sou · H9B342 · 2021-06-01 00:00:00 — Sekretessen flyttas alltså inte automatiskt över vilket innebär att en uppgift, som är skyddad av sekretess hos den överlämnande myndig- heten, hos den mottagande myndigheten kan ha ett svagare eller starkare sekretesskydd eller rentav vara offentlig. Skälet till att sekre- tessen i normalfallet inte följer med en uppgift är att behovet av sekretess måste kunna ställas mot behovet av insyn hos den specifika myndigheten. Det finns emellertid situationer när det ändå har be- dömts att det finns behov av att föra över sekretessen från en myn- dighet till en annan myndighet (se bl.a. 11 kap., 18 kap. 8 c § och 30 kap. 13 § offentlighets- och sekretesslagen). Förundersökningssekretessen och sekretessen till skydd för under- rättelseverksamhet (18 kap. 1 och 2 §§ offentlighets- och sekretess- lagen) gäller i första hand hos de myndigheter som bedriver sådana verksamheter, dvs. , Säkerhetspolisen, Ekobrotts- myndigheten, , och . Eftersom sekretessen gäller för uppgifter som hänför sig till förunder- sökning eller underrättelseverksamhet följer sekretessen emellertid även med en uppgift när den lämnas vidare till en annan myndighet även om denna inte bedriver brottsbekämpande verksamhet. Upp- gifter som hänför sig till en förundersökning eller underrättelse- verksamhet hos en brottsbekämpande myndighet och som lämnas inom ramen för en särskilt beslutad samverkan skyddas därmed enligt bestämmelserna även när de lämnas till en annan myndighet. Av sekretessen följer även en tystnadsplikt för personal på en myndig- het som av en brottsbekämpande myndighet muntligen får del av uppgifter inom ramen för en särskilt beslutad samverkan. Annan sekretess som gäller i en förundersökning eller annan brotts- bekämpande verksamhet (bl.a. 18 kap. 3 § och 35 kap. 1 § offentlig- hets- och sekretesslagen) eller hos en annan myndighet som kan delta i en särskilt beslutad samverkan (bl.a. 17 kap. 1 §, 27 kap. 1 och 2 §§, 30 kap. 4 och 23 §§ samt 34 kap. 1 § samma lag) gäller emellertid inte direkt och följer inte heller automatiskt med en uppgift när den läm- Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte nas till en annan myndighet.11 För att uppgiften ska skyddas hos den mottagande myndigheten krävs att det finns en sekretessbestämmelse hos den mottagande myndigheten som är tillämplig på uppgiften. Som noterats ovan finns det vissa skillnader i de sekretessbestäm- melser som gäller hos de myndigheter som kan delta i en särskilt beslutad samverkan. Som exempel kan nämnas att sekretessen hos tillsynsmyndigheterna endast skyddar en enskilds personliga eller eko- nomiska förhållanden om den enskilde är kund hos ett av myndig- heternas tillsynsobjekt eller har ett liknande förhållande till tillsyns- objektet. Endast begränsade uppgifter om själva tillsynsobjektet, i huvudsak uppgifter om affärs- eller driftförhållanden, omfattas av sekretess om det kan antas att tillsynsobjektet lider skada om upp- giften röjs (se 30 kap. 4 och 23 §§ offentlighets- och sekretesslagen). I den mån det finns anledning att inom ramen för samverkan lämna uppgifter till och har vidare dessa myndigheter begränsade möjligheter att skydda de uppgifter som lämnas (se framför allt 21 kap. och 24 kap. 8 § samma lag). I förarbetena till LUS gjordes bedömningen att det inte fanns behov av att införa några nya sekretessbestämmelser till skydd för de uppgifter som lämnas mellan myndigheter vid samverkan mot viss organiserad brottslighet eftersom uppgifterna skyddas av sekretess som råder inom den verksamhet som uppgifterna lämnas till. Detta trots att den sekretess som gäller hos de myndigheter som kan delta i en sådan samverkan kan vara olika stark. Det framhölls att bestäm- melsen i 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen ofta kan tillämpas även hos en icke brottsbekämpande myndighet om utbytet sker inom en sådan myndighetssamverkan och att sekretessen då följer med upp- giften. Det noterades vidare att trots att den