sou · H9B367 · 2021-07-30 00:00:00 — I en studie från SLU jämförs ensileringsmetoderna tornsilo, plan- silo och rundbal utifrån ett livscykelperspektiv.4 För samtliga ensiler- ingsmetoder utgår livscykelanalysen från utvinning och produktion av råmaterial och energi för framställning av insatsmedel till odlingen, tar med maskinarbeten i alla faser, fortsätter med produktion av siloanläggningar och insatsmedel för ensilagehanteringen och slutar vid utfodring på foderbord. I studien lyfts fram att vallodling och skörd står för de två moment med störst miljöbelastning. Dessa moment är tillsammans med produktion av ensileringsmedel de tre mest energi- krävande momenten i samtliga tre ensileringsmetoder. Energimässigt står dessa moment för av energianvändningen. Energi- påverkan från ensilageplast kommer först på fjärdeplats för ensiler- ingsmetoden med rundbal. I studien konstateras vidare att då vallodlingen i sig är den största posten som kan kopplas till såväl energianvändning som utsläpp av växthusgaser är det av största vikt att minimera förluster av produ- cerat vallfoder. Det finns begränsade studier över storleken på förluster vid an- vändning av olika ensileringsmetoder. I en studie från SLU uppmätes torrsubstansförluster på mellan när förluster i torn- silos, plansilos, slang och rundbalar jämfördes på 25 gårdar5. Förlus- terna var minst i rundbalarna medan plansilo uppvisade störst för- luster. Anledningen att rundbalarna har lägre förluster beror på att balarna öppnas och förbrukas direkt vid utfodring medan en plansilo 4Strid, I., och Flygsjö, A., 2007. 5Spörndly, R. & , P. Ensilering av grovfoder Del I – Minskade förluster SLF Projekt nr V1230024 Slutrapport. När en silo öppnas är det viktigt att ytan som exponeras mot luft kontinuerligt tas ut till utfodring så att snittytan förnyas, om inte det sker uppstår bakterietillväxt och varm- gång med förluster som följd. Trots små förluster vid ensilering i rundbalar väljer många jord- bruk med större djurbesättningar ändå att lagra sitt ensilage i plan- silo. Det kan bero på att när det gäller att skörda en stor mängd vall- foder på ett snabbt och rationellt sätt har plansilon högst kapacitet. Rundbalar innebär att en större mängd plast används och hanter- ingen kan därför bli mer tidskrävande. Systemet med rundbalar ger dock en stor flexibilitet då det blir enklare att hålla isär olika sorters foder och anpassa utfodringen efter varierande behov. Vidare finns fördelar med att systemet inte kräver några investeringar i permanenta anläggningar. För gårdar med få djur kan det bli mer kostnadseffek- tivt att köpa in skördearbetet från en maskinstation. var det vanligt att jordbrukare med djurbesättningar med fler än 50 kor valde plansilo men finns även gårdar med fler djur som väljer rundbalar. Det senare är vanligt i skogs- och mellanbygd där avstån- den är stora och fälten små eftersom rundbalssystemets maskiner har bättre framkomlighet och logistiken med balar blir flexiblare. Utredningen konstaterar att livscykelanalysen av de olika ensilerings- metoderna pekar på att metoderna är någorlunda likvärdiga. Dock visar den andra studien att risken för svinn är större i plansilo än för rundbalar. Att som jordbrukare begränsa användningen av plast riskerar således att leda till större fodersvinn och sämre utnyttjande av det foder som har odlats och skördats. Utredningen menar därför att det inte är motiverat att införa några styrmedel eller åtgärder för att styra bort från ensileringsmetoden rundbal. Enligt plasttillverkaren , har man arbetat mycket med att utveckla tunnare plastfilm bl.a. genom att kombinera ny pro- duktionsteknik med skräddarsydda polymerkvaliteter. Arbetet sker i nära samarbete med leverantörer och efter utvärdering i fält. Mot bakgrunden av de insatser som redan görs avser utredningen inte att lägga några förslag till åtgärder eller styrmedel på detta område. Fokus här har varit på ensilageplast till rundbalar. Utredningen kan konstatera att det finns även arbete med att minska mängden ensilageplast som används i plansilos. Bl.a. pågår ett projekt vid där man tittar på att byta ut plasten i plansilon mot ett skum6. 