sou · H8B369 · 2021-01-01 00:00:00 — Både biologisk och psykologisk ålder har förskjutits uppåt . En viktig slutsats för delegationen är att social ålder inte följt med i utvecklingen med biologisk och psykologisk ålder för seniorer, utan behöver följa med i takt med att övriga åldrar förskjuts uppåt. att det är dags att sluta arbeta, som var när pensionsåldern sänktes vid , satte sig djupt i de flestas föreställningsvärld. kan man knappast hävda att arbetslinjen gäller , dvs. att den som kan försörja sig genom eget arbete också bör göra det. Snarare är det föreställningar om att äldre bör sluta arbeta för att de anses vara långsamma eller inte lika produktiva längre eller för att ge plats åt yngre som gäller. I en av delegationens underlagsrapporter, Att arbeta till 75 – en bra början, menar författaren att det inte finns något annat år i människors liv som det finns så starka mentalt inbyggda uppfattningar om. Fram till anses människor arbetsföra, därefter anses de inte vara det. Författaren menar också att det är betydelsefullt att värderingen av seniorers förmåga och kraft uppdateras till dagens verklighet, men framför allt till morgondagens.1 Delegationen kan konstatera att det fortfarande tycks vara alltför få som ser det positiva i att fler seniorer fortsätter arbeta. En vanligt förekommande uppfattning är att tidig pensionering, eller senast vid , är högsta möjliga tänkbara välfärd. Denna syn på seniorers möjligheter att delta i förvärvslivet kontrasterar mot hur samhället ser på arbete för personer i ”förvärvsaktiv ålder”. Den allmänna upp- fattningen tycks ofta vara att för dem som är har inte arbete samma betydelse som för dem som är yngre. Arbete betyder, enligt både forskning och erfarenhet, mycket mer än bara försörjning. Arbete är också viktigt för individens självbestäm- 1Reinfeldt F. (2019), Att arbeta till 75 – en bra början. Överväganden, bedömningar och förslag mande, upplevelse av livskvalitet, delaktighet, ekonomisk autonomi och gemenskap. Detta är inget som slutar gälla precis , utan det kan vara så för många även . Utifrån dagens kunskapsläge är inte längre en indikator på den ålder då funktionsförmågorna är så pass nedsatta att fortsatt arbete inte är lämpligt (se vidare avsnitt 4.2. Skillnader i förutsättningar för ett längre arbetsliv Trots att medellivslängden i genomsnitt har ökat och allt färre dör finns det skillnader mellan olika grupper, t.ex. beroende på utbildning och inkomst. Skillnaderna mellan grupper med olika utbildningsnivå tycks ha ökat . Lågutbildade kvin- nor har exempelvis sämre hälsa och har inte haft samma positiva utveckling av medellivslängden som övriga grupper. Medellivs- längden har till och med sjunkit något i denna grupp , något som behöver uppmärksammas och motverkas. Spridningen i vid vilken ålder människor dör minskar dock , bl.a. som en följd av att framför allt gruppen med låg utbildning, men även gruppen med låg inkomst minskar som andel av befolk- ningen i stort. Därtill finns det även skillnader i arbetsbelastning och andra arbets- miljöfaktorer mellan olika yrkesgrupper. Skillnader lär även fortsätta finnas framöver eftersom en del hälsoskadligt arbete fortsatt behöver utföras, t.ex. nattskift inom hälso- och sjukvården. kan nya arbetsmiljöproblem komma att uppstå som en följd av ny teknik och nya och ändrade arbetsprocesser. Det innebär att förutsättningarna för ett längre arbetsliv ser olika ut. Ytterligare åtgärder på främst folkhälsopolitikens område behövs för att stärka t.ex. lågutbildade kvinnors hälsa. Även möjligheter till fortbildning och en god arbetsmiljö är centralt. Delegationen anser att frågan om ett längre arbetsliv bör ses som ett gemensamt intresse och ansvar för enskilda och samhället i stort. Det finns ingen motsättning mellan att de som å ena sidan kan och vill arbeta längre får möjlighet att göra det, och de som inte har förut- sättningar att arbeta i högre åldrar. Tvärtom har alla att vinna på att fler arbetar längre. Ingen förlorar på en