sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — För att en snabb lagföring ska kunna åstadkommas för brotts- aktiva personer bör en reform på såväl processrättens som straff- rättens område utredas och övervägas. En reform av principen om gemensamt straff och asperationsprincipen vid straffmätning av böter Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad bör därför övervägas. En minskad påföljdsasperation för bötesbrott och/eller en reform till separata bötespåföljder skulle visserligen innebära högre bötesstraff vid flerfaldig brottslighet. skulle samhällets avståndstagande för recidivism och återfall i brott stärkas. En sådan reform skulle innebära ett stort steg mot en reell möjlighet att uppnå snabbare lagföring men även ha andra kriminal- politiska fördelar. Bedömning: Förslaget bedöms endast få små konsekvenser för domstolarna och övriga aktörer i rättsväsendet. Begränsade konsekvenser för domstolarna Förslaget bygger på att flera åtal mot en och samma tilltalad ska kunna delas upp i större utsträckning. Syftet är att det ska kunna ske för mål med flera brottsmisstankar men att huvudregeln fortfarande ska vara att åtal mot en och samma tilltalad ska handläggas gemen- samt och avgöras i en gemensam domstols dom. För de mest brotts- aktiva personerna kommer dock handläggningen att delas upp mer . Kretsen är dock relativt begränsad. till det totala antalet brottmål bedöms endast en marginell del omfattas av förslaget. I avsnitt 6.2 redogörs för viss statistik. Underlaget visar att det är svårt att dra några slutsatser om omfattningen av reformen. Det kan dock sägas att det mest sannolika utfallet är att det är av samtliga brottmål i tingsrätt som berörs av reformen. Antalet avgjorda brottmål ligger på cirka 100 000 . Mindre än 2 000 avgjorda brottmål i tingsrätt bedöms därför att beröras av reformen. Detta gäller när reformen har fullt genomslag. En stor faktor som påverkar reformens genomslag är hur arbets- sättet Snabbare lagföring införs och tillämpas. Dessa brottmål har en kort genomströmningstid. Ofta blir den tilltalade delgiven stämning och kallelse genom s.k. tillgänglighetsdelgivning i samband med att stämning utfärdas. Det finns också inte sällan en bestämd dag för huvudförhandling som endast ligger någon vecka bort. Det innebär att uppdelad handläggning och deldom kommer aktualiseras i större Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad utsträckning i ett snabbförfarande i brottmål. Det förväntas alltså att en del av genomslaget av reformen kommer ske i takt med att fler domstolar börjar tillämpa Snabbare lagföring och ett snabbförfarande i brottmål. kan effekterna med en utökad uppdelning mild- ras av att genomströmningstiderna generellt sett är kortare för snabb- förfarandemål. Snabbförfarandemål är i regel också enklare att hand- lägga eftersom tillgänglighetsdelgivning används i stor utsträckning. En uppdelning får göras när det är till fördel för handläggningen. Det kan t.ex. handla om att avgöra vissa åtal snabbare än andra. Detta kan till viss del leda till en fragmentering av brottmålsprocessen. Det innebär ett visst merarbete för domstolarna eftersom handläggningen delas upp och domstolen i en sådan situation meddelar minst två domar i stället för en gemensam dom. är antalet åtal eller brottsmisstankar som prövas detsamma. Med tanke på den begränsade omfattningen av reformen sett till det totala antalet avgjorda brottmål bedöms tingsrätterna inte påverkas nämnvärt av förslaget. Inte heller överrätterna bedöms påverkas av förslaget. Det bedöms inte heller leda till några ökade kostnader utan förslaget bör kunna rymmas inom det befintliga anslaget. Förslaget bedöms leda till snabbare lagföring för de mest brotts- aktiva personerna. Ett delsyfte med reformen är att samhället ska kunna ingripa tidigt vid återfall i brott och flerfaldig brottslighet. Efter refor- men 2016 av bestämmelser i 34 kap. om ny påföljd efter tidigare