sou · H9B369d2 · 2021-08-20 00:00:00 — Man kan till exempel få ersättning för resor och traktamente om man måste bo på annan ort för att kunna delta i en rehabiliteringsinsats. Man kan även få ersättning för läromedel och kursavgifter. Det sär- skilda bidraget betalas bara ut om kostnaderna inte kan ersättas på något annat sätt, till exempel genom arbetsgivaren eller någon annan försäkring. utbetalades i särskilda bidrag. I princip hela detta belopp utgjordes av ersättning för resor. Mindre än en procent utgjordes av traktamenten och ersättning för läromedel svarade för . har utredningen fått ta del av uppgifter . Om dessa uppgifter skalas upp till helårssiffror landar årsutgifterna strax års utgifter. Även är dock mönstret avseende vilka utgiftsposter som ersätts det samma som . Resor till och från behandlingstillfällen svarade även 2020 för om- kring av den utbetalda ersättningen. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning Figur 19.5 Särskilda bidraget 2019 och 2020 19.2.1Vilken typ av rehabilitering förekommer i ärenden om rehabiliteringsersättning? I direktiven beskrivs hur såväl den medicinska som den arbetslivs- inriktade rehabiliteringen har förändrats sedan reformen genom- fördes . Den medicinska rehabiliteringen inne- håller mer av egen träning och den arbetslivsinriktade rehabiliteringen bedrivs inte längre vid och som arbetsmarknadsutbildning. En planering för återgång i arbete kan ofta innehålla såväl medicinska som arbetslivsinriktade inslag. I förarbetena inför införandet av förmånerna31 angavs att åtgärder för att nå målet för rehabiliteringen kan bestå av förändringar i den försäk- rades arbetsförhållanden, t.ex. ändring i arbetstidens förläggning, ändrad arbetsorganisation, arbetsträning eller omskolning. Denna fråga, vilka rehabiliteringsåtgärder som faktiskt används , diskuteras närmre i kapitel 25 om rehabiliteringsprocessen. Något kan dock sägas om vilka åtgärder som är vanligast i ärenden om rehabi- literingsersättning. 1990/91:141, s. 88. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning Arbetsträning är den i särklass vanligaste rehabiliteringsåtgärden Arbetsträning innebär att den försäkrade är på en arbetsplats utan krav på prestation. Personen tränar på vissa arbetsuppgifter för att få tillbaka sin arbetsförmåga och får hjälp med arbetsmoment som han eller hon inte klarar på grund av sin sjukdom. Någon annan utför alltså de arbetsuppgifter som den som arbetstränar inte klarar av eller hinner med. Arbetsträningen ska inte ersätta den tid som det normalt tar att lära sig ett nytt arbete. Arbetsträningen ska planeras av arbets- givaren eller Arbetsförmedlingen tillsammans med som bedömer om det är en effektiv rehabiliteringsåtgärd för personen. Arbetsträning innebär att prestationskraven sänks så länge arbets- träningen pågår men innebär inte i sig någon långsiktig förändring av kraven. Såvida inte någon arbetsanpassning görs är prestationskraven desamma vid arbetsträningens slut som de var innan arbetsträningen startade. För att arbetsträningen ska ha effekt på arbetsförmågan förutsätts det alltså att den förbättrar den försäkrades förutsätt- ningar för arbetet. I rättsliga kvalitetsuppföljning grans- kades 500 ärenden rörande rehabiliteringsersättning. I dessa ärenden var arbetsträning den i särklass vanligaste formen av rehabiliterings- åtgärd. Sådan rehabilitering förekom i av de granskade ärendena. Anställda arbetstränade oftast i det ordinarie arbetet. Så var fallet i drygt hälften av de ärendena. En femtedel av de anställda som arbetstränade gjorde det i stället i ett annat arbete hos arbets- givaren. Ungefär en fjärdedel arbetstränade i ett arbete utanför arbetsgivarens verksamhet. I resterande ärenden () fram- gick det inte vad det var för arbete. De flesta () av de arbetslösa som arbetstränade gjorde det i ett arbete inom den öppna arbetsmarknaden. I av ärendena genomfördes arbetsträningen i stället i ett arbete inom den skyddade arbetsmarknaden, som regel på . I resterande ärenden framgick det inte vad det var för arbete. Av de få egenföretagare som förekom bland de granskade ären- dena deltog tre av fem i arbetsträning, och i samtliga fall skedde arbetsträningen i ett arbete på den öppna arbetsmarknaden. I urvalet förekom också två studerande, och båda arbetstränade i ett arbete på den öppna arbetsmarknaden. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning Utbildning är en sällsynt rehabiliteringsåtgärd Utbildning förekom mycket sällan i de granskade ärendena, endast i en procent av ärendena. I uppföljningen var det två anställda och fem arbetslösa som genomgick rehabilitering i form av utbildning. Det förekom inte någon egenföretagare eller studerande som deltog i sådan rehabilitering. anger i den rättsliga uppföljningen att detta resultat inte är förvånande, eftersom sjukförsäkringens arbetsförmåge- begrepp är renodlat medicinskt och rehabilitering ska syfta till att återställa arbetsförmågan. En utbildning förbättrar normalt inte de medicinska förutsättningarna att utföra ett arbete. Utbildning kan där- emot innebära att den försäkrade förbättrar sin förmåga att få ett arbete. För en anställd vars arbetsgivare kan erbjuda omplacering till ett annat arbete under förutsättning att man går en utbildning kan rehabilitering i form av utbildning bli aktuell i reha- biliteringskedjan då bedömningen av arbetsförmåga görs i förhållande till arbete hos den befintliga arbetsgivaren. För den vars arbetsför- måga ska bedömas i förhållande till arbeten som normalt förekom- mer på arbetsmarknaden kan utbildning bli aktuellt om arbetsförmå- gan är nedsatt i sådana slags arbeten, men att ett specialanpassat eller skyddat arbete skulle kunna bli aktuellt efter utbildning.32 Arbetsförberedande åtgärder är ett individuellt anpassat program som Arbetsförmedlingen kan erbjuda den som behöver förbereda sig för ett annat arbetsmarknadspolitiskt program. Enligt Försäkrings- kassans rättsliga ställningstagande 2012:04 ska en försäkrad som del- tar i en förberedande åtgärd som Arbetsförmedlingen anvisat till genom ett programbeslut anses vara en arbetslivsinriktad rehabili- teringsåtgärd, oavsett vilka konkreta aktiviteter som den förbered- ande åtgärden består i. Arbetsförberedande insatser förekom som regel i de granskade ärendena i kombination med en efterföljande arbetsträning. Arbetsförberedande insatser förekom i av de grans- kade ärendena, och både för anställda och arbetslösa. Av de anställda var det och av de arbetslösa som deltog i en 32Försäkringskassan 2016:2, s. 20. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning En av de fem egenföretagarna som fanns i urvalet deltog också i en arbetsförberedande insats, däremot ingen av de båda stu- derande som fanns i urvalet. I av de granskade ärendena fanns det uppgift om någon annan typ av åtgärd med rehabiliteringsersättning. Det förekom till exempel att den försäkrade skulle genomgå någon typ av utredning, t.ex. en arbetsprövning för att klarlägga arbets- förmågan eller någon annan utredning via Arbetsförmedlingen eller något företag som tillhandahåller utredningstjänster. Det förekom också att den försäkrade skulle delta i något projekt men att det inte framgick vad det var för typ av åtgärder som det gällde. Det förekom också uppgifter om att den försäkrade skulle delta i något slags arbetsförberedande åtgärder, men att det inte framgick att det var ett program som Arbetsförmedlingen anvisat till och inte heller i övrigt framgick vad det var för typ av åtgärder. Utredningens bild bekräftar bilden i kvalitetsuppföljningen Denna bild av vilka rehabiliteringsåtgärder som typiskt sett före- kommer har även utredningen fått bekräftad i andra kontakter med Försäkringskassan.33 Vid dessa kontakter bekräftas att fördelningen av rehabiliteringsåtgärder även liknar dem som granskades i den rättsliga kvalitetsuppföljningen 2016. Som tidigare nämnts består rehabiliteringsersättning av två delar: rehabiliteringspenning och särskilt bidrag. Rehabiliteringspenning lämnas till en försäkrad som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering och särskilt bidrag lämnas till en försäkrad för kostnader som upp- står i samband med arbetslivsinriktad rehabilitering. Det krävs att den försäkrade har en sjukdom som sätter ned arbetsförmågan med minst en fjärdedel samt att det finns ett behov av rehabilitering för genom möte med handläggare av rehabiliteringsersättning. