sou · H9B365 · 2021-08-11 00:00:00 — De universitet och högskolor med superdatorcenter som ingår i SNIC har egna interna styrgrupper för respektive center, vilket är den plats man utvecklar samarbeten med andra myndigheter, företag och forskare. Lärosätena deltar gärna i samarbete om beräkningsinfra- struktur med både andra myndigheter och företag, men har valt att inte göra det under ett gemensamt paraply utan separat genom res- pektive superdatorcenter. Organisationen av SNIC kan på vissa sätt 41Vetenskapsrådet, SNIC review, 2021. jämföras med SciLifeLab där infrastrukturen också består av flera verksamheter vid olika lärosäten med interna styrgrupper, men har en gemensam styrelse. Vid SciLifeLab har man, trots avtalssvå- righeter, arbetat med ett gemensamt varumärke och nationell forsk- ningsinfrastruktur. Diskrepansen i resultat kan bland annat bero på att SNIC berör alla vetenskapliga områden, medan SciLifeLab:s verksamhet är inom livsvetenskap i en bred bemärkelse. Skillnaden kan eventuellt även vara ett resultat av den tydligare styrningen, och därmed ansvarsutkrävandet, från regeringen när det gäller SciLifeLab. Regeringen har aldrig utformat en särskild reglering för det som ryms inom SNIC:s verksamhet (även om det var ursprungligen plan- erat ). Snarare har regeringen tagit bort ansvar för finansiering från och gett mer frihet och ansvar till universiteten och högskolorna att själva avgöra hur och om de vill säkerställa beräkningsinfrastrukturens framtid. Utredningen anser att styrningen och organisationen av SNIC har svagheter i sin nuvarande form. Organisation genom frivillig samverkan har prövats för denna typ av verksamhet utan att lärosätena kunnat gemensamt ta ansvar för det ökade behovet hos forskarna och myndigheterna. Intresset för samarbete med SNIC har också växt hos andra forskande myndigheter samt näringslivet, då inte bara tillgång utan framför allt kunskapsöverföring och kom- petensförsörjningen är en viktig faktor. Eftersom prioriteringar vid SNIC har direkt inflytande på forskningen vid universiteten och högskolorna, kan det innebära att den interna konkurrensen mellan lärosätena utgör ett hinder för samarbetet, särskilt när lärosätena har olika styrkeområden inom forskningen. Riskerna med den nuvar- ande organisationen är att forskarnas behov inte blir mötta, trots den stora investeringen som görs av staten. Det kan i sin tur leda till att forskare lämnar landet eller utvecklar sin kod och algoritmer på internationella system, vilket gör att mister konkurrensför- delar och kompetens. Att inte kunna påverka prioriteringar vid SNIC kan skapa barriärer för nyttjande av infrastrukturen hos framför allt de mindre lärosätena som inte ingår i SNIC. De mindre lärosäten forskar i lägre grad, men utgör tillsammans ungefär en tredjedel av den statliga finansieringen av universitets och lärosätes- forskning. Dessa lärosäten är oftast beroende av infrastruktursats- ningarna som görs av de universitet och högskolor med stor forsk- ningsverksamhet, och som tillgängliggörs nationellt. SNIC har ingen direkt styrning från riksdag och regering. Regeringen har dock gett ett bemyndigande till att delta med finansiering i det europeiska företaget för högpresterande datorer, EuroHPC Joint Undertaking (JU). EuroHPC JU är ett europeiskt partnerskapsprogram för att implementera för högpresterande beräkningar (HPC).42 Länderna som ingår i part- nerskapet finansierar ett HPC-ekosystem som inkluderar utbild- ning, forskning, kod- mjukvaru- och hårdvaruutveckling, uppbygg- nad av infrastruktur och innovationsstöd till små-medelstora företag. har tillsammans med 8 andra länder erhållit bidrag inom EuroHPC JU till beräkningsinfrastruktur som byggs i . Infrastrukturen ska bli en av världens största och snabbaste datorer som är fritt tillgänglig för forskare och mot en avgift för företag. I ljuset av detta anser utredningen att regeringen kan ha mer uttrycklig styrning för den nationella motsvarigheten, som är SNIC. Tydligare styrning skulle innebära ett utdelat ansvar och även ansvarsutkräv- ande, vilket underlättar uppföljning av stora investeringar som detta innebär. 