sekretessbestämmelsen inte syftar till att skydda enskildas intressen får en tillämpning av bestämmelsen ändå till effekt att uppgifter om enskilda indirekt skyddas om uppgifterna hänför sig till underrättelseverksamhet (se prop. 2015/16:167 s. 38 f.). Även om det i fråga om nu aktuell samverkan är möjligt för vissa andra myndigheter att delta än de som kan delta i en samverkan enligt LUS och aktuell samverkan har ett bredare tillämpnings- område finns det inte anledning att göra en annan bedömning av 11Det kan dock noteras att sekretessen i 17 kap. 1 § offentlighets- och sekretessen inte bara gäller hos granskningsmyndigheten utan även hos en myndighet som biträder gransknings- myndigheten, t.ex. med synpunkter på granskningsplaner. Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte behovet av ytterligare sekretessbestämmelser än den som gjordes i samband med LUS. I praktiken bedöms sekretessbelagda uppgifter som det finns behov av att utbyta inom ramen för en särskilt be- slutad samverkan i stor utsträckning vara skyddade av den sekretess som råder inom den verksamhet som uppgifterna lämnas till. Om en uppgift i ett enskilt fall inte skyddas av sekretess hos en mottagande myndighet kan det vidare finnas övervägande skäl för att inte lämna uppgiften enligt den föreslagna uppgiftsskyldigheten. Det innebär en begränsning i möjligheten att utbyta uppgifter men också ett skydd för uppgiften. Mot denna bakgrund bedöms det sammantaget inte finnas behov av bestämmelser om överföring av sekretess för upp- gifter som utbyts mellan myndigheter inom ramen för en särskilt beslutad samverkan. 15.2.2Tystnadsplikt för uppgifter hos enskilda Förslag: När en myndighet lämnar en sekretessbelagd uppgift till en enskild inom ramen för en särskilt beslutad samverkan ska myndigheten få göra ett förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller att utnyttja den. Den tystnads- plikt som uppkommer genom förbehållet ska inskränka den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrande- frihetsgrundlagen. En fysisk person, en juridisk person, dess styrelseledamöter eller anställda som inte omfattas av bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen ska inte obehörigen få röja en uppgift som lämnats av en annan aktör än en myndighet inom ramen för sam- verkan och som hos denne omfattas av tystnadsplikt. Den som lämnar uppgiften ska upplysa mottagaren om tystnadsplikten. Det ska i lag tas in en upplysning om att det i 20 kap. 3 § finns bestämmelser om ansvar för den som bryter mot tystnads- plikten. I en särskilt beslutad samverkan kan verksamhetsutövare ges möj- lighet att delta efter samtycke av de andra aktörer som deltar i den specifika samverkan. Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte Offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser om sekretess gäller inte för uppgifter som finns hos eller hos en verksamhetsutövare. Det finns visserligen inte heller några krav på allmänhetens insyn i sådana verksamheter som ger utom- stående rätt att ta del av handlingar i verksamheterna. Det innebär i sig ett visst skydd för uppgifter som lämnas till dessa aktörer. Att det inte finns en skyldighet för enskilda att lämna ut uppgifter inne- bär emellertid inte att det inte finns en möjlighet till det. Inom ramen för samverkan kan det finnas behov av att utbyta uppgifter som har ett stort skyddsintresse för myndigheter och för enskilda. Både ur integritetshänseende och i förhållande till allmänna intressen finns det därmed ett behov av att känsliga uppgifter som lämnas till enskilda aktörer inom ramen för samverkan kan vara skyddade även där. Tystnadsplikt för uppgifter hos får den som har deltagit i handlägg- ningen av ett tillsynsärende inte obehörigen röja vad han eller hon då har fått veta om någons personliga eller ekonomiska förhållanden (8 kap. 6 § tredje stycket ). Tystnadsplikten omfattar uppgifter om både advokater och deras klienter (se prop. 1982/83:42 s. 12). Det finns därutöver inte några