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning att återfå arbetsförmågan. Ersättningen betalas ut för den tid då den försäkrade deltar i rehabiliteringen. Avsikten med rehabiliteringen ska vara att förkorta sjukdomstiden eller helt eller delvis förebygga eller häva nedsättningen av arbetsförmågan.34 Med begreppet rehabilitering avses i detta sammanhang arbets- livsinriktad rehabilitering.35 Det definieras som åtgärder som syftar till att en försäkrad som har drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och få förutsättningar att försörja sig själv genom för- värvsarbete (29 kap. 2 § SFB). I avsnitt 19.2 redogjordes för rehabiliteringsersättningens utveck- ling . Utifrån denna statistik kan dels konstateras att relativt få personer beviljas rehabiliteringsersättning, dels att användandet av förmånen har minskat kraftigt . Med rehabiliteringsersätt- ning menas här i första hand rehabiliteringspenning som ersätter in- komstförlust. Utvecklingen innebär att har beviljat allt färre försäkrade ersättning för inkomstförlust vid arbetslivsinriktad reha- bilitering. Andelen fall med rehabiliteringspenning i förhållande till andelen fall med sjukpenning har också minskat successivt. Med andra ord ses således en nedgång såväl i absoluta tal som i andelen av alla sjukfall med ersättning från sjukförsäkringen (sjukpenning eller rehabiliteringspenning). Rehabiliteringspenning beviljas vidare allt senare i sjukfallen. Denna utveckling skiljer sig från den för förmånen förebyggande sjukpenning, där nivåerna har legat på en rela- tivt , låg nivå. Användandet av rehabiliteringspenning har minskat stadigt men under vissa perioder kan extra stora nedgångar skönjas. har antalet individer som beviljats rehabiliterings- penning gått ned avsevärt. fick 8 095 personer reha- biliteringspenning. Samma månad uppgick antalet till 4 867 per- soner. Vid utgången av 2018 utgjorde andelen fall av samtliga sjukfall med sjukpenning och rehabiliteringspenning. Rehabiliteringsersättningens andel av det totala antalet nettodagar (sjukpenning och rehabiliteringspenning sammantaget) har igenom- snitt i det närmaste halverats åren 2011 t.o.m. 2018.36 3431 kap. 3 § SFB. 35Här behandlas inte medicinsk rehabilitering som ersätts antingen via sjukpenning eller förebyggande sjukpenning. 36SOU 2020:6, s. 96 och , utgiftsprognos –2022, . Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning I utgiftsprognos för åren 2020–2023 anges att även utgifterna för rehabiliteringspenning har minskat . minskade utgifterna med jämfört med och fortsatte utgifterna att minska i årstakt. Den kraftiga minskningen beräk- nas upphöra och utgifterna prognostiseras att ut- vecklas förhållandevis stabilt . Detta då andelen av samtliga sjukfall (sjuk- och rehabiliteringspenning sammantaget) som ersätts med rehabiliteringspenning nu verkar ha stabiliserats efter den tidigare minskningen. Andelen beräknas kvarstå på om- kring nivå under hela prognosperioden, undantaget 2020 då andelen beräknades blir lägre på grund av ökad sjukpenning orsakad av covid-19.37 Förmånen har inte varit föremål för någon mer grundlig utredning eller översyn, men har berörts i SOU 2020:6 och SOU 2020:24. publicerade en rättslig kvalitetsuppföljning som berörde frågan där ett antal akter har gran- skats utifrån framför allt kvalitetsperspektivet.38 Dessa rapporter har beaktats av denna utredning i den följande analysen. En utgångspunkt i såväl utredningens direktiv som det övergrip- ande målet för sjukförsäkringen är att rätt person ska få rätt ersätt- ning och att