sou · H9B315 · 2021-03-17 00:00:00 — Exempel på sådana främjandehandlingar är att utrusta en terroristgrupp med explosiva varor eller vapen, skaffa lokaler, fordon eller andra hjälpmedel, förmedla information som – om den kommer till terroristgruppens kännedom – är ägnad att allvarligt skada ett land eller en internationell organisation, ge ekonomiska eller juridiska råd som är av synnerlig vikt för gruppens verksamhet samt begå penningtvättbrott. I förarbetena till 4 § konstaterade regeringen att enbart deltagande i en grupps möten inte är en straffbar handling och att begreppet terroristiskt syfte inte omfattar åtgärder som vidtas av rörelser verksamma i odemokratiska och totalitära samhällen samt som syftar till att åstadkomma en rättsstatlig och demokratisk samhällsordning. Regeringen gjorde därför bedömningen att förslaget inte begränsade yttrandefriheten, mötesfriheten eller föreningsfriheten. (Se prop. RP 188/2002 rd, s. Varken grundlagsutskottet eller lag- Rättsläget i vissa andra länder utskottet gjorde några uttalanden i fråga om lagstiftningens förhållande till föreningsfriheten (se GrUU 48/2002 rd och LaUB 24/2002 rd). grundlag (grunnloven) antogs och har tillkomst innehållit bestämmelser om medborgerliga rättigheter. I samband med en omfattande revision av grundlagen 2014 lyftes flera centrala fri- och rättigheter in i rättighetskatalogen, bl.a. föreningsfriheten. gäller som norsk lag och vid motstridighet mellan konventionen och annan lag ska konventionen ges företräde (2 och 3 §§ menneskerettsloven). Det finns inte någon generell begränsningsregel i grundlagen och flera av rättighetsbestämmelserna saknar ett uttryckligt utrymme för begränsningar. Det framgår emellertid av konstitutionell praxis att grundlagens rättighetsbestämmelser inte kan läsas utan ett visst underförstått begränsningsutrymme. Tröskeln för när det kan göras begränsningar och hur omfattande de får vara varierar beroende på vilken rättighet begränsningen avser och vilken typ av begränsning det är fråga om. En begränsning i en grundlagsfäst fri- och rättighet ska ha stöd i lag (113 §), tillvarata ett legitimt syfte och vara proportionerlig (se t.ex. Høyesteretts avgöranden Rt. 2014 s. 1105 och Rt. 2015 s. 93). Föreningsfriheten skyddas av 101 § första stycket grundlagen som har följande lydelse. Var och en har rätt att bilda, ansluta sig till och träda ut ur föreningar, inklusive fackföreningar och politiska partier. Föreningsfriheten är en av de fri- och rättigheter som grundlagsfästes 2014. I den kommittérapport (Dokument nr 16 [2011–2012]) som låg till grund reform uttalades att föreningsfriheten är nära förbunden med yttrandefriheten och tillvaratagandet av demokratin. Genom föreningsliv utvecklas samtal, diskussioner och individens förståelse för samhället, sig själv och sina medmänniskor. Vid sidan av denna centrala funktion för demokratin och yttrandefriheten har föreningsfriheten också betydelse för enskildas generella handlingsfrihet. Enligt kommittén skulle grundlagsfästandet av Rättsläget i vissa andra länder föreningsfriheten inte komma att ändra rättsläget i . Vidare fanns det enligt kommittén inte något behov av att i grundlagstexten precisera att föreningar där medlemmarna förpliktar sig till obetingad lydnad mot någon är förbjudna. Sådana föreningar uppfyller enligt kommittén inte föreningsfrihetens syfte eftersom de varken utgör verktyg för demokrati, yttrandefrihet eller tillvaratagande av enskildas handlingsfrihet. (Se s. 165 f.) Bestämmelsen om föreningsfrihet i 101 § har i norsk rättspraxis tolkats i enlighet med artikel 11 i och praxis. Høyesterett uttalade i det s.k. Holshipmålet att även om 101 § inte uttryckligen tillåter några begränsningar måste ett begränsningsutrymme tolkas in i bestämmelsen och att det därför – på samma sätt som enligt artikel 11.2 i –kan göras ingrepp i föreningsfriheten om ingreppet har stöd i lag, tillgodoser ett legitimt syfte och efter en proportionalitetsbedömning kan anses vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle (HR- 2016-2554-P, avsnitt 81 och 82). I kapitel 17 (111–129 §§) i den norska strafflagen (straffeloven) finns det bestämmelser till skydd för självständighet och andra grundläggande nationella intressen. Enligt 128 § är det straffbart att bilda en privat organisation av militär karaktär eller delta i, rekrytera medlemmar eller ge ekonomiskt eller annat materiellt stöd till en sådan organisation. Straffansvaret träffar även den som i rekryterar någon till militär verksamhet för en främmande stat. När bestämmelsen infördes uttalades i förarbetena att privata militära organisationer i oroliga tider utgör en fara för samhällsfreden och att deras existens, om de inte är absolut lojala mot statsmakten, i en krigssituation kan leda till inbördeskrig (se proposition Ot. prp nr 79 [1950] s. 14). Enligt 129 § strafflagen är det straffbart att bilda, delta i, rekrytera medlemmar eller ge ekonomiskt eller annat materiellt stöd till våldsamma sammanslutningar vilkas ändamål är att störa samhällsordningen eller uppnå inflytande i offentliga angelägenheter, när sammanslutningen har tagit steg för att realisera ändamålet med olovliga medel. Bestämmelsen, som är tänkt att träffa sammanslutningar som hotar nationella intressen, har ett snävt tillämpningsområde. De flesta kriminella organisationer faller utanför bestämmelsen eftersom de inte har som ändamål att störa samhällsordningen i erforderlig skala. (Se NOU 2020:4 s. 31 f.) Rättsläget i vissa andra länder var det enligt 330 § strafflag straffbart att bilda eller delta i en förening som 1) var förbjuden i lag, 2) hade som ändamål att begå eller uppmana till brott, eller 3) förpliktade medlemmarna till obetingad lydnad. fick i uppdrag att bedöma och lägga fram förslag till ett straffstadgande som träffar deltagande i och rekrytering till kriminella gäng och organisationer. Rådet har i sitt betänkande (NOU 2020:4) lämnat förslag på bl.a. kriminalisering av deltagande i sådana föreningar. I fråga om förslagens förenlighet med föreningsfriheten angav rådet – främst med hänvisning till praxis – som sin uppfattning att föreningsfriheten ställer krav på att kriminaliseringen endast träffar grupper som ägnar sig åt allvarlig kriminalitet. 7.4.2Straffrättslig lagstiftning mot terrorism I strafflagen finns ett särskilt kapitel om terrorism och terrorismrelaterade handlingar (kapitel 18, 131–146 §§). I 131 § straffbeläggs terroristhandlingar. Bestämmelsen pekar ut ett antal gärningar (omfattande förstörelse av infrastruktur, allmänfarlig smittspridning, allmänfarlig förgiftning, allvarligt miljöbrott, grovt olaga frihetsberövande, människohandel, grov kroppsskada, mord, framkallande av fara för allmänheten samt brott som motsvarar brott enligt mot terrorism (förutom finansieringskonventionen) som – om de begås med terrorismsyfte – ska bedömas som terroristhandlingar. Med terrorismsyfte avses att a) allvarligt störa en funktion av grundläggande betydelse i samhället, som till exempel lagstiftande, verkställande eller dömande myndighet, energiförsörjning, säker försörjning av mat eller vatten, bank och penningväsende eller hälsovård, b) skapa allvarlig fruktan hos en befolkning, eller c)otillbörligen tvinga offentliga myndigheter eller en mellanstatlig organisation att göra, tolerera eller avstå från att göra något av väsentlig betydelse för landet eller organisationen, eller för ett annat land eller en mellanstatlig organisation. 