dom har skillnaden mellan nyupptäckt brottslighet och ny brottslighet förtydligats. Om en snabb lagföring åstadkoms innebär det att en ny påföljd ska bestämmas för den nya brottsligheten. I vissa fall innebär återfall också att påföljden skärps. Reformförslaget innebär att domstolarna i vissa fall kan pröva åtal snabbare. Det kan leda till att de brott som brottsaktiva personer begår i större utsträck- ning kan komma att betraktas som återfall och därmed leda till en ny självständig påföljd i stället för att behandlas tillsammans. Konsekven- sen av det kan bli att strängare påföljder döms ut. Omfattningen bedöms emellertid endast att bli marginell och bedöms inte leda till ökade kostnader. Reformen bedöms också i första hand beröra mindre allvarlig brottslighet, t.ex. brott som leder till böter. Förslaget kan tänkas leda till att något högre bötesstraff döms ut. Intäkterna på- verkas dock också av de dömdas betalningsförmåga som förväntas vara relativt begränsat. Förslaget kan därför inte förväntas leda till några betydande intäktsökningar för bötesstraff. Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad verksamhet bedöms endast påverkas margi- nellt av förslaget. När huvudförhandling hålls ska en åklagare delta. Om åtal delas upp kan det tänkas att det hålls fler huvudförhandlingar. Många av de åtal som delas upp kan avgöras utan huvudförhandling eftersom påföljden endast blir böter. Några fler huvudförhandlingar kan dock förväntas att behöva hållas. Överlag bedöms dock denna effekt bli mycket liten och inte påverka åklagarnas verksamhet eller leda till någon kostnadsökning. Förslaget bedöms inte påverka andra aktörers verksamhet i rätts- väsendet. Förslag: Förslaget ska träda i kraft . Bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Förslaget om nya bestämmelser om uppdelad handläggning och del- dom föreslås träda i kraft . Ny processrättslig lagstiftning blir som huvudregel tillämplig . Det innebär att reglerna ska tillämpas på varje proces- suell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. Några övergångsbestämmelser behövs därför inte. 7Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare En snabb lagföring är viktigt för alla brott. För vissa grupper av miss- tänkta är emellertid en snabb reaktion från samhällets sida på ett be- gånget brott särskilt viktig och kan ha en brottsförebyggande effekt. En sådan grupp är unga lagöverträdare. Att en ung person begår brott kan i sig också vara tecken på att det finns en social problematik. Genom en snabb reaktion och tidiga insatser kan risken för fortsatt brottslighet minska. Det finns en särskild reglering för brottsutredning och rättegång mot unga lagöverträdare. Lagföringens syfte är i större ut- sträckning än för vuxna personer att förhindra fortsatt brottslighet med stödåtgärder och vård. Lagföringsprocessen är omgärdad av sär- skilda skyndsamhetsbestämmelser och tidsfrister för att förundersök- ningen och rättegången ska avslutas så snabbt som möjligt. omfattas processen av skyddsregler för att skydda den unge, t.ex. i fråga om rätten till offentlig försvarare, vårdnadshavarnas och social- tjänstens medverkan och krav på hur utredningen och rättegången genomförs. Som när det gäller vuxna lagöverträdare finns det åtgärder för att snabba upp lagföringen av enklare brott. Metoden för unga lagöver- trädare är dock en annan än för vuxna. Brottsutredningen mot en ung person kan inte slutföras direkt på plats i samma utsträckning som för vuxna personer eftersom den unge oftast inte kan höras direkt på plats utan närvaro av försvarare, föräldrar och . Det blir därför angeläget att vidta åtgärder för att brottsutredningen ska komma så långt som möjligt på plats för att sedan snabbt fortsätta med förhör därefter. Unga lagöverträdare lagförs inte heller i domstol på samma sätt som vuxna. För lindriga brott lagförs cirka Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare hälften av de unga på annat sätt, t.ex. genom strafföreläggande, straff- varning eller åtalsunderlåtelse. En försöksverksamhet med en snabbare lagföring för unga lagöver- trädare för enklare brott inleddes i norra . Inom Snabbare lagföring menas med unga lagöverträdare personer mellan 15–, dvs. straffmyndiga personer som ännu inte är myn- diga och som ska betraktas som barn. Försöksverksamheten pågår till och med utgången av 2022. 