utveckling där fler bidrar med Överväganden, bedömningar och förslag skatteintäkter för att finansiera det gemensamma. Om fler arbetar bidrar det till en bättre välfärd för alla. Arbetet för ett längre arbetsliv har pågått länge Frågan om seniorers möjligheter att fortsätta arbeta om de vill och kan har diskuterats . Seniorers sysselsättning har diskuterats inom politiken åtminstone sedan slutet av 1940-talet.2 1952 tillsatte socialminister en åldringsvårdsutredning som i sitt betänkande 1956 framhöll att det var betydelsefullt att äldre gavs möjlighet att fortsätta arbeta så länge vilja och förmåga fanns.3 tillsattes på privat initiativ en kommitté med som ordförande (den s.k. ) med medel från arbetsmarknadens parter. Kommittén bestod av fem personer och hade en rådgivande grupp vetenskapsmän, två arbetslag och två en- mansutredare. Kommittén upplöste sig 1963 i och med en skrivelse till statsministern om behovet av ett statligt organ för åldringsforskning.4 Kommittén lämnade sju förslag; 1.Öka stödet till åldersforskningen. 2.Göra undersökningar kring äldre arbetslösa för att se om dessa utsatts för åldersdiskriminering. 3.Göra studier kring i vilken omfattning arbetsmiljön och arbets- förhållandena anpassas till äldre, för att möjliggöra att äldre kan fortsätta att arbeta. 4.Göra en inventering av vilka typer av arbete som lämpar sig för äldre. 5.Genomföra en upplysnings- och propagandakampanj avseende den äldre arbetskraftens kvalifikationer och prestationer. 6.Ge arbetsgivare som i stor utsträckning sysselsätter äldre stats- bidrag. 7.Utreda om äldre och medelålderns kan få företräde till vissa arbeten inom statligt eller kommunalt finansierade verksamheter. 2Edefalk P.G (2011), och åldringarna. 3SOU 1956:1, Åldringsvård. (2011), och åldringarna. Överväganden, bedömningar och förslag Tiden som pensionär har förlängts avsevärt En allmän pensionsförsäkring som utgick vid invaliditet eller vid uppnådda infördes . Barnadödligheten var hög, vilket medförde en låg medellivslängd. Pensions- försäkringen bidrog tveklöst till högre välfärd. Den som inte längre kunde försörja sig genom arbete på grund av fysisk oförmåga eller ålderdom hade fått förlita sig på anhöriga som hade försörjningsplikt eller på fattigvården. Pensionsnivån var dock mycket begränsad och många pensionärer blev också fortsättnings- vis beroende av fattigvård. Den som fick ta del av den allmänna pensionsförsäkringen 1913 kunde vid pensioneringen i genomsnitt förvänta sig 7år som pensionär. Pensionsåldern sänktes 1976 till . I samband med pensionsreformen 1999 blev pensionsåldern enskilda möjlighet att välja när man vill börja ta ut sin pension. Den som går i pension kan i genomsnitt förvänta sig som pensionär. Den kraftigt ökade medel- livslängden har alltså inte medfört en motsvarande ökning av den ålder vid vilken man går i pension, utan en stor del av det ökade ekonomiska välståndet som produktivitetsökningen har inneburit har använts till att minska arbetstiden. Tiden i studier har förlängts, likaså har semestrar, föräldraledighet, lediga och annan ledighet införts, och tiden i arbete som andel av livet har minskat avsevärt som en följd av detta. Pensionen betydde något annat 1913 än vad den gör . och som följde innebar pensionen att den som hade turen att bli gammal åtminstone hjälpligt kunde hålla nöden från dörren. innebär pensionen försörjning när man inte längre förvärvsarbetar, och för många även möjlighet till en meningsfull fritid med resor, möjlighet att utöva sina intressen, ta del av kultur och umgås med familj och vänner. Kraven i arbetslivet har förändrats och livslångt lärande blir allt viktigare Strukturomvandling och teknisk utveckling har ändrat arbetets karaktär och innehåll . dominerades arbetslivet av fysiskt ansträngande arbeten, t.ex. inom jordbruk och Överväganden, bedömningar och förslag industriell massproduktion där det endast krävdes en lägre utbild- ning. Arbetsmiljön krävde fysisk styrka, uthållighet och snabbhet, vilket