11.2.2Åtgärder och styrmedel för att främja återvinning av ensilageplast Den ensilageplast som används till rundbalar är så kallad sträckfilm och då plasten vid användningen sträcks upp till ett par hundra gånger ställs höga krav på elasticiteten. Då elasticiteten försvinner efter användning, dvs. efter att plasten sträckts ut runt en rundbal, är det inte möjligt att återanvända samma plast till nya rundbalar. Den plast som används i plansilos har inte samma krav på sig vad gäller elasticitet och skulle därför kunna ha en viss potential vad gäller återanvändning. Plasten som använts för att täcka en plansilo föregående år skulle kunna användas året därpå även om det finns flera risker med detta. Plasten kan vara skadad av maskiner vid uttag- ning, särskilt stor risk om ensilaget och plasten frusit fast i varandra vid en kall vinter. Dessutom kan plastens egenskaper ha förändrats till följd av inverkan från värme och solljus. Små mängde syre kan alltid tränga igenom plast men en plast som utsätts för solljus och värme på kan släppa igenom sex gånger mer syre än en plast i skugga vid 15 grader7. Det finns även studier som visar på större för- luster med svart plast jämfört med vit8 plast, dock rekommenderas ett lager med sand eller annat belastande material uppe på plasten i en plansilo. När det gäller återvinning av plast kan denna ske antingen genom mekanisk eller genom kemisk återvinning. Mekanisk återvinning som är det klart dominerande sättet att återvinna plast på är det sätt som använder i anläggningen i (se rubrik 11.1.3 Insamling och återvinning av ”lantbruksplast”). Kemisk återvinning innebär att materialet kemiskt bryts ned till sina beståndsdelar vilka sedan används för att producera ny plast. Tekniker för kemisk åter- är ännu inte ekonomiskt lönsamma eller kommersiellt till- 6Projekt ”Skum för att täcka ensilage – metodens möjligheter och svagheter för effektiv och hållbar grovfoderhantering”, . 7Emanuelsson, M. 8Nadeau & , SLU 2018. gängliga även om det pågår olika försök i pilotskala. Anledningen till att det inte är ekonomiskt lönsamt är den stora energiåtgången9. EIP har analyserat och tagit fram åtgärder för att minska plastanvändningen I en rapport som en fokusgrupp inom ramen för EIP har tagit fram och som presenterades analyseras hur jord- bruket skulle kunna minska sin miljöpåverkan från plastanvändning.10 I rapporten konstateras att merparten av den plast som används i jordbruket har en kort livslängd på något eller . Det innebär att mycket plast behöver samlas in och återvinnas . I rappor- ten konstateras att denna hantering innebär ytterligare arbetsmoment vilket i sin tur innebär ökade kostnader för jordbrukarna. I rapporten lyfts även den ökande avfallshanteringen som den fråga som flest del- tagare i fokusgruppen anser vara en stor eller mycket stor utmaning för jordbrukets arbete med att minska miljöpåverkan från plastan- vändningen. Flera länder har enligt rapporten olika system för att samla in plasten. Nationella insamlingssystem finns i , , , , , , . UK, , , och håller på att införa insamlingssystem. Bland de länder som har ett insamlingssystem är det endast som har ett system som regleras i lag. De länder som har ett insamlingssystem har lyckats att uppnå en genomsnittlig återvinning på mellan 70 och 80 pro- cent av plasten. Hur insamlingssystemen finansieras skiljer sig åt. Vissa länder har liksom i ett system där hela återlämningsavgiften betalas vid inköp, i andra länder är det en kombination av avgift vid inköp/av- lämning. I rapporten konstateras att de länder som har infört en pant har lyckats särskilt bra med att få mindre verksamhetsutövare att lämna in sitt plastavfall. En fördel med insamlingssystemen är att de kompenserar för den instabila marknaden för plastavfall och plaståtervinning. Priset för plastavfall varierar med priset på naturgas och priset på naturgas har varit lågt . I rapporten konstateras att det finns ett forsknings- och utvecklingsbehov kopplat till jordbrukets plast- 9SOU 2018:84 Det går om vi vill Förslag till en hållbar plastanvändning. 