sou · H9B369d2 · 2021-08-20 00:00:00 — I förarbetena uttalas idén om ett psykologiskt värde i att ge ersätt- ningen till den som deltar i rehabilitering en adekvat benämning, vilket borde leda till större insikt, aktivitet och engagemang, såväl för de försäkrade som för de ansvariga för rehabiliteringsåtgärderna.13 infördes i stället en enhetlig er- sättningsnivå i sjukförsäkringen. Det innebar alltså att den högre er- sättningsnivån för rehabiliteringspenning avskaffades och att nivån blev densamma som för sjukpenning.14 1990/91:141, s. 73 och 84 f. 1991/92:40, bet. 1991/92:Sfu5 s. 9 och rskr 1991/92:81. 1991/92:40. antog utskottets förslag till lydelse av bestämmelsen. 2007/08:136, s. 69. 1990/91:141, s. 63. 1990/91 :141, s. 60. 1995/96 :69, s. 53. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer I förarbetena till förändringarna av förtidspensionssystemet under- ströks värdet av tidiga rehabiliteringsinsatser och att en av de viktig- aste åtgärder som vidtagits är den tonvikt som lagts på samverkan inom rehabiliteringsområdet. Det framhölls att ett nytt försäkringssystem bör genomsyras av att rehabilitering och aktivitet ska stimuleras. När arbetsförmågan är nedsatt är det viktigt, inte minst för den enskilde, att åtgärder i första hand inriktas på rehabilitering så att han eller hon snabbt kan återgå till arbetslivet.15 Sedan reformen genomfördes har såväl den medicinska som den arbetslivsinriktade rehabiliteringen förändrats. Den medicinska rehabiliteringen innehåller mer av egen träning och den arbetslivsinriktade rehabiliteringen bedrivs inte längre vid och som arbetsmarknadsutbildning. En planer- ing för återgång i arbete kan ofta innehålla såväl medicinska som arbetslivsinriktade inslag. 18.1Vad är rehabilitering? En grundläggande förutsättning för att en förmån vid rehabilitering ska beviljas är att den enskilde genomgår någon form av rehabiliter- ing. Frågan är därför vad som kan anses utgöra rehabilitering, när en försäkrad har rätt till rehabilitering samt vilka aktörer som har ansvar för den enskildes rätt till detta. Rehabiliteringen som företeelse är en central fråga i sjukförsäkringen, liksom på övriga områden där för- säkringsfrågor förekommer. Precis som försäkringsbolag har ett in- tresse av att det förebyggs att skador uppkommer samt effekterna minskas om det ändå inträffar, är att förkorta sjukdomstid och klar- lägga behovet av åtgärder för att en försäkrad ska kunna återfå arbetsförmåga centralt för och handläggningen av sjukförsäkringen. Så är fallet bl.a. i och med skyldighet att kartlägga rehabiliteringsbehov och behov av samord- ning av insatser. Bedömningen av rätt till ersättning hänger också samman med frågan om rehabilitering och återgång i arbete.16 Begreppet rehabilitering har olika betydelse i olika sammanhang, beroende på vilken aktör det gäller och vilket ansvar den aktören har för rehabiliteringen. 1997/98:111, s. 6. 16Jfr SOU 2020:6, s. 42. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer I så kallade termbank definieras begreppet reha- bilitering som insatser som ska bidra till att en person med förvärvad funktionsnedsättning, utifrån dennes behov och förutsättningar, åter- vinner och bibehåller bästa möjliga funktionsförmåga samt skapar goda villkor för ett självständigt liv och ett aktivt deltagande i sam- hällslivet. På ett mer praktiskt plan brukar rehabilitering delas in i tre kategorier. Rehabiliteringen kan vara medicinsk respektive arbets- livsinriktad. Även begreppet social rehabilitering förekommer, som innefattar service, råd, upplysning och bistånd i personliga ange- lägenheter17. Social rehabilitering ingår inte i utredningens gransk- ning eftersom det inte ryms inom ramen för de förmåner som utred- ningen fokuserar på inom rehabiliteringsområdet. Med medicinsk rehabilitering avses främst sådana insatser som hälso- och sjukvården tillhandahåller. Under tid som den försäkrade genomgår medicinsk rehabilitering kan sjukpenning betalas ut om