sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Vissa personer är utan egen förskyllan svåra att nå på grund av oordnade levnadsförhållanden. Om tillgänglighetsdelgivning används på rätt sätt innebär det att den tilltalade i stort sett alltid kan bli delgiven. En annan del som utvecklas i försöksprojektet har varit hanter- ingen av erkända brott. I projektet har möjligheten till fullmakts- förfarande vid strafföreläggande enligt 48 kap. 10 § utnyttjats för att möjliggöra en rationell hantering av erkända brott. Det innebär att den misstänkte redan på brottsplatsen eller under själva brottsutredningen under vissa förutsättningar kan lämna en fullmakt till polisen att på hans eller henens vägnar godkänna ett strafföreläg- gande som senare utfärdas av åklagare. Den misstänkte behöver där- för inte längre vara anträffbar för att ärendet ska kunna avslutas. innebär också att utredningsarbetet redan från början kan inriktas på att den misstänkte har erkänt. redovisade en utvärdering av försöksverksamheten. Den del som avser ungdomsspåret redovisas i avsnitt 7.3.2. Här följer en sammanfattning av Brås synpunkter och slutsatser. Handlagda misstankar inom Snabbare lagföring Sedan försöksverksamhetens start har knappt 6 000 misstankar hand- lagts inom Snabbare lagföring för vuxna lagöverträdare. Av alla poten- tiella misstankar varierar andelen misstankar inom snabbförfarandet mellan , och är generellt på en något högre nivå 2019 än 2018. Att misstankar som hade kunnat hanteras inom Snab- bare lagföring hamnat utanför försöksverksamheten kan till exempel bero på okunskap, ovilja, tidsbrist och hög arbetsbelastning hos jour- havande förundersökningsledare och ingripandepoliser. De vanligaste brottstyperna inom Snabbare lagföring är narkotikabrott, stöld från butik och olovlig körning. av alla misstankar inom Snabbare lagföring läggs ned av polisen, och cirka tre fjärdedelar leder till en lagföring. Den vanligaste påföljden är böter, till följd av en dom i tingsrätt. Andelen böter i domstol har ökat , som övriga påföljder har minskat andelsmässigt. Användningen av de särskilda verktygen, fullmakt för strafföre- läggande och tillgänglighetsdelgivning, är hög och ökar under perio- den. används fullmakt i av alla beslut om strafföreläggande, och tillgänglighetsdelgivning används i över 80 pro- cent av alla misstankar som gått till tingsrätt. När det gäller handläggningstiderna kan konstateras att målupp- fyllelsen är relativt god; är andelen misstankar som av- slutas , och andelen som avslutas När de särskilda verktygen använts är handläggningstiderna betydligt kortare än om de inte använts. Effekter av försöksverksamhetens införande Jämförelser mellan försöksområdet nord och kontroll- området syd visar att införandet av Snabbare lagföring lett till kortare handläggningstider för de enklaste mängdbrotten. Den totala handläggningstiden från registrerad misstanke till avslut har mer än halverats. Den säkraste och relativt sett största effekten syns på handläggningstider inom , där hand- läggningstiderna gått ner med efter införandet av Snabbare lagföring. Inom övriga myndigheter har handläggnings- tiderna minskat med 40–efter införandet. Hur stor effekt försöksverksamheten haft är i vissa fall osäkert, främst vad gäller den totala handläggningstiden samt tiden inom polisen. Detta eftersom handläggningstidens utveckling, under perio- den före införandet, inte var parallell i försöksområdet respektive kontrollområdet, vilket den bör vara för att analysmetoden ska fun- gera optimalt. Efter införandet har både andelen brottsmisstankar redovisade till åklagare och andelen lagföringar ökat. Effekten på andelen lagföringar beror till stor del på att kontrollområdet syd under tids- perioden har haft en negativ utveckling, med färre redovisade och lag- förda misstankar, vilket försöksområdena inte har haft. En annan effekt av försöksverksamheten är en större andel böter som utdömts i domstol som andelen