sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — Härigenom föreskrivs att 2 § förordningen (2018:1746) om krimi- nalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område ska ha följande lydelse. Om det är nödvändigt för att utföra en uppgift som anges i 2 kap. 1§ lagen (2018:1699) om kriminalvårdens behandling av personupp- gifter inom brottsdatalagens område får uppgifter om följande be- handlas: 1.namn, personnummer eller annan identifieringsuppgift, foto- grafi, adress, telefonnummer, yrke och utbildning, kön, medborgar- skap och språk, 2.kommun där den registrerade är folkbokförd, 3.namn, adress, telefonnummer, telefaxnummer och e-post- adress som rör a) ombud eller ställföreträdare för den registrerade, b) arbetsgivare, utbildningsanstalt eller liknande och kontaktper- son, c) statlig eller befattningshavare som i tjänsten tar be- fattning med den registrerade, d) tolk, och e) vårdnadshavare, särskilt förordnad vårdnadshavare, förmyn- dare, god man och familjehemsförälder, 4.närståendes namn, adress, telefonnummer och relation till den registrerade, 5.genomförd personutredning och rättspsykiatrisk undersök- ning, läkarintyg enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personut- redning i brottmål, m.m., utredning med utlåtande om risk för åter- fall i brottslighet enligt 10 § lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid och yttrande från socialnämnden enligt 11 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 13Senaste lydelse 2020:798. 6.en domstols dom eller slutliga beslut som avser fängelse, skyddstillsyn, villkorlig dom med föreskrift om samhällstjänst, ung- domsövervakning eller förvandlingsstraff för böter eller vite och be- slut i häktningsfrågor, 8.brott för vilket den registrerade är skäligen misstänkt, 9.ansökan om nåd och regeringens beslut i sådana frågor, 10.annat beslut av regeringen som avser den registrerade och som har betydelse för verkställigheten av påföljd, 11.ansökan och beslut enligt lagen om omvandling av fängelse på livstid, 12.dom, beslut eller föreläggande av allmän förvaltningsdomstol eller beslut av en myndighet som avser den registrerade och som har betydelse för verkställigheten av påföljd, 13.överklagande av en domstols dom eller beslut, regeringens be- slut eller en myndighets beslut, 14.tidpunkt för verkställighetens början, prövotid och övervak- ningstid, 15.tidpunkt för frigivning från kriminalvårdsanstalt och återstå- ende strafftid vid villkorlig frigivning, 16.verkställighet av samhällstjänst och intensivövervakning med elektronisk kontroll, 17.beslut av en myndighet i en annan stat om verkställighet av påföljd som avser den registrerade, 18.andra uppgifter om verkställighet av påföljd, och 19. tidpunkten för bortfal- lande av fängelse enligt 35 kap. 8 lande av förvandlingsstraff för och 9 §§ eller för- böter eller vite enligt 18 § bötes- verkställighetslagen (1979:189). vite enligt 18 och 21 §§ bötes- verkställighetslagen (1979:189). Denna lag träder i kraft . 1.15Förslag till förordning om ändring i förordningen (2018:1942) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område Härigenom föreskrivs att 15 § förordningen (2018:1942) om polis- ens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område ska ha följande lydelse. Uppgifter om en person som har varit misstänkt i en förunder- sökning som har lagts ner eller avslutats på annat sätt än genom åtal, får i ett enskilt fall behandlas om det är nödvändigt för att kunna lagföra personen trots att den tid som anges i 4 kap. 4 § andra stycket lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område har löpt ut. Behandlingen ska dock upp- Behandlingen ska dock upp- höra senast då åtal inte längre får höra senast då åtal inte längre får väckas för brottet eller, i fall som väckas för brottet eller, i fall som avses i 35 kap. 2 § första stycket avses i 35 kap. 10 § första stycket , senast sjuttio år , senast sjuttio år från den dag då brottet begicks. från den dag då brottet begicks. Denna lag träder i kraft . 