7.2.1Unga lagöverträdare i straffprocessystemet Unga lagöverträdare i straffprocessystemet, dvs. personer , särbehandlas i det svenska straffprocess- och påföljdssystemet. När det gäller barn och unga som misstänks för brott finns en mängd uttryckliga processuella rättigheter som ska garanteras. Med begreppet barn avses personer . Detta är i enlighet med den definition av barn som följer av artikel 1 i FN:s konvention om barnets rättigheter (). Samtliga EU:s medlemsstater, däribland , har antagit både och EKMR. EKMR gäller som svensk lag medan har ställning som lag. Medlemsstaterna är vidare bundna av EU:s rättighetsstadga som också omfattar garantier för misstänkta och tilltalade som är barn (se vidare prop. 2017/18:58 och prop. 2018/19:71). I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöver- trädare (LUL) finns särskilda regler för handläggningen hos polis, åklagare och domstol av mål och ärenden som rör brott där barn är misstänkta eller tilltalade. De flesta bestämmelserna i lagen gäller ålders- gruppen 15–, men några av de rättigheter som lagen garanterar ska tillämpas ända fram till dess att den misstänkte eller tilltalade fyllt . I den utsträckning det i den lagen inte finns någon särreglering är det och andra allmänna bestämmelser som är tillämpliga. Förundersökningskungörelsen (1947:948) omfattar t.ex. även särregler som tar sikte på handläggningen av ärenden där den misstänkte är . Hänsyn ska tas till internationella regelverk när åklagare och polis handlägger utredningar enligt LUL. De två artiklar i Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare som särskilt reglerar straffprocess och kriminalvård för unga lagöver- trädare är artiklarna 37 och 40. Artikel 37 anger under vilka förutsätt- ningar ett barn får frihetsberövas och hur barnet i sådana fall ska behandlas. Artikel 40 i anger vilka rättigheter ett barn har som är misstänkt, åtalad eller har befunnits skyldig till brott. gäller ett allmänt skyndsamhetskrav, dvs. utan beaktande av den misstänktes ålder, under förundersökningen (23 kap. 4 § andra stycket RB). Vidare gäller särskilda skyndsamhetskrav och tidsfrister i förundersökningar med unga misstänkta samt i domstol i brottmål med unga tilltalade. En förundersökning mot en misstänkt person ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska, när det gäller brott som har fängelse i straffskalan, vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och senast för delgivning av brottsmisstanke (4 § LUL). Fristen börjar löpa då förundersökningen kommit så långt att den unge per- sonen skäligen misstänks för brottet och underrättas om misstanken enligt 23 kap. 18 § första stycket RB. Fristen får överskridas i vissa situationer (4 § andra stycket LUL). Detta får ske endast i undantags- fall och om det är absolut nödvändigt (se prop. 1994/95:12 s. 63 och 96–97, jfr också SOU 1993:35 s. 553 f.). Som exempel på sådana fall anges i motiven att det är fråga om en mycket omfattande brotts- utredning, att man under förundersökningen upptäcker nya brott som den misstänkte gjort sig skyldig till eller att en teknisk undersökning tar . Mål i domstol där den tilltalade inte har fyllt ska alltid be- handlas skyndsamt. Om allmänt åtal väcks mot den som inte har fyllt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse , ska de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad. Det innebär bl.a. att huvudförhand- ling i tingsrätt ska hållas från det att stämningsansö- kan inkom till rätten. Fristen får överskridas endast i vissa situationer. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare I artikel 40 (II) anges att ett barn ska garanteras att och direkt underrättas om anklagelserna mot sig och att få juridiskt biträde eller annan lämplig hjälp vid förberedelse och framläggande av sitt försvar. Underrättelsen om anklagelser ska ske i detalj och på ett språk som barnet förstår. Det räcker inte med att ge barnet en officiell handling, utan en muntlig förklaring kan oftast behövas. Om det är lämpligt bör information ges till både barnet och vårdnadshavarna på ett sådant sätt att de kan förstå anklagelserna och eventuella konsekvenser. Det är inte något alternativ att delge vård- nadshavarna anklagelserna i stället för barnet. Underrättelse om skälig misstanke Skälig misstanke är ett centralt begrepp under förundersökningen. Den som är skäligen misstänkt för brott kan bli föremål för olika tvångsmedel. Det är när någon är skäligen misstänkt som förunder- sökningsledarskapet i vissa fall ska övergå till åklagare. Uttrycket skäligen kan misstänkas innebär större krav på misstankens styrka än som innefattas i kan misstänkas för brottet, som förekommer i t.ex. 23 kap. 9 § RB men lägre krav på misstankens styrka än vad som krävs för att det ska anses föreligga sannolika skäl för misstanken, vilket bl.a. krävs för häktning enligt 24 kap. 1 § RB. För att en person ska anses vara skäligen misstänkt för ett brott krävs att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka talar för att personen i fråga har begått den gärning som misstanken avser. Då någon blir skäligen misstänkt för brott ska det registreras i det misstankeregister som förs vid . JO har uttalat att någon anteckning om att en person är skäligen misstänkt för ett brott inte bör göras förrän i samband med att han eller hon underrättas om brottsmisstanken eller om det fattas beslut om användning av ett straffprocessuellt tvångs- medel som förutsätter att denna misstankegrad uppnåtts (JO:s beslut , dnr 1105-1996). Enligt JO saknas det i de flesta fall förutsättningar att redan vid själva anmälningsupptagningen slå fast att en viss person är skäligen misstänkt för det anmälda brottet. Vidare saknar vanligtvis den person hos polisen som tar emot anmälan Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare behörighet att besluta att någon ska antecknas som skäligen miss- tänkt (JO:s beslut , dnr 1968-1999). Om omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att det redan vid anmälningstillfället eller vid ett tidigt skede under utredningen står klart att skälig misstanke föreligger mot en viss person och en behörig befattningshavare gör den bedömningen finns det dock, enligt JO, inte något hinder mot att det görs en anteckning om detta för- hållande (JO:s beslut , dnr 122-2004). Rätten att bli underrättad om brottsmisstanken inträder först när någon blivit skäligen misstänkt. Då förundersökningen kommit så långt att någon är skäligen misstänkt ska nämligen personen, när han eller hon hörs, underrättas om misstanken (23 kap. 18 § RB). Sam- tidigt med underrättelsen får den misstänkte vissa partsrättigheter. Den misstänkte och hans eller hennes försvarare har därefter rätt att fortlöpande, i den utsträckning det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. På begäran av den misstänkte eller hans eller hennes försvarare ska vidare förhör eller annan utredning äga rum, om detta kan antas vara av betydelse för undersökningen (23 kap. 18 a och 18 b §§ RB). Det har vid olika tillfällen framkommit (se t.ex. om handläggningstider i ungdomsärenden s. 18 och Brottsförebyggande rådets rapport 2012:5 s. 40) att det förekommit att poliser ibland medvetet väntar med att hålla förhör med och delge den misstänkta personen för att fristen i 4 § LUL inte ska börja löpa. Den bilden har också bekräftats i kontakter med den operativa polis- verksamheten. Det behöver dock inte vara fråga om att man med- vetet avvaktar delgivning enbart för att skjuta på tidsfristens start. Det kan också i vissa fall vara rationellt att vänta med att förhöra en misstänkt person innan andra utredningsåtgärder har vidtagits. Det kan också finnas en vinst med att endast höra den misstänkte en gång för att kunna slutföra utredningen. Tidpunkten för när underrättelse ska ske får därmed bedömas utifrån kravet på en effektiv utredningsverksamhet och den misstänktes behov av infor- mation. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Särskilt lämpade förundersökningsledare i ungdomsärenden Enligt 2 § LUL ska en förundersökning mot den som inte har fyllt , om det inte möter hinder, ledas av en åklagare eller anställd vid som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften. Har den unge tidigare varit föremål för förundersökning eller utredning enligt 31 § LUL, ska om möjligt samma åklagare anlitas för den nya förundersökningen. Enligt förarbetena till lagen innebär en sådan specialisering bl.a. att handläggarna får en erfarenhet som innebär att de blir särskilt kunniga och skickliga på att hantera just ungdomsmålen och får ökade förutsättningar för ett bättre samarbete med bl.a. de unga och deras föräldrar (se prop. 1994/95:12 s. 53 ff.). I förarbetena anfördes vidare att det vid större polismyndigheter (numera finns endast en, Polis- myndigheten) kunde vara lämpligt med särskilda ungdomsrotlar och att verksamheten vid de mindre myndigheterna borde organiseras så att utredningen av ungdomsbrott, så långt det är möjligt, handhas av en eller flera särskilt utsedda erfarna polismän med särskilt intresse och fallenhet för uppgiften. Enligt samma principer anfördes att ung- domsmål borde handläggas av ungdomsåklagare med både stor erfar- enhet av åklagararbetet och intresse och fallenhet för arbetet med ungdomar. Det borde enligt förarbetena inte komma i fråga annat än undantagsvis att en åklagare som inte uppfyllde dessa krav handläg- ger mål där ungdomar är inblandade. Underrättelse och kallelse till vårdnadshavare Om en person som är är misstänkt för brott, ska vård- nadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge enligt huvudregeln underrättas och kallas till förhör som hålls med den unge (5 § LUL). I förarbetena anfördes, i de fall den unge har gripits och förhör ska hållas , att det är lämpligt att vårdnadshavarna genast underrättas och uppmanas att inställa sig för att närvara vid förhöret. I de fall förhör hålls bör vårdnadshavarna få en särskild kallelse där de erinras om att det är av stor vikt att de är närvarande (se prop. 1994/95:12 s. 64 f.). Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Enligt JO är det inte förenligt med bestämmelsen att rutinmässigt avvakta med underrättelse till vårdnadshavaren fram till dess den misstänkte kallas till förhör i ärendet (se JO:s inspektionsprotokoll, dnr 2045-2007, se även JO:s beslut , dnr 4082-2011). Polisen kan underlåta att kalla vårdnadshavare till förhör med hän- syn till utredningen, exempelvis då kollusionsfaran även inbegriper föräldrarna. kan det finnas särskilda skäl till att inte under- rätta vårdnadshavaren om brottsmisstanken eller att kalla denne till förhör. Det kan vara aktuellt om barnet exempelvis riskerar kropps- lig bestraffning eller kränkande behandling om vårdnadshavaren får vetskap om misstanken. kan vårdnadshavare behöva tolk för att få en rimlig möjlig- het att förstå vad som händer så att de kan stötta den unge och svara på frågor m.m. Det kan vara nödvändigt att redan vid anmälnings- skedet anlita tolk så att föräldern får veta vad som kommer att hända och vilka åtgärder som kan bli aktuella. Underrättelse och kallelse till socialnämnden Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för ett brott som kan leda till (är föreskrivet) fängelse, ska socialnämnden genast underrättas (6 § LUL). Det finns ingen formell möjlighet att avvakta med underrättelse av det skälet att det skulle innebära men för utredningen. Att