131 § innehåller inte något s.k. objektivt kvalificerande rekvisit, vilket i förarbetena till strafflagen har motiverats med tillämpningssvårigheter och att det inte finns behov av en sådan avgränsning eftersom listan över vilka gärningar som kan utgöra terroristbrott är Rättsläget i vissa andra länder mer begränsad i norsk rätt än i EU:s rambeslut (se Ot.prp. nr 8 [2007–2008] s. 179). har infört särskilda straffbestämmelser (138–144 §§) för gärningar som motsvarar brott enligt de olika mot terrorism. Ett straffstadgande om finansiering av terrorism finns i 135 §. I 136 § kriminaliseras offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning och i 136 b § straffbeläggs terrorresor. Bestämmelserna gäller även i förhållande till brottslighet enligt 138–144 §§. finns det i 136 a § en särskild straffbestämmelse om deltagande m.m. i en terroristorganisation. Enligt den bestämmelsen är det straffbart att bilda, delta i, rekrytera medlemmar till eller ge ekonomiskt eller annat materiellt stöd till en terroristorganisation, när organisationen med olagliga medel har vidtagit åtgärder för att förverkliga sitt syfte. Med terroristorganisation avses en organisation som antingen har som huvudsakligt syfte att begå terroristhandlingar eller där sådana handlingar utgör en väsentlig del av verksamheten. Det är inte tillräckligt att enskilda medlemmar på egen hand har utfört terroristhandlingar och väsentlighetskravet är inte heller uppfyllt om terrorverksamheten endast utgör en helt bagatellartad del av gruppens verksamhet. I förarbetena till en bestämmelse i 162 c § strafflagen som innehöll ett motsvarande väsentlighetskrav uttalas att väsentlighetskravet innebär att organisationer som bedriver såväl lovlig som olovlig verksamhet normalt omfattas om en tredjedel av verksamheten är olovlig. Exakt var gränsen ska dras beror dock på omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. hur allvarlig brottslighet det rör sig om. (Se NOU 2020:4 s. 27 f. med vidare hänvisningar.) När det gäller begreppet terroristhandlingar i 136 a § har det i den juridiska litteraturen anförts att 131 § bygger på EU:s definition av terroristhandlingar, att EU knyter sin definition av terroristgrupp till sådana handlingar och att en organisation som begår brott enligt 138–144 §§ därför inte torde omfattas av bestämmelsen (se Husabø, Terrorisme i norsk strafferett, 2018, s. 243 f.). Begreppet ”delta i” träffar enligt förarbetena till 136 a § bl.a. den som har anskaffat utrustning som används vid en terroristhandling men som inte är så kopplad till gärningen att han eller hon kan dömas för medverkan. Även att uppmana och inspirera till terroristhandlingar kan beroende på omständigheterna omfattas av begreppet. Rättsläget i vissa andra länder 131 L [2012–2013] s. Høyesterett har tolkat rekvisitet så att det endast är aktiva bidrag till upprätthållandet av terroristorganisationen som omfattas och att deltagandet måste vara kvalificerat på så sätt att helt bagatellartade eller perifera bidrag inte träffas (HR- 2018-1650-A). Det krävs dock inte att organisationen har accepterat den som bidrar till verksamheten som deltagare i organisationen. I förarbetena till 136 a § – som skrevs års grundlagsrevision – uttalade departementet beträffande förslagets förenlighet med artikel 11 i att det endast är rätten till fredliga sammankomster som skyddas av den artikeln och att terroristorganisationer knappast kan betraktas som sådana. Vidare uttalades att terroristorganisationer har olika profil. Några organisationer kommer att vara utpräglat handlingsinriktade, medan andra vinner uppslutning genom samhällsnyttigt arbete eller som befrielserörelse. Enligt departementet kunde emellertid inga visioner eller välgörenhetshandlingar legitimera politiska organisationer som huvudsakligen eller till väsentlig del begår terroristhandlingar. 131 L [2012–2013], s. 37–41.) grundlag (Eesti Vabariigi põhiseadus) är . Bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter finns i grundlagens andra kapitel. Konventionen har företräde framför estnisk lag (3 och 123 §§). I 11 § grundlagen finns en generell begränsningsregel som slår fast att fri- och rättigheter får begränsas endast under de förutsättningar som anges i grundlagen samt att sådana begränsningar måste vara nödvändiga i ett demokratiskt samhälle och inte får förvanska fri- och rättighetens kärna. Domstolarna kontrollerar i tre steg att den proportionalitetsprincip som kommer till uttryck i bestämmelsen är uppfylld: ändamålsenlighet och nödvändighet samt proportionalitet i strikt mening. Av