sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — Om reglerna om preskription hindrar möjligheten till effektiv lag- föring av dessa brott innebär det inte endast en rättsförlust för brotts- offret utan kan också uppfattas som stötande av allmänheten. För synnerligen grov misshandel och grovt rån föreskrivs fäng- else i lägst och i högst , för grov misshandel föreskrivs fängelse i lägst och och högst . Straffska- lorna visar hur allvarligt lagstiftaren valt att se på dessa brott. För grov våldtäkt och grov våldtäkt mot barn är straffskalan densamma som för synnerligen grov misshandel och grovt rån. Eftersom straff- skalan för ett brott återspeglar brottets allvar får dessa brott ur ett preskriptionsperspektiv anses som lika svåra. Grov våldtäkt som be- gås mot en person som inte fyllt och grov våldtäkt mot barn är undantagna från preskription enligt 35 kap. 2 § första stycket 2 och 3 . enbart till straffskalorna talar detta för att även synnerligen grov misshandel och grovt rån mot barn bör undantas från preskription. Flera av de brott som enligt 35 kap. 4 § andra stycket har en annan utgångspunkt för beräkning av preskriptionstiden än dagen för brottet, har inte heller lika stränga straffskalor som de nu aktuella brotten. Med hänsyn till den restrik- tivitet som bör råda när det gäller att undanta brott från preskription eller att förlänga preskriptionstiden, anser vi dock inte att enbart det Preskription av brott mot barn faktum att det rör sig om allvarliga brott med stränga straffskalor, kan avgöra om preskriptionsbestämmelserna för dessa brott bör ändras. Det måste också finnas andra starka skäl för detta. Av den statistik som tagits fram från fram- går att –2020 beslutade åklagare att till följd av preskription lägga ner nio brottsmisstankar gällande grov miss- handel eller synnerligen grov misshandel mot en person . Inte i något fall har en förundersökning gällande rån eller grovt rån mot en person lagts ner till följd av preskription. Av statistik från framgår att 12 ären- den gällande grov misshandel eller synnerligen grov misshandel mot en person lagts ned till följ av preskription och att inga fall av rån eller grovt rån lagts ned till följd av preskription. inkom cirka 5 500 brotts- misstankar om grov eller synnerligen grov misshandel och cirka 10 500 brottsmisstankar om rån eller grovt rån till Åklagarmyndig- heten. Även om viss försiktighet bör iakttagas vid en jämförelse mellan antalet inkomma brottsmisstankar och antalet brottsmiss- tankar där förundersökningen lagts ned, se avsnitt 10.3.3, förefaller den nuvarande preskriptionsregleringen inte hindra lagföring av de aktuella brotten i någon betydande utsträckning. Samma slutsats kom Lagrådet till när förslag om att avskaffa pre- skription för grov misshandel, synnerligen grov misshandel och grovt rån mot barn senast behandlades. Lagrådet fann inte heller att det fanns ett behov av att förlänga preskriptionstiden för dessa brott. Även om det kan finnas felkällor i tillgänglig statistik, ger den ändå en indikation på hur stort problemet med nedlagda förundersök- ningar är gällande dessa brott. Företrädare för och har också bekräftat bilden av att det är få för- undersökningar som läggs ner. Det praktiska behovet av att ändra bestämmelserna gällande preskription, förefaller därför vara litet. När preskriptionen avskaffades för vissa allvarliga sexualbrott mot barn visade tillgänglig statistik att det praktiska behovet av att undanta de aktuella brotten från preskription var begränsat. Till- gänglig statistik visade dock att ett antal misstankar rörande våld- täktsbrott mot barn lades ner på grund av preskription. Det kunde därför inte uteslutas att det fanns ett visst behov av att avskaffa preskriptionen eller förlänga preskriptionstiden för sådana brott. Totalt rörde det sig om 70 preskriberade misstankar om våldtäkts- Preskription av brott mot barn brott där brottsoffret var , vilket i genomsnitt var 14 fall under den aktuella tidperioden –2017.11 Det är betydligt fler fall än de brott som är aktuella. Även med beaktande av detta finns det ändock skäl att undersöka om det finns andra omständig- heter än straffskalan och praktiska behov, som talar för att dessa brott ska omfattas av ändrade preskriptionsregler. När de särskilda preskriptionsbestämmelserna för sexualbrott mot barn och könsstympning av barn infördes motiverades dessa bl.a. med att det kan ta innan barnet vågar eller kan berätta om brottet, vilket ofta beror på att barnet står i en beroendeställning till den som utfört eller sanktionerat brottet. Som ytterligare skäl för att särreglera dessa brott i preskriptionshänseende angavs att de ska- dor brotten ger i många fall inte är synliga eller upptäcks först förflutit efter gärningen. Det är därför ofta svårt för en utomstående att upptäcka sexualbrott mot barn. Vad gäller de allvarliga formerna av misshandel mot barn kan det, precis som vid sexualbrotten, vara så att den som utsatt barnet för gärningen är en till barnet närstående person. Denna problematik förefaller som regel inte förekomma vid grovt rån, där gärningsper- sonen oftast är en för barnet okänd person. Dessa brott anmäls där- för i de flesta fall efter gärningen. Till skillnad från sexual- brotten finns det gällande de allvarligaste formerna av misshandel emellertid större möjligheter för en utomstående att uppmärksamma brottet i anslutning till att det begås, även om brottet begås av en närstående till barnet. Detta då allvarliga fall av våld mot barn ofta resulterar i fysiskt påvisbara skador, som exempelvis sårskador och blåmärken. I de fall skadorna kräver vård finns möjlighet att vård- personal uppmärksammar situationen. En ytterligare skillnad mellan dessa brott och sexualbrotten är att de oftast utreds i anslutning till själva gärningen, då det finns en dokumenterad skadebild. Sexual- brotten mot barn anmäls inte sällan långt efter själva gärningen, då det inte finns några skador att dokumentera och då bevisning av annat slag inte finns eller är begränsad. De argument som ovan angivits för att särreglera sexualbrott mot barn gör sig således inte lika starkt gällande beträffande de nu aktuella brotten. Med våra förslag förlängs tiden för åtalspreskription för synner- ligen grov misshandel och grovt rån till och för grov miss- handel till , vilket får betraktas som . 11Ds 2018:23 s.186. Preskription av brott mot barn en synnerligen grov misshandel begås mot ett barn som är vid gärningstillfället innebär det att brottet är föremål för åtalspreskrip- tion när personen är . Genom att förlänga tiden för åtalspre- skription på detta sätt finns möjlighet till lagföring av dessa brott efter det att offret uppnått myndighetsål- dern, även om brottet begås mot ett yngre barn. Detta får anses minska behovet av att särreglera dessa brott i preskriptionshänseende. Mot bakgrund av vad som framkommit ovan kan inte preskrip- tionsreglerna anses hindra en effektiv lagföring av de aktuella brot- ten. Med våra förslag förlängs preskriptionstiden för brotten, vilket ytterligare ökar möjligheten att lagföra dessa brott även förflutit. Vi finner därför inte skäl att undanta grov miss- handel, synnerligen grov misshandel och grovt rån mot barn från preskription eller att föreskriva en annan utgångspunkt för pre- skriptionstidens beräkning för dessa brott. som inte är mindre grov och grov människoexploatering bör inte heller ändras Vår bedömning: Det finns inte skäl att undanta människohandel som inte är mindre grov och grov människoexploatering mot en person som inte fyllt från preskription. Det finns inte heller skäl att föreskriva att preskriptionstiden för dessa brott ska räk- nas från det att målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . –olaga tvång, –utnyttjande av någons utsatta belägenhet som allvarligt begränsar personens alternativ, eller –annat sådant otillbörligt medel om det allvarligt begränsar perso- nens alternativ, Preskription av brott mot barn