sou · H9B389 · 2021-11-02 00:00:00 — Ett sådant beslut innebär förbud för den som vistas i området att lämna det och förbud för den som befinner sig utanför området att besöka det. får i det enskilda fallet medge undantag från beslutet om avspärrning, om det kan ske utan risk för spridning av sjukdomen.76 Bestämmelser om avspärrning återinfördes i svensk lagstiftning 2005, även det främst mot bakgrund av risken för en smittkopps- epidemi eller spridning av SARS. Reglerna om avspärrning kan vara av värde t.ex. i det fallet att en eller flera personer som insjuknat i en livshotande sjukdom påträffas inom ett begränsat område utan att man lyckas fullständigt utreda av vem och när de smittats. 2003/04:158 s. 68 f. 2003/04:158 s. 105 f. 763 kap. 10 § smittskyddslagen. I förarbetena anges vidare att av praktiska skäl bör endast begrän- sade områden kunna bli föremål för avspärrning. När det gäller större städer bör i regel endast något eller några bostadskvarter kunna komma i fråga. En avspärrning bör till och med kunna begrän- sas till att avse enstaka större byggnader. Någon tidsgräns för hur länge åtgärden får bestå bör inte gälla. En avspärrning bör upphöra så snart som den risk för smittspridning som föranlett beslutet kan anses föreligga. Vid bedömningen av denna risk är uppen- barligen sjukdomens inkubationstid en viktig faktor.77 En behandlande läkare ska ge den som bär på eller misstänks bära på en smittsam sjukdom individuellt utformade råd om hur hen ska undvika att utsätta andra för smittrisk. Läkaren ska även besluta om individuellt utformade förhållningsregler för den som bär på eller misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom. I en punktlista finns upp- räknat vad förhållningsreglerna får avse och bl.a. nämns inskränk- ningar som gäller arbete, skolgång eller deltagande i viss annan verk- samhet. Patienten har möjlighet att få förhållningsreglerna prövade av smittskyddsläkaren.78 Smittskyddsläkarens beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Om en läkare har anledning att be- fara att en person inte iakttar förhållningsreglerna ska hen anmäla detta till smittskyddsläkaren, som i första hand ska försöka hitta andra lösningar för att förmå den smittade att följa reglerna. En anmälan till smittskyddsläkaren behöver inte göras om patienten kan få det stöd som behövs för att ändra sitt beteende. Möjligheten för en läkare att kontrollera att förhållningsreglerna följs är små och det finns inte heller någon sanktion mot den som inte följer reglerna. Som en yttersta åtgärd kan det bli aktuellt med tvångsisolering, se nästa avsnitt. gjorde en kart- läggning över tvångsisolering som visade att majoriteten av dem som tvångsisolerats haft svåra missbruksproblem och/eller allvarliga psy- kiska störningar. Mot denna bakgrund infördes i smittskyddslagen en uttrycklig bestämmelse om att den som är i behov av psykosocialt 2003/04:158 s. 71 f. 784 kap. 1–3 §§ smittskyddslagen. stöd för att kunna hantera sin sjukdom eller ändra sin livsföring ska erbjudas detta. Den som bär på en allmänfarlig sjukdom får isoleras om hen inte är beredd eller i stånd att frivilligt underkasta sig de åtgärder som krävs för att förebygga eller så långt möjligt minska risken för smittsprid- ning, eller om det finns grundad anledning att anta att den enskilde inte följer de förhållningsregler som har beslutats. Isolering är den mest ingripande åtgärden enligt smittskyddslagen. Beslut om isolering får meddelas endast om det finns en påtaglig risk för att andra människor smittas.79 Av förarbetena framgår att isolering är en åtgärd som endast får tillgripas som en sista utväg för att hindra smittspridning, när andra åtgärder har visat sig otill- räckliga. Det framgår av förarbetena även att beslut om tvångsisolering nästan uteslutande rört hivpositiva personer. I majo- riteten av fallen var det fråga om personer med omfattande miss- bruksproblematik som indirekt orsakade det smittfarliga beteendet. För ett flertal av dessa förelåg också