missgynnade seniora arbetstagare. Risken för olycksfall, arbetsskador och t.o.m. dödsfall i arbetet var större. Skillnaderna mot dagens förhållanden är stora och arbetsmiljön har förbättrats radikalt inom många yrken och branscher. Många tunga och farliga arbetsuppgifter har tagits över av maskiner och teknik. Strukturförändringarna innebär att allt fler arbetar i tjänste- sektorn. De flesta arbeten kräver en god utbildning. För allt fler arbetstagare kan man anta att arbetets värde har förändrats, från något slitsamt och enahanda till något som ger ett utbyte och mer- värde utöver lönen. har livet för många kännetecknats av att man utbildade sig i ungdomen, arbetade i ett visst yrke under och sedan blev man pensionär. I takt med att medellivslängden ökat är dessa olika livsfaser inte lika tydligt avgränsade som . Livslångt lärande, vidareutbildning och yrkesbyte blir allt vanligare och viktigare. Pensionerna riskerar att bli för låga Den ökande medellivslängd innebär att pensionen ska räcka under allt fler år. Ett centralt mål för välfärdspolitiken är att pensionerna ska vara tillräckliga. Pensioner som upplevs som otillräckliga är inte uthålliga utan kommer att skapa ett politiskt tryck på reformer och höjda pensionsinbetalningar. Vad som definieras som en tillräcklig pension är i viss utsträck- ning individuellt och beror bl.a. på medborgarnas varierande prefe- renser för hur man vill leva, boendeförhållanden, andra tillgångar och levnadsstandarden i samhället i allmänhet. Med tillräcklighet brukar man avse att pensionerna ska ge rimliga och goda livsvillkor som inte alltför mycket avviker från hur man levde före pensioneringen eller från de förvärvsaktivas villkor. Vid en folkomröstning 1957 beslutades att pensionssystemet ska ge en standardtrygghet som motsvarar drygt två tredjedelar av slutlönen, en princip som också var vägledande pensionsöverenskommelse. Tillräckliga pensioner har ansetts vara ca 60–av slutlönen. För att inte pensionerna ska riskera att bli för låga finns det således ett tydligt behov av att förändra för vem som kan Överväganden, bedömningar och förslag bidra till produktion och försörjning. Fler seniorer i arbete innebär större ekonomisk tillväxt och mer att dela på. Det betyder också bättre pensioner. 6.1.4Utvecklingen går för långsamt Medellivslängden har ökat kraftigt per tioårs- period som den ålder vid vilken man lämnar arbetslivet knappast förändrats. En tidigare tendens till minskning har dock nu förbytts i en viss försiktig ökning. Fler seniorer förvärvsarbetar, och det gäller även om man studerar andelen sysselsatta, mätt som helårsekvivalenter. Delegationen menar att det är glädjande att fler seniorer arbetar, oavsett de arbetar heltid eller deltid. Utvecklingen mot fler seniorer i arbetslivet går emellertid för långsamt och den är inte tillräcklig för att möta det arbetskraftsbehov som finns inom flera branscher. Trots att har gått sedan det allmänna pensionssyste- met reformerades och en flexibel pensionsålder infördes biter sig inställningen att arbetslivet tar slut vid envist fast hos såväl arbetsgivare som arbetstagare och de flesta går fortfarande i pension vid den åldern. En förklaring kan vara att 65-årsgränsen funnits kvar i många andra lagar och avtal, t.ex. garantipension som betalas ut från , och tjänstepension som i många fall betalas ut automatiskt från . I socialförsäkring, arbetslöshetsförsäkring och många kollektiv- avtal finns som pensionsrelaterad åldersgräns fortfarande kvar. Det finns en betydande arbetskraftspotential bland seniorer och andra delar av världen står inför en kraftigt åldrande befolkning. I sker detta också, men inte lika snabbt och inte lika mycket som i många andra länder. Skälet är att det föds relativt många barn i och att många invandrar. Invandringen bidrar till att föryngra befolkningen så länge genomsnittsåldern för alla invandrade vuxna är lägre än genomsnittsåldern för den vuxna befolk- ningen i sin helhet. Delegationen kan utifrån flera