övriga förutsättningar för sjukpenning är uppfyllda. Samtliga aktörer i sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen använder begreppet rehabilitering. Aktörerna har olika ansvar för rehabilitering och har olika syn på vad som ryms inom begreppet rehabilitering när begreppet används för att beskriva åtgärder som kan vara aktuella vid återgång i arbete.18 Rehabilitering är en förmån i socialförsäkringsbalken. Med för- mån avses inte bara olika typer av ersättningar, utan även åtgärder som den enskilde kan vara försäkrad för. De bestämmelser i som särskilt berör rehabilitering återfinns i 29–31 kap. SFB och handlar om arbetslivsinriktad rehabilitering. Sådan rehabilitering syftar enligt 29 kap. 2 § SFB till att en försäkrad som har drabbats av sjuk- dom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och få förutsättningar att för- sörja sig själv genom förvärvsarbete. Det är alltså utifrån ordalyd- elsen försäkrade som har en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan som omfattas av reglerna om rehabilitering. Det krävs däremot inte att nedsättningen av arbetsförmågan är av någon viss omfattning. En rehabiliteringsåtgärd anses vara arbetslivsinriktad om den syftar till att den försäkrade ska kunna få eller behålla ett arbete. Åtgärden ska vara sådan att den förutsätter aktiv medverkan från den försäkrades 1990/91:141, s. 39. 18Jfr SOU 2020:24, s. 169, SOU 2006:86, s. 102 och SOU 2015:21, s. 601. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer sida.19 Med arbetslivsinriktad rehabilitering avses exempelvis att den försäkrade deltar i utbildning, arbetsträning eller i ett arbetslivsin- riktat rehabiliteringsprogram. Med medicinsk rehabilitering avses främst sådana insatser som hälso- och sjukvården tillhandahåller som rehabiliterande åtgärder. Begreppet är relativt brett och innefattar många typer av insatser och behand- lingsvarianter. Förutom vanlig sjukvård kan åtgärderna utgöras av sjukgymnastik, syn- och hörselrehabilitering, arbetsterapi, utprov- ning av hjälpmedel vid funktionsnedsättning och andra stödåtgärder också utförda av andra aktörer än läkare. Dessa åtgärder utgör endast exempel, då detta är ett begrepp som ständigt utvecklas och förändras. I rättspraxis har även t.ex. deltagande i missbruksvård ansetts kunna utgöra en sådan medicinsk behandling eller rehabilitering som kan ge rätt till sjukpenning i förebyggande syfte. Den medicinska rehabi- literingen syftar till att hjälpa patienter att återhämta sig från skador eller sjukdomar av olika slag. Definitionen är något striktare i de fall begreppet ska tillämpas vid bedömning av rätt till en förmån – före- trädesvis sjukpenning i förebyggande syfte. I SFB förekommer be- greppet således också i anslutning till bestämmelserna om förebygg- ande sjukpenning. En försäkrad har rätt till sjukpenning under tid med medicinsk behandling eller rehabilitering. Enligt lagtexten krävs att det finns ett särskilt syfte med dessa insatser, nämligen att be- handlingen/rehabiliteringen ska förebygga sjukdom, förkorta sjuk- domstiden eller förebygga eller häva arbetsoförmåga. Det kan således finnas en koppling till den försäkrades arbetsförmåga, men det är ingen förutsättning; kopplingen mellan den försäkrades sjukdom och behandlingen som är till för att förebygga eller förkorta denna är tillräcklig. Noteras kan emellertid att det i förarbetena anges att den sjukdom som kan befaras uppkomma ska vara av sådan art att den kan förväntas leda till nedsättning av arbetsförmågan.20 För att något ska anses som en medicinsk behandling krävs enligt förarbetena även att behandlingen är ordinerad av läkare som grundat på vetenskap och beprövad erfarenhet har konstaterat att den för- 1990/91: 141, s. 92. 1990/91:141, s. 85. