelbar vård, eller på grund av att det finns en överhängande risk för att den en- skilde till följd av sitt tillstånd kommer att allvarligt skada sig själv eller någon närstående (13 § första stycket LVM). Kan inte heller socialnämndens beslut om omhändertagande avvak- tas, får beslut om omhändertagande fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden förordnat. Beslutet ska anmä- las vid nämndens nästa sammanträde (13 § andra stycket LVM). Nämndens beslut om omhändertagande ska utan dröjs- mål, och senast dagen efter beslutet, underställas förvaltningsrätten (15 § LVM). Fastställer rätten socialnämndens beslut (17 §) ska social- nämnden ansöka om tvångsvård inom från det att förvalt- ningsrätten meddelade beslut (18 § LVM). 5.4.2Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga Av 1 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, framgår att insatser inom för barn och ungdom ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen. Insatserna ska präglas av respekt för den unges människovärde och integritet. Vid beslut enligt lagen ska vad som är bäst för den unge vara avgörande (1 § LVU). Den som är ska ges vård enligt lagen, om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § råder och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt , av honom eller henne själv. Enligt 2 § ska det fattas beslut om vård enligt lagen om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Det ska enligt 3 § också beslutas om vård om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroende- framkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Vård ska också, enligt 3 § andra stycket, beslu- tas om den som dömts till sluten ungdomsvård enligt 32 kap. 5 § vid verkställighetens slut bedöms vara i uppenbart behov av fortsatt vård för att inte löpa sådan risk som avses i första stycket. Beslut om vård med stöd av lagen meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (4 §). När vård med stöd av LVU inte längre behövs ska socialnämnden enligt 21 § besluta att vården ska upphöra. Nämnden ska noga för- bereda den unges återförening med den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne. Enligt 6 § första stycket LVU får socialnämnden besluta att den som är ska omhändertas, om 1) det är sanno- likt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och 2) rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. För vårdens innehåll och utformning gäller, enligt 10 § LVU, bestämmelserna i och före- skrifterna i 11–20 §§ LVU. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. Beslutet ska anmälas vid nämndens nästa sammanträde (6 § andra stycket LVU). beslutat om omhändertagande, ska beslutet, enligt 7 § LVU, underställas förvaltningsrätten inom från den dag då beslutet fattades. 5.4.3Lagen om psykiatrisk tvångsvård