7.5.6Microdata Online Access har outnyttjad potential för forskningen Bedömning: Utredningens bedömning är att MONA-systemet har en naturlig hemvist vid (), som har utvecklat processer för att fånga upp användarbehov och synpunkter. I ett vidare perspektiv som rör digitalisering, är utredningens bedömning att har outnyttjad potential för forsknings- ändamål. En digital infrastruktur för både analys och utlämning av känsliga data, från olika myndigheter, kommuner och regio- ner, i forskningssyfte, kan på många sätt bidra till att den data- drivna forskningen sker på ett säkert och tillförlitligt sätt (se ut- redningens förslag). En annan typ av analysplattform är som SCB har utvecklat för att möjliggöra analys och bearbetning av mikrodata, eller känsliga data, för forskningsändamål. är också ett verktyg för att 42EuroHPC Joint Undertaking: . hantera utlämningsärenden av mikrodata vid SCB. Utredningen be- dömer inte att det finns otydligheter kring styrning, finansiering och organisation av MONA-systemet. Däremot menar utredningen att den digitala infrastrukturen har outnyttjad potential för digita- lisering och forskning i sin nuvarande form. Det finns olika tekniska lösningar för att hantera känsliga data, där även SNIC, tillhanda- håller möjligheter för beräkningar och bearbetning av sådan data till forskare. Här finns därför många samarbetsmöjligheter för att leve- rera en lösning som både är säker, kostnadseffektiv och behovs- orienterad så att forskare kan göra både mindre och större analyser av känsliga data. Systemet som SCB har utvecklat har stor potential för att bli en generell lösning för utlämnande av data för forskning som kräver godkänd etikprövning. behöver inte bara vara för SCB:s utlämnande av känsliga data, utan kan anpassas till att bli en plattform för alla myndigheter med sådana behov i forsknings- syfte. Det pågår redan ett samarbete mellan SCB och i denna riktning. Sådan analysplattform kan möjliggöra för forskare att kombinera data från olika källor på en långsiktig säker plats och ge regeringen bättre insyn och möjlighet till styrning av hur känsliga data i forskningen hanteras. Den största delen av MONA:s finansiering kommer från Veten- skapsrådets bidrag till SCB för att täcka kostnaderna som upp- kommit genom främst lärosätesforskning. Prioritering av finansier- ing av vid sker utanför myndighetens ordinarieprocess för att finansiera forskningsinfrastruktur. Denna finansieringsmodell innebär att omkostnaderna kan komma i skym- undan för lärosätena eftersom varken de eller deras forskare betalar användaravgifterna för . Forskare vid universitet och läro- säten utgör av MONA:s användare. Utredningen anser att MONA-systemet har en naturlig organi- satorisk hemvist vid SCB som har etablerat rutiner kring för att ta hänsyn till forskarnas behov och synpunkter. Utöver den rådgivande referensgruppen för gör SCB också användar- undersökningar för att få in synpunkter. genomförde en utvärdering av sin investering i MONA.43 Det verkar tillsynes att SCB arbetat aktivt med rekommendationerna från den utvärderingen för att förbättra forskarupplevelsen. 43Evaluation of the system (microdata online access), , 2014. och inspel till regeringen om en orga- nisation för digital infrastruktur för forskning, där föreslås ingå i en ny myndighet, har utredningen inte fått synpunkter om nuvarande organisation av vid SCB. Utredningens gör be- dömningen att en överföring av MONA:s verksamhet till ny myn- dighet är en ambitionshöjning med stor potential. 