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer säkrade har en förhöjd sjukdomsrisk, att behandlingen är lämpad för att minska sjukdomsrisken och att det inte handlar om något enstaka besök eller behandlingstillfälle. Se vidare kapitel 20 avseende dessa kriterier vid bedömningen av rätt till förebyggande sjukpenning. Begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering har kommit att få många olika betydelser beroende på vilken aktör som använder begreppet, men en gemensam definition saknas. Varken inom forskningen, olika myndigheter eller mer allmänt finns en enhetlig och generellt accep- terad definition. Begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering har en formell defini- tion i SFB, där företeelsen beskrivs som en rehabilitering som syftar till att en försäkrad som har drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och få förutsättningar att försörja sig själv genom för- värvsarbete.21 Någon närmare definition än så ger inte lagtexten. I lagtexten definieras alltså arbetslivsinriktad rehabilitering inte uti- från några konkreta åtgärder utan från syftet med rehabiliterings- insatserna. Enligt förarbetena anses en rehabiliteringsåtgärd vara arbetslivsinriktad om den syftar till att den försäkrade ska kunna få eller behålla ett arbete. Åtgärden ska vara sådan till sin karaktär att den förutsätter att den försäkrade är personligt verksam och engage- rad i den.22 Som exempel på arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgär- der anges arbetsprövning, arbetsträning och utbildning.23 Enligt tolkning är just arbetsträning och utbild- ning exempel på arbetslivsinriktad rehabilitering, med hänvisning till lagtext och förarbetena till bestämmelserna. I andra sammanhang har också framhållit att begreppet är svårdefinierat.24 Inspektionen för socialförsäkringen har bl.a. uttalat att: Med arbetslivsinriktad rehabilitering avses i regel icke-medicinska åt- gärder riktade mot individer med bristande arbetsförmåga. I den här rapporten har vi ingen entydig definition av vad som utgör arbets- livsinriktad rehabilitering utan definitionen blir beroende av de olika kapitlens innehåll. Vår syn på arbetslivsinriktad rehabilitering är att det är åtgärder som syftar till att en försäkrad som har drabbats av en arbets- 2129 kap. 2 § SFB. 1990/91:141, s. 92. 1991/92:40, s. 32. 24Försäkringskassan, Uppföljning av sjukfrånvarons utveckling , . Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer oförmåga ska få tillbaka denna och få förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete.25 I andra sammanhang har uttalats att medicinska åtgärder ingår i be- greppet. Utredningen utveckling för god och nära vård (S 2017:01) anför att den arbetslivsinriktade rehabiliteringen ofta kräver insatser från olika aktörer, där hälso- och sjukvården är en av aktörerna och att medicinsk rehabilitering därigenom inkluderas även här.26 (S 2004:08) hade en snävare defini- tion av begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering. Enligt den utred- ningens definition innehåller arbetslivsinriktad rehabilitering det stöd och de åtgärder som en individ behöver utöver den medicinska rehabiliteringen för att återfå sin arbetsförmåga och kunna återgå till sitt ordinarie arbete eller ett annat arbete.27 Utredningen trygg sjukförsäkring med människan i centrum studerade den arbetslivsinriktade rehabiliteringen.28 Inom ramen för den utredningen genomfördes en litteraturöversikt över kunskaps- läget för arbetslivsinriktade rehabiliteringsinsatser.29 Det konstater- ades bl.a. att arbetslivsinriktad rehabilitering kan vara vilken insats som helst som hjälper personer med ett hälsoproblem att återvända till eller vara kvar i arbete.30 Insatser bör fokuseras på att identifiera och/eller bidra till att övervinna fysiska, psykologiska eller yrkes- mässiga hinder. I svensk forskning används i princip samma defini- tion: arbetslivsinriktad rehabilitering ska syfta till att återge en sjuk person sin arbetsförmåga och skapa förutsättning till egen försörj- ning. I forskningsöversikten anges vidare att man i sin kartläggning av internationell forskning inte funnit någon enhetlig och generellt accepterad definition av arbetslivsinriktad rehabilitering.31 I betänk- andet (SOU 2020:6) konstaterade vidare att: Ett problem som en rad utredningar och forskare påpekat under år- tionden är att kunskapen om effektiva insatser som kan hjälpa sjuk- skrivna tillbaka till arbetet är bristfällig. Det är brist på effektstudier. 