10EIP , 2021. Bl.a. finns ett behov av att i ökad grad designa plasten för återvinning och behov av att förbättra processerna för återanvändning och återvinning. I rapporten lyfts vikten av att sprida information för att öka kunskapen hos jordbrukarna. Det frivilliga insamlingssystemet för lantbruksplast jämfört med producentansvaret Det system som finns i för insamling av lantbruksplast är frivilligt. För annat avfall ex. förpackningar, returpapper och batte- rier regleras insamlingen genom det s.k. producentansvaret och styrs av förordningar. Enligt definitionen i avfallsdirektivet innebär ett producentansvar att produkters producenter bär ekonomiskt ansvar eller ekonomiskt och organisatoriskt ansvar för hanteringen av av- fallsledet i en produkts livscykel (artikel 3.21). Ett producentansvar innebär sålunda att kostnaden för att ta hand om avfallet som en pro- dukt ger upphov till flyttas från kommunerna (hushållsavfallet) och avfallsinnehavarna (avfall från verksamhet) till producenterna. I infördes producentansvar för förpackningar, returpap- per och däck . Syftet med producentansvar är att motivera producenterna att ta fram produkter som är mer resurssnåla, lättare att återvinna och inte innehåller miljöfarliga ämnen. har lag- stiftat producentansvaret för åtta produktgrupper i dag11. Även om regleringen av producentansvaren har flera gemensamma nämnare finns det skillnader i vilka krav som ställs. Detta gäller bland annat om det finns krav på tillstånd för insamlingssystemen, vilka krav som ställs på insamlingen och om det ställs krav på produkternas utform- ning. Därtill kommer att det för vissa produktgrupper finns under- liggande EU-reglering. Det finns nästan lika många definitioner av vad en producent är som det finns producentansvar, ex. omfattas en- ligt vissa definitioner bara producenter i . Det finns stora skill- nader mellan olika producentansvar vad gäller vilka krav som ställs på insamlingen. Här finns dock några krav som återkommer i flera av regleringarna, bl.a. att: 11Producentansvar finns för batterier, bilar, däck, elutrustning (inklusive glödlampor och viss belysningsarmatur), förpackningar, returpapper, läkemedel, radioaktiva produkter och herre- lösa strålkällor (). •den som vill lämna avfall ska kunna göra det enkelt och utan att betala något, •insamlingssystemet ska vara lämpligt och rikstäckande, •producenter ska ges tillträde till insamlingssystemet på icke dis- kriminerande villkor, •insamlingssystemen ska drivas på ett hälso- och miljömässigt god- tagbart sätt, och •insamlingssystemet ska bedrivas så att det effektivt bidrar till att nå målen för återvinning och materialutnyttjande. Det finns således stora likheter mellan dagens frivilliga insamlings- system för lantbruksplast och de insamlingssystem som sorteras under producentansvaret. Här kan även nämnas att SvepRetur redo- visar den insamlade mängden lantbruksplast till trots att det inte finns några krav på detta. Den plast som används inom jordbruket är till största delen av typen polyeten. I och med att det är samma typ av plast som används i prin- cip i alla produkter underlättas återvinning. Utredningen bedömer att det insamlingssystem som finns fungerar i stort sett väl. Utredningen ser därför inte någon anledning att föreslå att ”lantbruksplasten” läggs in under producentansvaret. Även om insamlingssystemet fungerar väl finns dock utrymme för vissa förbättringar vad gäller information och tillgänglighet. Ut- redningen bedömer att information till jordbrukarna och övriga som köper lantbruksplasten om innehåll i plast och hur plasten ska sor- teras bör utvecklas. Genom att öka informationen och kunskapen hos användarna ökar förutsättningarna för att dessa ska sortera plas- ten rätt. Det