sou · H9B336 · 2021-05-05 00:00:00 — Eftersom länsstyrelsernas uppgifter på området bedömdes uppfylla dessa kriterier föreslogs i propositionen en koncentration till sju länsstyrelser, vilken alltså genomfördes 2012.4 Överförmyndaren utövar tillsyn över förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet (16 kap. 1 § FB). Enligt statistik har av befolkning en god man eller förvaltare, omkring 86 000 personer. Det finns drygt 57 000 sådana ställföre- trädare. Därutöver är drygt 36 000 förmynderskap registrerade hos överförmyndarna. Det sammanlagda värdet av tillgångar och inkomster som ställföreträdare förvaltar åt sina huvudmän uppgår till . Tillsynen utövas av 209 kommunala överför- myndare och överförmyndarnämnder där sammanlagt cirka 900 års- arbetskrafter arbetar med frågorna.5 Tillsynen över överförmyndarna och överförmyndarnämnderna utövas av sju länsstyrelser som även ger tillsynsvägledning. Länsstyrelserna har totalt avsatt omkring tio års- arbetskrafter för uppgifterna.6 23.5Länsstyrelsernas samverkansgrupp för överförmyndarfrågor Sedan länsstyrelsekoncentrationen 2012 arbetar länsstyrelserna inom ramen för en samverkansgrupp med att samordna tillsynen och till- synsvägledningen på området. Samverkansgruppen lyder under läns- styrelsernas chefsjuristnätverk och det finns uppdragsbeskrivningar både för nätverket och för samverkansgruppen. Arbetet i samverkans- gruppen bygger på konsensus och ingen länsstyrelse har ett starkare mandat än någon av de andra. Alla formella beslut fattas av varje länsstyrelse för sig. Enligt en bestämmelse som trädde i kraft ska länsstyrelserna aktivt verka för samordning och samverkan i 2011/12:31 s. 28. 5Länsstyrelserna, se (hämtad ). Enligt statistiken uppgick antalet ställföreträdarskap totalt till 122 418. Ställföreträdarskapen fördelade sig på så sätt att 68 714 var godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB, 2 359 var godmanskap enligt 11 kap. 1–3 §§ FB, 2 223 var godmanskap för ensamkommande barn, 12 966 var förvaltar- skap och 36 156 var förmynderskap. Tre kommuner har inte rapporterat statisk. Statistik har inte redovisats för att kunna tas in i betänkandet. 6Uppgifter från länsstyrelserna –. frågor om tillsyn och tillsynsvägledning (24 a § förmynderskaps- förordningen). I samband med de senaste årens regeringsuppdrag (se nedan) har arbetet i samordningsgruppen bedrivits systematiskt. Arbetet har fortsatt även efter redovisningen av det senaste regeringsuppdraget , dock med lägre intensitet. Samverkansgruppen tar fram en gemensam tillsynsinriktning för den nationella tillsynen över över- förmyndare, utifrån en risk- och konsekvensanalys. Tillsynsinrikt- ningen anger gemensamma utgångspunkter för tillsynen och identi- fierar vissa frågor eller teman som bedöms vara särskilt angelägna. Vid sidan av den gemensamma tillsynsinriktningen tar varje läns- styrelse fram en tillsynsplan med fokus på de lokala behoven. Läns- styrelserna har också tagit fram gemensamma riktlinjer för hur de ska genomföra inspektioner av överförmyndare.7 De har vidare en gemensam checklista för granskning av akter och en gemensam så kallad kritiktrappa med exempel på situationer som kan föranleda en viss nivå av kritik.8 Vår intervjuundersökning9 har gett bilden av att arbetet i gruppen i huvudsak är konstruktivt och väl fungerande, även om det ibland har varit svårt att hitta ett enat synsätt. 23.6Regeringens uppdrag till länsstyrelserna Länsstyrelserna har fått särskilda regeringsuppdrag på området. i fick 2016 ett sam- ordningsansvar för uppdraget att gemensamt med övriga sex läns- styrelser genomföra åtgärder för att förbättra tillsynen över och stödet till överförmyndare.10 Uppdraget redovisades till regeringen 2017.11 gav regeringen de sju länsstyrelserna i uppdrag att gemen- samt ta fram riktlinjer för hur ställföreträdare bör redovisa sin för- valtning, hur överförmyndare bör granska förvaltningen och hur överförmyndare bör kontrollera en persons lämplighet som ställ- 7Länsstyrelsen i (2017). Riktlinjer för inspektion av överförmyndare. 