sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — Dessutom kan det antas att många av de som undanhåller sig verkställighet, inte kommer att orka hålla sig borta som kommer att krävas. Det anförda talar för att avskaffa den nuvarande regleringen. Ett alternativ till att avskaffa preskriptionen för samtliga tids- bestämda fängelsestraff, är att överväga att avskaffa den för de fängelsestraff som har längst strafflängd. till antalet är det emellertid få långa fängelsestraff som preskriberas, vilket troligen beror på att den dömde i dessa fall redan är frihetsberövad innan domen meddelas. Samma skäl som talar för att helt avskaffa regler- ingen om preskription gör sig vidare gällande för både kortare och längre fängelsestraff. Det klandervärda i båda fallen är att undanhålla sig verkställighet av det fängelsestraff som dömts ut för de begångna brotten. Att avskaffa preskriptionen för längre fängelsestraff, men behålla den för kortare fängelsestraff, skulle vidare kunna ge fel- aktiga signaler om att samhället ser det som mindre klandervärt att undanhålla sig de kortare fängelsestraffen. En sådan ordning är där- för inte lämplig. Vi anser sammantaget att det finns starka allmänna och enskilda intressen av att fängelsestraff verkställs i högre utsträckning än och att den nuvarande preskriptionsrättsliga regleringen till viss del motverkar detta syfte. Skälen för att behålla den preskriptions- rättsliga regleringen för fängelsestraff är vidare inte så starka att de motiverar att den bibehålls. Vi föreslår därför att reglerna om pre- skription för tidsbestämda fängelsestraff som inte har börjat verk- ställas avskaffas. Förslaget förutsätter att Kriminalvården tillsam- mans med även fortsättningsvis aktivt arbetar för att få de personer inställda som inte självmant inställer sig för verkställighet av de fängelsestraff de dömts till. Det kan inte uteslutas att det i något enstaka fall kan framstå som högst oskäligt att den dömde ska verkställa det fängelse- straff som dömts ut. Möjlighet att ansöka om nåd finns då, se 12 kap. 9 § regeringsformen. Nåd är dock till för undantagssituationer. Ett alternativ till att avskaffa bestämmelserna om preskription av fängelsestraff är att förlänga preskriptionstiden Vi föreslår som ovan framgår att tidsbestämda fängelsestraff inte längre ska kunna preskriberas. Ett alternativ till att upphäva reglerna om preskription av tidsbestämda fängelsestraff är att förlänga de befintliga preskriptionstiderna. I syfte att ge ett fullständigt bered- ningsunderlag i frågan, redogörs nedan för ett sådant alternativ. preskriberas ett fängelsestraff om högst om det inte börjat verkställas från det att domen fick laga kraft, se 35 kap. 8 § 1 . Även böter preskriberas från det att domen fått laga kraft, se 35 kap. 7 § första stycket brotts- balken. Preskriptionstiden för fängelsestraff om högst och bötes- straff är därmed densamma. var preskriptionstiden för bötes- straff , men ändrades till i slutet av 1970-talet.7 Före lagändringen fanns det således en skillnad i preskriptionstiden mellan fängelse och böter. Det finns skäl för att återinföra denna skillnad om preskriptionstiderna ska förlängas. Främst av det skälet att fängelse är att anse som ett svårare straff än böter, se 1 kap. 5 § . För att få en tydlig distinktion vad gäller preskription av fängelse- straff respektive bötesstraff, bör preskriptionstiden för fängelse- straff med en strafftid om högst förlängas till . På så sätt utnyttjas också de befintliga preskriptionstiderna som har funnits och är väl inarbetade. Fängelsestraff med en strafftid om fängelse, men inte fängelse, som har en preskriptionstid , bör som en konsekvens av detta ges en ny preskriptionstid . Den nuvarande preskrip- tionstiden för fängelsestraff om högst , bör tas bort. Som framkommer av de inhämtade statistikuppgifterna är det ytterst ovanligt att fängelsestraff med en strafftid om preskriberas. Vid så långa straff är den dömde i de allra flesta fall frihetsberövad innan verkställigheten. föreskrivs en preskrip- tionstid för fängelsestraff med en strafftid om , men högst . Även om antalet fängelsestraff som pre- skriberas är få, har en höjning av preskriptionstiden i denna del ett viktigt signalvärde. En höjning av preskriptionstiden för dessa fängel- sestraff är också en följd av att preskriptionstiden höjs för fängel- sestraff med en kortare strafftid. 