underlagsrapporter och annat material konstatera att det förefaller finnas en betydande arbets- kraftspotential bland de som är i , och många Överväganden, bedömningar och förslag har mycket goda förutsättningar att fortsätta arbeta. Inte minst gäller detta inom statlig sektor. Den återstående genomsnittliga livs- längden vid är mycket hög i , och antalet återstående år med god hälsa är högst i hela EU. Ojämlikheten i hälsa är också väsentligt mindre i jämfört med andra länder. Sysselsättnings- graden för kvinnor och män i åldrarna 65–och 70–är dock lägre i än OECD-genomsnittet. Trots goda förutsättningar finns det ändå hinder som behöver undanröjas för att än fler ska kunna arbeta längre. Sysselsättningen har inte heller utvecklats i den takt man kunnat förvänta sig utifrån utvecklingen av hälsan och medellivslängden. Om arbetskraftspotentialen bland seniorer tas tillvara kan det bidra till högre sysselsättning, högre pensioner och en mer sammanhållen inkomstfördelning bland seniorer och i befolkningen som helhet. 6.1.5Det är fördelaktigt att arbeta längre För de flesta seniorer innebär det inte någon nackdel att arbeta i högre åldrar. Snarare är fördelarna många, såväl ekonomiskt som socialt och hälsomässigt. Fortsatt arbete innebär förutom högre inkomst även fortsatt intjänande av pensionsrätter och därmed högre pension. Att senarelägga pensioneringen innebär också ett fördelaktigare skatte- avdrag på pensionen vid pensionsuttag jämfört med om pensionen tas ut tidigare. Förutom att man får en bättre ekonomi både i arbete och efter man gått i pension skapar arbetet social identitet, status, känsla av sammanhang, regel- bunden meningsfylld verksamhet och delaktighet i samhällslivet. Allt fler människor har arbeten som är stimulerande och ger mening och glädje i tillvaron, vilket kan påverka hälsan på ett positivt sätt. Många kommer därför att vilja arbeta längre än vad som är vanligt . Den viljan behöver uppmuntras och ges stöd i hur lagar och regler på centrala områden utformas, men också i de avtal som sluts mellan parterna på arbetsmarknaden. För den som egentligen skulle vilja gå i pension men av olika skäl, t.ex. ekonomiska, bedömer att fortsatt förvärvsarbete är en nöd- vändighet kan det så klart innebära en nackdel att behöva fortsätta arbeta. En del arbetar också i slitsamma och ostimulerande yrken som inte ger goda förutsättningar för ett längre arbetsliv. Överväganden, bedömningar och förslag kan fortsatt arbete innebära en hälsomässig nackdel. Om de inte kan fortsätta arbeta är en värdig exit ur arbetslivet särskilt viktig. 6.1.6Det återstår ett kunskapshöjande och attitydpåverkande arbete Synen på seniorer är som konstaterats tidigare otidsenlig. Den stora förbättring av seniorers fysiska och kognitiva hälsa som har skett har inte inneburit att vare sig den faktiska pensionsåldern eller synen på hur länge man kan arbeta och vad som är en rimlig pensionsålder har följt med. Det behövs ett fortsatt arbete för att bidra till att utvecklingen går snabbare. För att påverka attityder och förändra beteenden hos såväl enskilda som arbetsgivare och organisationer behöver det bedrivas ett lång- siktigt och uthålligt arbete. Delegationen bedömer att det är otill- räckligt att ett sådant attitydpåverkande arbete bedrivs t.ex. i projektform. 6.2Delegationens bedömning är att seniorers kunskaper och erfarenheter behöver tas tillvara på ett bättre sätt 6.2.1Arbetsgivares attityder till senior arbetskraft behöver förbättras Delegationens bedömning: Seniorers kunskaper och erfaren- heter behöver tas tillvara på ett bättre sätt. Arbetsgivares och arbetstagares attityder till senior arbetskraft och till ett längre arbetsliv behöver förbättras. Regeringen bör föra diskussioner med arbetsmarknadens parter inom ramen för det partsråd för ett längre arbetsliv som inrättats inom ramen för pensionsöverenskommelsen om hur attityderna till senior arbetskraft behöver förändras, med målet att öka sysselsättningen och antalet arbetade timmar för