1.16Förslag till förordning om ändring i förordningen (2019:1235) om Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter Härigenom föreskrivs att 3 kap. 5 § förordningen (2019:1235) om Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter ska ha följande lydelse. Uppgifter om en person som har varit misstänkt i en förunder- sökning som har lagts ner eller avslutats på annat sätt än genom åtal, får i ett enskilt fall behandlas om det är nödvändigt för att kunna lagföra personen trots att den tid som anges i 4 kap. 4 § andra stycket lagen (2019:1182) om Säkerhetspolisens behandling av personupp- gifter har löpt ut. Behandlingen ska dock upp- Behandlingen ska dock upp- höra senast då åtal inte längre får höra senast då åtal inte längre får väckas för brottet eller, i fall som väckas för brottet eller, i fall som avses i 35 kap. 2 § första stycket avses i 35 kap. 10 § första stycket , senast sjuttio år , senast sjuttio år från den dag då brottet begicks. från den dag då brottet begicks. Denna lag träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Utredningsuppdraget består i att genomföra en översyn av den straff- rättsliga regleringen om preskription i . Direktiven för utredningsarbetet finns i bilaga 1. I utredningens uppdrag ingår att •överväga och föreslå de förändringar som behövs i reglerna om åtalspreskription och absolut preskription för att åstadkomma en reglering som säkerställer intresset av en effektiv och rättssäker lagföring av brott och som är anpassad till den forensiska och tek- niska utvecklingen, •överväga och ta ställning till vilka brott som bör undantas från preskription eller ha en annan utgångspunkt för beräkning av pre- skriptionstiden än dagen för brottet, •överväga och föreslå de förändringar som behövs i reglerna om påföljdspreskription för att säkerställa intresset av att påföljder verkställs, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Enligt tilläggsdirektiven ska utredningen vidare, utöver vad som framgår av de ursprungliga direktiven, särskilt överväga om reglerna om preskription av utdömda fängelsestraff ska avskaffas oberoende av strafflängd och, oavsett ställningstagande i sak, lämna förslag om det. Övervägandena och förslagen ska även omfatta fängelsestraff vars verkställighet avbrutits och de fall då böter har förvandlats till fängelse. Tilläggsdirektiven till utredningen finns i bilaga 2. Utredningens uppdrag och arbete Inom ramen för uppdraget har utredningen även behandlat en be- gäran från om att preskriptionsbestämmel- sen i 14 § första stycket andra meningen skattebrottslagen (1971:69) ska ändras, så att bestämmelsen även omfattar juridiska personer som blivit föremål för revision av . Utredningen började sitt arbete och höll sitt första sammanträde med sakkunnig och experter . Därefter har ytterligare sju sammanträden hållits, de flesta digitalt till följd av den rådande covid-19-pandemin. Utredaren och sekreteraren har därutöver haft möten och samråd med företrädare för olika myndig- heter, såsom , , Rättsmedici- nalverket, Kriminalvården och . Utred- ningen har också haft kontakt med andra kommittéer och utredningar. har utredningen beaktat relevant arbete som pågår inom . Betänkandet innehåller 16 kapitel. Kapitel 1 innehåller författningsförslag och i kapitel 2 finns denna redovisning av utredningens uppdrag och arbete. I kapitel 3 finns en beskrivning av den nuvarande straffrättsliga regleringen av preskription, kapitel 4 innehåller en internationell ut- blick och i kapitel 5 beskrivs den forensiska och tekniska utveck- lingen. I kapitel 6 finns allmänna utgångspunkter för utredningens arbete. Kapitel 7 handlar om åtalspreskription och kapitel 8 om absolut I kapitel 9 behandlas försök, förberedelse, stämpling och medver- kan till brott med livstids fängelse i straffskalan. Kapitel 10 innehåller överväganden avseende preskription av brott mot barn. Kapitel 11 behandlar preskription av påföljder. Kapitel 