1978/79:40. med en strafftid , men inte , bör därför höjas till . Slutligen, som en följd av vad som anförts ovan, bör de fängelsestraff med en strafftid om och som preskriberas , ges en ny preskriptionstid . Sammanfattningsvis, skulle ett fängelsestraff enligt ovan preskri- beras om det inte har börjat att verkställas inom –, om fängelse i högst har dömts ut, –, om fängelse , men inte har dömts ut, –, om fängelse , men inte har dömts ut, och –, om fängelse har dömts ut. Preskriptionstiden, bör precis som , räknas från det att domen fått laga kraft. 11.1.7Reglerna om preskription vid avbrott i verkställigheten av ett fängelsestraff ska också avskaffas Vårt förslag: Om verkställigheten av ett tidsbestämt fängelse- straff avbryts ska den återstående delen av straffet inte kunna preskriberas. I 35 kap. 9 § regleras preskription vid avbrott av verk- ställigheten av ett fängelsestraff. Den aktuella bestämmelsen infördes . preskriber- ades inte straff om det hade börjat verkställas, men där verkställigheten avbrutits. Eftersom ett avvikande som gjordes efter domen, men innan verkställigheten påbörjats, inte hindrade preskription, ansågs att ett avvikande som gjorts efter det att verkställigheten påbörjats inte heller borde hindra preskription. Vidare ansågs skälen för pre- skriptionsinstitutet som sådant tala för att även återstående strafftid efter avvikande skulle kunna preskriberas.8 Om verkställigheten av ett tidsbestämt fängelsestraff avbryts löper en preskriptionstid för den del av fängelsestraffet som återstår. 8NJA II 1926 s. 10 och 18. Hur som återstår av straffet är då avgörande för preskrip- tionstidens längd. Preskriptionstiden beräknas med tillämpning av 35 kap. 8 § och från den dag avbrottet skedde. När villkorlig frigivning ägt rum, men förklarats förverkad, räknas pre- skriptionstiden från den dag beslutet om detta fått laga kraft. Det har inte varit möjligt att i statistiken över de fängelsestraff som preskriberas, urskilja vilka som har preskriberats efter det att verkställigheten avbrutits. Det finns visserligen uppgifter gällande antalet rymningar och avvikelser från anstalter, men utifrån dessa uppgifter kan inga slutsatser dras om hur många straff som even- tuellt blir föremål för preskription. Företrädare för Kriminalvården som utredningen har talat med har uppgett att de flesta fängelsestraff som preskriberas torde vara sådana där verkställigheten inte på- börjats. Hur ofta den aktuella preskriptionsregeln används eller om det finns ett konkret behov av att ändra bestämmelsen, går därför inte att med säkerhet uttala sig om. I avsnitt 11.1.6 har redogjorts för varför vi anser att reglerna om preskription av tidsbestämda fängelsestraff som inte har börjat verk- ställas, ska avskaffas. Samma skäl som motiverar att regleringen i den delen tas bort, utgör skäl för att avskaffa den nu aktuella bestäm- melsen. Vidare kan det knappast anses som mindre klandervärt att avvika från ett påbörjat fängelsestraff än att avvika från ett fängelse- straff som inte börjat verkställas. Det klandervärda är i bägge fallen själva avvikandet. Vi föreslår därför att den nu aktuella bestäm- melsen tas bort. Detta innebär att vid avbrott i en pågående verk- ställighet kommer den återstående delen av fängelsestraffet inte längre kunna preskriberas. För det fall det övervägs att förlänga preskriptionstiderna i stället för att avskaffa preskriptionen för fängelsestraff (se avsnitt 11.1.6), bör också överväga att låta den aktuella bestämmelsen bestå. 