rekryterar, transporterar, överför, inhyser eller tar emot en person i syfte att han eller hon ska exploateras för sexuella ändamål, avlägs- nande av organ, krigstjänst, tvångsarbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte, döms för människo- handel till fängelse i lägst två och högst , se 4 kap. 1 a § första stycket . Brottet är subsidiärt till människorov, vilket betyder att möjligheten att döma gärningen som människohandel i första ska hand undersökas. Om offret för brottet är en person som inte har fyllt krävs inte att gärningspersonen har genomfört handeln med användande av något otillbörligt medel, se andra stycket. Ansvar för människo- handel kan således följa även om inte olaga tvång, vilseledande, ut- nyttjande av någons utsatta belägenhet eller något annat sådant otill- börligt medel har använts. För straffansvar krävs trots detta alltid någon form av påverkan från gärningspersonens sida. Subsidiärt till både människorov och människohandel är männi- skoexploatering. För människoexploatering döms den som genom olaga tvång, vilseledande eller utnyttjande av någons beroendeställ- ning, skyddslöshet eller svåra situation, exploaterar en person i tvångsarbete, arbete under uppenbart orimliga villkor eller tiggeri, se 4 kap. 1 b § första stycket . Precis som vid människo- handel krävs det inte att gärningspersonen har använt något otillbör- ligt medel vid exploatering av en person som inte har fyllt , se andra stycket. För grov människoexploatering är straffet fängelse i lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen avsett en verksamhet som be- drivits i större omfattning, medfört betydande eller inne- burit ett särskilt hänsynslöst utnyttjande av annan. En exploatering av ett barn torde i högre grad än när det gäller vuxna kunna bedömas som särskilt hänsynslöst.12 Då både människohandel och människoexploatering är subsidiära till människorov och dessutom har samma straffskala, bör de behand- las tillsammans i preskriptionshändseende. 12Bäcklund m.fl., , kommentaren till 4 kap. 1 a § och 1 b §. Preskription av brott mot barn Preskriptionsbestämmelserna för människohandel som inte är mindre grov och grov människoexploatering bör behållas Människohandel och människoexploatering utgör ett hänsynslöst och cyniskt utnyttjande av andra människor och en allvarlig kränk- ning av den enskilda individens människovärde och rätt att få be- stämma över sitt liv och sin kropp. Brotten är typiskt sett interna- och gränsöverskridande.13 De barn som utsätts är i huvudsak utländska barn som tas till för att utnyttjas för sexuella ända- mål, tiggeri eller kriminalitet.14 Företrädare för de brottsbekämpande myndigheterna har uppgett att dessa brott i de flesta fall upptäckts när myndigheter gör riktade insatser mot denna typ av brottslighet. Straffskalan för människohandel som inte är mindre grov och grov människoexploatering är fängelse i lägst två och högst . Vid en jämförelse av straffskalorna för dessa brott och straffskalan för våldtäkt av normalgraden, ett brott som undantagits från pre- skription om det begåtts mot en person som inte har fyllt , är straffskalan för dessa brott något strängare. Enbart det faktum att brottet utgör ett allvarligt brott anser vi dock inte kan läggas till grund för att ändra preskriptionsbestämmelserna utan även andra starka skäl krävs. Av den statistik som tagits fram av framgår att inga fall av människohandel mot barn har preskriberats under perio- den –2020. Av tillgänglig statistik från fram- går att ett fall av människohandel lagts ner till följd av preskription . Detta talar till viss del emot att pre- skription hindrar en effektiv lagföring av dessa brott. Av tillgänglig statistik framgår inte heller att några förundersökningar gällande människoexploatering har lagts ner , vilket beror på att detta brott infördes i lagstiftningen 2018. Det är således för tidigt att uttala sig om att preskription hindrar lagföring av detta brott. Lagrådet avstyrkte, som tidigare framgått, ett förslag om att undanta människohandel som inte är mindre grov från preskription då inget behov påvisats av att särreglera detta brott. Lagrådet fann av samma anledning inte heller att det fanns ett behov av att förlänga preskriptionstiden för detta brott. Lagrådet kom till samma slutsats gällande grov människoexploatering. 