särskilda bestämmelser om tystnadsplikt för arbetet hos samfundet. Den som deltar i advokatsamfunds arbete och som är advokat har dock även att tillämpa bestämmelser om god advokatsed och tystnadsplikt för advokater (se 8 kap. 4 § , 34 § i stadgarna för advokat- samfund och Vägledande regler om god advokatsed med kommentar, reviderad ). Sådan tystnadsplikt tar sikte på uppgifter som advokaten fått kännedom om i sin yrkesutövning. Tystnadsplikt för uppgifter hos verksamhetsutövare Flera verksamhetsutövare omfattas av bestämmelser om tystnads- plikt. Banksekretessen innebär t.ex. att enskildas förhållanden till kreditinstitut inte obehörigen får röjas (1 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Tystnadsplikten är långtgående men skyddar bara uppgifter om enskilda som står i förhållande till kreditinstitutet som kund i dess bankrörelse. Kundbegreppet i banksekretessen har Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte en vidsträckt innebörd och omfattar alla som över huvud taget har haft något som kan uppfattas som en form av kundförhållande till kreditinstitutet, dvs. även uppgifter om t.ex. en borgensman. Om något sådant förhållande inte har funnits mellan en person och ett kreditinstitut finns dock inget som konstituerar banksekretess avse- ende uppgifter om personen (se vidare avsnitt 10.2). Tystnadsplikt som motsvarar banksekretessen gäller även för andra finansiella verksamhetsutövare (se 1 kap. 11 § lagen om värdepappers- marknaden, 3 kap. 12 § lagen om elektroniska pengar, 2 kap. 19 § lagen om värdepappersfonder, 3 kap. 12 § lagen om betaltjänster, 8 kap. 24 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, 13 § lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter och 4 kap. 15 § lagen om verksamhet med bostadskrediter). Även icke-finansiella verksamhets- utövare kan omfattas av tystnadsplikt för uppgifter om en kund eller klient utan att vara skyldiga att iaktta motsvarande tystnadsplikt avseende andra enskilda (se t.ex. 8 kap. 4 § , 34 § i stadgarna för , punkten 2.2 i Vägledande regler om god advokatsed med kommentar, reviderad , 26 § revisorslagen och 9 kap. 41 § aktiebolagslagen). En verksamhetsutövare kan också vara skyldig att iaktta tystnads- plikt utan att det finns en särskild författningsreglering. I fråga om verksamhetsutövare som driver livförsäkringsrörelse, där den lag- reglerade tystnadsplikten är begränsad till vissa uppgifter, är det t.ex. inte ovanligt att uppgifter om den enskilde skyddas av en frivilligt påtagen tystnadsplikt eller bestämmelser i avtal (se Ds 2011:7 s. 65 f.). Skydd för uppgifter som lämnas till enskilda från myndigheter och flera verksamhetsutövare som kan delta i en särskilt beslutad samverkan och därmed kan ta emot sekre- tessbelagda uppgifter från myndigheter omfattas av vissa bestäm- melser om tystnadsplikt innebär ett visst skydd för uppgifterna. Emellertid täcks inte alla uppgifter hos av tystnadsplikt. För de verksamhetsutövare som omfattas av tystnads- plikt tar denna huvudsakligen sikte på att skydda de egna kunderna och gäller inte till skydd för t.ex. det allmännas intressen. Det innebär att känsliga uppgifter som omfattar en brottsbekämpande myndighets underrättelseverksamhet eller en förundersökning eller Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte planeringen av ett tillsynsärende hos en tillsynsmyndighet inte i sig har ett skydd hos en verksamhetsutövare som mottar uppgifterna. Uppgifter som rör andra än de som omfattas av kundbegreppet har vidare ett begränsat skydd hos de finansiella verksamhetsutövarna (se avsnitt 10.2). Det finns dessutom flera kategorier av verksamhets- utövare som inte omfattas av några bestämmelser om tystnadsplikt utöver den som gäller specifikt för misstankar om penningtvätt eller finansiering av terrorism enligt 4 kap. 9 § penningtvättslagen. Att uppgifter som lämnas inom ramen för en särskilt beslutad samverkan skulle kunna lämnas vidare kan innebära betydande risker för de inblandade aktörernas