11.1.8Preskription kan inte längre utgöra ett hinder mot överföring av straffverkställighet till Vårt förslag: Preskription kan inte längre utgöra ett hinder för att erkänna och verkställa fängelsestraff i som har dömts ut i ett annat land. Under vissa förutsättningar kan ett fängelsestraff som dömts ut i ett annat land verkställas i . Regler om detta finns bl.a. i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom, lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet och lagen (2015:96) om erkännande och verk- ställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Förändrade regler om preskription av fängelsestraff påverkar inte endast verkställigheten av fängelsestraff som dömts ut i utan också möjligheten att verkställa fängelsestraff i som dömts ut i ett annat land. Ett hinder mot att överföra straffverk- ställigheten till kan vara om fängelsestraffet enligt svenska regler skulle anses preskriberat. Avskaffas reglerna om preskription av utdömda fängelsestraff, måste också den aktuella regleringen ändras. Detta kommer innebära att det inte längre kommer att vara möjligt att neka överföring av verkställigheten av ett fängelsestraff som dömts ut i ett annat land på den grunden att straffet är pre- skriberat i . Enligt uppgifter från Kriminalvården och Central- myndigheten9, som hanterar ärendena om överförande av straffverk- ställighet till , rör det sig emellertid om ytterst få fall där framställningen avslås på den grunden. Dessutom utgör preskription endast ett av fler skäl för att avslå en begäran om överföring av straffverkställighet. Vi anser därför inte att detta utgör skäl mot att avskaffa reglerna om preskription för utdömda fängelsestraff. Är fängelsestraffet preskriberat enligt den statens lagstiftning där straffet dömts ut, gäller dessa preskriptionsregler. 9Enligt de flesta konventioner om internationellt straff- och civilrättsligt samarbete ska stater utse en s.k. centralmyndighet som ska fungera som kontaktpunkt i samarbetet. Justitie- departementets enhet för brottmålsärenden och internationellt rättsligt samarbete (BIRS) är . 11.1.9Förvandlingsstraff ska inte heller preskriberas Vårt förslag: Har böter förvandlats till fängelse ska fängelse- straffet inte kunna preskriberas. Bötesstraff verkställs i första hand frivilligt genom uppbörd, dvs. fri- villig betalning och, i andra hand, tvångsmässigt genom indrivning. Uppbörd av böter sker så snart dom, strafföreläggande eller föreläg- gande av ordningsbot har meddelats. Någon skyldighet att betala finns dock inte förrän domen har fått laga kraft eller föreläggandet har godkänts. Om någon frivillig betalning då inte sker verkställs betalning tvångsvis genom indrivning, se 1, 2, 4 och 6 §§ bötesverk- ställighetslagen (1979:189), hädanefter förkortad BvL. Lagens be- stämmelser om böter gäller också vite. Om indrivning av böter har avbrutits utan att böterna betalats och det enligt bedömning finns anled- ning att anta att böterna ska förvandlas till fängelse, ska Kronofogde- myndigheten skicka en redogörelse om detta till behörig åklagare, se 17 § bötesverkställighetsförordningen (1979:197). Böter som inte har kunnat drivas in ska på talan av åklagare förvandlas till fängelse om det beror på trots från den bötfällde eller om förvandling annars av särskilda skäl är påkallad från allmän synpunkt. I det senare fallet handlar det främst om personer som utnyttjar det förhållandet att deras bristande betalningsförmåga har lett till att de blivit bötes- immuna. Förvandlingsstraffet ska bestämmas till fängelse i lägst och högst 3 månader, se 15 § BvL. Förvandlingsstraff verk- ställs enligt samma regler som gäller för andra fängelsestraff, se fängelselagen (2010:610). Om den bötfällde sedan förvandling av böterna har beslutats betalar hela bötesbeloppet, bortfaller förvand- lingsstraffet till den del det inte har verkställts. Beslut om detta meddelas av Kriminalvården, se 18 § BvL. Har förvandlingsstraffet inte börjat verkställas från det att beslutet fick laga kraft preskriberas det, se 21 § BvL. Bestämmelsen om