7.5.7Svenskt universitetsdatanätverk är en avvikande verksamhet även vid Bedömning: Utredningens bedömning är att SUNET:s verk- samhet vid avviker från myndighetens instruk- tionsenliga huvuduppgift. Bedömningen är att organisationen av SUNET bör utvecklas för att skapa tydlighet avseende ansvar, roller och mandat för verksamheten, särskilt med avseende på transparensen inför anslutna organisationer. SUNET är en av de äldsta digitala infrastrukturerna för forskning i som har ett väldigt brett uppdrag för hela forskning- och utbildningssektor. SUNET samarbetar även med andra statliga myn- digheter inom andra sektorer som har liknande frågeställningar inom IT, digitalisering och informationssäkerhet. Det är en digital infra- struktur som är så grundläggande för forskningen att få klarar sig utan Sunets tjänster då de tillhandahåller exempelvis nätverks- (internet), inloggnings- och eposttjänstser till anslutna organisa- tioner. I de fall det går, följer SUNET de ramverk som tagits fram av i utvecklingen av sina tjänster (till ex- empel digitala signaturer) och det finns ett samarbete mellan verk- samheterna kring vissa frågor. förvaltar SUNET enligt regeringens instruk- tioner till myndigheten. Utredningens bedömning är att SUNET:s verksamhet inte är helt i linje med huvuduppgift att finansiera grundforskning. Myndigheten har delegerat mycket ansvar till en intern gruppering, , som ansvarar för att ta fram strategi, budget och verksamhetsplan. SUNET:s kom- mitté består av en blandning av anställda vid och andra myndigheter, och fungerar nästan som en egen styrelse för SUNET. Det är oklart vilken roll spelar när det gäller visionen och planeringen av SUNET. som anslutna organisationer är en avnämare av SUNET:s tjänster, är organisationerna också indirekta, och i vissa fall direkta, besluts- fattare för SUNET genom representation i . modell för att organisera SUNET kan skapa oklara mandat och roller både internt på myndigheten och för andra aktö- rer. Otydligheten i organisation kan i sin tur leda till att processer för att fånga upp behov upplevs som icke-transparenta. Transpar- ensen i SUNET:s behovsuppfångstprocess är viktig för tillit och tilltro till verksamheten, eftersom anslutna organisationer står inför stora digitala utmaningar och behov som kräver investeringar, vilka ibland finansieras genom avgifter till SUNET. 7.5.8Andra relevanta initiativ där samverkan är väsentlig Det finns även ett par andra initiativ vid olika myndigheter som är centrala digitala infrastrukturer för forskning. Det arbete som stat- ens myndigheter gör inom digitalisering och tillgängliggörande är ganska likartat, då det bygger på att myndigheterna för sina res- pektive sektorer tar fram grundläggande principer och standarder för data i digital format. Dessa principer bygger i huvudsak på FAIR- principerna (Findable, Accessible, Interoperable and Reproducible). Att arbeta med FAIR-principerna kräver domänspecifik kunskap och kompetens, särskilt då möjligheterna och förutsättningarna för interoperabilitet44 är så olika för olika områden (vårddata har andra förutsättningar för legal interoperabilitet än klimatdata). För vissa områden, som exempelvis konst- och kulturområdet, är digitaliser- ingen och tillgängliggörandet väsentlig för forskningen eftersom forskare ofta behöver återanvända existerande data (t.ex. konstverk, arkiv och tidningar). Tillgängligheten kan vara avgörande för hur en forskare väljer, utformar och genomför sitt forskningsprojekt. Detta ställer krav på att myndigheternas arbete inom sådana områden också tar hänsyn till forskningens behov av att arbeta med digitala format i ett både nationellt och internationellt sammanhang. Två ini- tiativ som utredningen valt att uppmärksamma är Digisam och KB- labb45. 