25ISF, underlagsrapport till Parlamentariska socialförsäkringsutredningen (S 2010:04). 26SOU 2019:29, s. 211. 29I SOU 2020:6, forskningsöversikt över den arbetslivsinriktade rehabiliteringens effekter på återgång i arbete, professor , , . 30Waddell et al. (2008). 31SOU 2020:6, s. 270. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer Innebörden av begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering är oklar, vilket gör det svårt att göra sammanställningar om effekter. Gränsen mellan medicinsk rehabilitering, som kan beskrivas som åt- gärder för att förkorta sjukdomstid eller förhindra progress av ett sjukdomsförlopp, och arbetslivsinriktad rehabilitering kan i prak- tiken vara svår att dra32 och är inte kategorisk. Insatserna som görs kan vara detsamma om målet är ökad funktion eller att återfå arbets- förmågan. Ett exempel är fysisk träning i grupp som leds av en sjuk- gymnast. Om det är medicinsk eller arbetslivsinriktad rehabilitering beror mycket på deltagarna och deras individuella mål. Det framhålls i förarbetena att tid då den försäkrade enbart genomgår medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering inte bör berättiga till reha- biliteringsersättning. Däremot bör deltagande i viss medicinsk be- handling, t.ex. sjukgymnastik, under tid som arbetslivsinriktad reha- bilitering pågår inte utesluta att rehabiliteringsersättning beviljas.33 I förarbetena till socialförsäkringsbalken anges att det inte låter sig uppräknas vilka åtgärder rätten till rehabiliteringsåtgärder omfattar. Det får avgöras i varje enskilt fall.34 Utredningen samordnare för en välfungerande sjuk- skrivningsprocess konstaterar efter analys av dialoger med sjukskriv- nings- och rehabiliteringsprocessens aktörer att vissa arbetsgivar- företrädare och också har börjat använda begreppet arbetsplatsinriktad rehabilitering för att tydliggöra att arbetsgivarens ansvar endast omfattar åtgärder som kan genomföras på eller i nära anslutning till den egna arbetsplatsen.35 Såväl arbetsgivaren som Arbetsförmedlingen har ett ansvar för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. Åtgärderna ska hjälpa den anställda eller arbetslösa personen att så långt det är möjligt behålla eller få tillbaka sin arbetsförmåga. har en roll i att utreda behovet av arbetslivsinriktade åtgärder och samordnar insat- ser från hälso- och sjukvården, arbetsgivaren, , och andra aktörer. ska bedöma den enskildes arbetsförmåga och utreda om han eller hon skulle klara ett arbete trots sin sjukdom. Samordning av arbetslivsinriktade rehabi- literingsinsatser innebär också att samlar in under- 32Se Mannelqvist, , Arbetsförmåga, s. 142. 1990/91 :141, s. 61. 2008/09:200, s. 453. 35SOU 2020:24, s. 169. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer lag för att kunna ta ställning till vilka behov av insatser personen har. har ansvar för samordning och tillsyn vid rehabi- literingen. genomför inte själv någon rehabiliter- ing utan ska följa upp åtgärderna och stötta personen under hela pro- cessen. Mer om ansvaret för rehabilitering finns i avsnitt 18.3. 