preskription av förvandlingsstraff ska avskaffas När det nuvarande systemet för bötesförvandling infördes uttalades bl.a. att det är angeläget att bötesstraffets effektivitet upprätthålls eftersom bötesstraffet i många sammanhang är en lämplig påföljd. konstaterades att man måste acceptera vissa av de negativa konsekvenser som är förenade med förvandlingsstraff om man vill undvika att en bötesimmun grupp uppkommer. De negativa effek- terna kunde dock motverkas genom att man konstruerade ett system där förvandlingsstraffet inte urskillningslöst drabbar alla som inte betalar sina böter utan i görligaste mån inriktas på personer som genom olika slags illojala åtgärder gör sig oåtkomliga för indrivning. Därtill fanns behov av att kunna ingripa även mot vissa andra i situationer där det från allmän synpunkt kan framstå som stötande om den bötfällde undgår sanktion. Dessa utgångspunkter vidhölls vid den senaste lagändringen, då möjligheterna till bötesförvandling utökades genom att 15 § BvL ändrades. I förarbetena till den lagändringen uttalas att avsikten med bötesförvandling inte är att alla bötesstraff som förblir obetalda efter indrivning ska förvandlas till fängelse. Systemet syftar i stället till att ingripa dels mot bötfällda som hindrar verkställighet, dels mot personer som blivit bötes- immuna.10 Vi anser att det är av vikt att systemet med bötesförvandling till- lämpas som det var avsett eftersom det kan bidra till att böter fram- står som en tillräckligt ingripande och trovärdig påföljd. Det ökar också förutsättningarna för att använda böter som påföljdsform även för brott med inte helt obetydliga straffvärden. För att systemets trovärdighet ska upprätthållas är det emellertid viktigt att den som bötfällts och sedan fått sina böter förvandlade till fängelse också verkställer fängelsestraffet. Samma skäl som motiverar att preskrip- tionen för tidsbestämda fängelsestraff avskaffas gör sig gällande beträf- fande preskription av förvandlingsstraffen. Det framstår vidare som mindre lämpligt att behålla reglerna om preskription för dessa fängel- sestraff, när vi föreslår att reglerna om preskription ska tas bort för övriga fängelsestraff. Vi föreslår därför att även regeln om pre- skription av förvandlingsstraff avskaffas. Bestämmelsen i 21 § BvL ska därför upphävas. 2020/21:8 s. 6. Ett alternativ till att avskaffa regeln om preskription av förvandlingsstraff är att förlänga preskriptionstiden Ett alternativ till att avskaffa regeln om preskription av förvandlings- straff är att förlänga preskriptionstiden. I syfte att ge ett så fullstän- digt beredningsunderlag som möjligt, redogörs även för ett sådant alternativ. är påföljdspreskriptionen för förvandlingsstraff , vilket är en kortare preskriptionstid än för preskription av böter, se 35 kap. 7 § . För att säkerställa en effektiv lagföring i dessa fall skulle preskriptionstiden kunna höjas till . Preskriptionstiden skulle därmed bli densamma som för böter, vilket får anses accep- tabelt i denna situation. Övervägs att förlänga preskriptionstiden för förvandlingsstraffen, bör även övervägas att införa en bestämmelse motsvarande den som finns i 35 kap. 9 § om avbrott finns det inte någon sådan regel för förvand- lingsstraffen. 11.2Bestämmelserna om preskription för sluten ungdomsvård bör inte ändras Vår bedömning: Sluten ungdomsvård bör även fortsättningsvis preskriberas om domen inte har börjat verkställas från det att domen fått laga kraft. Avbryts verkställigheten ska preskriptionstiden, precis som , börja löpa för avbrottet och ungdomsvården preskriberas därefter. I 32 kap. 5 § stadgas att om någon har begått brott innan han eller hon fyllt och rätten, med tillämpning av 30 kapitlet , finner att påföljden bör bestämmas till fängelse, ska rätten i stället bestämma påföljden till sluten ungdoms- vård . Detta gäller dock inte om det med hänsyn till den tilltalades ålder vid lagföringen eller annan omständighet finns särskilda skäl däremot. Rätten får bestämma