en psykiatrisk diagnos. De per- soner som tvångsisolerats hade genomgående haft särskilt behov av vård eller stöd. Regeringen anförde att det är otillfredsställande om tvångsisolering används i brist på annan vård eller stöd.80 Beslut om isolering fattas av förvaltningsrätten, efter ansökan av smittskyddsläkaren och får bestå högst . Förlängning kan dock ske om det finns särskilda skäl, högst åt gången. En smittskyddsläkare får även besluta om tillfällig isolering om någon bär på eller misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom och genom sitt beteende utsätter någon annan för omedelbar risk att smittas. Ett beslut om tillfällig isolering måste underställas förvalt- ningsrätten senast , annars förfaller det. Om förvalt- ningsrätten fastställer beslutet om tillfällig isolering får det bestå i högst två veckor.81 795 kap. 1 § smittskyddslagen. 2003/04:30 s. 124 f. och 135 f. 815 kap. 3 § smittskyddslagen. Isolering ska ske på en vårdinrättning som drivs av en region och smittskyddsläkaren ska besluta att isoleringen ska upp- höra om det inte längre finns skäl för den.82 Smittskyddslagen innehåller även bestämmelser om isoleringens innehåll. Det framgår exempelvis att den som är isolerad ska tas väl om hand och ska ges möjlighet till sysselsättning och daglig vistelse utomhus. Regeringen anförde vidare i förarbetena att isoleringstiden inte endast får bli ett passivt frihetsberövande utan att den enskilde ska erbjudas behövlig medicinsk vård men också sådant stöd som krävs för att hen ska kunna uppfylla de krav som ställs ur smitt- skyddssynpunkt.83 Vid införandet av smittskyddslagen anfördes att större vikt skulle läggas vid det frivilliga förebyggande arbetet samt det ansvar var och en, såväl smittade som osmittade, har för att förhindra smittsprid- ning.84 Detta kom till uttryck bl.a. genom en ny bestämmelse enligt vilken var och en har ett särskilt ansvar och genom uppmärksamhet och rimliga försiktighetsåtgärder ska medverka till att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar.85 Vidare är den som vet eller har anledning att misstänka att hen bär på en smittsam sjukdom skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att skydda andra mot smittrisk. Den som bär på en allmänfarlig sjukdom är även skyldig att lämna information om smittan till andra människor som hen kommer i sådan kontakt med att beaktansvärd risk för smittoöver- föring kan uppkomma.86 Enskild som vet eller har anledning att misstänka att hen har en allmänfarlig sjukdom har även en skyldighet att utan dröjsmål uppsöka läkare.87 Symtom kan givetvis utlösa denna skyldighet, men ett annat exempel är om man genom ett smittspårningsärende underrättats om risken att man blivit smittad. Skyldigheten avser endast undersökningar som är motiverade av 825 kap. 4 och 8 §§ smittskyddslagen. 2003/04:30 s. 138. 2003/04:30 s. 84. 852 kap. 1 § smittskyddslagen. 862 kap. 2 § smittskyddslagen. 873 kap. 1 § smittskyddslagen. Undersökningen får inte enbart vara motiverad av att kunna behandla sjukdomen.88 Vägledning för den enskilde om hur hen ska undvika att smitta andra ska ges genom råd och förhållningsregler från läkare. För- hållningsregler kan t.ex. avse skyldighet att iaktta särskilda hygien- rutiner. ansvarar för samordningen av smittskyddet på nationell nivå och ska ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd. Myndigheten ska vidare följa och vidareut- veckla smittskyddet samt följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt.89 Några ytterligare bestämmelser om roll för smittskyddet finns inte i smitt- skyddslagen. Vi skriver närmare om myndighetens uppdrag i av- snitt 4.2.2. Regionen, smittskyddsläkarna och behandlande läkare Ansvaret för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas ligger på respektive region.90 Med smittskyddsåtgärder avses åtgärder som syftar till att hindra spridningen av smittsamma sjukdomar. Det kan vara fråga om en mängd skilda åtgärder såsom läkarundersökning, behandling och information till allmänheten om smittvägar.91 I varje region ska det finnas en smittskyddsläkare.92 Av smitt- skyddslagen följer en skyldighet för myndigheter inom smittskyd- det, andra berörda myndigheter, läkare samt annan hälso- och sjuk- vårdspersonal att samverka för att förebygga och begränsa utbrott eller spridning av smittsamma sjukdomar.93 Regionen och smitt- skyddsläkaren har även en skyldighet att se till att allmänheten har den information och de råd som krävs för att kunna skydda sig mot smitta.94 2003/04:30 s. 217. 