rätt åtgärder ska vidtas i rätt tid. Dessutom är själva målet för sjukförsäkringen att frånvaron från arbete på grund av sjuk- dom ska ligga på en långsiktigt stabil och låg nivå.39 En annan ut- gångspunkt är att rehabilitering som kan ge en försäkrad arbets- förmåga åter ska uppmuntras. Utredningen tolkar här skrivningarna i direktiven på så sätt att det är önskvärt att försäkrade ska beviljas och ha rehabiliteringsersättning i de fall där sådan rehabilitering i sig kan antas medföra att nedsatt arbetsförmåga kan förkortas eller före- byggas. Detta innebär också för den fortsatta analysen att orsakerna till det låga användandet av förmånen samt eventuella faktorer som motverkar användandet av rehabiliteringsersättning vid en effektiv rehabilitering bör identifieras. 37Försäkringskassan, utgiftsprognos –2023, , s. 45–46. 38Försäkringskassan, rättslig kvalitetsuppföljning 2016:2, Rehabiliteringsersättning. 2008/09:1 utg.omr. 10, avsnitt 2.3, bet. 2008/09:SfU1, rskr. 2008/09:138. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning 19.4Tänkbara förklaringar till det begränsade och minskade användandet av rehabiliteringsersättning Som tidigare konstaterats beviljas relativt få personer rehabiliterings- ersättning och användandet av förmånen har minskat kraftigt . Det finns ett antal möjliga förklaringar till varför förmånen används i så liten utsträckning och dessa diskuteras i avsnitten nedan. Rehabiliteringsersättningen är nära knuten till frågan om arbets- livsinriktad rehabilitering i sig. Utredningen menar därför att det skulle kunna bero på förändringar av i vilken utsträckning och i de former som denna rehabilitering genomförs. Andra tänkbara för- klaringsmodeller utgörs av bl.a. avgränsningar i regelverket eller för- ändringar i tolkning och tillämpning av detsamma. 19.4.1Arbetslivsinriktad rehabilitering sker i mindre utsträckning eller utan rehabiliteringsersättning En möjlig förklaring till det minskade användandet av rehabiliterings- ersättning skulle kunna vara att sådan arbetslivsinriktad rehabilitering som kan ge rätt till rehabiliteringsersättning sker i mindre utsträck- ning. Eftersom en förutsättning för att beviljas rehabiliterings- ersättning är att den försäkrade genomgår arbetslivsinriktad rehabi- litering får antalet fall där arbetslivsinriktad rehabilitering genomförs en direkt påverkan på antalet beviljade ärenden med rehabiliterings- ersättning. Det kan också vara så att sådan rehabilitering sker utan att ersättning enligt förmånen ansöks om eller beviljas. Den arbetslivsinriktade rehabiliteringen bedrivs så vitt utredningen kunnat erfara vanligtvis på eller i nära anslutning till en arbetsplats. Andra typer av arbetslivsinriktad rehabilitering är ovanliga. Det innebär att det måste finnas en arbetsgivare och en arbetsplats som är villig att ta emot den enskilde individen och avsätta resurser för stöd och hjälp på arbetsplatsen. För individen finns inte ekonomiska incitament till arbetslivsinriktad rehabilitering när det gäller storleken på rehabiliteringspenningen, eftersom den är densamma som vid sjukpenning. Att den arbetslivsinriktade rehabiliteringen företrädesvis bedrivs på eller i nära anslutning till en arbetsplats kräver också bl.a. att den enskilde har ork och förmåga att vistas på en arbetsplats under en Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning Det ställer i sin tur vissa krav på att individen kommit en bit in i rehabiliteringsprocessen för att arbetslivsinriktad rehabili- tering ska kunna bli aktuell. hade i de ärenden som granskades i den rättsliga uppföljningen 2016 inte avslagit ansökan om rehabiliteringspenning i något fall. Eftersom som regel är involverad i den planering som leder fram till ansökan är det inte förvånande att ansökningar om rehabiliteringsersättning sällan avslås. Där framgår också att det ofta var handläggaren som hade initierat den försäk- rades ansökan om rehabiliteringspenning. Den försäkrade hade alltså inte ansökt på eget initiativ. Det