ger i sin tur förutsättningar för att ytterligare öka in- samlingen och därmed återvinningen. När det gäller att öka mängden återvunnen råvara i plasten pågår arbete hos plasttillverkarna. Trioworld arbetar ex. med återvunnet material som de kallar Post Consumer Recycled (PCR). Enligt Trio- world avser de att erbjuda återvunnen plast i alla sina produkter. Den plast som säljs till plansilo innehåller en hög inblandning av återvunn- en råvara () och /2021 finns även ensilage- plast för rundbalar med återvunnen råvara på marknaden. Här finns dock utmaningar gällande kvaliteten på den återvunna plasten. Det finns även utmaningar vad gäller hur den resterande plasten ska balan- seras upp för att kvaliteten i plastfilmen ska bli likvärdig. Den plast- film som innehåller återvunnen råvara behöver vanligtvis gå upp lite i tjocklek (från de tunnaste kvalitéerna). Värt att notera i sammanhanget är att det nu genom Industri- klivet12 är möjligt att ge stöd till anläggningar som kemiskt återvin- ner plast. Genom regeringens budgetproposition har även budgeten för Industriklivet höjts från 2020 till 2021. 11.2.3Åtgärder och styrmedel för att ersätta den fossila råvaran i ensilageplast mot biobaserad råvara För att tillverka biobaserad plast kan flera olika typer av biobaserade råvaror användas. Biobaserade råvaror för plasttillverkning brukar delas in i första, andra och tredje generationens råvara beroende på utvecklingen inom området. Till första generationens råvara räknas plantor och grödor som är rika på kolhydrater (t.ex. majs och sockerrör) och som används för matproduktion. Råvaran från dessa grödor som används för tillverk- ning till biobaserade plaster är socker och stärkelse som extraheras från plantan. Den största delen av de biobaserade plasterna kommer från sockerrör odlade i . Till andra generationens råvara räknas råvaror som inte används till matproduktion t.ex. cellulosa eller rest- produkter från första generationens råvaror. Och slutligen till tredje generationens råvara räknas biomassa som har tagits fram från alger. står de biobaserade plasterna för ungefär en procent av de plast som produceras varje år.13 Den globala pro- duktionskapaciteten för biobaserade plaster förväntas att öka från 2017 till 2022. När biobaserade plaster utvecklas är det dock viktigt att ta med avfallshanteringen dvs. den plast som produceras av biobaserad råvara behöver ha sådana egenskaper att den kan återanvändas och återvinnas. 12Förordning (2017:1319) om statligt stöd till åtgärder som bidrar till industrins klimatomställning. 13European Bioplastics, . Plast som är producerad från biobaserade råvaror är dyrare än plast som är tillverkad av fossil råvara. Detta beror både på att den biobaserade råvaran är dyrare än fossila råvaror samt att det krävs mer energi för att tillverka plast från biobaserad råvara ex. från socker- rör. En annan faktor som är relevant i sammanhanget är att den bio- baserade plasten tillverkas i förhållandevis mindre skala jämfört med den fossila. Tillgången till biobaserad plast är därmed begränsad. Dess- utom stiger efterfrågan och betalningsviljan i produktionen av kon- sumentnära produkter som exempelvis livsmedelsförpackningar. Fossil råvara är relativt billig men även om priset är lågt är det ändliga resurser som används. Det är därför inte osannolikt att priset på den fossila råvaran kan komma att ändras framöver. Plast kan till- verkas av naturgas och som ersättning för naturgas kan biogas använ- das. En ökad biogasproduktion i skulle således kunna bidra till att även öka andelen förnybar råvara i plastproduktionen. Utredningen har även övergripande analyserat användningen av biologisk nedbrytbar plast. Biologiskt nedbrytbar plast skulle kunna ha ett användningsområde i jordbruket ex. till odlingsfilm där det av olika anledning inte är möjligt att hämta in plasten för återvinning. Den biologiskt nedbrytbara plasten har dock utmaningar i att den endast är nedbrytningsbar under specifika omständigheter och