44Länk till det europeiska interoperabilitets-ramverket: . Digisam är, som tidigare nämnt, ett samordningssekretariat vid som arbetar med att genom samverkan skapa gemensamma digitala lösningar för tillgängliggörande och bevarande av kulturarvet. Den beskrivs som en plattform där 22 kulturarvs- aktörer arbetar tillsammans för ett digitalt kulturarv. Riksantikvarie- ämbetet har tillsatt en styrgrupp för Digisam som består av repre- sentanter från andra kulturarvsaktörer, som , Kungl. , Statens museer för världskultur och riks- museet. Digisam arbetar med att implementera FAIR-principerna för kulturarvssektorn, något som Registeruppdraget/gör för regi- sterforskning och biobankerna. FAIR-principerna är centrala i arbete med regeringsuppdraget om öppen tillgång till forskningsdata, vilket i sin tur angränsar till den verksamhet som DIGG bedriver för den offentliga verksamheten (se till exempel DIGG:s arbete med dataportal46). Myndigheternas uppdrag är avgränsade och ibland sektorspecifika, och det finns många möj- ligheter till kunskaps- och erfarenhetsutbyte mellan organisation- erna, där inte bara resultatet av digitalisering kan leda till effektivitet utan själva digitaliseringsprocessen kan bli mer effektiv genom att myndigheterna nyttjar varandras lärdomar inom respektive områden. KB-labb är en ny satsning av Kungl. som möjliggör för forskare att utföra storskaliga analyser av samlingar. skriver att labbet är en infrastruktur för forskning inom digitala humaniora och samhällsvetenskap. utveck- lar nya modeller, till exempel med metoder för artificiell intelligens, för att analysera samlingarna på ett nytt sätt. KB-labb är ett exempel på innovationer och andra användningssätt som uppkommer till följd av digitaliseringen, och som sträcker sig utanför traditionella roll i forskningslandskapet. Det finns därför många sam- verkansvinster mellan Kungl. och andra forskningsaktö- rer kring kompetens och kunskapsöverföring gällande investering och drift av beräkningsinfrastruktur samt analysstöd till forskare. Att förenkla sådan samverkan är nödvändig för att skapa förtroende till nya innovativa verksamheter och kan vara avgörande för att på fullt realisera vinsterna med digitaliseringen. 46Myndigheten för digital förvaltning: . 7.5.9En samlad analys och bedömning om digital infrastruktur för forskning Bedömning: Utredningens bedömer att det finns ett behov av bättre samordning av understödjande digitala infrastrukturer för forskning inom universitets- och högskolesektorn. Bättre sam- ordning av sektorn är en förutsättning för en förvaltningsgemen- sam digital infrastruktur för informationsutbyte som sträcker sig till hela den offentliga förvaltningen. Direktiven har uppdragit den särskilda utredaren att föreslå en säker, ändamålsenlig och kostnadseffektiv nationell organisation av e-infra- struktur för forskning. Utredningen har inte tolkat uppgiften som att det betyder att verksamheter ska samlas under en och samma organisation, utan att det mer handlar om att organiseringen behöver vara nationellt samordnat. Däremot har utredningen tagit avstamp i det förslag som lämnats från och uni- () till regeringen i frågan om digitala infrastrukturer för forskning. De föreslår att vissa digitala infrastrukturer bör organiseras under en ny myndighet. Det främsta argumentet för detta menar och är att de digitala infrastrukturerna är organiserade på ett fragmenterat sätt som skapar otydligheter för forskarna i systemet. Utifrån egen analys och bedömning, delar utredningen i allt väs- entligt och bedömning. Verksamheterna som rör understödjande digital infrastruktur för forskning är upp- delade på olika aktörer och platser. Även styrningen av dessa verk- samheter är utformad på olika vis. Många av de digitala infrastruk- turerna har verksamheter som är bredare än bara forskningen vid universitet och högskolor, där de tillhandahåller tjänster även för ut- bildning, andra myndigheter, kommuner och regioner samt privata näringslivet. Utredningen har inte påträffat några organisatoriska hinder i den uppdelning av organisation som råder . Aktörerna som utredningen har fört samtal med har heller inte lyft några pro- blem som handlar om de digitala infrastrukturernas kvalitet eller säkerhetsproblem. Den decentraliserade organisationen av digitala infrastrukturer för forskning har växt dynamiskt och utvär- derats med jämna mellanrum av olika aktörer, genom till exempel granskning av ansökan inför finansiering, användarstatistik, myndig- hetens självutvärdering och dylikt. De ansvariga för