sou · H9B317 · 2021-03-31 00:00:00 — Formulären ska ha den utformning som framgår av bilaga I A och B till och rådets direktiv /83/EU av om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direk- tiv 1999/44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och och rådets direktiv /7/EG, med beakt- ande av det svenska genomförandet av direktivet. Denna förordning träder i kraft . 26Senaste lydelse (2020:171). 2Utredningens uppdrag och arbete beslutades direktiv (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direk- tiv 98/6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätt- hållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler. Det nya direktivet reviderar de befintliga EU-direktiven om oskäliga av- talsvillkor, otillbörliga affärsmetoder, prisinformation och konsument- rättigheter, som bland annat ligger till grund för lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, marknadsföringslagen (2008:486), prisinformationslagen (2004:347) och lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Utredningen har haft i uppdrag att ta ställning till hur direktivet ska genomföras i . I uppdraget har ingått att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direktivet och föreslå nödvändiga författ- ningsändringar och andra åtgärder. Enligt direktiven har det ankom- mit på utredningen att bedöma om det utrymme som lämnas till medlemsstaterna att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regler- ingar, bör utnyttjas och i sådant fall på vilket sätt. Vidare har det legat i utredningens uppdrag att redovisa för- och nackdelar med de olika alternativ som finns för att genomföra direktivet. Förslagen ska så långt som det bedöms möjligt och lämpligt ut- formas i anslutning till den systematik och terminologi som används i svensk rätt. Bestämmelserna och begreppen i direktivet ska förklaras och tydliggöras som den EU-gemensamma uppfattningen om direktivets innebörd beaktas. Kommittédirektivet återges i sin helhet i bilaga 1. Utredningens uppdrag och arbete Utredningen påbörjade sitt arbete och höll sitt första sammanträde med experter . Sammanlagt har utredningen haft åtta sammanträden, varav de flesta på grund av pågående pandemi skett i digital form. Utredningens arbete har också förts framåt med hjälp av underhandskontakter som utredaren och sekre- teraren har haft med utredningens sakkunniga och experter. Utredningen har följt genomförandet av EU-direktivet i de be- rörda nordiska länderna och i flera andra EU-länder, däribland och . Sekreteraren har också deltagit vid två möten som kommissionen anordnat om genomförandet av direkti- vet samt vid en workshop som kommissionen anordnat där globala och europeiska online-plattformar bjudits in för att diskutera bl.a. konsumentrecensioner och rankning av sökresultat. Utredningen har hållit sig informerad om det pågående genom- förandet av direktivet (EU) 2019/770 om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster respektive varudirektivet (EU) 2019/771. Vidare har utredningen inhämtat uppgifter från bl.a. Konsument- verket, , Patent- och marknadsdom- stolen, Direct Selling (DSS) och Livsmedelsföretagen. 3.1Ändringsdirektivets syfte och innehåll antogs och rådets direk- tiv (EU) 2019/2161 om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /6/EG, 2005/29/EG och 2011/83/EU vad gäller bättre upprätthållande och modernisering av unionens konsumentskyddsregler (ändringsdirektivet). Direktivet ska vara genomfört i nationell rätt . Den svenska versionen finns i bilaga 2 till betänkandet. Bakgrunden till direktivet är en översyn av det konsumenträttsliga regelverket som kommissionen genomförde 2016–2017. I samband med översynen konstaterades att ändamålsenligheten i unionens kon- sumentskyddslagstiftning äventyrades av en bristande medvetenhet hos både näringsidkare och konsumenter om konsumenters rättig- heter och att möjligheter till kompensation skulle kunna utnyttjas oftare. Enligt kommissionen fanns det även brister i nationell rätt när det gäller verkligt effektiva och proportionella sanktioner för att avskräcka från och påföra sanktioner för överträdelser inom unionen. Därtill identifierades ett antal områden där de gällande konsument- skyddsreglerna inom unionen behövde moderniseras och anpassas till följd av den kontinuerliga digitaliseringen av konsumentmarknaden. Syftet med ändringsdirektivet är att åtgärda dessa brister och att modernisera och anpassa det konsumenträttsliga regelverket inom EU till den ökade digitaliseringen. Ändringsdirektivet innehåller nio artiklar. Artiklarna 1–4 inne- håller ändringar av de fyra direktiv som nämns i ändringsdirektivets titel. I artiklarna 5–9 finns vissa slutbestämmelser om kommissio- nens rapportering, införlivande och ikraftträdande. Artiklarna 1–4 innebär en viss harmonisering av de sanktioner som kan aktualiseras Ändringsdirektivet och dess genomförande vid överträdelser av de fyra direktivens konsumentskyddsregler. Medlemsstaterna ska bl.a. säkerställa att det finns en möjlighet att påföra sanktionsavgifter vid s.k. samordnade insatser inom EU vid överträdelser av regler som genomför direktiv /13/EEG, direk- tiv 2005/29/EG och direktiv /83/EU. I samtliga fyra direktiv harmoniseras dessutom i viss utsträckning kriterier för hur allvaret i en överträdelse ska bedömas. Ändringsdirektivet innehåller även andra ändringar av direktiv /6/EG, direktiv /29/EG och direktiv /83/EU. Bland annat ställs det krav på näringsidkare att informera om vilka kriterier som ligger till grund för rankning av sökresultat på webbplatser m.m. Näringsidkare som tillhandahåller s.k. marknadsplatser online ska även ge viss annan information till konsumenter. Det rör sig bland annat om information om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är näringsidkare eller inte. Näringsidkare som ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter ska informera om