tiden för sluten ung- domsvård till lägst och högst . (SiS) ansvarar för verkställigheten av sluten ungdomsvård. Verkställigheten ska planläggas och genom- föras efter samråd med socialnämnden i den dömdes hemort. En in- dividuellt utformad verkställighetsplan ska upprättas för den dömde, se 3 § lagen (1998:603) om verkställighet av sluten ungdomsvård. Verkställigheten av sluten ungdomsvård ska ske vid sådana särskilda ungdomshem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestäm- melser om vård av unga, se 1 § lagen om verkställighet av sluten ung- domsvård. När domen får verkställas ska SiS förelägga den dömde att senast en viss dag inställa sig vid det särskilda ungdomshem som styrelsen bestämmer. SiS ska se till att intagning sker efter det att domen får verkställas. Om den dömde inte rättar sig efter eller inte kan nås av ett föreläggande, ska på begäran av SiS förpassa honom eller henne till ungdomshemmet. Den dömde får i väntan på förpassning förvaras i häkte eller i polis- arrest, om det är nödvändigt för att förpassningen ska kunna genom- föras, se 9 §. Är den dömde, när domen får verkställas, häktad eller intagen på ett särskilt ungdomshem med stöd av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, ska häktet eller det särskilda ung- domshemmet se till att domen verkställs och att den dömde förpassas till det särskilda ungdomshem som SiS bestämmer, se 10 §. Den som står för vården vid ett särskilt ungdoms- hem kan, under vissa förutsättningar, begära handräckning av Polis- myndigheten för att söka efter och hämta tillbaka den som dömts till sluten ungdomsvård om den dömde avvikit, se 20 §. I 35 kap. 10 § första stycket föreskrivs att en sluten ungdomsvård preskriberas om påföljden inte börjar verkställas innan förflutit från det att domen fått laga kraft. Femårsgränsen gäller oavsett påföljdens längd. I andra stycket anges att om verk- ställigheten avbryts, börjar preskriptionstiden löpa för avbrottet. Har verkställigheten inte återupptagits därefter är domen på sluten ungdomsvård till återstående del preskriberad. Av inhämtad statistik från SiS framgår att – 2020 preskriberades två fall av sluten ungdomsvård. Detta talar starkt för att den nuvarande preskriptionsrättsliga regleringen inte hindrar en effektiv verkställighet av denna påföljd. Det har inte heller i övrigt framkommit skäl för att ändra den nuvarande regleringen. Vi anser därför att skäl för att ändra regleringen i denna del inte föreligger. Vad gäller avbrott i påbörjad verkställighet har det inte heller framkommit skäl för att ändra den befintliga preskriptionsrättsliga regleringen. Tas regeln om preskription vid avbrott i verkställig- heten bort kommer de fall där verkställigheten av den slutna ung- domsvården påbörjats inte längre att preskriberas. Om det förflutit efter avbrottet kan det betyda att den dömde inte längre åldersmässigt passar in på ett särskilt ungdomshem. Ungdomsvården skulle då behöva omvandlas till fängelse. Någon sådan reglering finns inte . Vi anser emellertid inte, utifrån uppgifterna om antalet preskriberade fall av sluten ungdomsvård, att behov föreligger för att skapa en sådan reglering. Vi föreslår därför att den nu gällande bestämmelsen om preskription vid avbrott av verkställighet behålls oförändrad. Regeringen har aviserat att den avser att tillsätta en utredning som ska göra en översyn av regleringen om sluten ungdomsvård. beslutade vidare om ett tillkännagivande till regeringen i frågan.11 Reglerna om preskription av sluten ungdomsvård kan därför behöva behandlas på nytt i en kommande utredning. 