framkom också på de workshoppar med handläggare som myndighetens rättsavdelning hade efter gransk- ningen att spontana ansökningar om rehabiliteringsersättning i prin- cip aldrig förekommer.40 Om initiativet till ansökan om ersättning ofta kommer från hand- läggaren på synes det ursprungliga initiativet till själva rehabiliteringen dock komma från arbetsgivaren eller hälso- och sjukvården. Utredningen har också studerat huruvida det finns administrativa hinder som kan försvåra en arbetslivsinriktad rehabilitering. En möj- lig delförklaring till varför rehabiliteringsersättning inte används i så hög utsträckning skulle kunna vara att den innebär administrativa svårigheter för den enskilde och eller . Utred- ningen har emellertid inte kunnat hitta stöd för en sådan slutsats, till skillnad från exempelvis vad som gäller för förmånen förebyggande sjukpenning, där en utförlig behandlingsplan med flera rekvisit samt ett dubbelt ansökningsförfarande medför administrativa svårigheter. 19.4.2Arbetslivsinriktad rehabilitering sätts in allt senare i sjukfallen Ett faktum relaterat till att arbetslivsinriktad rehabilitering sker i mindre uträckning är också att sådan rehabilitering sätts in allt senare i sjukfallen. I tidigare utredningar har konstaterats att Försäkrings- kassan sällan tar ställning till försäkrades rehabiliteringsbehov. Ut- redningen En trygg sjukförsäkring med människan i centrum fann att det i de flesta fall med pågående sjukpenning saknas ställnings- 40Försäkringskassan 2016:2, s. 12. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning tagande till den försäkrades behov av rehabilitering. Denna observa- tion har också stöd i statistiken för ärenden med rehabiliteringser- sättning. Samma utredning noterade att det i många fall pågår en upptrappning av arbetstiden under tid med sjukskrivning men att det även i dessa fall ofta saknas ett ställningstagande till rehabiliterings- behovet. En risk med detta är att personer med nedsatt arbetsför- måga på grund av sjukdom inte får tillgång till adekvata anpassnings- och rehabiliteringsinsatser .41 Förutom den konstaterade nedgången i antalet fall med beviljad rehabiliteringspenning har även antalet och andelen fall där rehabili- teringspenning beviljas före dag 181 i rehabiliteringskedjan minskat kraftigt . beviljade endast 236 fall före dag 181. Antalet var något större under dag 180–364 (562 stycken ). I huvuddelen av fallen beviljades rehabiliteringspenning först sjukskrivning (4 920 fall ). Denna statistik avser anställda sjukskrivna. Arbetslösa prövas redan från och med dag 1 mot arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden och ingår inte i rehabiliteringskedjan med dess tidsgränser.42 Eftersom arbetslivsinriktade rehabiliteringsinsatser sätts in allt senare i ett pågående sjukfall inträder själva förutsättningarna för att kunna beviljas rehabiliteringspenning också allt senare i pågående sjukfall. , sjukskrivning som de flesta fall med rehabiliteringsersättning i praktiken initieras, har de flesta sjukfall redan avslutats antingen genom att den försäkrade har återgått i arbete i samma eller annan omfattning jämfört med tidi- gare, bytt arbete eller nekats sjukpenning (det sistnämnda har typ- iskt sett skett vid tidsgränsen vid dag 180 och bedömning av arbets- förmågan mot normalt förekommande arbete). Utredningen kan konstatera att det vetenskapliga kunskapsläget kring effekten av arbetslivsinriktad rehabilitering inte kan anses helt klarlagt och att uppfattningarna är både många och delade. Detta utgör ett stort problem vad gäller frågan om vilken typ av rehabili- tering som ska sättas in, och i vilket skede av en försäkrads sjukskriv- ningsprocess som rehabiliteringen bör ske. Det kan dock konstateras att den nuvarande tillämpningen där rehabiliteringsinsatser sätts in allt senare i pågående sjukfall inte tycks vara i överensstämmelse med forskningsläget vad gäller effektiva rehabiliteringsåtgärder för i vart 41SOU 2020:6, s. 137. 42SOU 2020:6 s. 98. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning fall vissa diagnoser, såsom det redovisas i en litteraturöversikt som ingår i SOU 2020:6. Där framgår att insatserna utöver att vara multi- disciplinära43 också bör sättas in tidigt.44 Se även avsnitt 21.1.2. rör- ande frågan om kunskapsläget för effektiv rehabilitering. 19.4.3Oklara gränsdragningar mellan olika former av rehabilitering samt gentemot anpassning av arbete Definitionen av begreppet arbetslivsinriktad rehabilitering medför ett antal gränsdragningsfrågor i relation till andra rehabiliteringsformer och det ansvar olika aktörer har för dessa insatser. Som redogjordes för i avsnitt 18.1 har hälso- och sjukvården ansvar för medicinsk re- habilitering, kommunerna har ansvar för social rehabilitering medan den arbetslivsinriktade rehabiliteringen är ett delat ansvar för arbets- givare, Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan.45 Försäkrings- kassan utför dock inte rehabiliteringsinsatser. Gränsdragningspro- blem mellan olika aktörer och rehabiliteringsformer gör det tänkbart att försäkrade ibland får arbetslivsinriktad rehabilitering utan att få rehabiliteringspenning för tiden som insatsen pågår. Vid införandet av rehabiliteringsersättning framhölls att det ansågs viktigt med en gräns mellan å ena sidan en rehabiliteringsåtgärd en- ligt dåvarande AFL och å andra sidan någon annan åtgärd som låg inom ramen för arbetsgivarens allmänna skyldigheter när det gällde arbetsmiljön och anpassningsverksamheten och som reglerades i bl.a. arbetsmiljölagen (1977:1160) och lagen (1974:13) om vissa anställ- ningsfrämjande åtgärder. Det faktum att det för att rehabiliteringspenning ska kunna betalas ut krävs att arbetslivsinriktad rehabilitering pågår gör att den potentiella målgruppen för förmånsslaget blir begränsat. Det finns dock ett antal andra åtgärder som kan vara aktuella i rehabiliterings- processen som inte nödvändigtvis utgör arbetslivsinriktad rehabili- tering. Det kan t.ex. handla om att den försäkrade deltar i en utred- ning av arbetsförmågan eller i någon typ av förberedande åtgärd som 43Denna slutsats avser rehabilitering vid besvär i rörelseorganen. 44Betydelsen av tidiga insatser var inte huvudfokus för forskningsöversikten, men det kon- stateras ändå att det i flera studier diskuteras vilken roll tidsaspekten har. I litteraturöver- sikterna om rörelseorganens besvär föreslår de flesta att tidiga insatser är bra. När det gäller psykisk ohälsa är bilden inte lika tydlig men vissa forskare framhåller att det är viktigt att tidigt identifiera psykiska besvär och kunna erbjuda relevant behandling för att minska risken för försämring, se SOU 2020:6, s. 276 f. 1990/91:141, s. 39 f., SOU 2010:58, s. 16 och 30 kap. SFB. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsersättning inte betraktas som arbetslivsinriktad rehabilitering. Rehabilitering av medicinsk karaktär ingår inte heller i de åtgärder som kan medföra att rehabiliteringsersättning beviljas. Inte heller kan de anpassningar av arbetet som en arbetsgivare gör och som ingår i dennes arbetsgivar- ansvar utgöra rehabiliteringsåtgärder, och sådana åtgärder ger därför enligt nuvarande regelverk inte heller rätt till rehabiliteringsersättning. Sjukförsäkringens arbetsförmågebegrepp är på ett sätt renodlat medicinskt. Det är endast nedsättningar av arbetsförmågan som beror på sjukdom som ger rätt till ersättning. Det är endast sådana nedsättningar som, ur försäkringens perspektiv, kan kräva rehabili- tering. Begreppet är emellertid också relationellt på så sätt att den försäkrades förmåga ska ställas i relation till en arbetsmarknad som ställer upp olika krav. Vid bedömningen av arbetsförmågan ställs individens förmågor i relation till kraven i det arbete eller på den arbetsmarknad som bedömningen ska göras i förhållande till. Det innebär att det principiellt sett finns två sätt att förbättra arbetsförmågan; att förbättra den försäkrades förutsättningar eller att anpassa arbetskraven.