seniorer. Överväganden, bedömningar och förslag Det förekommer negativa föreställningar om seniorer och deras för- mågor på den svenska arbetsmarknaden. Det handlar exempelvis om uppfattningar att seniorer är långsamma, har svårt att ta till sig för- ändringar, inte tänker nytt och innovativt, inte är lika produktiva som yngre arbetstagare och dessutom dyrare att anställa och behålla på arbetsplatsen. Delegationens bedömning är att negativa attityder är ett viktigt hinder som behöver undanröjas för att fler seniorer ska vilja stanna kvar i arbetslivet. Ett ökat intresse från arbetsgivare av seniora arbets- tagares kompetens och erfarenhet och uppmuntran att fortsätta arbeta i högre åldrar är enligt delegationen sannolikt grundläggande för att få fler seniorer att vilja arbeta kvar längre i arbetslivet. Delegationen bedömer att regeringen tillsammans med arbets- marknadens parter inom ramen för det partsråd för ett längre arbets- liv som inrättats inom ramen för pensionsöverenskommelsen bör diskutera hur attityderna till senior arbetskraft behöver förändras, med målet att öka sysselsättningen och antalet arbetade timmar bland seniorer. Förekomsten av negativa attityder riskerar att få konsekvenser för både samhället, organisationer och de enskilda personer som drabbas. Okunnighet och förutfattade meningar om seniorers för- mågor kan motverka deras chanser att t.ex. få ett nytt arbete. Attity- derna – medvetna eller omedvetna – påverkar också medarbetarnas känsla av att vara värdefulla för organisationen och riskerar leda till att seniorer lämnar arbetslivet och går i pension tidigare än de önskat. Det innebär förlust av värdefull kunskap och erfarenhet som behövs på arbetsmarknaden. Negativa och ålderistiska attityder förekommer också – ofta omedvetet – hos seniorerna själva. Det är inte bara chefer och andra i beslutspositioner på arbetsplatserna som kan påverka när seniorer väljer att gå i pension. Arbetskamraternas attityder påverkar också. Det är inte alltid arbetskamraterna tycker att äldre ska vara kvar, t.ex. i lagarbete. Fackliga organisationer har också en viktig roll att spela, t.ex. när det gäller information till medlemmar om vikten av ett längre arbetsliv. För att motverka ålderismen krävs en ökad kunskap om äldre och åldrande och en förändring av inställningen till senior arbetskraft hos individerna själva, arbetsplatser och chefer, men också i sam- hället i stort. Överväganden, bedömningar och förslag 6.2.2Staten bör leda utvecklingen mot ett längre arbetsliv Delegationens bedömning: Det är centralt för statens trovärdig- het att arbetsgivare är ett föredöme och har som mål att leda utvecklingen för ett längre arbetsliv genom en högre utträdes- ålder bland de anställda. Delegationens bedömning är att staten bör ha som mål att leda utvecklingen för ett längre arbetsliv. Sysselsättningen och antalet arbetade timmar bland seniorer i staten bör öka och vara högre jämfört med andra sektorer. När staten förväntar sig av medborgarna att de ska arbeta längre är det nödvändigt för trovärdigheten att staten som arbetsgivare är ett föredöme och leder utvecklingen. Det är positivt att den avgångsskyldighet vid som tidigare fanns i kollektivavtal nu är borttagen. Förhoppningsvis kommer statliga arbetsgivare att välkomna att medarbetare som så önskar får möjlig- het att fortsätta arbeta även efter att de passerat åldersgränsen i anställningsskyddslagen. Både antalet och andelen sysselsatta 65–74-åringar har ökat inom alla sektorer . I statlig sektor ser dock utveck- lingen olika ut för 65–69-åringar och 70–74-åringar. Andelen syssel- satta 65–69-åringar ökade för att därefter minska till 2018. Statlig sektor har den lägsta andelen 65–69-åringar jämfört med övriga sektorer. När det gäller 70–74-åringar var andelen statligt anställda för liten för att registreras 2008 och 2013, men till 2018 hade andelen ökat. Då hade kommunal- och region- sektorn den lägsta andelen 70–74-åringar. Förutsättningarna för seniorer att stanna kvar