12 innehåller förslag till bl.a. moderniseringar av 35 kapit- let . Utredningens uppdrag och arbete Kapitel 13 rör övriga författningsändringar som måste göras med anledning av de förslag som lämnas och i kapitel 14 behandlas tid för ikraftträdande och övergångsbestämmelser. I kapitel 15 finns en beskrivning av de konsekvenser som försla- gen kan förväntas få. Författningskommentaren återfinns i kapi- tel 16. Därefter följer de bilagor som fogats till betänkandet, dvs. direktiv och tilläggsdirektiv till utredningen. I kapitel 7–14 redovisas löpande de förslag som utredningen kommit fram till. Bestämmelser om preskription av brott har funnit i svensk rätt och har regleringen i stora delar haft den utformning som fortfarande gäller. Den straffrättsliga regleringen om preskription finns i huvudsak i 35 kapitlet och gäller även på specialstraffrättens om- råde. Om det i en specialstraffrättslig författning getts en bestäm- melse om en annan preskriptionstid, är det dock den bestämmelsen som är tillämplig i stället för motsvarande bestämmelse i 35 kapitlet . Detta följer av den allmänna grundsatsen att lex spe- cialis har företräde framför lex . Det finns två huvudformer av preskription, s.k. åtalspreskription (35 kap. 1, 3 och 4 §§) och påföljdspreskription (35 kap. 7–11 §§). Åtalspreskription kompletteras av regler om absolut preskription (35 kap. 6 §). preskriberas inte vissa allvarliga brott (35 kap. 2 §). utökades antalet brott som inte pre- skriberas. Nedan följer en redogörelse för regleringen om preskrip- tion i 35 kapitlet . Enligt 35 kap. 1 § får påföljd inte dömas ut om den miss- tänkte inte har häktats eller fått del av åtal från brottet, s.k. åtalspreskription. Bestämmelsen är utformad som en anvisning till domstolen att inte fälla till ansvar om den finner att preskription inträtt. Åtalet ska därför inte avvisas av domstolen utan ogillas. Frå- gan om preskription ska beaktas av rätten utan yrkande, vid den tid- punkt då domstolen ska bestämma påföljden, men kan med säkerhet avgöras först när domstolen angett det lagrum under vilket gär- ningen är att hänföra. I bl.a. 9 kap. 5 § tryckfrihetsförordningen, 7 kap. 3 § yttrandefri- hetsgrundlagen, 14 § skattebrottslagen (1971:69) och 30 kap. 1 § aktiebolagslagen (2005:551) finns det särskilda bestämmelser om åtalspreskription. Preskriptionstiden är bestämd till olika antal år utifrån det straff som högst kan följa på brottet. –om det strängaste straffet är fängelse i högst , –om det strängaste straffet är fängelse i högst , –om det strängaste straffet är fängelse i högst , –om det strängaste straffet är fängelse , och –om fängelse på livstid kan följa på brottet. Regeln avspeglar den grundläggande principen om ett samband mel- lan brottets svårhet och preskriptionstidens längd. Undantag från denna princip gäller bl.a. för vissa sexualbrott mot barn och bokför- ingsbrott. I de fall där brottet är gradindelat betraktas varje grad av brottet som ett brott för sig med en särskild straffskala. De nuvarande preskriptionstiderna tillkom 1926 och har inte ändrats sedan dessa. Anledning till att den längsta preskriptionstiden bestämdes till var att benådning från livstids straffarbete normalt inte ägde rum förrän av straffet hade förflutit. Det ansågs att preskriptionstiden inte borde vara kortare än den fak- tiska strafftiden. För bötesbrott ansågs skäl föreligga för att behålla den gällande preskriptionstiden . I övrigt är motiven till varför de nuvarande preskriptionstiderna valts knapp- händiga.1 Vid införande överfördes preskriptions- tiderna oförändrade från strafflagen till . Preskriptionstiden bestäms efter det straff som högst kan följa på brottet. Med formuleringen straff som ”kan följa” och straff som ”ej kan följa” i 35 kap. 1 § , syftar lagen på straffskalorna, korrigerade med de allmänna bestämmelserna genom vilka dessa ut- 1SOU 1925:28 s. 44 f. och NJA II 1926 s. 13–15. vidgas eller inskränks. I regel bestäms dock preskriptionstiden av maximum