infrastruk- turerna har anpassat verksamheten efter både användarnas behov och finansiärernas krav för att fortsätta vara kostnadseffektiva och ändamålsenliga. Av de digitala infrastrukturer som direktivet nämner är det endast SNIC som fått fortsatt och återkom- mande kritik i internationella utvärderingar som beställts av Veten- skapsrådet avseende sin organisation för en kostnadseffektiv verk- samhet.47 Förvaltningen av de digitala infrastrukturerna har i övriga fall kunnat hanteras väl inom nuvarande organisationer, trots många utmaningar. Den uppdelade förvaltningen av dessa digitala infrastrukturer har inneburit att verksamheterna inte vägts mot varandra inför prio- ritering av arbetet. Även sättet att finansiera digitala infrastruktur- erna, inkl. SNIC och SND, har varit så olika att verksamheterna inte konkurrerat på ett direkt sätt med varandra. Varje digital infrastruk- tur representerar ett relativt distinkt sakområde, vilket skapat förut- sättningarna för att de kunnat anpassa utvecklingen av verksamhet- erna till de behov som finns inom respektive område, oberoende av varandra. Men med en ökad digitalisering av samhället och utvecklingen av ny teknik blir även forskningen mer digital, vilket ställer högre kvar på digitala lösningar och verktyg. Information som tidigare funnits i analog format blir digital och tillgängliggörs av aktörer i samhället, vilket öppnar upp för ny forskning och nya forskningsmetoder. Dator- modeller i sig utgör forskningsexperiment som ofta kräver storskaliga beräkningar. guide till forskningsinfrastrukturer har uppmärksammat att utvecklingen av digitalisering inom forskningen pekar på allt större behov av digital infrastruktur som kan hantera datadelning, -analys, -visualisering och lagring. Forsk- are och lärosäten behöver inte bara skaffa sig kompetens inom tek- nikområdet utan även kunskap om regelverk och riktlinjer som gäller för forskningsdata, både nationellt och internationellt. I ett sådant snabbföränderligt landskap ställs det krav på samord- ning mellan organisationerna som driver digitala infrastrukturer för forskning. Samordningen rör sig om sådant som gemensamma rikt- linjer för datahantering av forskningsdata, stöd till lärosäten och forskare om nationella och internationella regelverk gällande data, standardisering och bäst användning av unika kompetenser. 47Vetenskapsrådet, SNIC review, 2021. typer av digitala infrastrukturer finns det också stordriftsfördelar när verksamheten planeras gemensamt, t.ex. verksamhet rörande nät- verk, analysplattformar och superdatorer. Denna samordning kan bli utmanande av naturliga skäl när verksamheten för de digitala infra- strukturerna är uppdelade på olika myndigheter. Samordningen underlättas inte av att vissa av digitala infrastrukturerna redan är organiserade i samverkan mellan olika myndigheter. Organisation av digital infrastruktur handlar även om data och dess hantering, då infrastrukturen är underordnad det som ska göras med data (förflyttning, strukturering, analys osv.). Digitaliserings- rådet har identifierat data som en strategisk resurs för . I sin rapport som strategisk resurs, lyfts den potential och behov som finns för att ska kunna nyttja möjligheterna som skapas med digitaliseringen.48 Mycket av det som diskuteras i deras rapport gäller även för forskningsdata. Rapporten skriver bland annat att många frågeställningar kring data är sektorsövergripande där ett distribu- erat ansvar och organisatoriska silos riskerar fördröja att digitaliser- ingens potential kommer till nytta i både privat och offentlig sektor. har fört fram att nyttiggörande av data kräver samverkan av flera komponenter, så som mjuka infrastrukturer som omfattar bland annat tjänster, processer och verktyg för att struk- turera och kvalitetssäkra data, fysisk infrastruktur med god tillgäng- lighet och organisationer med förståelse och kunskap om data den egna organisationen hanterar. Mot denna bakgrund, tillsammans med regeringens övergripande ambition