891 kap. 7 § smittskyddslagen. 901 kap. 8 § smittskyddslagen. 2003/04:30 s. 208. 921 kap. 9 § smittskyddslagen. 931 kap. 10 § smittskyddslagen. 942 kap. 3 § smittskyddslagen. Smittskyddsläkarna har en mycket central roll i samhällets smitt- skydd. Smittskyddsläkaren har det samlade ansvaret för smitt- skyddsarbetet inom regionen och ska planera, organisera och leda smittskyddet och verka för effektivitet, samordning och likformig- het.95 I smittskyddsläkarens ansvar ingår även bl.a. att •se till att allmänheten har tillgång till den information som behövs för att var och en ska kunna skydda sig mot smittsamma sjukdo- mar, •ge råd och anvisningar om smittskyddsåtgärder för särskilt ut- satta grupper, •se till att förebyggande åtgärder vidtas, •stödja och ge råd till hälso- och sjukvårdspersonal och andra som är verksamma inom smittskyddet, •följa upp anmälningar om sjukdomsfall och se till att behövliga åtgärder vidtas för att finna smittkällan och personer som kan ha utsatts för smittrisk samt att ändamålsenliga råd och förhåll- ningsregler ges till dem som kan ha smittats, •bevaka att de som bär på en smittsam sjukdom får det stöd eller den vård som påkallas av sjukdomen eller smittrisken, •följa att vårdgivare vidtar de åtgärder som krävs för att förebygga smittspridning, samt •fortlöpande följa smittskyddsläget i området.96 Smittskyddsläkaren ges också i smittskyddslagen utökade och långt- gående befogenheter i fråga om smittsamma sjukdomar som definie- ras som allmänfarliga och samhällsfarliga sjukdomar. Smittskydds- läkaren kan t.ex. fatta beslut om genomgående av hälsokontroll, karantän och tillfällig isolering. Förhållandet mellan regionen och smittskyddsläkaren är inte helt tydligt. Smittskyddsläkaren är självständig i sin myndighetsutövning men ingår i regionens organisation och är därmed beroende av regionen. Detta förhållande behandlar vi närmare i avsnitt 4.2.9. 956 kap. 1 § smittskyddslagen. 966 kap. 2 § smittskyddslagen. Varje läkare har enligt smittskyddslagen en allmän skyldighet att vara uppmärksam på samhällsfarliga och andra anmälningspliktiga sjukdomar och vidta de åtgärder som skäligen kan krävas. En läkare som misstänker att en patient bär på en sådan sjukdom är vidare skyldig att skyndsamt undersöka patienten och ta de prover som behövs.97 Smittspårning innebär att arbeta för att identifiera smittkällan och att söka efter möjliga smittade personer. Detta anges i förarbetena till smittskyddslagen vara ett av de viktigaste instrumenten för att förhindra spridningen av smittsamma sjukdomar.98 En behandlande läkare som konstaterar eller misstänker att en patient har smittats av en allmänfarlig eller en annan smittspårnings- pliktig sjukdom ska försöka få upplysningar från patienten om vem eller vad som kan ha överfört smittan och om andra personer som kan ha smittats. Smittspårningen kan även genomföras av annan hälso- och sjukvårdspersonal med särskild kompetens för uppgiften. Patienten är skyldig att lämna de upplysningar som hen förmår lämna. Om det uppstår misstanke om att andra personer kan ha smittats ska dessa underrättas om detta och uppmanas att uppsöka läkare. Det finns dock inte någon möjlighet till sanktion mot en patient som inte lämnar upplysningar. Uppgiften att smittspåra kan även övertas av smittskyddsläkaren.99 I avsnitt 7.5 skriver vi närmare om smittspårning av covid-19. 