8Länsstyrelserna (2017). Checklista för granskning av akter vid tillsyn av överförmyndare och Kritiktrappa – överförmyndartillsyn. 9Vilka undersökningar vi har gjort under utredningsarbetet framgår av avsnitt 2.2. Uppdrag till länsstyrelserna att förbättra tillsynen över och stödet till överförmyndarna. 11Länsstyrelsen i (2017). Redovisning av uppdraget till länsstyrelserna att förbättra tillsynen och stödet till överförmyndarna. företrädare.12 i fick samordningsansvar för uppdraget, som redovisades i april 2019.13 23.7Riksrevisionen har rekommenderat att en central förvaltningsmyndighet får ett huvudansvar rapport av ställföreträdare och överförmyndare – Statens bristande ansvar för samhällets mest utsatta (RIR 2017:33) riktar kritik mot organisationen av tillsyn över överförmyn- dare och ställföreträdare. Enligt står antalet årsarbets- krafter hos länsstyrelserna, omkring tio, inte i proportion till deras mycket omfattande uppdrag på området. Länsstyrelsernas sanktions- möjligheter är enligt rapporten få och svaga. I rapporten anges att råd, stöd och utbildning till överförmyndare framför allt ges av andra aktörer än länsstyrelserna och att länsstyrelserna saknar legitimitet på området. Inte heller har länsstyrelserna själva, enligt , tagit på sig rollen att agera som en centralt ansvarig aktör. Riks- revisionen noterar i rapporten en brist på tillförlitlig statistik samt nationell uppföljning och samordning på central nivå. förde fram att en god man eller förvaltare utses av samhället för att bevaka enskilda personers personliga, ekonomiska och rättsliga intres- sen och att rättssäkerhetsskäl motiverar en stark nationell kontroll och tillsyn. Flertalet problem på området beror enligt på bristen på ett centralt ägarskap. I rapporten rekommenderar Riks- revisionen att en central förvaltningsmyndighet inrättas, med ansvar för tillsynen på området, bland annat med uppdrag att följa utveck- lingen, ta fram officiell statistik, samordna utbildningar och ge råd och stöd. Uppdrag till länsstyrelserna att ta fram riktlinjer för överförmyndare och ställföreträdare m.m. 13Länsstyrelserna (2019). Redovisning av uppdraget till länsstyrelserna att ta fram riktlinjer för överförmyndare och ställföreträdare, m.m. 23.8Statskontoret har föreslagit att en länsstyrelse får ett samordningsansvar Statskontoret har rapport förbättrad samordning av tillsynen och tillsynsvägledningen inom överförmyndarområdet (2019:8) konstaterat att samordningen av tillsynen och tillsynsvägledningen behöver förbättras. Enligt Statskontoret har länsstyrelsernas samord- ningsarbete skapat förutsättningar för en mer enhetlig tillsyn av överförmyndare. Länsstyrelserna ger dock, enligt rapporten, inte en särskilt aktiv tillsynsvägledning för överförmyndare. Statskontoret har föreslagit att en av de sju länsstyrelserna ska få i uppdrag att vara samordningsmyndighet med uppdrag att inrätta en ny och bred sam- verkansgrupp med representanter för kommunerna och länsstyrel- serna. Enligt förslaget ska samordningsmyndigheten vara samman- kallande i länsstyrelsernas nuvarande samverkansgrupp och där vara huvudansvarig för att •följa upp, utvärdera och utveckla länsstyrelsernas tillsyn, •utveckla länsstyrelsernas tillsynsvägledning till överförmyndarna, •kartlägga överförmyndarnas behov av råd och stöd, •utveckla metodstöd för överförmyndarnas tillsyn, •följa upp att utbildningen av överförmyndarna är tillfredsställ- ande, •verka för ett mer systematiskt erfarenhetsutbyte mellan länsstyr- elserna och •utfärda föreskrifter för överförmyndarnas tillsyn. Statskontoret har baserat sin bedömning på i huvudsak tre faktorer. För det första har en länsstyrelse bättre förutsättningar än någon annan myndighet att samordna länsstyrelsernas arbete, för det andra föredrar fem av sju länsstyrelser att en länsstyrelse får ett centralt sam- ordningsansvar och för det tredje finns ingen central förvaltnings- myndighet med nära koppling till området. Statskontoret har fram- hållit att en centralt ansvarig länsstyrelse kan förtydliga tillsynen och tillsynsvägledningen och ta till vara fördelarna med en rela- tivt decentraliserad tillsynsorganisation. 