strafförelägganden minskar. Påverkan på övrig verksamhet Utöver att undersöka om försöksverksamheten har haft någon effekt på handläggningstider, lagföringar och påföljder är det också viktigt att ta reda på om förfarandet kan ha påverkat övrig verksamhet på de involverade verksamheterna. För att undersöka om Snabbare lagföring påverkat förutsättning- arna för den utredande verksamheten i lokalpolisområdena, har Brå studerat utvecklingen av öppna ärenden för två brottstyper som inte hanterats inom försöksverksamheten (våldsbrott och tillgreppsbrott exklusive stöld i butik). Analyserna visar att antalet öppna ärenden har minskat, vilket ger visst stöd för att införandet av Snabbare lagföring har förbättrat förutsättningarna för lokalpolisområdenas utredningsverksamhet att arbeta med och avsluta ärenden utanför försöksverksamheten. Det har även framkommit risker för att försöksverksamheten eventuellt kan ha en negativ inverkan på polisens verksamhet. Detta har framför allt kopplats till ingripandepolisernas tidsanvändning. I enkätsvar från ingripandepoliser framgår att deras insats i Snabbare lagföringsärenden kan vara tidsödande. I samtal med poliser har tids- åtgången dock inte beskrivits som något allvarligt problem, och de upplever inte att deras förmåga att hantera akuta larm har blivit sämre. Om antalet Snabbare lagföringsärenden ökar, eller om verksamheten bedrivs i områden med andra förutsättningar än i de områden som utvärderats, är det dock möjligt att annan polisverksamhet än den mest akuta, till exempel brottsförebyggande arbete, kan komma att påverkas. Beträffande övrig verksamhet på de berörda åklagarkammarna har personal beskrivit att prioriteringen av Snabbare lagföring i viss mån påverkar handläggningen av övriga ärenden. En analys av handlägg- ningstiden på mängdbrottsenheten på Västerorts åklagarkammare visar också på en viss ökning av handläggningstiderna för misstankar som hanterats utanför Snabbare lagföring. Handläggningstiderna har dock inte ökat ytterligare i samband med att Snabbare lagföring ut- vidgats, och det är därmed osäkert om de ökade handläggningstiderna har ett samband med försöksverksamheten. Även för tingsrätterna beskriver intervjupersoner att Snabbare lagföring innebär en prioritering av mål inom försöksverksamheten, och att det kan innebära en undanträngning av övrig verksamhet. Arbetssätt och rutiner inom försöksverksamheten kan också antas påverka tingsrätternas inflöde av mål. För att utreda eventuella undan- trängningseffekter och belastningen på tingsrätterna har Brå under- sökt utvecklingen för övrig verksamhet på tingsrätterna i Attunda, och . Analyserna visar att antalet brottmål (totalt, det vill säga inklusive Snabbare lagföring) ökat med efter försöksverksamhetens införande. Analysen kan dock inte påvisa att Snabbare lagföring haft en effekt på handläggningstider för mål utanför försöksverksamheten. Utöver de framgångar och positiva aspekter som försöksverksam- heten fört med sig har Brå även identifierat ett antal problem och risker. Det finns bland annat en del utmaningar vad det gäller polisens bemanning och kompetens i ingripande- och jourverksamheten; in- gripandepoliserna brister ibland i den centrala informationen de för- medlar till misstänkta, stödet från utredningsjouren varierar över dygnet och polisen använder osäker e-post i kommunikation med misstänkta. Utöver en lösning för säker e-postkommunikation finns det ytterligare behov av förbättrat it-stöd. Ett annat problem är försöksverksamhetens avsteg från ordinarie rutiner för ärendesamordning. Att ärenden inom Snabbare lagföring inte samordnas är en förutsättning för de korta handläggningstiderna inom försöksverksamheten. riskerar avvikande rutiner att leda till att lika fall inte behandlas lika. När ärenden hanteras och döms enskilt, i stället för att samordnas som i ordinarie rutin, påverkas straffrabatten vilket kan resultera i en oenhetlig straffmätning. Att begränsa samordningen