längre i arbetslivet är i allmänhet god inom den statliga sektorn. Andelen med enformiga och slitsamma arbeten är relativt sett låg, liksom andelen med fysiskt belastande arbeten. Anställda i staten kan i större omfattning än övriga på arbetsmarknaden bestämma hur och när arbetet ska ut- föras. Möjligheten till balans mellan arbete, familj och fritid är också relativt sett hög. Ett längre arbetsliv för fler inom statlig sektor borde därför vara rimligt och möjligt. Överväganden, bedömningar och förslag 6.2.3Åldersdiskriminering och ålderism bör motverkas med breda åtgärder Delegationens bedömning: Effektiviteten i Diskriminerings- ombudsmannens (DO:s) tillsyn av arbetsgivarens arbete med aktiva åtgärder för att förebygga åldersdiskriminering bör öka. Ålderism behöver motverkas på alla områden i samhället. Åldersdiskriminering och ålderism är vanligt förekommande enligt olika undersökningar. Studier visar att åldersdiskriminering i sam- band med rekrytering är omfattande. Sannolikheten att bli kontaktad av en arbetsgivare sjunker kraftigt redan , och närmare traditionell pensionsålder är sannolikheten låg, bara runt 2–. För kvinnor sjunker sannolikheten snabbare än för män. De flesta som upplever åldersdiskriminering gör inte någon anmälan. Många anmälningar som kommer in till DO bedöms inte heller falla inom ramen för det som omfattas av lagens förbud. Åldersdiskriminering har varit förbjudet i lag och trots att endast har gått görs det ganska många anmälningar till myndigheten. Delegationen anser att det är angeläget att samtliga anmälningar blir föremål för ingående analys och ger underlag för DO:s arbete med att förebygga diskriminering. Diskrimineringsförbudet i lagen är viktigt för den enskilde som får sin sak rättsligt prövad. Diskrimineringslagens bestämmelser, tillsam- mans med DO:s främjandeuppdrag – att arbeta med att informera arbetsgivare och andra om vilka skyldigheter de har enligt lagen – bidrar sannolikt också till att åldersdiskriminering och ålderism uppmärksammas. När det gäller att komma tillrätta med ålders- diskriminering och ålderism krävs det enligt delegationen bredare åtgärder än enbart lagreglering, som t.ex. att arbeta med att förändra negativa attityder och stereotypa föreställningar om seniorer. Enligt diskrimineringslagen ska arbetsgivare arbeta med aktiva åtgärder för att förebygga diskriminering och främja lika rättigheter och möjligheter oavsett ålder och andra diskrimineringsgrunder. Arbetet innebär att undersöka om det finns risker för diskriminering eller repressalier eller andra hinder, analysera orsaker och vidta före- byggande och främjande åtgärder samt följa upp och utvärdera arbetet. Myndigheten har också, bland annat i sitt yttrande över SOU 2016:87 Bättre skydd mot diskriminering, påtalat behovet av direkta Överväganden, bedömningar och förslag sanktionsavgifter, som finns på andra rättsområden, för att förstärka effekten av tillsynen. Delegationen anser att det är av stor betydelse att effektiviteten i DO:s tillsyn av arbetsgivares arbete med aktiva åtgärder för att före- bygga åldersdiskriminering ökar. tillsatte regeringen en utredning för att överväga om nuvarande bestämmelser i diskri- mineringslagen om tillsyn av aktiva åtgärder är ändamålsenliga för en effektiv efterlevnad av bestämmelserna och vid behov föreslå ändringar som kan leda till en ökad efterlevnad.5 Utredningen ska redovisa ett delbetänkande . Utred- ningen har fått ett tilläggsdirektiv med uppdraget att ta ställning till om det behövs ytterligare åtgärder för att stärka skyddet mot diskriminering i de fall det inte finns en enskild skadelidande. T.ex. kan det röra sig om situationer där en arbetsgivare i annonsering av en tjänst utesluter en skyddad grupp i diskrimineringslagstiftningen. Slutredovisningen ska ske . 6.2.4Representation av seniorer behöver förbättras Delegationens bedömning: Representation av seniorer bör i större utsträckning motsvara den i befolkningen på olika områden, t.ex. i och i medier.