4.1.6Smittskyddslagar i våra nordiska grannländer I det här avsnittet lämnas en mycket kort beskrivning av , och motsvarigheter till vår svenska smittskydds- lag. Relevanta bestämmelser för smittskyddsarbetet i de olika län- derna kan givetvis finnas även i andra lagar och föreskrifter varför beskrivningen nedan på intet sätt gör anspråk på att vara heltäck- ande. I avsnitt 6.7 redogör vi kortfattat för de åtgärder som vidtogs 972 kap. 4 § och 3 kap. 1 § smittskyddslagen, se även prop. 2003/04: 30 s. 53 f. 2003/04:30 s. 106 f. 993 kap. 4–5 §§ smittskyddslagen. i våra grannländer under framför allt den första vågen och i av- snitt 4.2.3 redogör vi för grannländernas motsvarigheter till Folkhäl- somyndigheten. Smittskyddsarbetet i är huvudsakligen reglerat genom lov om vern mot smittsomme sykdommer (smittskyddslagen). Lagen har till syfte att skydda befolkningen mot smittsamma sjukdomar, genom att förebygga dem och motverka att de sprids hos befolkningen samt motverka att sådana sjukdomar förs in eller ut ur landet. Lagen ska vidare säkerställa att myndigheterna använder nödvändiga smitt- skyddsåtgärder samt att de samordnar sitt smittskyddsarbete.100 Smittskyddslagen ger möjlighet till mycket ingripande åtgärder mot smittade och mot befolkning i övrigt när det är fråga om allmän- farliga smittsamma sjukdomar. Covid-19 blev klassificerad som en sådan sjukdom den 31 januari 2020.101 Som grundläggande krav vid samtliga smittskyddsåtgärder gäller dock att åtgärderna ska ha medicinsk grund, vara nödvändiga med hänsyn till smittskyddet och vid en helhetsbedömning framstå som ändamålsenliga. Att en åtgärd ska ha medicinsk grund innebär inte ett krav på vetenskapligt bevisat effekt.102 Det ska läggas vikt vid frivillig medverkan och tvångsåt- gärder får inte användas om de innebär ett oproportionerligt ingri- pande.103 Kommunen ansvarar för att alla som bor eller uppehåller sig i kommunen försäkras tillräckliga smittskyddsåtgärder. Kommuner kan, när det är nödvändigt för att förebygga en allmänfarlig smittsam sjukdom eller för att motverka att den sprids, bl.a. införa förbud mot möten eller sammankomster eller andra begränsningar i det sociala umgänget och nedstängning av verksamheter där många människor samlas, såsom förskolor, skolor, simhallar, butiker, flygplatser m.m. Begränsningar kan även göras i allmänna kommunikationer och per- soner i ett avgränsat geografiskt område kan isoleras. Om det är fråga om en stor spridning av en sådan sjukdom och snabba åtgärder 100Lov om vern mot smittsomme sykdommer § 1–1. 101NOU 2021:6, Myndighetenes håndtering av koronapandemien. Rapport fra Koronakommi- sjonen, . 102NOU 2021:6, Myndighetenes håndtering av koronapandemien. Rapport fra Koronakommi- sjonen, . 103Lov om vern mot smittsomme sykdommer § 1–5. krävs kan Hälsodirektoratet bestämma om sådana åtgärder i hela eller delar av landet.104 Det var med stöd av dessa bestämmelser som beslutade om nedstängning den 12 mars 2020.105 I varje kommun ska det finnas en kommunläkare som har ansvar bl.a. för att ta fram en plan för sjukvårdens och omsorgens arbete, ha övergripande kontroll över det epidemiologiska läget i kom- munen, ta fram förslag till förebyggande åtgärder i kommunen, bistå kommunen, sjukvårdspersonal och andra i arbetet mot smittsamma sjukdomar samt lämna information till befolkningen. Kommun- läkaren kan också fatta beslut om att en smittad person ska förbjudas att utföra sitt arbete eller delta i undervisning, om denne i annat fall genom sitt arbete eller genom att delta i undervisningen medför en allvarlig fara för att sprida smittan till annan. Personer som är smittade eller har anledning att anta att hen är smittad har skyldighet att uppsöka läkare och genomgå undersökning. Om en person vägrar att genomgå läkarundersökning kan det fattas beslut om tvångs- undersökning och i vissa fall isolering. I brådskande fall kan sådana beslut fattas av kommunläkare.106 Regeringen ges i smittskyddslagen en långtgående lagstiftnings- befogenhet. Enligt § 7–12 har regeringen vid ett utbrott av en all- mänfarlig smittsam sjukdom som hotar folkhälsan, eller hot