innebär också en avvikelse från den grund- läggande regeln i straffrätten att en tilltalad har rätt att dömas till en sammantagen påföljd för den samlade brottsligheten. En svårighet i tingsrätternas verksamhet är planeringen av de reser- verade tiderna för huvudförhandlingar och polisens preliminära bok- ningar av dessa tider. En stor del av de preliminära tiderna leder inte till någon huvudförhandling, oftast därför att målet avgjorts på hand- lingarna. För att tingsrätterna inte ska stå med oanvända tider över- bokas de reserverade tiderna. Det har dock varit svårt att anpassa an- talet överbokningar för att optimera tingsrätternas resursanvändning. Korta tider för personutredningar I intervjuer med personer som arbetar på frivården framkommer att tiden de har på sig för att färdigställa en personutredning generellt är kortare inom försöksverksamheten än för övriga liknande ärenden. Den korta tiden kan innebära att färre personutredningar kan full- följas. En annan risk med den korta utredningstiden är att det saknas möjligheter att ta fram förslag på kontraktsvård, eftersom detta kräver ett möte mellan klient, beroendevård och läkare. Att utvidga en försöksverksamhet En utmaning för samtliga delar av försöksverksamheten är att gå från en relativt avgränsad försöksverksamhet till en nationell permanent verksamhet, och att få Snabbare lagföring att fungera i områden med andra förutsättningar. Brå vill särskilt lyfta betydelsen av särskilt enga- gerade nyckelpersoner för att få till en fungerande myndighetssam- verkan samt för att förankra och skapa engagemang hos övriga med- arbetare i den egna myndigheten. Det finns både tydliga fördelar och nackdelar med Snabbare lagför- ing. Efter en sammanvägning av dessa är Brås övergripande slutsats att det finns goda skäl att fortsätta och utvidga verksamheten. Man behöver dock vara medveten om att förutsättningarna skiljer sig över landet, och man bör inte förvänta sig samma resultat överallt. I det fortsatta arbetet med Snabbare lagföring behöver de problem som framkommit i utvärderingen hanteras. I det arbetet har Brå följande rekommendationer: –Förstärk de jourhavande förundersökningsledarnas stödåtgärder avseende kvaliteten i den information som polis i yttre tjänst del- ger misstänkta personer. Detta är särskilt viktigt för informatio- nen om fullmakt för godkännande av strafföreläggande och till- gänglighetsdelgivning. –Utred möjligheterna till fortsatta avsteg från ordinarie rutin för ärendesamordning. Utgångspunkten bör vara att avstegen har be- tydelse för försöksverksamhetens positiva resultat, men är proble- matiska ur ett rättssäkerhetsperspektiv. –Utred möjligheterna för en utökad användning av strafföreläg- gande. Särskilt bör man se över bestämmelsen om att ett strafföre- läggande alltid ska ta upp samtliga brott som en person är miss- tänkt för. I de fall samordning med andra öppna ärenden ändå inte kommer att ske, som i Snabbare lagföring, är det svårt att se att begränsningen fyller någon funktion. –Utred möjligheten att, i de fall tillgänglighetsdelgivning används, begränsa polisens ansvar till att endast informera den misstänkta personen om datum för delgivningen. Ett sådant förfarande skulle ge tingsrätterna bättre förutsättningar att planera de reserverade tiderna för förhandling och nyttja sina resurser effektivt. Tiden för huvudförhandling skulle meddelas den tilltalade med tillgäng- lighetsdelgivningen. –Gör ytterligare utvärderingar av Snabbare lagföring när verksam- heten har pågått längre och i områden med andra förutsättningar. Utöver effekter på handläggningstider bör dessa utvärderingar fokusera på påföljder, rättssäkerhet och undanträngningseffekter. JK granskade försöksverksamheten med snabbare lag- föring i brottmål i norra (dnr 7012-19-2.4.2). Här nedan återges delar av JK:s synpunkter. I avsnitt 3.5.2 redovisas också syn- punkterna om tillgänglighetsdelgivning. JK:s synpunkter i sin helhet återfinns i bilaga 