verksamheter. Det kan i sig utgöra över- vägande skäl för att inte lämna ut uppgiften, vilket innebär en risk för att ändamålet med samverkan inte kan uppnås. För att skyddet för uppgifterna ska bibehållas och en särskilt beslutad samverkan ska kunna utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt bör det vara möj- ligt att begränsa en enskilds rätt att utnyttja uppgifter som lämnas inom en samverkan. En myndighet kan genom en rätt att i vissa fall utfärda ett för- behåll begränsa en enskilds möjligheter att utnyttja en sekretess- belagd uppgift som har lämnats. För ett beslut om förbehåll behöver det emellertid vara klart vem som berörs av förbehållet och vilka uppgifter det omfattar. Att fastställa det kan ibland innebära svåra avvägningar och vara betungande för myndigheten. Behovet av att dokumentera beslutet kan vidare medföra administration som kan fördröja arbetet. Detta kan eventuellt hindra en myndighet från att delta i en särskilt beslutad samverkan, vilket inte är önskvärt. Det bör därför övervägas om det bör införas en bestämmelse om tystnads- plikt som omfattar alla uppgifter som utbyts inom ramen för en särskilt beslutad samverkan. På så sätt skulle samtliga sekretessbelagda upp- gifter få ett skydd efter att de lämnats till en enskild och myndig- heternas handläggning underlättas. Vid en särskilt beslutad samverkan kommer emellertid såväl uppgifter som är sekretessbelagda som offent- liga uppgifter att delas. En generell tystnadsplikt, som alltså skulle omfatta även offentliga uppgifter som den enskilde skulle kunna få ta del av hos en myndighet utanför en särskilt beslutad samverkan, skulle innebära begränsningar i yttrandefriheten som inte går att motivera utifrån ett relevant intresse. Ett alternativ skulle vara att begränsa en särskilt beslutad samver- kan till endast utbyte av uppgifter som är sekretessbelagda. Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte tiken kommer dock sannolikt ett samarbete mellan olika aktörer att innebära att sekretessbelagda uppgifter utbyts tillsammans med upp- gifter som inte är sekretessreglerade eller för vilka ett sekretess- genombrott är tillämpligt. Det skulle därför i regel vara förenat med betydande svårigheter, om ens praktiskt genomförbart, att särskilt avgränsa samverkan endast till sådana delar av informationsutbytet där sekretessbelagda uppgifter lämnas. Ett sådant alternativ bedöms därmed inte aktuellt. Tystnadsplikten för enskilda skulle också kunna utformas så att den automatiskt gäller endast för sekretessbelagda uppgifter som lämnas. Det skulle dock ställa höga krav på den enskilde som tar emot uppgifter att känna till de sekretessbestämmelser som gäller. Den enskilde skulle också ansvara för att göra de intresseavvägningar som ställs upp i respektive bestämmelse. Som redogjorts för i bl.a. avsnitt 15.1.2 kan ett mycket stort antal bestämmelser aktualiseras inom ramen för en samverkan. Det är inte rimligt att på den enskilde lägga ansvaret för de svåra sekretessavvägningar som inte sällan kan bli aktuella. Inte minst eftersom ansvar för brott mot tystnadsplikten rimligtvis skulle följa om denne röjer uppgifter (se 20 kap. 3 § brotts- balken). En sådan reglering skulle också avvika ifrån systematiken i offentlighets- och sekretesslagen där myndigheter har ansvar för att genom förbehåll skydda sekretessbelagda uppgifter som med stöd av en sekretessbrytande bestämmelse lämnas till enskilda. Det bör i stället vara möjligt för en myndighet att göra ett för- behåll som inskränker rätten att lämna uppgiften vidare eller annars utnyttja den. I offentlighets- och sekretesslagen finns flera bestäm- melser om förbehåll. På motsvarande sätt som gäller i fråga om andra möjligheter till förbehåll enligt lagen ska aktuellt förbehåll innebära en tystnadsplikt för den som det riktar sig till. Som regel riktar sig ett förbehåll till en eller flera fysiska personer. Det skulle sannolikt även kunna vara möjligt att i vissa fall rikta ett förbehåll till en