de materiella fri- och rättighetsstadgandena framgår om och i så fall för vilka ändamål fri- och rättigheten får begränsas. Av praxis från i synes vidare framgå att säkerställandet av grundläggande konstitutionella värden, såsom t.ex. demo- Rättsläget i vissa andra länder kratins funktionssätt, är ett underförstått godtagbart begränsningsändamål (domar i mål nr 3-4-1-33-09 och i mål nr 3-4-1-1-05). Grundlagens skydd för föreningsfriheten finns i 29, 31 och 48 §§. Enligt 29 § råder frihet att tillhöra arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer och enligt 31 § råder frihet att engagera sig i företag samt att bilda företag och organisationer i vinstsyfte. Villkor och förfarande för utövandet av denna rättighet kan bestämmas genom lag. Enligt 48 § råder frihet att bilda ideella organisationer och föreningar. Den har följande lydelse.3 48 § Var och en har rätt att bilda ideella organisationer och föreningar. Endast estniska medborgare får tillhöra politiska partier. Förhandstillstånd krävs för att bilda organisationer och föreningar som innehar vapen, är militärt organiserade eller utför militära övningar. Förutsättningarna och proceduren för att få ett sådant tillstånd ska föreskrivas i lag. Föreningar, organisationer och politiska partier vars mål eller aktiviteter syftar till att ändra den konstitutionella ordningen med våld, eller på annat sätt strider mot den straffrättsliga lagstiftningen, ska förbjudas. Endast en domstol får upplösa eller suspendera verksamheten i, eller bötfälla, en förening, en organisation eller ett politiskt parti för en överträdelse av lagen. Med begreppet konstitutionell ordning som används i paragrafens tredje stycke avses vissa konstitutionella grundprinciper (frihet, jämlikhet, mänsklig värdighet, demokrati, en på rättsstatens principer grundad välfärdsstat och maktdelning) samt att de konstitutionella institutionerna kan existera och fungera för det syfte för vilket de skapats. Som redan har nämnts kan skyddet av grundläggande konstitutionella principer vara ett godtagbart begränsningsändamål utan att detta framgår uttryckligen av fri- och rättighetsstadgandet. Ett exempel på detta när det gäller föreningsfriheten framgår av ett avgörande i vilket konstaterade att ett förbud mot politisk reklam utomhus i samband med valkampanjer hade ändamål som ytterst syftade till att stärka demokratins funktionssätt och därför i och för sig var godtagbara begränsningsändamål. 3De begrepp som används för att beskriva vilka sammanslutningar som omfattas av be - stämmelsen skiljer sig något åt i de olika engelska översättningar som har funnits tillgängliga. Kommittén har utgått från den översättning som finns i den digitala myndighetspublikationen . Rättsläget i vissa andra länder I den allmänna civillagen (Tsiviilseadustiku üldosa seadus) finns bestämmelser om upplösning av juridiska personer. Enligt 40 § ska en juridisk person upplösas av domstol om dess mål eller verksamhet står i strid med lag, allmän ordning eller god moral. En motsvarande bestämmelse om upplösning av ideella föreningar finns i 40 § lagen om ideella föreningar (Mittetulundusühingute seadus). Även lagen om politiska partier (Erakonnaseadus) innehåller bestämmelser som begränsar föreningsfriheten och som knyter an till grundlagstexten. Enligt 4 § i lagen om politiska partier är det förbjudet med politiska partier vilkas ändamål eller verksamhet syftar till att med våld ändra konstitutionella ordning eller territoriella integritet eller annars står i strid med straffrätten. Organisationer eller allianser som innehar vapen, är militärt organiserade eller utför militära övningar får inte verka som politiskt parti eller som en strukturell del av ett politiskt parti. Regeringen kan enligt 32 § lagen om domstolsprocessen vid konstitutionell granskning (Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seadus) begära att upplöser ett politiskt parti vilkets aktiviteter eller mål visar på en avsikt att förändra den konstitutionella ordningen