socialnämnden blir underrättad i ett tidigt skede när en ung person är misstänkt för brott ökar möjligheten för att företrädare för ska kunna medverka under brotts- utredningen. Regleringen innebär att förutsättningarna blir bättre för att social- tjänsten ska kunna närvara vid förhör med den unge och snabbt genomföra en utredning om den unges levnadsomständigheter. Av underrättelsen ska det framgå om den misstänkte har tillfrågats om han eller hon vill delta i medling och hur den misstänkte ställt sig till ett deltagande. En företrädare för ska vidare enligt 7 § LUL närvara vid förhör som hålls med misstänkta personer . Undantag görs dock om närvaro av en socialtjänsteman inte är möjlig eller om den skulle innebära men för utredningen. ska alltså så långt som möjligt vara närvarande under förhöret med den unge. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare I uppföljning om unga lagöverträdare (dnr 1924- 2013/14, se också bet. 2017/18:JuU18 s. 23–24) konstaterades att det finns ett lagstadgat krav på samarbete mellan förundersöknings- ledare och socialtjänst i fråga om unga lagöverträdare men att social- tjänstens hantering av dessa inte alltid fungerar såsom lagstiftaren har tänkt. Processen och utredningstiderna påverkas av att endast i begränsad omfattning medverkar vid inledande förhör och av att yttranden från lämnas . Visserligen är ärenden med unga lagöverträdare prioriterade av – man är medveten om att det är väsentligt för den sociala utredningen och efterföljande yttrande att man medverkar vid inledande förhör – men på grund av resursbrist finns sällan möjlighet att medverka. Det saknas också en aktuell nationell uppföljning över hur insat- ser för unga lagöverträdare bedrivs. I 17 § FuK, anges att förhör med den som är ska planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som för- hörs tar skada. Av 18 § FuK framgår att förhör med den som är ska hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. Ett barn som förhörs ska vidare ha tillgång till juridiskt eller annat lämpligt biträde. Riksåklagaren har utfärdat riktlinjer för handläggning av ungdoms- ärenden (RåR 2006:3 med ändringar). I 17–19 §§ FuK regleras vad som gäller vid förhör med någon som är och som är misstänkt för brott. Förhörsledaren måste bl.a. tänka på den fysiska förhörsmiljön när det gäller unga personer. Det är önskvärt att för- hör med unga personer hålls i lämpliga barnanpassade rum. Förhöret bör inte ske under en alltför stor tidspress eftersom den unge måste få möjlighet att förklara sig och berätta i sin takt. Förhöret får heller inte vara för långt. Unga personer kan ha svårt att hålla fokus . Förhörets längd måste anpassas individuellt efter behov och för- utsättningar. Det är viktigt att den psykiska förhörsmiljön är bra och att den unge blir bemött med respekt. Förhörsledaren måste före förhöret försäkra sig om att en eventuell tolk och den unge förstår varandra ordentligt. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Förhör under utredningen får spelas in med ljud och bild i de fall där det är särskilt motiverat. En omständighet som särskilt kan moti- vera att förhör spelas in är att den som ska höras är ung. Lagen (2002:445) om medling med anledning av brott trädde i kraft . Lagen reglerar medling som anordnas av staten eller av en kommun med anledning av brott (1 §). Med medling avses i lagen att en gärningsman och ett brottsoffer möts inför en opartisk medlare med anledning av ett brott för att tala om brottet och följ- derna av detta (2 §). Medling ska ske i bägge parters intresse. Målet ska vara att minska de negativa följderna av brottet. Medlingen ska syfta till att gärnings- mannen får ökad insikt om brottets konsekvenser och att målsägan- den ges möjlighet att bearbeta sina upplevelser (3 §). Medling är ingen påföljd men kan beaktas inom ramen för det straffrättsliga systemet. Medling kan utgöra ett skäl för åtalsunderlåtelse enligt 17 § LUL.