23.9.1Överförmyndarnas syn på länsstyrelsernas tillsyn och tillsynsvägledning I vår enkätundersökning14 har vi ställt frågor till landets överför- myndare om hur de uppfattar länsstyrelsernas tillsyn. De har besvarat frågorna på följande sätt. •I påståendet Det är tydligt vad som är syftet med till- syn har instämt helt. har instämt delvis medan inte alls instämt. •I påståendet tillsyn fokuserar på relevanta frågor har instämt helt medan instämt delvis. 12 pro- cent har inte alls instämt i påståendet. •I påståendet förmedlar resultatet av inspektionen på ett sätt som vi förstår har instämt helt. har instämt delvis medan inte instämt alls. •I påståendet följer upp eventuell kritik mot vår verk- samhet har instämt helt och instämt delvis. har inte alls instämt i påståendet. Vi har också i enkäten ställt frågor om hur överförmyndarna upp- fattar länsstyrelsernas tillsynsvägledning. De har besvarat frågorna enligt följande. •I påståendet Det är enkelt att komma i kontakt med när vi vänder oss dit med frågor har instämt helt och instämt delvis. har inte instämt alls medan svarat att de inte vet. •I påståendet ger svar inom rimlig tid när vi vänder oss dit med frågor har instämt helt och lika många instämt delvis. har inte instämt alls i påståendet medan svarat att de inte vet. 14Vilka undersökningar vi har gjort under utredningsarbetet framgår av avsnitt 2.2. •I påståendet förmedlar den information vi behöver när vi vänder oss dit med frågor har instämt helt och instämt delvis. har inte instämt alls i påstå- endet medan svarat att de inte vet. •I påståendet råd och stöd bidrar till att utveckla vår verksamhet har instämt helt och instämt delvis. har inte instämt alls i påståendet medan 8 pro- cent svarat att de inte vet. •I påståendet har god kännedom om vilka utbildnings- insatser som vi har behov av i vår verksamhet har instämt helt och instämt delvis. har inte instämt alls i påståendet medan svarat att de inte vet. av överförmyndarna har svarat ja på frågan Har ni tagit del av länsstyrelsernas nationella riktlinjer för förordnade ställföre- trädares redovisning? På frågan Följer ni dessa riktlinjer? har 19 pro- cent svarat att de följer riktlinjerna helt och hållet och att de i huvudsak följer riktlinjerna. har svarat nej på frågan eller att de inte vet. •Vi har ställt frågan Hur ofta ber ni om tips och råd i ett enskilt ärende? En majoritet har svarat att de vänder sig till mer sällan än en gång . Endast ett fåtal har svarat att de vänder sig dit oftare än en gång . Ett vanligt svar från överförmyndarna har varit att de i stället vänder sig till Kommuner och Regioner (SKR) eftersom organi- sationen erbjuder konkret och tydlig vägledning. Flera har svarat att länsstyrelserna saknar relevant kunskap eller praktisk erfaren- het och att de inte ger svar i enskilda ärenden. Enstaka överför- myndare har svarat att råd och stöd är till stor hjälp. 23.9.2Länsstyrelsernas syn på sin tillsyn och tillsynsvägledning Vid vår intervjuundersökning15 med representanter för de sju läns- styrelserna har följande bild kommit fram. När det gäller tillsynen tolkar länsstyrelserna lagstiftningens krav på ett likartat sätt och de har en relativ samsyn när det kommer till hur överförmyndarinspektionerna faktiskt ska utföras. I viss mån skiljer det sig dock åt när det kommer till rutiner inför, under och efter inspektionerna. Bland annat ger de flesta länsstyrelser, men inte alla, muntlig återkoppling till överförmyndarna efter en genomförd granskning. Vidare har länsstyrelserna delvis olika syn på tillsynens inriktning. Några betonar främst vikten av kontroll och granskning, medan andra betonar att tillsynen ska vara lärande. Flera länsstyrel- ser har betonat att de är självständiga myndigheter och att regionala skillnader gör att