med våld. I 235 § strafflagen (Karistusseadustik)finns en bestämmelse som gäller grundlagsvidriga organisationer. Enligt den bestämmelsen är det straffbart att vara medlem i en permanent organisation bestående av tre eller fler personer som fördelar uppgifter mellan sig och som har bildats i syfte att utföra våldsamma handlingar som riktar sig mot den estländska republiken. Det är även straffbart att bilda, leda eller rekrytera medlemmar till en sådan organisation. Det är också kriminaliserat att vara medlem i en permanent organisation bestående av tre eller fler personer som fördelar uppgifter mellan sig och vars verksamhet är inriktad på att begå vissa allvarliga brott, liksom att bilda, leda eller rekrytera medlemmar till en sådan organisation. (Se 255 och 256 §§ strafflagen.) 7.5.2Straffrättslig lagstiftning mot terrorism Den estländska straffrättsliga lagstiftningen mot terrorism finns i den allmänna strafflagen. I 237 § straffbeläggs terroristhandlingar. För terroristhandling döms den som begår ett antal uppräknade brottstyper med syfte att 1) tvinga staten eller en internationell organisation att Rättsläget i vissa andra länder vidta en åtgärd eller till underlåtenhet, 2) allvarligt störa eller förstöra statens politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala struktur, eller en internationell organisations verksamhet, eller 3) allvarligt skrämma befolkningen. Det finns också särskilda straffbestämmelser om offentlig uppmaning, utbildning och rekrytering (237.2 §) och terrorresor (237.5 och 237.6 §§). Det är enligt 237.1 § straffbelagt att vara medlem i en permanent organisation bestående av tre eller fler personer som fördelar uppgifter mellan sig och vars verksamhet är inriktad på att begå terroristhandlingar enligt 237 §. Straffansvaret avser även att bilda, leda eller rekrytera medlemmar till en sådan organisation. Det är vidare straffbart att finansiera eller på annat sätt medvetet stödja en terroristorganisation (237.3 §). grundlag (de Grondwet) är . Fri- och rättighetskatalogen finns i första kapitlet (artiklarna 1–23). Bestämmelser i som har ett sådant innehåll att de är bindande för var och en gäller som nederländsk lag (artikel 93). Vid konflikt mellan konventionens bestämmelser och nationella lagar ska konventionen ges företräde, även i förhållande till grundlagen (artikel 94). De nederländska domstolarna får dock inte pröva om en lag är förenlig med konstitutionen (artikel 120). Grundlagen innehåller inte någon generell begränsningsregel. Ut- rymmet och förutsättningarna för begränsningar framgår av respektive rättighetsstadgande. Som huvudregel gäller att sådana begränsningar måste ske genom lag. Föreningsfriheten skyddas av artikel 8 i grundlagen som har följande lydelse. Den får begränsas genom lag i den allmänna ordningens intresse. Icivillagen (het Burgerlijk Wetboek) finns bestämmelser om förbud och upplösning av juridiska personer, inklusive föreningar. Enligt artikel 2:20 första och andra styckena i civillagen kan en domstol på begäran av åklagarmyndigheten förbjuda och upplösa en juridisk per- Rättsläget i vissa andra länder son vars verksamhet eller syfte strider mot allmän ordning. Juridiska personer som är listade inom ramen för EU:s och FN:s sanktionsregimer mot terrorism är förbjudna enligt lag och får inte rättshandla (artikel 2:20 tredje stycket). har vidare enligt artikel 10:122 i civillagen möjlighet att begära att en domstol förklarar att ett utländskt företags syfte eller verksamhet strider mot allmän ordning. En sådan förklaring medför att företagets egendom i ska likvideras. Ut- ländska företag som nämns i de listor som avses i artikel 2:20 tredje stycket är enligt artikel 10:123 förbjudna enligt lag och får inte rättshandla. Begreppet utländskt företag omfattar föreningar och andra sammanslutningar som utåt uppträder som en självständig enhet (artikel 10:117). I artikel 140 i strafflagen (wetboek van strafrecht) finns en bestämmelse om deltagande i kriminella organisationer. Enligt