om ett sådant utbrott, möjlighet att utfärda bestämmelser för att säkerställa folkhälsan och skydda befolkningen. Sådana bestämmelser får om nödvändigt avvika från gällande lag. Dessa bestämmelser innebär alltså att regeringen för att förebygga smittspridning har bemyn- digande att ändra lagar som beslutats av , vilket är lika långtgående befogenheter som i krigstid. Regeringen har använt be- fogenheten för att besluta om exempelvis karantän, isolering, ”hytte- förbud”, nedstängning av verksamheter och digital smittspårning.107 För att bestämmelsen i § 7–12 ska kunna användas måste bestämmel- sen aktiveras. Detta skedde den 28 februari 2020.108 Den norska Koronakommisjonen har i sin rapport anfört att det har varit en styrka att kommunerna har stort ansvar för smittskydd 104Lov om vern mot smittsomme sykdommer § 4–1. 105Jostein och , og covid-19-krisen, s. 481 (bilaga 3 till danska af covid-19 i ). 106Lov om vern mot smittsomme sykdommer § 5–8 och § 7–2 § och NOU 2021:6, Myndig- hetenes håndtering av koronapandemien. Rapport fra Koronakommisjonen, . 107Jostein och , og covid-19-krisen (bilaga 3 till danska Coro- nakommissionens rapport af covid-19 i ). 108Benedikte M Hogberg, Lockdown og kriseregulering i , SvJT 2020. och att smittskyddslagen har varit ett viktigt verktyg i krishante- ringen. Kommissionen lyfter bl.a. att lagen ger möjlighet till snabba beslut, både för kommuner och Hälsodirektoratet, vilket är viktigt för att kunna skydda befolkningen. Kommissionen anser dock att smittskyddslagen inte ställer tillräckligt tydliga krav på demokratisk kontroll och att ansvarsfördelningen mellan staten och kommunen inte är tillräckligt tydlig.109 Det kan avslutningsvis nämnas att den norska smittskyddslagen även innehåller bestämmelser om bl.a. smittspårning, undantag från tystnadsplikt och vaccinationer samt straffbestämmelser vid vissa överträdelser av lagen. I regleras smittskyddet i lagen om smittsamma sjukdomar, vars syfte är att förebygga smittsamma sjukdomar och spridningen av dem samt deras negativa konsekvenser för människor och sam- hället. Några av de smittskyddsåtgärder som finns i lagen om smitt- samma sjukdomar liknar de svenska men i finns därutöver möjlighet till mer långtgående åtgärder. Flera av smittskyddsåtgär- derna har även använts under pandemin.110 Nedan nämns några av dessa. samordnar och övervakar bekämp- ningen av smittsamma sjukdomar inom sitt område och vid verket ska det finnas en läkare som ansvarar för smittsamma sjukdomar. kan förordna om obligatorisk hälsokon- troll av personer som vistas på någon ort inom dess verksamhets- område eller på vissa ställen, om det är nödvändigt för att förebygga spridningen av en allmänfarlig smittsam sjukdom eller en sjukdom som med fog misstänks vara en allmänfarlig smittsam sjukdom. Kommunerna ska inom sina områden organisera bekämpningen av smittsamma sjukdomar som en del av folkhälsoarbetet. I kom- munen ska det finnas en läkare som ansvarar för smittsamma sjuk- domar och som ska utreda arten och utbredningen av en misstänkt eller konstaterad smittsam sjukdom samt vidta behövliga åtgärder 109NOU 2021:6, Myndighetenes håndtering av koronapandemien. Rapport fra Koronakommi- sjonen, . , Finsk krishantering i fredstid, 2020. för att förhindra att sjukdomen sprids.111 När det gäller omfattande smittrisk kan kommunen fatta beslut om att stänga verksamhets- enheter inom socialvården och hälso- och sjukvården, läroanstalter, daghem, bostäder och motsvarande lokaler och förbjuda allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar. En förutsättning är att åtgärden är nödvändig. kan fatta mot- svarande beslut inom sitt område om det behövs inom flera kom- muners område. Den läkare som i kommunen eller sjukvårdsdistriktet ansvarar för smittsamma sjukdomar kan besluta att en person ska hållas i karan- tän eller isoleras. Lagen innehåller även bestämmelser om skyldigheter för den som utsatts för smitta och för läkare att anmäla smittsamma sjukdomar samt om smittspårning. Under