13Se m.fl., , kommentaren till 4 kap. 1 a § och prop. 2017/18:123 s. 13. 14Jämställdhetsmyndigheten, Misstänkta fall för människohandel i . Preskription av brott mot barn trädare för och har bekräf- tat den bild statistiken ger. Detta talar emot att ändra preskriptions- bestämmelserna för de aktuella brotten. Med våra förslag kommer vidare tiden för åtalspreskription för både människohandel som inte är mindre grov och grov människo- exploatering att förlängas till . Denna förändring möjliggör lag- föring av brotten efter det att barnet har uppnått myn- dighetsåldern. I avsnitt 4 framgår att vissa andra nordiska länder valt att ha en annan utgångspunkt för beräkningen av preskriptionstiden för män- niskohandel mot barn. I räknas preskriptionsfristen från det att målsäganden fyller , i isländsk rätt räknas preskriptions- tiden från det att målsäganden fyllt och i finsk rätt preskriberas åtalsrätten för människohandel mot ett barn tidigast då målsäganden fyllt . Frågan är då om även bör föreskriva en annan ut- gångspunkt för beräkningen av preskriptionstiden för människo- handel och människoexploatering mot barn? Som framgår ovan föreslår vi att preskriptionstiden för männi- skohandel som inte är mindre grov och grov människoexploatering förlängs till . Även utan en annan utgångspunkt för beräk- ningen av preskriptionstiden än dagen för brottet, kommer det att dröja långt in i vuxen ålder innan ett sådant brott mot ett barn blir föremål för preskription. Företrädare för och ser det som ytterst ovanligt att en person efter så skulle anmäla denna typ av brott. I dansk och isländsk rätt är vidare tiderna för preskription kortare, vilket innebär att dessa brott trots en annan utgångspunkt för beräkningen av preskriptions- tiden, inte alltid kommer att preskriberas senare än de hade gjorts om de hade begåtts i . I sammanhanget bör också framhållas att människohandel och människoexploatering båda är subsidiära till människorov, vilket innebär att det i första hand ska dömas för detta brott om rekvisiten är uppfyllda. Människorov är med våra förslag undantaget från preskription, se avsnitt 7.2.1. Vi finner således inte av denna anledning skäl att särbehandla dessa brott i preskriptions- hänseende. Mot bakgrund av vad som anförs ovan kan de nuvarande pre- skriptionsreglerna inte anses hindra en effektiv lagföring av männi- skohandel. Det finns inte heller underlag för att reglerna om pre- skription kommer att försvåra möjligheten till lagföring av grov Preskription av brott mot barn människoexploatering av barn. Det är dessutom ytterst osäkert om en förändring av preskriptionsreglerna skulle leda till fler fällande domar. Det är i stället andra omständigheter som gör att dessa brott är svåra att utreda och lagföra. Med vårt förslag om att förlänga tiden för åtalspreskriptions till , kommer möjligheten till lagföring av dessa brott också att kunna ske under en tillräckligt efter det att offret uppnått myndighetsåldern. Vi finner således inte behov av att ändra preskriptionsreglerna för dessa brott. 10.5Andra allvarliga brott mot barn Enligt våra direktiv ska vi överväga om det finns andra allvarliga brott mot barn, än de ovan nämnda, som ska undantas från preskription eller ha en annan utgångspunkt för beräkning av preskriptionstiden än dagen för brottet. Våra överväganden i denna del ska avse sådana allvarliga brott mot barn som riktar sig mot den personliga sfären, är starkt integritetskränkande och för vilka bristande möjlighet till lag- föring på grund av preskription framstår som stötande. Vi anser att vid bedömningen av om brottet är så allvarligt att det bör undantas från preskription eller omfattas av