om att ska bli bäst i världen på att utnyttja digitali- seringens möjligheter, och de utmaningar som utredningen ser med samordning av de digitala infrastrukturerna genom decentraliserad organisation, anser utredningen att det finns skäl för att utveckla organisationen av digitala infrastrukturer mot en centraliserad form. Fördelarna med en centraliserad organisation handlar alltså till stor del om bättre samordning av planering och prioritering av digi- tala infrastrukturer samt samlad och professionaliserad hantering och stöd i vissa frågor. I vissa avseende finns det även stordrifts- fördelar med en centraliserad organisationsmodell. Detta gäller sär- skilt vid upphandling av större mängd teknikprodukter som görs vid uppbyggnad och drift av fysisk infrastruktur, så som superdatorer, nätverk och servrar av olika slag. Samordning kan därför bidra till att 48Digitaliseringsrådet, Data som strategisk resurs, 2019. den statliga verksamheten även blir mer kostnadseffektiv. En ökad samordning av digitala infrastrukturer för forskning inom universitets- och högskolesektorn, är nästan en förutsättning för samordning på nationell nivå inför en förvaltningsgemensam digital infrastruktur för informationsutbyte som sträcker sig till hela den offentliga för- valtningen. Bedömning: Utredningen bedömer att det finns en kategori av forskningsinfrastrukturer som kan klassas som särskilt nationellt intresse. Dessa forskningsinfrastrukturer av särskilt nationellt intresse kan behöva analyseras och hanteras i särskild ordning. Komplexiteten i dessa forskningsinfrastrukturer medför att det ställs höga och inte sällan andra krav, på den kompetens som krävs vid analyser och styrning. Det kan därför vara aktuellt att organisera, prioritera, styra och finansiera forskningsinfrastruk- turer av särskilt nationellt intresse skilt från övrig nationell forskningsinfrastruktur. Se vidare avsnitt 8.6. Den nationella forskningsinfrastrukturen i ser mycket olika ut till sin karaktär. Det beror inte enbart på att forskningsinfra- strukturen stödjer olika forskningsverksamheter utan skillnaderna kan bero på helt andra omständigheter. Olika forskningsinfrastruk- turer kostar olika mycket i anskaffning respektive drift och under- håll, är mer eller mindre intressant för andra användare än forskare, har olika livslängd, kräver olika ekonomisk och juridisk kompetens, har olika internationella anknytningar med mera. Utredningen har noterat att det finns olika kategorier av forskningsinfrastrukturer. Beroende på vilken kategori en infrastruktur hamnar inom, så gäller olika processer för beslut om verksamheten som t.ex. finansiering, drift och tillgång. Det finns ingen entydig process för infrastruk- turerna inom en och samma kategori, utan detta beror på huvud- mannens hantering av forskningsinfrastrukturen. Merparten av forskningsinfrastrukturer i landet är lokala forsk- ningsinfrastrukturer vid myndigheterna. Detta innebär att infra- strukturen byggts upp eller inhandlats främst i syfte för forskningen som bedrivs inom den egna myndigheten. En annan kategori är sådan infrastruktur som flera myndigheter samsas eller samverkar om på frivillig basis. Enligt tidigare avsnitt (se avsnitt 4.5) kan den frivilliga samverkan se ut på olika sätt, ibland utifrån överenskommelse och ibland genom att huvudmannen invol- verar andra myndigheter och aktörer i verksamheten som rör forsk- ningsinfrastrukturen. De internationella forskningsinfrastrukturerna, har inte behand- lats i utredningen, men utgör ytterligare en kategori av forsknings- infrastrukturer. Dessa internationella medlemskap beslutas av riks- dagen, men regeringen och myndigheterna spelar en viktig roll i för- valtningen av dessa. är verksamheterna vid de internationella forskningsinfrastrukturerna direkt anknutna till lokala- eller sam- verkansinfrastrukturer. En iakttagelse som utredningen gjort är att det finns en ytter- ligare kategori av forskningsinfrastrukturer som röner ett särskilt nationellt intresse.