för- hållanden. En nedbrytbar plast har begränsade möjligheter att användas som hjälpmedel vid konservering av foder så som ensilage då ofta ned- brytningsprocessen startar i kontakt med olika ämnen och då riskerar att leda till att syre läcker igenom och förstör fodret. Utredningen avser därför inte att förslå några åtgärder eller styrmedel för att öka användningen av biologiskt nedbrytbar plast. Här vill utredningen lyfta fram att begreppen kan upplevas som svåra att hålla isär då bio- logiskt nedbrytbar plast kan tas för biobaserad plast. Det är viktigt att framhålla att så inte är fallet. Plast som tillverkas av biologiska råvaror inte behöver vara nedbrytbar och alla nedbrytbara plaster är inte baserad på förnybar råvara även om så ofta är fallet. Utredningen har övervägt möjligheter att styra mot en ökad använd- ning av plast från biobaserade råvaror. Utredningens utgångspunkt är dock att för att det ska vara meningsfullt att införa sådana typer av styrmedel behöver de resultera i ett ändrat beteende. Styrmedel för att byta ut fossil plast mot biobaserad plast förutsätter därför att det finns biobaserad plast tillgänglig. Så är inte fallet . Utred- ningen menar därför att en skatt på fossil plast endast skulle innebära att jordbrukarna får betala en högre kostnad för samma insatsmedel. I ljuset av den låga lönsamheten i jordbruket menar utredningen där- för att sådana styrmedel inte är lämpliga att införa. är majoriteten av ensilageplasten baserad på fossil råvara men andelen återvunnen råvara ökar allt mer. Återvunnen plast har historiskt haft utmaningar. Förnybar råvara finns i för liten volym för att det ur ett kostnadsperspektiv ska vara intressant för markna- den. Dessutom finns det frågetecken angående miljöpåverkan då dessa i huvudsak kommer från sockerrörsplantager i . Utveck- lingen på materialsidan handlar nästan uteslutande om nya lös- ningar med återvunnet material men även till viss del inom alternativa förnybara källor. Eftersom vallodlingen är den största utsläppsposten såväl kopplat till energianvändning som utsläpp av växthusgaser, är det viktigt att möjligheten till en bra konservering av odlat foder säkerställs för att inte riskera svinn. Mot bakgrund av detta har utred- ningen bedömt att det är genom att öka insamlingen och återvinningen av ensilageplasten som bäst klimatnytta uppnås. Utredningen konstateraratt potentialen för att minska klimat- påverkan kopplat till användningen av ensilageplast i jordbruket ligger iatt öka återvinningen av plasten. Utredningen bedömer vidare att det frivilliga insamlingssystem som finns i stort sett fungerar bra. Utredningen har därför inte sett någon anledning att lägga några skarpa förslag på området. Däremot har utredningen bedömt att det finns ett behov av att förbättra informationen både vad gäller inne- hållet i plasten och om insamlingssystemet. Utredningen bedömer vidare att det finns ett behov av att öka tillgängligheten till insam- lingssystemet. Utredning rekommenderar för att öka insamlingen av ensilage- plast att ett antal förbättringar genomförs vad gäller att öka kun- skapen om innehållet i plasten, att öka kunskapen om samt att öka tillgängligheten till insamlingssystemet. Öka kunskapen om (innehållet i) plasten Utredningen bedömer att information om innehållet i plasten bör kommuniceras tydligare. En ökad kunskap om produktens innehåll kommer också att öka förutsättningarna för att jordbrukaren hante- rar produkten korrekt efter användning. Detta gäller inte minst pro- dukter som innehåller bionedbrytbar råvara vilka ofta kräver ett sär- skilt omhändertagande och inte kan återvinnas på samma sätt som annan plast. Denna typ av plast kan inte återvinnas och enligt till- verkarna av plast finns det även tveksamheter kring den faktiska gra- den av nedbrytbarhet i miljön. När en jordbrukare köper sådan plast är det viktigt att informationen om hur produkten ska hanteras som avfall är tydlig. Ett annat exempel är den färgade plast som blivit allt