en förlängd preskriptionstid måste även straffskalan för brottet beaktas. Straffskalan för ett brott ska stå i proportion till brottets allvar på så sätt att ett svårare brott bestraffas strängare än mindre allvarliga brott. Att rangordna brott efter hur klandervärda de är enbart utifrån straffskalan, kan ibland vara svårt. Detta eftersom olika brott har en straffskala som delvis överlappar varandra. Vissa brott kan också ha en vidare straffskala än andra, på så sätt att minimistraffet är lägre och maximistraffet är högre. Straffskalorna för olika grader av ett brott överlappar som huvudregel varandra, vilket också gör att det kan vara svårt att jämföra två olika brott. Ett brotts minimistraff får emellertid anses sätta en lägsta gräns för hur allvarligt ett brott ska anses vara. Det framstår därför som rimligt att utgå från minimistraf- fet för brottet vid bedömningen av hur allvarligt brottet är. Enligt vår bedömning kan ett minimistraff tjäna som en riktlinje för att det ska övervägas om brottet ska omfattas av ändrade regler för preskription. Oaktat detta kan det finnas andra brott, som har ett något lägre minimistraff, men som innebär ett angrepp mot den personliga sfären, är integritetskränkande och därför bör be- Preskription av brott mot barn handlas i detta sammanhang. Brott med böter i straffskalan kan så- ledes inte anses så allvarliga att de bör omfattas av ändrade bestäm- melser för preskription. De brottstyper som uppfyller ovan nämnda kriterier är främst vissa brott mot liv och hälsa i 3 kapitlet , vissa brott mot frihet och frid i 4 kapitlet och vissa sexualbrott i 6 kapitlet . Nedan följer en genomgång av dessa. Vid våra överväganden i denna del ska vi enligt utredningsdirektiven ha som utgångspunkt att brott som huvudregel ska preskriberas efter att det har begåtts och att det därför endast kan komma i fråga att undanta brott från preskription när det finns starka sakliga skäl för detta. 10.5.1Brott mot liv och hälsa Vår bedömning: Preskriptionsbestämmelserna för vållande till annans död och vållande till kroppsskada mot en person som inte fyllt , bör inte ändras. Detsamma bör gälla barnadråp. Vad gäller brotten i 3 kapitlet är de allvarligaste brot- ten, mord och dråp, undantagna från preskription. Vad gäller grov misshandel och synnerligen grov misshandel, har dessa behandlats ovan, se avsnitt 10.4. Brottet barnadråp är ett brott som riktas mot barn och innebär ett uppsåtligt dödande, se 3 kap. 3 § . Brottet behandla- des i förarbetena till den lagändring som innebar att mord och dråp undantogs från preskription. Lagstiftaren fann då inte skäl att ändra preskriptionsbestämmelserna för barnadråp. Som skäl anfördes att det rör sig om mycket speciella omständigheter, vilket gör att brot- tet har en mildare straffskala än både mord och dråp.15 Vi finner inte skäl att göra en annan bedömning. Brottet bör därför även fortsätt- ningsvis preskriberas enligt huvudregeln. Brotten vållande till annans död (3 kap. 7 § ) och vål- lande till kroppsskada eller sjukdom (3 kap. 8 § ) riktar sig mot någons person och skadeverkningarna för brottsoffret är de- samma som för uppsåtliga brott. Emellertid är ett oaktsamt brott 2009/10:50 s. 19. Preskription av brott mot barn som regel mindre klandervärt än ett uppsåtligt, vilket avspeglas i straffskalan. För grovt vållande till annans död föreskrivs fängelse i lägst och högst . Vållande till kroppsskada eller sjukdom har i sin grova form en betydligt lägre straffskala, nämligen fängelse i högst . Det framstår som alltför långtgående att även undanta dessa oaktsamma brott från preskription, även om oaktsamheten är så klandervärd att den är brottslig. Vid vissa sexualbrott som begås genom oaktsamhet föreskrivs att preskriptionstiden ska räknas från det att målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . De skäl som an- förts för att förlänga preskriptionstiden för dessa brott, bl.a. att de oftast inte ger några synliga skador och är svåra att upptäcka för ut- omstående (se avsnitt 10.1.3), gör sig inte gällande för de nu aktuella brotten. Det har inte heller i övrigt framkommit skäl för att före- skriva en annan utgångspunkt för beräkningen av preskriptionstiden för dessa brott. Dessa brott bör därför även fortsättningsvis preskri- beras enligt huvudregeln. Övriga brott i 3 kapitlet kan inte anses som så allvarliga att ändrade preskriptionsbestämmelser bör övervägas. 