det i viss mån måste finnas olika arbetssätt och inriktningar. Länsstyrelserna har genomgående ansett att överförmyndare regelmässigt vidtar nödvändiga åtgärder efter kritik från dem. Några länsstyrelser har dock ansett att de saknar de tillsynsverktyg som behövs när en överförmyndare inte vidtar rättelse. De har framhållit att det är ett stort steg att begära att en överförmyndare, nämnd- ledamot eller ersättare ska entledigas och att möjligheten sällan utnytt- jas i praktiken. De har också fört fram att en begäran om entledigande inte är en ändamålsenlig åtgärd. När det gäller tillsynsvägledning har intervjuerna gett en bild av att varje länsstyrelse arbetar på egen hand med att ge råd och stöd till överförmyndarna. Rådgivningen sker främst genom att länsstyr- elserna i samband med den årliga inspektionen besvarar frågor och kommer med påpekanden. Många länsstyrelser deltar också i över- förmyndarnas länsträffar. Samtliga länsstyrelser besvarar frågor från överförmyndare som kommer in per telefon eller mejl. Några läns- styrelser får många frågor och försöker frikostigt ge råd och stöd. De flesta har dock en mer restriktiv syn på vilka frågor som är lämp- liga att besvara. Länsstyrelserna bedriver varken var för sig eller tillsammans något strukturerat arbete med att kartlägga vilka behov överförmyndare har när det kommer till råd och stöd. Inte heller bedriver länsstyrelserna något samordnat arbete när det kommer till 15Vilka undersökningar vi har gjort under utredningsarbetet framgår av avsnitt 2.2. utbildning för överförmyndare. Länsstyrelserna ska som nämnts se till att utbildningen av de förtroendevalda är tillfredsställande. I en- staka fall har en länsstyrelse på egen hand anordnat utbildning för överförmyndare. Det vanliga är dock att de förtroendevalda går utbildningar som anordnas av SKR, Föreningen myndare eller privata aktörer. Samtliga länsstyrelser har som rutin att vid den årliga inspektionen fråga om de förtroendevalda har gått någon utbildning för överförmyndare. Om utbildningsnivån brister uppmanas de till utbildning. Något arbete kring att samordna utbild- ningsinsatser, kartlägga behovet av utbildning eller utvärdera kvali- teten i de utbildningar som finns på marknaden förekommer dock inte. En synpunkt som kommit fram vid intervjuerna är att länsstyrel- sens ansvar är otydligt när det gäller tillsynsvägledning. Många läns- styrelser har fört fram att de inte tycker sig ha tillräckliga resurser för att samordna och strukturera tillsynsvägledningen. Flera har dock sagt sig ha som ambition att framöver arbeta mer aktivt med frågorna, bland annat inom ramen för samverkansgruppen, men att deras an- svar behöver bli tydligare. 23.9.3Aktörernas syn på hur tillsyn och tillsynsvägledning bör organiseras En mycket vanlig synpunkt som förts fram till utredningen16 har varit att det behövs en högre grad av enhetlighet och ett större mått av statlig styrning och kontroll på området. Det har i skilda samman- hang förts fram att en central myndighet bör ha ett huvudansvar, bland annat med uppgift att meddela föreskrifter och ta fram all- männa råd och metodstöd, liksom att ta ett nationellt ansvar för ut- bildning för ställföreträdare. Många har framhållit att varje överför- myndare arbetar med att ta fram vägledning, utbildning och annat relevant material och att detta inte är en effektiv hantering. Enligt aktörerna leder denna ordning dessutom till att förutsättning- arna för ställföreträdare och överförmyndare skiljer sig åt i betydande utsträckning och att huvudmän alltför ofta inte får den hjälp de behöver. Föreningen och har i likhet med flera andra aktörer ansett att det behövs en ny 16Vilka undersökningar vi har gjort under utredningsarbetet framgår av avsnitt 2.2. statlig myndighet som säkerställer hög rättssäkerhet och kvalitet på området. 