i straffskalan för respektive brott. Under vissa omständig- heter kan dock straffmaximum vara högre eller lägre än det straff- maximum som är föreskrivet för ett enskilt brott, se bl.a. 26 kap. 3 § om återfall respektive 29 kap. 7 § andra stycket om ung- domar. I dessa fall påverkas även preskriptionstidens längd. Såvitt gäller unga lagöverträdare innebär det att preskriptionstiden blir längst för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt , eftersom det i sådana fall inte får dömas till svårare straff än fängelse eller i särskilda fall fjorton år.2 I propositionen Slopad straffrabatt för unga myndiga vid allvarlig brottslighet (prop. 2021/22:17) lämnas förslag som innebär att om någon som är 18–har begått ett brott, och det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , ska hans eller hennes ungdom inte beaktas särskilt vid straffmätningen, jfr 29 kap. 7 § första stycket . Vidare föreslås en ändring av 29 kap. 7 § andra stycket som innebär att bestämmelserna om svåraste straff endast ska gälla för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt . För- slaget behandlas av . 3.1.2Särskilt om de preskriptionshindrande åtgärderna Åtalspreskription förhindras, enligt 35 kap. 1 § , genom att den misstänkte häktas eller delges åtal för brottet. Enbart ett beslut om häktning hindrar inte preskription utan det krävs att häkt- ningsbeslutet verkställs. Om den häktade friges utan att han eller hon fått del av åtalet eller om åtal avvisas eller avskrivs anses inte något preskriptionsavbrott ha skett, vilket framgår av 35 kap. 3 § . Den nuvarande bestämmelsen om vilka åtgärder som verkar pre- skriptionshindrande går tillbaka till strafflagens regler. Vid införan- det av övervägdes frågan om vilka åtgärder som skulle utgöra hinder för preskription. Strafflagsberedningen föreslog i sitt slutbetänkande att reglerna om preskriptionshinder skulle utformas i enlighet med ett förslag som ursprungligen framförts av Process- lagsberedningen i samband med införande. I stäl- let för genom häktning eller delgivning av åtal skulle preskription 2Bäcklund m.fl., , kommentaren till 35 kap. 1 §. avbrytas genom att åtgärd vidtogs för brottets beivrande. Sådana åt- gärder skulle anses vara vidtagna när den misstänkte i laga ordning hade erhållit del av åtalet eller vid förundersökning som lett till all- mänt åtal, hade underrättats om den mot honom riktade misstanken. Som skäl för ändring hänvisade Strafflagsberedningen bl.a. till att den gällande ordningen kunde leda till stötande resultat till följd av de möjligheter den misstänkte hade att undandra sig lagföring.3 Det ursprungliga förslaget från Processlagberedningen hade emellertid avvisats av 1946 efter att Första lagutskottet förordade att de dittillsvarande preskriptionshindrande åtgärderna skulle behållas. Utskottet underströk då betydelsen av att reglerna om åtalspreskription var klara och enkla i tillämpningen. Företräde måste enligt utskottet ges åt ett system där preskription avbröts ge- nom åtal framför ett där den avgörande tidpunkten var när den miss- tänkte underrättas om misstanken för ett brott. Utskottet anförde vidare att det måste beaktas att det föreslagna systemet skulle med- föra en förlängning av preskriptionstiderna, vilket det då saknades anledning till.4 Departementschefen och flera remissinstanser ansåg vid brotts- balkens införande att det inte fanns tillräckliga skäl att ändra systemet i denna del. En övergång till den av beredningen förordade ordningen skulle enligt departementschefen i många fall innebära en betydande förlängning av preskriptionstiderna. Den skulle också medföra risk för vissa komplikationer, bl.a. skulle oklarhet lätt kunna uppkomma om delgiven misstanke avsåg den gärning för vilket åtal väckts. Visserligen kunde de möjligheter som den misstänkte har att för- hindra att preskriptionen avbryts leda till föga tillfredsställande resul- tat, men varje gränsdragning, hur den än sker, ansågs kunna medföra mindre gynnsamma resultat. Vid vissa brott mot den dåvarande skattestrafflagen ansågs dock att en alltför stod till åklaga- rens förfoganden innan preskription inträdde.5 Detta ledde så små- ningom till ändrade bestämmelser för skattebrott. C 409–413. 