10.5.2Om brott mot frid och frihet Vår bedömning: Preskriptionsbestämmelserna för olaga frihets- berövande och grovt olaga tvång mot en person som inte fyllt , bör inte ändras. Detsamma bör gälla barnäktenskapsbrottet och barnfridsbrottet. Bland de brott i 4 kapitlet som ännu inte har behandlats bör olaga frihetsberövande (2 §), barnfridsbrott (3 §), grovt olaga tvång (4 §), grov fridskränkning (4 a § första stycket) och barnäkten- skapsbrott (4 c § tredje stycket), tas upp. Dessa brott riktar sig mot den personliga sfären och är integritetskränkande. För olaga frihetsberövande döms den som för bort eller spärrar in någon eller på annat sätt berövar honom eller henne friheten, se 4 kap. 2 § . Brottet är subsidiärt till både människorov Preskription av brott mot barn och människohandel, vilket innebär att det i första hand ska dömas till ansvar för dessa brott. Straffet är fängelse i lägst och högst . Brottet riktar sig mot den personliga sfären och har en vid straffskala. Det bör därför övervägas att särreglera detta brott i pre- skriptionshänseende om det riktas mot barn. Av tillgänglig statistik från framgår att tre brottsmisstankar gällande olaga frihetsberövande mot barn –2020 har lagts ner till följd av preskription. Ett ärende har lagts ned hos . Brottskoden för detta brott mot barn infördes dock först . var brottskoden den- samma för vuxna och barn för detta brott. Viss försiktighet bör där- för iakttagas vid tolkningen av resultatet. Statistiken ger emellertid en viss antydan om att behovet av att ändra preskriptionsreglerna för detta brott är litet. Detta bekräftas av företrädare för Polismyndig- heten och . Preskriptionstiden för detta brott föreslås vidare höjas till , vilket också får anses minska behovet av ändrade bestämmelser. Även om brottet begås mot ett yngre barn kommer det att dröja efter det att barnet nått myndig- hetsålder innan brottet preskriberas. Vi finner således inte skäl att undanta detta brott från preskription eller föreslå en annan utgångspunkt för beräkning av preskriptionstiden än dagen för brottet. infördes ett nytt brott i 4 kapitlet , barn- fridsbrott, se 3 §. Straffansvaret omfattar att utsätta ett barn för att bevittna vissa utpekade brott i 3, 4, 6 och 12 kapitlen . De brottsliga gärningar som det är straffbart att utsätta ett barn för att bevittna är bl.a. mord, dråp, misshandel, människorov, olaga fri- hetsberövande, olaga tvång, våldtäkt, sexuellt övergrepp och skade- görelse. En förutsättning för straffansvar är att barnet är närstående eller tidigare närstående till gärningspersonen och den som utsätts för det bevittnade brottet. Med bevittna avses att barnet ska ha sett eller hört den brottsliga gärningen begås och att denna är styrkt på det sätt som det krävs i brottmål i allmänhet. Det finns således ett mycket nära samband mellan grundbrottet och bevittnandebrottet. Det uttalas därför i förarbetena att utgångspunkten ska vara att de två brotten prövas i samma rättegång. Straffet är fängelse i högst två Preskription av brott mot barn Om brottet är ringa är straffet böter eller fängelse . För grovt barnfridsbrott är straffet fängelse och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen varit av mycket allvarlig art eller om gärningspersonen visat särskild hänsynslöshet. Barnfrids- brottet kan ingå i brottet grov fridskränkning. Preskriptionstiden för barnfridsbrott är , vid ringa brott, . För grovt barnfridsbrott är preskriptionstiden . För de brott som det är straffbart att utsätta ett barn för att bevittna, sträcker sig preskriptionstiden från till .