23.10 Överväganden och förslag 23.10.1Länsstyrelserna bör även fortsättningsvis ansvara för den löpande tillsynen och tillsynsvägledningen •Länsstyrelserna bör även fortsättningsvis ansvara för den löp- ande tillsynen över överförmyndare och överförmyndarnämnder samt den löpande tillsynsvägledningen för dem. •Länsstyrelserna bör inte få ytterligare tillsynsverktyg eller sanktionsmöjligheter vid tillsynen över överförmyndares verksamhet. Flera skäl talar för att länsstyrelserna även fortsättningsvis bör utöva den löpande tillsynen över överförmyndare, dvs. de praktiska till- synsuppgifter som länsstyrelserna enligt dagens bestämmelser har ansvar för. Länsstyrelserna har skaffat sig både de sakkunskaper och den tillsynskompetens som krävs för att bedriva en löpande tillsyn. Vår bild är att tillsynen succesivt har blivit mer enhetlig och systematiserad. Länsstyrelserna tolkar numera reglerna i och förmynderskapsförordningen på ett likartat sätt och de har en relativt god samsyn när det kommer till hur överför- myndarinspektionen ska utföras. De överförmyndare som besvarat vår enkät har också, vilket vi redovisat i avsnitt 23.9.1, en i huvudsak positiv uppfattning om länsstyrelsernas tillsyn. Vi bedömer mot den bakgrunden att har bättre förutsättningar än någon annan myndighet när det kommer till att utöva löpande tillsyn över överförmyndare, inklusive de nya tillsynsuppgifter som våra förslag i avsnitt 19 om bland annat ökade kvalitetskrav för med sig. Det finns dessutom, som även Statskontoret framhållit17, fördelar med en rela- 17Statskontoret (2019) s. 8. tivt decentraliserad tillsynsorganisation. Bland annat kan tillsynen behöva anpassas efter regionala förhållanden och förutsättningar. Vi gör sammantaget bedömningen att det saknas anledning att låta någon annan myndighet än ha hand om den löpande tillsynen över överförmyndare. Det finns större anledning att överväga om länsstyrelserna även fram- över bör ha ansvar för den löpande tillsynsvägledningen för överför- myndarna. Med detta avses de praktiska vägledningsuppgifter som länsstyrelserna enligt dagens bestämmelser ansvarar för. Ett skäl som i viss mån talar mot detta är att länsstyrelserna inte tagit takt- pinnen när det kommer till tillsynsvägledningen. Utöver de nämnda regeringsuppdragen (se avsnitt 23.6) har något gemensamt arbete för att systematiskt tillhandahålla råd och stöd till överförmyndare inte förekommit, med det undantaget att ett nyhetsbrev ges ut . Exempelvis har ingen gemensam inriktning för tillsyns- vägledningen tagits fram. Inte heller har länsstyrelserna arbetat strukturerat med utbildning för överförmyndare. Länsstyrelserna hanterar sin skyldighet att se till att utbildningen av överförmyndare, nämndledamöter och ersättare är tillfredsställande i huvudsak genom att ställa frågan till dem om de har gått någon sådan utbildning och, om så inte är fallet, uppmuntra dem till utbildning. Många överför- myndare anser att länsstyrelserna inte kan ge dem det stöd och den rådgivning de har behov av. I stor utsträckning vänder de sig i stället till andra aktörer än länsstyrelserna när de efterfrågar råd, stöd och utbildning, bland annat till SKR och ett antal privata aktörer. Med detta sagt kan vi ändå konstatera att länsstyrelsernas råd och stöd fyller en funktion på området. Bland annat talar överförmyndarnas svar på vår enkät (avsnitt 23.9.1) i den riktningen. Exempelvis har helt eller delvis instämt i påståendet att råd och stöd bidrar till att utveckla verksamheten. De riktlinjer som länsstyrelserna 2019 tagit fram på uppdrag av regeringen18, och som i huvudsak tagits emot väl av överförmyndare, talar också för att länsstyrelserna har kapacitet att ge god tillsynsvägledning. 