18.2Rehabiliteringskedjans koppling till rehabilitering När ämnet rehabilitering avhandlas behöver den s.k. rehabiliterings- kedjan i sjukförsäkringen också beaktas. Namnet till trots har rehabiliteringskedjan ingen direkt koppling till den faktiska rehabiliteringsprocessen eller ersättningarna vid reha- biliteringsåtgärder enligt SFB. Däremot blir rehabiliteringskedjans tidsgränser exempelvis relevanta vid bedömningen av om en försäk- rad ska beviljas rehabiliteringspenning eller ej (där en förutsättning bl.a. är att den försäkrade ska ha nedsatt arbetsförmåga i enlighet med rehabiliteringskedjans tidsgränser). bygger regelverket om sjukpenning på att bedömningarna av en försäkrads arbetsförmåga görs mot en bredare bedömningsgrund ju den försäkrade har haft nedsatt ar- betsförmåga. Detta regelverk brukar kallas för rehabiliteringskedjan. Även storleken på sjukpenningen och rehabiliteringspenningen minskas ju längre den försäkrade har haft ersättning. Vid bedöm- ningen av arbetsförmågan får hänsyn bara tas till strikt medicinska faktorer. Det är alltså inte möjligt att beakta t.ex. utbildningsbak- grund eller ålder vid bedömning av nedsättningen av arbetsförmå- gan. i ett sjukfall bedöms arbetsförmågan för en anställd försäkrad mot det ordinarie arbetet. utvidgas bedömningsgrunden till att avse andra arbeten hos arbetsgivaren. Fr.o.m. dag 181 ska arbetsförmågan, enligt huvudregeln, bedömas mot sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbets- marknaden36 eller annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade. 36Begreppet används ofta i en förkortad form och omnämns då som normalt förekommande arbete. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer Enligt förarbeten och praxis är ett normalt förekommande arbete ett vanligt arbete som den försäkrade, trots sin sjukdom, kan utföra med ringa eller inga krav på anpassning med hänsyn till dennes medicinska besvär. Det kan röra sig om en prövning mot en fiktiv arbetsmarknad i så mening att det inte krävs att det rent faktiskt finns ett arbete till den försäkrade på den ort han eller hon bor. För den enskilde har det stor betydelse om arbetsförmågan bedöms mot arbete hos arbetsgivaren eller mot normalt förekommande arbete eftersom arbetsförmågan oftare bedöms vara nedsatt i arbete hos arbetsgivaren än i normalt förekommande arbete på arbetsmarknaden. Genom en lagändring som trädde i kraft finns numera en ny möjlighet att skjuta upp denna bedömning. Det gäller om övervägande skäl talar för att den försäkrade kommer att återfå arbetsförmågan i ordinarie arbete eller annat arbete hos arbetsgiv- aren före den tidpunkt då han eller hon har haft nedsatt arbetsför- måga . Förändringen innebar ett steg mot en mer generös bedömning. Före lagändringen krävdes att den försäkrade med stor sannolikhet skulle kunna återgå i sådant arbete. Liksom tidigare kan prövningen mot normalt förekommande arbeten också skjutas upp om det skulle anses oskäligt att göra en sådan prövning. När den försäkrade haft nedsatt arbetsförmåga , efter dag 365, är det möjligt att skjuta upp bedömningen mot normalt förekommande arbete om en sådan bedömning skulle anses vara oskälig. 18.3Olika aktörers ansvar för rehabiliteringen Rehabiliteringsprocessen inbegriper många av de aktörer som finns runt en försäkrad. Flera av dessa aktörer har också olika former av rehabiliteringsansvar som baseras på olika lagbestämmelser. Nedan berörs de huvudsakliga aktörerna vid rehabiliteringen och som är relevanta vid bedömning om rätt till ersättning vid rehabilitering. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer 18.3.1Försäkringskassans ansvar för tillsyn och samordning Som framgår i socialförsäkringsbalken har ett övergripande tillsyns- och samordningsansvar för rehabiliterings- verksamheten.37 I samråd med den försäkrade ska se till att den försäkrades behov av rehabilitering klarläggs och att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering.38 Med rehabilitering avses här arbetslivsinriktad rehabilitering. För- säkringskassan ska också se till att rehabiliteringsåtgärder påbörjas så snart det är möjligt av medicinska och andra skäl.39 Av förarbetena framgår att det innebär att kontinuerligt ska följa rehabiliteringsärendena för att undvika att någon hamnar utanför och att ingenting görs.40 Dessutom ska samverka med och verka för att aktörerna kring den försäkrade vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. De aktörer som avses här är arbetsgivare, arbetstagarorganisation, , hälso- och sjuk- vården och Arbetsförmedlingen. Även