3. Justitiekanslerns granskning av försöksverksamheten med snabbare lagföring har varit inriktad på handläggningen främst ur ett rätts- säkerhetsperspektiv. Granskningen har omfattat hela handläggningen från polisens inledande ingripande till domstolens eller åklagarens avslutande lagföring. De mål och ärenden som granskats har mesta- dels omfattat vanliga typer av bötesbrott som t.ex. ringa stöld, ringa narkotikabrott och olovlig körning. Frågor av betydelse har varit delgivningsfrågor, behov av offentlig försvarare, tolk och översätt- ning av handlingar, fullmaktsförfarande vid strafföreläggande och formulering av gärningsbeskrivningar. En övergripande fråga har även varit om de granskade målen och ärendena lämpat sig för att handläggas inom ramen för snabbförfarandet. Granskningen har inte omfattat några mål eller ärenden med lagöverträdare under . Den genomförda granskningen visar att försöksverksamheten med snabbare lagföring fungerar mycket väl utifrån de frågor som Justitiekanslern har fokuserat på. Den nya delgivningsformen till- gänglighetsdelgivning framstår som ett rättssäkert och effektivt verk- tyg för att minska genomströmningstiderna i tingsrätten. Effekten på handläggningstiderna har dock främst visat sig i de mål som avgjorts efter huvudförhandling. De utökade möjligheterna att använda full- makt vid strafföreläggande har för åklagarnas del bidragit till en skyndsam lagföring. Samtliga de granskade domstolsmålen och åklagar- ärendena får dessutom anses ha varit lämpade för snabbförfarandet. Urvalet ger därmed inte skäl för någon invändning från rättssäker- hetssynpunkt. Trots att snabbförfarandet handlar om skyndsam mängdhantering har även i övrigt grundläggande rättssäkerhetskrav –rörande exempelvis offentlig försvarare, tolk och delgivning av brottsmisstanke – tillgodosetts i de granskade målen och ärendena. I protokollet tas även upp frågor som översändande av slutunder- rättelse med e-post, dokumentationsbrister och snabbförfarandets konsekvenser för samordning av åtal. Några av JK:s iakttagelser och synpunkter Tillgänglighetsdelgivning och förenklad delgivning Rutinerna kring tillgänglighetsdelgivning är i regel genomtänkta och ändamålsenliga. För tingsrättens del finns dock visst utrymme för att genom en översyn av rutinerna uppnå en mer konsekvent och effektiv handläggning. Beträffande den praktiska tillämpningen har vid granskningen uppmärksammats vissa brister framför allt från polisens sida. Exempelvis har i flera fall upptäckts felaktigheter i den checklista som polisen bifogat förundersökningsprotokollet och som normalt utgör åklagarens och domstolens enda underlag för att be- döma förutsättningarna för tillgänglighetsdelgivning. I ett mål fick polisens felaktiga uppgifter i checklistan till följd att tingsrätten använde delgivningsformen, trots att det kan ifrågasättas om det verkligen fanns förutsättningar för det med hänsyn till att den miss- tänkte hade fått en ofullständigt ifylld informationsblankett. En sammanfattande slutsats från granskningen är att tillgänglighetsdel- givningen från rättssäkerhetssynpunkt ställer höga krav på samtliga led i handläggningen. Trots polisens delgivning av information om tillgänglighetsdel- givning har tingsrätten i de granskade målen delgett den tilltalade information om förenklad delgivning i samband med att målet inletts hos tingsrätten. Justitiekanslern har förståelse för att tingsrätten genom denna handläggning vill kunna använda förenklad delgivning även efter tioveckorsfristens utgång, utan att behöva delge informa- tionen på nytt genom en annan delgivningsform. I sammanhanget bör dock noteras att är vad gäller mål som ska hanteras i snabbförfarandet. I merparten av de mål som Justitie- kanslern granskat har det inte varit nödvändigt att tillämpa en annan delgivningsform än tillgänglighetsdelgivning. Som framgår av förarbetena är en viktig del i informationslämnan- det att den enskilde förstår hur de möjliga delgivningssätten