pandemin har ett stort antal bestäm- melser tillkommit eller ändrats i lagen om smittsamma sjukdomar. I är Sundhedsloven den övergripande lagen om patienters rättigheter och sjukvårdspersonalens och sjukvårdsinrättningars skyldigheter. Av lagen följer bl.a. att ansvaret för sjukvården vilar på regioner och kommuner. Som utgångspunkt ska behandling av smittsamma och epidemiska sjukdomar ske enligt sundhedsloven. För vissa allmänfarliga sjukdomar och vissa övriga smittsamma sjuk- domar finns dock en särskild lag, en så kallad epidemilag. Vid pande- mins utbrott utgjordes epidemilagen av Lov om foranstaltninger mod smitsomme og andre overførbare sygdomme. Under pandemin har flera förändringar gjorts i lagen och trädde en ny pandemilag i kraft (Lov om epidemier m.v. Syftet med epidemilagen är att skydda människor från smittsam- ma sjukdomar och att hindra att sådana sjukdomar sprids eller förs in i landet. Den epidemilag som gällde vid pandemins utbrott var relativt kortfattad och liknade i flera delar den svenska smittskydds- lagen, både när det gäller utformning och möjliga smittskyddsåtgär- der. Vilka sjukdomar som omfattades av lagen framgick av en bilaga till lagen. I bilagan fanns två listor, A- och B-listan. 111Utredningsrapport 6/2021, Coronaepidemins första fas i , . 2020 beslutades att covid-19 skulle vara med på B-listan och därmed omfattas av epidemilagen.112 Förändringar i epidemilagen infördes under pandemin mot bak- grund av att regeringen ansåg att den dåvarande lagstiftningen inte var tillräcklig för att säkerställa myndigheternas handlingsmöjlig- heter och effektiva resursanvändning.113 Förändringarna innebar därför framför allt förändrade beslutsmandat och utvidgade möjlig- heter att vidta åtgärder för att begränsa smittspridning.114 Vid pandemins utbrott skulle, enligt den tidigare epidemilagen, varje region utse en så kallad bestående av bl.a. polis, läkare och veterinär. hade en central roll och kunde besluta om flera smittskyddsåtgärder. Kommissionen kunde exempelvis förelägga en person som led av en allmänfarlig sjukdom, eller som kunde antas vara smittad av en sådan sjukdom, att genomgå läkarundersökning, att isolera sig och om nödvändigt lägga in sig på sjukhus. Om en person inte medverkade kunde det bli fråga om att vidta dessa åtgärder under tvång. Epidemikommission- en kunde även besluta om bl.a. avspärrning av ett område, förbud för personer att använda offentliga transportmedel och läkarkontroll vid inresa. Hälsostyrelsen kunde även fatta vissa beslut om villkor för skolverksamheter. beslutades de första ändringarna i epi- demilagen och trädde de i kraft. Dessa innebar en centralisering av myndighetskompetensen genom att de beslutsbe- fogenheter som dittills legat på epidemikommissionerna fördes över till Hälso- och äldreministeriet. Kravet på Hälsostyrelsens delaktig- het i vissa beslut lättades även upp. infördes en så kallad solnedgångsklausul vilken innebar att förändringar i lagen automa- tiskt skulle upphävas , om inte tidigare beslutat att förlänga lagens giltighetstid. Solnedgångsklausulen in- fördes mot bakgrund av de långtgående befogenheter som ministern 112Folketinget (2021), Håndteringen af covid-19 i – Rapport afgivet af den af Folke- tingets Udvalg for Forretningsordenen nedsatte udredningsgruppe vedr. Håndteringen af covid-19. 113Folketinget (2021), Håndteringen af covid-19 i – Rapport afgivet af den af Folke- tingets Udvalg for Forretningsordenen nedsatte udredningsgruppe vedr. Håndteringen af covid-19. 114Folketinget (2021), Håndteringen af covid-19 i – Rapport afgivet af den af Folke- tingets Udvalg for Forretningsordenen nedsatte udredningsgruppe vedr. Håndteringen af covid-19, samt information på webbplats. fick.115 Ytterligare ändringar i epidemilagen trädde i kraft . När det gäller möjliga smittskyddsåtgärder utvidgades de tidigare nämnda åtgärderna något, bl.a. genom möjlighet att stänga skolor. Utöver detta tillkom en rad nya åtgärder för att begränsa smittsprid- ningen.