4Första lagutskottet , utlåtande nr 59. C 409–413. Preskriptionshindrande åtgärder för skattebrott I syfte att ytterligare effektivisera lagföringen av skattebrott infördes nya regler om åtalspreskription för skattebrott. Det hade kon- staterats att gällande preskriptionsregler medförde komplikationer vid handläggningen av skattebrott. Anledning till detta var bl.a. att skattebrott inte har samma förutsättningar att upptäckas som brott mot enskilda. Skattebrotten kräver också ofta längre utredningstider än andra brott. Främst gäller detta mål av större omfattning, men även andra mål kan kräva lång handläggning när de innehåller kom- plicerade skatterättsliga frågor. Dessa speciella förhållanden lämnade stort utrymme för den misstänkte att på förundersökningsstadiet sa- botera utredningen eller hålla sig undan så att åtal inte hann delges inom preskriptionstiden.6 I 14 § skattebrottslagen (1971:69) föreskrivs därför ett und- antag från bestämmelsen om att åtalspreskription förhindras av att den misstänkte häktas eller erhåller del av åtal för brottet. Enligt be- stämmelsen är det tillräckligt om den misstänkte inom preskrip- tionstiden delges att han är skäligen misstänkt för brott. Underrät- telsen ska ha skett under en förundersökning som sedermera lett till allmänt åtal mot den misstänkte för brottet. Den ska ha utfärdats av åklagaren och ange de omständigheter som utgör grund för misstan- ken. Delgivningen ska ha skett på sätt som gäller för delgivning av stämning i brottmål. Åklagaren har vidare i situationer när det finns svårigheter att delge en sådan underrättelse en möjlighet att, enligt 14 a § skattebrottslagen, ansöka om att domstolen förlänger pre- skriptionstiden. Denna möjlighet gäller dock endast skattebrott och grovt skattebrott. Enligt 35 kap. 4 § första stycket löper preskriptionstid- en från den dag då brottet begicks. Bestämmelsen innebär att pre- skriptionstiden inte börjar löpa förrän brottet är fullbordat. Ett brott behöver emellertid inte vara avslutat för att det ska anses vara full- bordat. Vissa brott kan fortsätta att begås även efter det att de är fullbordade, s.k. perdurerande brott. I sådana fall räknas preskrip- 1984/85:47 s. 22 f. tionstiden inte från brottets fullbordan utan från tiden när brottet avslutades. Vissa brott begås genom att gärningspersonen underlåter att göra något. Vid underlåtenhetsbrott anses brottet ofta begås så länge en viss situation varar. Om flera brott begås genom skilda handlingar, s.k. realkonkur- rens, räknas preskriptionstid för vart och ett av brotten. Om där- emot en handling innefattar flera brott, s.k. idealkonkurrens, löper preskriptionstiden för samtliga brott så länge den löper för något av dem (35 kap. 1 § andra stycket ). Bestämmelsen inför- des i samband med tillkomst.7 I 35 kap. 4 § tredje stycket regleras från vilken tid- punkt preskriptionstiden ska räknas vid bokföringsbrott som inte är ringa. 3.2.1Preskriptionstiden vid vissa sexualbrott mot barn I 35 kap. 4 § andra stycket finns en bestämmelse som innebär att preskriptionstiden vid vissa typer av brott mot barn ska räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt och inte från den dag brottet begicks. En på så sätt förlängd preskrip- tionstid gäller för de flesta sexualbrott mot barn enligt 6 kapitlet . Bestämmelsen har ändrats ett flertal gånger, varvid fler brott har lagts till.8 gäller den för våldtäkt mot barn, grov våld- täkt mot barn, sexuellt utnyttjande av barn, sexuellt övergrepp mot barn, grovt sexuellt övergrepp mot barn, utnyttjande av barn för sexuell posering, grovt utnyttjande av barn för sexuell posering, ut- nyttjande av barn genom köp av sexuell handling och försök till så- dana brott. Sexuellt ofredande, där något olika regler gäller om mål- säganden är över eller under , har en förlängd preskriptionstid om gärningen utförs mot någon som är . De sexualbrott som inte har målsägandens ålder som rekvisit, men som ändå har förlängd preskriptionstid om de begåtts mot en person som inte fyllt är våldtäkt, grov våldtäkt, sexuellt över- grepp, grovt sexuellt övergrepp, koppleri, grovt koppleri och försök till sådana brott. Detta gäller också våldtäkt som är mindre grov, oaktsam våldtäkt och oaktsamt sexuellt övergrepp. 