förhåller sig till varandra (jfr prop. 2017/18:67 s. 12 f.). Risken med tingsrättens förfaringssätt är att det leder till viss förvirring hos den tilltalade om vad som egentligen gäller rörande delgivningen i målet, dvs. vilken delgivningsform som tillämpas och han eller hon är delgiven. Av stämningen i mål som tingsrätten har ansett kunna avgöras på handlingarna framgår bl.a. att den tilltalade efter delgiv- ningen har en viss tidsfrist – i de flesta mål , i en del – på sig att svara på åtalet, lägga fram bevis, m.m. innan dom- stolen avgör målet. Med hänsyn till att tingsrätten i många fall skickar stämningen och övriga handlingar före dagen för tillgäng- lighetsdelgivning – och dessutom bifogar information om förenklad delgivning – kan det vara svårt för den tilltalade att avgöra från vilket datum fristen egentligen börjar löpa. Den mängd information som den tilltalade förutsätts ta till sig är dessutom redan omfattande. Om det finns sätt att minska denna bör ett sådant alternativ övervägas. Ett alternativt handläggningssätt i detta fall skulle kunna vara att kontrollera om polisen har delgett informa- tionen om förenklad delgivning på rätt sätt och, om så är fallet, avstå från att skicka ut informationsblanketten på nytt, såvida det inte finns omständigheter som tyder på att målet riskerar att bli fördröjt på något sätt. Ett annat alternativ är att omarbeta informationen så att det tydligt framgår hur tingsrättens åtgärder förhåller sig till den tillgänglighetsdelgivning som den tilltalade tidigare informerats om av polisen. I vissa av de granskade fallen har polisen redan i anslutning till för- höret med den misstänkte muntligen slutdelgett honom eller henne enligt 23 kap. 18 a § RB, vilket har antecknats i protokollet. Det har då rört sig om mycket enkla utredningar i vilka ytterligare utred- ningsåtgärder inte varit aktuella. I andra fall har slutdelgivning skett genom att en skriftlig underrättelse skickats till den misstänkte. Sammanfattningsvis har det i granskningen inte framkommit några brister i slutdelgivningen som sådan. En fråga av intresse i samman- hanget är dock sättet för översändande av en skriftlig underrättelse. Av en sådan underrättelse framgår bl.a. vilket brott – med angi- vande av rubricering, tid och plats – som slutdelgivningen gäller och som mottagaren är misstänkt för. –mot bakgrund av regleringen i främst EU:s dataskyddsförordning och brottsdatalagen – iaktta restriktivitet med att sända integritets- känsliga personuppgifter på elektronisk väg till en enskild person. (Se 2 kap. 12 § lagen [2018:1693] om polisens behandling av person- uppgifter inom brottsdatalagens område och prop. 2017/18:269 s. 133 ff. och s. 298 f.) I försöksverksamheten har dock polisen med stöd av 4 § förordning fått ökade möjligheter att använda e-post för slutunderrättelsen. Enligt uppgifter från är rutinen inom försöksverksamheten att handlingen skickas med vanlig post utom när den misstänkte har önskemål om att i stället ta emot den via e-post. Det har framkommit under granskningen att förfarandet med slut- delgivning via e-post är vanligt förekommande. I merparten av dessa fall framgår det av polisens anteckningar att e-postkommunikation också varit den misstänktes önskemål. Mot den bakgrunden och med hänsyn till bestämmelsen förordning har Justitiekanslern ingen erinran mot att polisen skickar slutunderrättelsen med e-post i den utsträckning som visat sig vara fallet. Det ska dock framhållas vikten av att den misstänkte i samband med att han eller hon lämnar uppgift om sin e-postadress till polisen får klart för sig vilken typ av handlingar som kan komma att skickas på det sättet. Det är givetvis också viktigt att polisen tydligt dokumenterar att sådan information har lämnats och att e-post ändå varit den misstänktes önskemål. Informationen till den misstänkte Den av polisen använda blanketten med information till den miss- tänkte om tillgänglighetsdelgivning m.m. är mycket