andra myndigheter som berörs av den försäkrades rehabilitering omfattas av samverkansansvar.41 kan själv ta initiativ till rehabilitering för en enskild försäkrad som får sjukpenning. En sådan försäkrad kan inte vägra att medverka med hänvisning till att han eller hon inte har ansökt om rehabilitering. Om den enskilde inte medverkar kan er- sättningen sättas ned eller dras in.42 Detsamma gäller för den som får vårdbidrag, merkostnadsersättning, sjukersättning, aktivitetsersätt- ning, livränta eller sjukvårdsersättning vid arbetsskada. ska vidare upprätta en rehabiliteringsplan när den enskilde får sådana åtgärder som kan ge rätt till rehabiliterings- ersättning.43 Om det är möjligt ska detta göras i samråd med den försäkrade. Rehabiliteringsplanen är en planering för att Försäkrings- kassan ska kunna bevaka att arbetslivsinriktade rehabiliteringsåt- gärder genomförs för den försäkrade. Det är dessutom ett underlag för att ska kunna fatta beslut om rehabiliterings- 3730 kap. 8 § SFB. 3830 kap. 9 § SFB. 3930 kap. 11 § SFB. 1990/91:141, s. 91. 4130 kap. 10 § SFB. 42110 kap. 57 § SFB. 4330 kap. 12 § SFB. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer Om den försäkrade går med på det ska i arbetet med rehabiliteringen samverka med olika aktörer. Försäk- ringskassan ska samverka med den försäkrades arbetsgivare och arbetstagarorganisation, hälso- och sjukvården samt med vissa myn- digheter.44 ska verka för att de organisationer och myndigheter som anges, var och en inom sitt verksamhetsområde, vidtar de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade. ska alltså försöka förmå den eller dem som svarar för själva åtgärden eller åtgärderna att genomföra dem. Denna rehabiliteringsplan är inte samma sak som den plan för återgång i arbete som ska göras i alla pågående sjukfall. Planen för återgång i arbete ska innehålla information om när den försäkrade förväntas återgå i arbete eller annan sysselsättning, till vilket arbete eller annan sysselsättning hen ska återgå till och i vilken omfattning, vilka eventuella insatser som behövs för att den försäkrade ska kunna nå sitt mål och tidplan för eventuella insatser och vem som ansvarar för dessa. har också tillsynsansvar över den del av reha- biliteringsverksamheten som regleras i SFB. ska således följa upp och utvärdera rehabiliteringsverksamheten.45 Det finns dock inga sanktionsmöjligheter i SFB t.ex. i de fall en arbets- givare inte fullgör sitt rehabiliteringsansvar. När bestämmelserna om rehabilitering infördes uttalades i förarbeten att om en arbetsgivare försummar sitt ansvar för rehabilitering i enskilda fall kan det vara lämpligt att väcka frågan om arbetsgivarens organisation för anpass- ning och rehabilitering fungerar.46 I praktiken innebär detta att För- säkringskassan ansvarar för att anmäla fall som dessa till Arbets- miljöverket. saknas fullständig samsyn mellan olika aktörer om vad i praktiken ansvarar för inom ramen för sitt sam- ordningsuppdrag.47 konstaterar själva också att samordningsuppdraget är otydligt internt.48 Enligt uppfattningen hos Inspektionen för socialförsäkringen (ISF) handlar Försäkrings- 4430 kap. 10 § första stycket SFB. 2017/18:1, utgiftsområde 10, s. 60. 1990/91:141, s. 50. 47SOU 2020:24, s. 187. 48Försäkringskassan, Samordningsuppdragets praktik. En analys av hur ”gör” samordning. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer kassans samordningsansvar till stor del om att identifiera de försäk- rade som faktiskt behöver rehabilitering49. är av en annan uppfattning och anser i stället att det är viktigt att lyfta fram andra aktörers ansvar i sjukskrivnings- och rehabiliteringspro- cessen, eftersom risken annars är att dessa aktörer inväntar Försäk- ringskassans agerande.50 Arbetsgivare har ett rehabiliteringsansvar för sina anställda. Den för- säkrades arbetsgivare ska efter samråd med den anställde lämna de upplysningar till som behövs för att den försäkra- des behov av rehabilitering ska kunna klarläggas.