juridisk person (se JK:s beslut , dnr 3687-01-30). Det ankommer på den myndighet som lämnar ut uppgifterna att bedöma om det är möjligt och lämpligt i det enskilda fallet att rikta ett förbehåll till en juridisk person och hur förbehållet i så fall ska utformas. Det ska av ett förbehåll bl.a. framgå vilken uppgift förbehållet avser, vem uppgiften lämnas ut till och vad förbehållet har för inne- börd. Det är myndigheten som lämnar ut en uppgift som ska ställa Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte upp ett förbehåll. Vem som på myndighetens vägnar ska uppställa förbehållet får avgöras utifrån arbetsfördelningen inom myndigheten, t.ex. med ledning av myndighetens arbetsordning (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 350). Med stöd av ett förbehåll har en myndighet relativt stora möj- ligheter att skydda en annars sekretessbelagd uppgift från den risk för skada som kan uppstå genom att uppgiften lämnas ut. Hur ett beslut om förbehåll ska utformas kan vara beroende bl.a. av upp- gifternas art, vem som mottar dem och i vilket syfte uppgifterna ska användas. Innehållet i ett förbehåll bör dock vara tillräckligt preci- serat och inte alltför mycket lämna åt den som det riktar sig till att bedöma hur de uppgifter som lämnas ut kan utnyttjas (jfr JO 1992/93 s. 197). Om den som förbehållet riktar sig till röjer en uppgift i strid med förbehållet kan denne dömas för brott mot tystnadsplikten (14 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen och 20 kap. 3 § brotts- balken). Det är lämpligt att i ett förbehåll upplysa om det. Ett förbehåll kan exempelvis ange att en uppgift inte får spridas vidare till någon annan, att en handling inte får kopieras, att en hand- ling måste förvaras på ett sådant sätt att ingen annan kan ta del av den eller att en handling ska förstöras . Det möjliggör för en myndighet att t.ex. dela med sig av annars sekretessbelagda uppgifter om en specifik person till en anställd vid ett denne ska kunna göra de efterforskningar hos kreditinstitutet som behövs för myndighetens räkning utan att den anställde får sprida uppgifterna vidare ens till andra personer inom kreditinstitutet eller använda dem för andra syften i verksamheten. Det bör i detta fall vara möjligt att ställa upp ett förbehåll som hindrar mottagaren från att utnyttja en uppgift även om den behövs för att mottagaren ska kunna fullgöra en skyldighet enligt lag, t.ex. i fråga om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (jfr t.ex. 21 kap. 4 § andra stycket, 27 kap. 8 § tredje stycket och 30 kap. 12 e § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen där ett förbud mot ett sådant förbehåll ställts upp). Det kan annars finnas risk för att en aktör agerar på de uppgifter som lämnats inom ramen för samver- kan genom att t.ex. avbryta en pågående kundrelation och därigenom gör kunden medveten om misstankar som väckts, vilket i sig skulle kunna försvåra ett fortsatt underrättelse- eller utredningsarbete. Mot bakgrund av syftet med särskilt beslutad samverkan måste det emel- Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte lertid noga övervägas om ett sådant förbehåll är nödvändigt i det enskilda fallet. Det förhållandet att ordningen med förbehåll förutsätter ett be- slut i det enskilda fallet om de specifika uppgifter förbehållet omfat- tar innebär att det inte är möjligt att på förhand uppställa förbehåll för en viss typ av handlingar eller uppgifter. Det går inte heller att uppställa generella förbehåll som riktar sig till en inte närmare an- given krets av personer. Reglerna om förbehåll kan således inte utnytt- jas för regelbundet uppgiftslämnande utan sekretessprövning i det enskilda fallet. Eftersom ett förbehåll förutsätter att uppgifterna som omfattas av det preciseras och riktar sig till särskilt angivna personer kan det också finns andra svårigheter med att tillämpa förfarandet. Det är viktigt att myndigheterna överväger om utlämnande med för- behåll är ett lämpligt sätt att lösa