18Länsstyrelserna (2019). Nationella riktlinjer för överförmyndare – förordnade ställföreträdares redovisning. Det kan finnas principiella skäl mot att en myndighet har ansvar för både tillsyn och tillsynsvägledning. Det kan hävdas att en myn- dighets opartiskhet vid tillsynen kan ifrågasättas om myndigheten också ger råd till den som tillsynen avser.19 Den rådgivning som det handlar om på överförmyndarområdet, att upplysa om gällande lag- stiftning och ge allmän vägledning, möter dock inga principiella hinder enligt vår uppfattning. Vi ser i stället fördelar med att både utövar tillsyn och ger tillsynsvägledning. En egen operativ tillsyn kan nämligen ge goda förutsättningar för att också kunna ge en god tillsynsvägledning. Till detta kommer att vi inte har identifierat någon annan myn- dighet än som har de sakkunskaper som krävs för att löpande ge god tillsynsvägledning på området. Enligt vår uppfatt- ning bör alltså även fortsättningsvis ha ansvar för den löpande tillsynsvägledningen för överförmyndarna. Nya tillsynsverktyg för ? Som redovisats (se avsnitt 23.2.1) kan vid tillsynen ge överförmyndare en anmärkning, om det finns anledning till det. kan också begära att överförmyndaren ska underrätta om vilka åtgärder som vidtagits med anledning av en anmärkning. Därutöver kan anmäla till tingsrätten att en överförmyndare, nämndledamot eller ersättare inte är lämplig för sitt uppdrag och domstolen kan då entlediga den förtroendevalde. Vi har övervägt en möjlighet för att besluta om vitesföreläggande mot en överförmyndare, i de fall brister uppmärk- sammats och överförmyndaren inte rättar sig efter kritik. Det finns skäl som talar för en sådan ordning, främst att det i vissa fall kan behövas ett tillsynsverktyg att ta till efter en anmärk- ning men före en begäran om att en förtroendevald ska entledigas. Steget mellan dessa åtgärder uppfattas som stort och är en begäran om entledigande inte heller ändamålsenlig. En brist- fällig hantering på ett överförmyndarkansli har inte alltid sin grund i att de förtroendevalda är olämpliga för sina uppdrag. Det kan handla om att kommunen inte tilldelar överförmyndarverksamheten nöd- vändiga resurser eller om förhållanden på kansliet som de förtroende- 19Statskontoret (2012). Tänk till om tillsynen. Om utformningen av statlig tillsyn, s. 10. valda inte råder över. Att en överförmyndare eller nämndledamot entledigas kan då vara verkningslöst och ibland kontraproduktivt, även om det är de förtroendevalda som är ansvariga för verksam- heten. Möjligheten att begära en förtroendevald entledigad utnyttjas därför sällan i praktiken. kan alltså sakna ett effektivt tillsynsverktyg när en anmärkning inte är tillräcklig. har fört fram att det av rättssäkerhetsskäl behövs en möjlighet till vitesföreläggande mot överförmyndare som inte uppfyller sina skyldigheter gentemot ställföreträdare och huvud- män, exempelvis den föreslagna skyldigheten att granska årsräkningar (avsnitt 17.5). Emot en sådan möjlighet för talar att överförmyndare som fått kritik vanligen vidtar åtgärder för att komma till rätta med bristerna. Flera länsstyrelser har ifrågasatt om vitesföreläggande är en effektiv och ändamålsenlig väg till förbättringar hos de överför- myndare där det finns problem. Det har påtalats att det i regel inte är en enskild åtgärd som behövs utan att verksamheten som helhet behöver ses över och att kommunen kan behöva tillsätta mer resurser till den. Ett av utredningens fokusområden har varit att se till att kvaliteten och kompetensen i överförmyndarverksamheten är hög. Bland annat föreslår vi i avsnitt 19 att de förtroendevalda ska få en introduktion inför sina uppdrag och att uppgifterna i verksamheten ska utföras av personer med lämplig utbildning och erfarenhet. I av- snitt 20 föreslår vi att överförmyndarnämnd ska bli obligatorisk som organisationsform. Som vi tar upp nedan behövs också ökad statlig styrning på området i form av t.ex. föreskrifter och allmänna råd. Vi menar att det är denna typ av förändringar som behövs för att uppnå hög rättssäkerhet och kvalitet hos överförmyndarna, utöver att de naturligtvis måste tilldelas de resurser som krävs. En möjlighet till vitesföreläggande framstår mot den bakgrunden inte som en särskilt effektiv väg till att komma till rätta med de problem som finns hos vissa överförmyndare. En annan aspekt av saken är att länsstyrelserna kan behöva bli bättre på att utnyttja de möjligheter som redan finns, dvs.