7Bäcklund m.fl., , kommentaren till 35 kap. 1 och 4 §§. 8Se bl.a. prop. 2012/13:111, prop. 2012/13:194 och prop 2017/18:177. vid brott mot 2 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor och försök till sådant brott. Vid barnpornografibrott, som inte är ringa, och grovt barnpornografibrott samt försök till så- dana brott, räknas också preskriptionstiden från den dag målsägan- den fyller eller skulle ha fyllt , om brottet avser skildring av barn i pornografisk bild. Om den som avbildats hade fyllt ska pre- skriptionstiden dock räknas från den dag brottet begicks. 3.2.2Preskriptionstider vid försök, förberedelse, stämpling och medverkan till brott De osjälvständiga brottsformerna försök, förberedelse, stämpling och medverkan till brott behandlas i 23 kapitlet . Be- stämmelserna utvidgar det straffbara området utöver de gränser som följer av brottsbeskrivningarna i de särskilda straffstadgandena. För- sök, förberedelse och stämpling är enligt 23 kap. 1 och 2 §§ straff- bara då det särskilt anges. Bestämmelsen om medverkan – medhjälp och anstiftan – i 23 kap. 4 § gäller alla brottsbalksbrott samt de brott i specialstraffrätten för vilka fängelse är föreskrivet. Straff för försök till brott får bestämmas till högst vad som gäller för det fullbordade brottet, enligt 23 kap. 1 § andra stycket brotts- balken. Även för medhjälp och anstiftan kan dömas till samma straffmaximum som för fullbordat brott. Försöksbrotten har, lik- som brott genom medhjälp eller anstiftan, därför samma straffmaxi- mum och preskriptionstid som de fullbordade brotten. Vad gäller för- beredelse och stämpling däremot, framgår av 23 kap. 2 § tredje stycket att straffet ska bestämmas under den högsta gräns som gäller för fullbordat brott. Därav blir även preskriptionstiderna kortare. Bestämmelserna om åtalspreskription kompletteras i 35 kap. 6 § brotts- balken av bestämmelser om s.k. absolut preskription. De innebär att förflutit från brottet, får det aldrig dömas till påföljd för brottet även om preskriptionsavbrott har skett enligt 1 §, t.ex. genom att den misstänkte har fått del av åtal för brottet. Pre- skriptionstiden bestäms efter det svåraste straff som kan följa på brottet. Den absoluta preskriptionen infördes och var då för de svåraste brotten och för övriga brott.9 sänktes den absoluta preskriptionstiden för bötesbrott från till . Som skäl för lagändringen anfördes bl.a. att det inte låg i samhällets intresse att kunna lagföra bagatellartade brott som femton år.10 Den absoluta preskriptionstiden är för de bötesbrott för vilka åtalspreskriptionen är . I de fall där det finns särskilda preskriptionsbestämmelser för bötesbrott i specialstraffrätten, samt för brott där det svåraste straffet är fängelse i högst , är den absoluta preskriptionstiden . I övriga fall är den . På samma sätt som vid åtalspreskription löper tiden för brottet. Bestämmelsen gäller även i högre rätt. Om någon dömts i lägre rätt inom preskriptionstiden och får sin sak prövad av högre rätt sedan preskriptionstiden löpt ut ska åtalet ogillas. Bestämmelser om påföljdspreskription vid dom på fängelse finns i 35 kap. 8 och 9 §§ . Enligt 35 kap. 8 § preskriberas ett fängelsestraff om det inte börjar verkställas sedan domen fick laga kraft. Preskriptionstiden bestäms utifrån fängelsestraffets längd och är –om fängelse i högst dömts ut, –om fängelse längre än men inte dömts ut, –om fängelse längre än men inte dömts ut, –om fängelse dömts ut, och –om fängelse på livstid dömts ut.