problemen i det enskilda fallet (jfr SOU 1999:53 s. 283). Det förhållandet att förfarandet inte skulle vara lämpligt i det enskilda fallet och att uppgifterna bedöms för känsliga att annars lämna ut kan utgöra övervägande skäl för att inte lämna ut en uppgift. När ett förbehåll, som inskränker en enskild mottagares rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den, uppställs i samband med att en uppgift lämnas till en enskild uppstår en tystnadsplikt för den en- skilde. Liksom motsvarande tystnadsplikt enligt offentlighets- och sekretesslagen (se 13 kap. 5 § andra stycket, 21 kap. 8 §, 24 kap. 9 §, 27 kap. 10 §, 28 kap. 17 §, 30 kap. 30 §, 31 kap. 26 §, 32 kap. 11 §, 34 kap. 11 §, 35 kap. 24 § och 36 kap. 8 §) bör det föreslagna förbe- hållet inskränka rätten att meddela och offentliggöra uppgifter enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen. Den som bryter mot det kan dömas till ansvar för brott mot tystnadsplikt (se 14 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen och 20 kap. 3 § ). Skydd för uppgifter som lämnas mellan enskilda Inom ramen för en särskilt beslutad samverkan kan advokat- samfund och verksamhetsutövare vara skyldiga att sinsemellan lämna uppgifter som omfattas av tystnadsplikt i den egna verksamheten. Tyst- nadsplikten bryts av den föreslagna uppgiftsskyldigheten oavsett om tystnadsplikten regleras i författning, avtal eller på annat sätt. Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte gift som omfattas av tystnadsplikt ska därför lämnas ut inom ramen för en särskilt beslutad samverkan om inte övervägande skäl talar för att det intresse som tystnadsplikten ska skydda har företräde fram- för intresset av att uppgiften lämnas ut. Om en uppgift inte omfattas av tystnadsplikt hos den som mottar uppgiften finns det risk för skada avseende det intresse som tystnads- plikten avser att skydda. Det kan t.ex. vara fallet om ett kreditinstitut inom ramen för samverkan lämnar uppgifter om en kund, som inte har ett förhållande till andra kreditinstitut som deltar i samverkan (se avsnitt 10.2). Det skulle i sig kunna innebära att det i det enskilda fallet finns övervägande skäl för att inte lämna ut upp- giften inom ramen för samverkan. Möjligheten att använda en särskilt beslutad samverkan för avsedda syften skulle i så fall begränsas. För att samverkan ska kunna användas i de fall som regleringen tar sikte på och uppgifter som omfattas av tystnadsplikt skyddas behöver mottagarens möjlighet att utnyttja uppgiften begränsas. Utredningen har i övervägandena avseende behovet av skydd för upp- gifter som lämnas till enskilda från myndigheter bedömt att myn- digheter bör ha möjlighet att göra ett förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller att utnyttja den. I fråga om uppgifter som lämnas mellan enskilda bör det i stället införas en bestämmelse som innebär att uppgifter, som advokatsam- fund eller verksamhetsutövare tar emot inom ramen för en särskilt beslutad samverkan och som hos eller den verk- samhetsutövare som lämnar uppgiften omfattas av tystnadsplikt, inte obehörigen får röjas av den som mottar uppgiften. Tystnads- plikten bör omfatta de fysiska eller juridiska personer som deltar i samverkan samt deras styrelseledamöter eller anställda som får ta del av uppgiften (jfr 4 kap. 9 § penningtvättslagen). Det förhållandet att tystnadsplikten knyter an till uppgifter som redan omfattas av tystnadsplikt hos den som lämnar uppgiften inne- bär inte i sig att det är lämpligt att fritt hantera andra uppgifter som delas. Naturligtvis bör, med hänsyn till den som uppgifterna gäller och syftet med samverkan, även andra uppgifter som lämnas inom ramen för samverkan hanteras med stor försiktighet av den som tar emot uppgifterna. Att endast ett obehörigt röjande är förbjudet innebär att tystnads- plikten som följer av bestämmelsen inte är absolut. Ett behörigt röjande skulle t.ex. kunna vara att lämna uppgifter till myndigheter Särskilt beslutad samverkan för informationsutbyte