11.3Bestämmelserna om preskription för ungdomstjänst bör inte ändras Vår bedömning: Ungdomstjänst bör även fortsättningsvis pre- skriberas om domen inte har börjat verkställas från det att domen fått laga kraft. Avbryts verkställigheten ska preskriptionstiden, precis som , börja löpa för avbrottet och ungdomstjänsten preskriberas därefter. I 32 kap. 2 § föreskrivs att den som är under tjugoett år och som begått brott får dömas till ungdomstjänst om påföljden är lämplig med hänsyn till hans eller hennes person och övriga omstän- digheter. Den som döms till ungdomstjänst ska åläggas att utföra oavlönat arbete och delta i annan särskilt anordnad verksamhet i lägst 20 och högst . Rätten får döma till ungdomstjänst om påföljden kan anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brottslighet och det inte finns skäl för att döma till ungdomsvård. 2020/21:JuU39, rskr. 2020/21:255. ungdomstjänst och böter ska ungdomstjänst väljas om påföljden inte är alltför ingripande. Den som är får dömas till ungdoms- tjänst endast om det finns särskilda skäl för det. I propositionen Slopad straffrabatt för unga myndiga vid allvarlig brottslighet (prop. 2021/22:17), se avsnitt 3.1.1, föreslås att ung- domstjänst ska vara förbehållet personer som inte fyllt för brottet. Den som har fyllt för domen ska få dömas till ungdomstjänst endast om det finns särskilda skäl för det. Den som har fyllt ska inte få dömas till ung- domstjänst. Förslaget behandlas av . I 35 kap. 11 § finns en bestämmelse om preskription av ungdomstjänst. Av första stycket framgår att ungdomstjänst preskriberas om den inte börjar verkställas innan förflutit från det att domen fått laga kraft. Detta gäller såväl ungdomstjänst som fristående påföljd som ungdomstjänst i förening med ungdomsvård, se 32 kap. 3 § om möjligheten att förena ungdomsvård med ungdomstjänst. I 35 kap. 11 § andra stycket behandlas situa- tionen att avbrott sker i en påbörjad verkställighet. Preskriptions- tiden börjar då löpa för avbrottet och har verkställigheten inte återupptagits därefter är den återstående delen av påföljden preskriberad. I de flesta fall torde en utdömd ungdomstjänst som av ett eller annat skäl inte verkställs bli undanröjd av domstol på talan av en åklagare, se 32 kap. 4 § . Det praktiska behovet av bestämmelsen om preskription av ungdomstjänst kan därför till viss del ifrågasättas. I förarbeten till bestämmelsen uttalas också att det kan förutsättas att en utdömd ungdomstjänst som inte verkställs kommer att bli undanröjd. Om den inte blir undanröjd, antingen därför att åklagaren inte för talan om det eller därför att domstolen anser att det saknas skäl för undanröjande, ansågs det emellertid inte rimligt att kräva att den unge skulle full- göra ungdomstjänsten när förflutit från domen. Det be- dömdes därför finnas behov av en preskriptionsbestämmelse. Pre- skriptionstiden borde dock inte sättas så kort att det fanns en risk för att domar på ungdomstjänst undanröjs utan tillräckliga skäl. I likhet med vad som gäller för sluten ungdomsvård ansågs vara en lämplig preskriptionstid för ungdomstjänst.12 2005/06:165 s. 81. Med hänsyn till möjligheten att undanröja en ungdomstjänst torde den nu aktuella preskriptionsbestämmelsen användas i ytterst få fall. Det kan dock inte uteslutas att det kan finnas fall där bestäm- melsen kan anses berättigad. Vår bedömning är därför att den nu- varande regleringen ska behållas oförändrad. Vårt förslag: Rubriken till 35 kapitlet ska fortsätt- ningsvis vara Om preskription. Vidare ska en definition av pre- skription införas i kapitlet. Definitionen ska placeras i 1 §. Bestäm- melsen om åtalspreskription, som finns i 1 §, ska placeras i 2 § och bestämmelsen om avskaffad preskription för vissa brott, som finns i 2 §, ska placeras sist i kapitlet. Bestämmelserna om förlängd preskriptionstid för vissa brott mot barn, som finns i 4 § andra stycket, placeras i den tidi- gare upphävda 5 §. Preskription av sluten ungdomsvård och ung- domstjänst, som finns i 10 och 11 §§, placeras i 8 och 9 §§. Ett antal underrubriker införs också i kapitlet. Rubriken till 35 kapitlet är Om bortfallande av på- följd. I lagtexten används också detta uttryck när preskription avses. Vid den översyn som görs av preskriptionsbestämmelserna anser viatt ordet preskription i stället ska användas då det är vedertaget och modernare än bortfallande av påföljd.