den bestämmelsen är det straffbart att delta i en organisation som har till syfte att begå brott eller delta i den fortsatta verksamheten i en organisation som har förbjudits eller blivit föremål för en sådan förklaring som avses i artikel 10:122 i civillagen. Begreppet deltagande innefattar även att ge ekonomiskt eller materiellt stöd, samla in pengar eller rekrytera personer till organisationen. När föreningsfriheten enligt artikel 11 i har åberopats som en invändning mot ett åtal enligt artikel 140 i strafflagen har domstolarna regelmässigt avfärdat invändningen med hänvisning till artikel 17 i konventionen (missbruk av rättigheter). 7.6.2Straffrättslig lagstiftning mot terrorism Den nederländska straffrättsliga lagstiftningen mot terrorism finns i strafflagen. Med terroristbrott avses enligt strafflagens artikel 83 •vissa uppräknade brott mot statens säkerhet och brott mot internationellt skyddade personer, vissa allmänfarliga brott och mord om brottet begåtts i terrorismsyfte, •vissa uppräknade brott som begåtts i terrorismsyfte och för vilka det finns särskilda straffbestämmelser med en för sådana fall skärpt straffskala, t.ex. misshandel, dråp eller människorov i terrorismsyfte, eller Rättsläget i vissa andra länder •deltagande i terroristorganisationer samt stämpling till vissa brott, t.ex. mord, i terrorismsyfte. Terrorismsyfte har enligt artikel 83 a den som har för avsikt att 1)injaga fruktan i befolkningen eller en del av befolkningen i ett land, 2)olagligen tvinga en offentlig myndighet eller en internationell organisation att vidta eller avstå från att vidta vissa handlingar eller att tolerera vissa handlingar, eller 3) allvarligt hindra eller förstöra ett lands eller en internationell organisations grundläggande politiska, konstitutionella, ekonomiska eller sociala strukturer. I en förklarande promemoria till bestämmelserna anges bl.a. att brott som begås av aktivistgrupper (actiegroepen) inte kan betraktas som terroristbrott eftersom sådana grupperingar inte brukar begå särskilt allvarliga brott för att uppnå de mål de eftersträvar. De försöker inte mobilisera den allmänna opinionen genom att injaga rädsla och det tryck som de utövar på myndigheter eller internationella organisationer är inte tillräckligt starkt för att kunna betecknas som tvång. De stör inte heller grundläggande strukturer allvarligt. (Kamerstuk 28 463, nr 3, 2001/02, s. Under parlamentsbehandlingen av lagförslaget förtydligade justitieministern att även brott som begås av djurrättsaktivister under specifika omständigheter kan vara att kvalificera som terroristbrott; t.ex. vid angrepp mot människors liv (Kamerstuk 28 463, nr C, 2003/04, s. 11). Det finns också särskilda straffbestämmelser om uppmaning till terroristbrott (artiklarna 131 och 132), terrorismutbildning (artikel 134 a) och finansiering av terrorism (artikel 421). Det är enligt artikel 140 a straffbart att bilda, leda eller delta i en organisation vars syfte är att begå terroristbrott. Deltagande innefattar att ge ekonomiskt eller materiellt stöd, samla in pengar eller rekrytera personer till organisationen. Terroristbrottsrekvisitet ska förstås så att organisationen – för att omfattas av bestämmelsen – måste ha som syfte att begå sådana brott som avses i den tidigare återgivna artikel 83. Det är inte tillräckligt att organisationen begår annan brottslighet med sådant terrorismsyfte som avses i artikel 83 a. Rekvisiten i artikel 140 a härrör från den tidigare nämnda artikel 140 om straff för deltagande i kriminella organisationer och ska tolkas på samma sätt som vid tillämpning av den bestämmelsen. För tillämpningen av de båda bestämmelserna krävs inte att organisationen har begått något brott, utan det är tillräckligt att den tilltalade Rättsläget i vissa andra länder känt till att organisationen har för avsikt att begå brott. Bestämmelsen ska förstås mot bakgrund av att blotta existensen av en organisation som avser att begå brott enligt nederländsk rätt anses utgöra ett hot mot samhället.