vanligare till rundbalar. Den färgade plasten används för att visa stöd för arbetet mot olika cancerdiagnoser, ex. genom rosa plast för bröstcancer och blå plast för prostatacancer. Nackdelen med den färgade plasten är att man får en sämre kvalitet om man blandar färgade plaster med den vita plasten i återvinningsprocessen. Den som bör ha ansvaret för att denna typ av information bör vara tillverkaren av plast tillsammans med återförsäljarna. Öka kunskapen om insamlingssystemet För att en insamling ska fungera behöver information om systemet vara väl känd. De flesta jordbrukare har kunskap om insamlings- systemet. Utredningen konstaterar dock att det finns exempel på framför allt mindre verksamhetsutövare som saknar information och kunskap om hur återvinningen går till, vad man som verksam- hetsutövare bör tänka på när man ska lämna plast till återvinning och var man ska lämna sin plast för återvinning. Utredningen menar att en informationskampanj skulle kunna höja medvetandet hos jordbrukare och andra verksamhetsutövare som hanterar lantbruksplast. Här är det dock viktigt att ta i beaktande att det framför allt är hos mindre verksamhetsutövare som kunskaps- luckorna finns. Ökad information om var plasten tar vägen skulle kunna motivera fler att lämna in och lägga ner det extra arbete som krävs för att förvara plasten på ett bra vis. Ansvaret för att föra ut sådan information bör ligga på branschorganisationen, SvepRetur. Öka tillgängligheten i insamlingssystemet Enligt uppgift till utredningen pågår ett arbete med att se över in- samlingssystemet för att bland annat förbättra tillgängligheten. Ut- redningen har även förstått att en del åtgärder redan har genomförts ex. att det nu finns insamlingsplatser som är öppna året om. Majoriteten av jordbrukarna lagrar plasten på gården. Det rör sig om relativt stora volymer av plast som samlas in och ska förvaras. Utredningen konstaterar att insamlingen skulle underlättas av att plasten förvarades i ex. containers och gärna slutna sådana. för- varar många jordbrukare plasten utomhus i väntan på att det ska bli dags att transportera den till en insamlingsplats. Utomhus kan plasten utsättas för såväl väder som vind och risken för att plasten samlar upp både vatten och smuts är stor. Genom att insamlingsentrepre- nören skulle tillhandahålla containers till jordbrukare, över en viss stor- lek eller med en större plastanvändning, bör därför föroreningarna kunna minskas och hanteringen förenklas. Enligt utredningsdirektiven dir. 2020:16 Ett fossiloberoende jord- bruk ska en särskild utredare föreslå åtgärder och styrmedel för att stödja en utveckling mot ett fossiloberoende jordbruk. Syftet med utredningen är att ta fram förslag som bidrar till både målet om en konkurrenskraftig livsmedelskedja och klimatmålen och som förbätt- rar drivmedels- och livsmedelsberedskapen. 12.2Vilka mål ska utredningens förslag styra mot? På klimatområdet har det slagits fast att inte ska ha några nettoutsläpp av växthusgaser till atmosfären, för att där- efter uppnå negativa utsläpp. För att nå målet kommer alla sektorer i samhället behöva bidra och så även jordbruket. Det svenska jordbruket bidrar till utsläpp av växthusgaser i form av metan från djurens fodersmältning, metan och lustgas från gödsel- hantering och lustgas från kväveomvandling i mark. Jordbruket bi- drar också med växthusgaser genom energianvändning till arbets- maskiner, spannmålstorkar, uppvärmning av lokaler och växthus m.m. Utöver detta bidrar jordbruket även med nettoutsläpp av koldioxid genom kolförrådsförändringar i och betesmark. Genom utredningsdirektiven till denna utredning är det tydligt att s.k. biologiska utsläpp, utsläpp från djurhållning och markanvänd- ning, inte ingår i utredningens uppdrag. De biologiska utsläppen från jordbruket har delvis utretts av den Klimatpolitiska vägvalsutredningen (M 2018:07) som redovisade sitt betänkande Vägen till en klimatposi- tiv framtid (SOU 2020:4). Utredningen konstaterar bl.a. att 2045