utförlig och detaljerad. Det har förstås fördelen att allt relevant kan inkluderas och förklaras. medför den stora mängden text att blanketten inte är särskilt lättillgänglig. Frågan inställer sig därför om utform- ningen är optimal för att den misstänkte ska kunna ta till sig infor- mationen, eller om blanketten borde förenklas. Det måste då beaktas att informationen inledningsvis ges till den misstänkte muntligen av den ingripande polispatrullen. Blanketten får den misstänkte ta med sig och kan studera i efterhand. Sammantaget finns inte tillräckliga skäl för att föreslå en förändrad utformning av blanketten. Det finns däremot anledning att betona vikten av tydlighet och noggrannhet i polisens muntliga information till den misstänkte i samband med gripandet. 3.2.3Statistik i projektet –2021 Statistik från beträffande polisregion Ärendeinflöde hos i Snabbare lagföring Uppdelat på polisområde, SOU 2021:46Snabbförfarande i brottmål Redovisade ärenden hos i Snabbare lagföring Redovisade ärenden i Snabbare lagföring Uppdelat på brottstyp, 4 363 varav 1 548 narkotikabrott av normalgraden 3 075 varav 629 stölder Olovlig körning, inkl. grovt brott 2 277 varav 1 261 grova brott Rattfylleri (narkotika) Rattfylleri, inkl. grov (alkohol) 645 varav 238 grovt rattfylleri Köp av sexuell tjänst Annan typ av stöld Hot eller förgripelse mot tjänsteman Hemfridsbrott eller olaga intrång Tillåtande av olovlig körning Våld mot tjänsteman (ordningsvakt) Grov vårdslöshet i trafik Annat brott mot vapenlagen Olovlig körning, åsidosatt föreskrift Figur 3.1 Fördelning av brottstyper i Snabbare lagföring , redovisade ärenden Ärendeinflöde – inkomna K-nummer Figur 3.2 Ärendeinflöde – inkomma K-nummer Fördelning mellan polisregionerna (, januari–april) Figur 3.3 Fördelning av brottstyper i Snabbare lagföring , januari–april, baserat på inkomna ärenden Statistik från beträffande tingsrätterna i polisregion Antal avgjorda mål, andel avgjorda mål med Anmärkning: deltog i projektet . Tabell 3.6 Avgjorda brottmål med stämningsansökan i och utanför försöksverksamheten (SLF) Anmärkning: deltog i projektet . SOU 2021:46Snabbförfarande i brottmål Handläggningstid i veckor (mål med och utan huvudförhandling) från brott till avgörande i tingsrätt Anmärkning: deltog i projektet . Handläggningstid i veckor för mål med huvudförhandling från brott till avgörande i tingsrätt Anmärkning: deltog i projektet . Tabell 3.9 Handläggningstid i veckor för mål utan huvudförhandling från brott till avgörande i tingsrätt Anmärkning: deltog i projektet . Tabell 3.10 Handläggningstid i veckor (mål med och utan huvudförhandling) från åtal till avgörande i tingsrätt Anmärkning: deltog i projektet . SOU 2021:46Snabbförfarande i brottmål Tabell 3.11 De tio vanligaste brotten som prövas i tingsrätt i Snabbare lagföring Antal mål med unika Olovlig körning, grovt brott Anmärkning: Med unika brottsmisstankar avses brottmål med endast denna typ av brottsmisstanke. Statistik från beträffande tingsrätterna under första tertialet 2021 Tabell 3.12 Antal avgjorda mål (januari–april) Snabbförfarande i brottmålSOU 2021:46 Tabell 3.13 Sammanfattande statistik för samtliga tingsrätter i Snabbare lagföring (januari–april) Andel SLF-mål av samtliga avgjorda brottmål Genomströmningstid, brott till avgörande Genomströmningstid, stämning till avgörande har efter förfrågan från utredningen lämnat följande rapport om försöksverksamheten vid tingsrätten. Försöksverksamheten med ett snabbspårsförfarande i brottmål – En snabbare lagföring – infördes vid . I denna rapport lämnas en beskrivning av bl.a. hur tingsrätten har organiserat arbetet med snabbspåret och vilka erfarenheter som kan dras av i försöksprojektet. är indelad i fem dömande avdelningar (fyra all- männa avdelningar och Patent- och ) och en administrativ avdelning. Utöver dessa avdelningar har funnits en särskild enhet – enhet 6 – som handlägger vissa typer av tvistemål och som kallas för ”snabbspåret för tvistemål”.