huruvida det säkerställs att recensionerna härrör från konsumenter som verkligen har använt eller köpt produkterna och i så fall på vilket sätt det görs. Vidare innebär ändringarna krav på reklammarkering av betalda sökresultat och förbud mot automatiserade köp av biljet- ter till evenemang inom ramen för en andrahandsförsäljning. Änd- ringsdirektivet innebär även vissa anpassningar till reglerna i direk- tiv (EU) 2019/771 (varudirektivet)1 och direktiv (EU) 2019/770 (direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjäns- ter)2. I direktiv /29/EG införs dessutom ett krav på att medlems- staterna ska se till att civilrättsliga påföljder i vissa fall kan aktualise- ras vid överträdelser av direktivets regler. Ändringsdirektivet lämnar i viss utsträckning utrymme åt med- lemsstaterna att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regler- ingar. Detta gäller bl.a. regler om prissänkningar, hemförsäljning och informationskrav på marknadsplatser online. 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/771 av om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor, om ändring av förordning (EU) 2017/2394 och direktiv /22/EG samt om upphävande av direktiv /44/EG. 2Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster. Ändringsdirektivet och dess genomförande 3.2De fyra direktiven som revideras 3.2.1Direktiv /13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal antogs inom EU direktiv /13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal (avtalsvillkorsdirektivet)3. Det syftar till att skydda konsumenter från oskäliga avtalsvillkor och att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning i fråga om oskäliga villkor i avtal som sluts mellan en näringsidkare och en konsument. Den svenska ver- sionen finns i bilaga 3 till betänkandet. Direktivet innehåller bestämmelser om i vilka fall ett avtalsvillkor ska anses vara oskäligt samt vilka omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av om ett avtalsvillkor är oskäligt (artiklarna 3 och 4). I en bilaga till direktivet finns en vägledande, inte uttömmande lista på villkor som kan anses oskäliga. Direktivet är ett s.k. minimiharmoniseringsdirektiv vilket innebär att medlemsstaterna, inom det område som omfattas av direktivet, får anta eller behålla bestämmelser som innebär ett starkare skydd för konsumenterna, förutsatt att dessa bestämmelser är förenliga med . Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, (AVLK). En översiktlig beskrivning av lagen finns i avsnitt 4.4. Avtalsvillkorsdirektivet ändrades i vissa avseenden genom anta- gandet av direktivet (2011/83/EU) om konsumenträttigheter. 3.2.2Direktiv /6/EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter antogs inom EU direktiv /6/EG om konsu- mentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds kon- sumenter (prisinformationsdirektivet).4 Den svenska versionen av direktivet finns i bilaga 4 till betänkandet. 3Rådets direktiv /13/EEG av om oskäliga villkor i konsumentavtal. 4Europaparlamentets och rådets direktiv /6/EG av om konsument- skydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter. Ändringsdirektivet och dess genomförande Direktivet föreskriver att försäljningspris och jämförpris ska an- ges på alla varor som konsumenter erbjuds av näringsidkare och syf- tar till att förbättra informationen till konsumenterna och underlätta prisjämförelser. Direktivet är ett minimiharmoniseringsdirektiv vilket, som redo- gjorts för ovan, innebär att medlemsstaterna får anta eller behålla be- stämmelser som är mer gynnsamma för konsumenterna. Direktivet har genomförts genom bestämmelser i prisinforma- tionslagen (2004:347), . En översiktlig beskrivning av lagen finns i avsnitt 4.5. 3.2.3Direktiv /29/EG om otillbörliga affärsmetoder antogs inom EU det s.k. direktivet om otillbörliga affärsmetoder5. Det syftar till att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar avseende otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumenternas ekonomiska intressen. Den svenska versionen av direktivet finns i bilaga 5 till betänkandet. Direktivet gäller otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av närings- idkare gentemot konsumenter före, under och efter en affärstrans- aktion som gäller en produkt (artikel 3). Endast affärsmetoder som direkt påverkar konsumentkollektivets ekonomiska intressen om- fattas (artiklarna 5.2 och 5.3). Direktivet är inte tillämpligt på affärs- metoder i förhållandet mellan näringsidkare eller som endast skadar konkurrenters ekonomiska intressen. I direktivet finns en generalklausul som innehåller ett generellt förbud mot otillbörliga affärsmetoder (artikel 5). Enligt bestämmel- sen ska en affärsmetod vara otillbörlig om den strider mot god yrkes- sed och innebär eller sannolikt kommer att innebära en avsevärd snedvridning av det ekonomiska beteendet i förhållande till produk- ten hos den genomsnittskonsument som affärsmetoden riktar sig till eller som nås av metoden, eller den genomsnittliga gruppmedlemmen om affärsmetoden riktar sig till en viss konsumentgrupp. 5Europaparlamentets och rådets direktiv om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direk- tiv 84/450/EEG och och rådets direktiv /7/EG och 2002/65/EG samt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004. Ändringsdirektivet och dess genomförande innehåller även bestämmelser om vilseledande och aggressiva affärs- metoder (artiklarna 6, 7, 8 och 9) samt slutbestämmelser, däribland artikel 13 som reglerar sanktioner. I bilaga 1 till direktivet finns den s.k. svarta listan, en lista med affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga. I dessa fall krävs inte någon bedömning av om genomsnittskonsumenten har påverkats av marknadsföringen utan affärsmetoderna är under alla förhållanden otillbörliga. Direktivet är ett s.k. fullharmoniseringsdirektiv. Detta innebär en fullständig harmonisering av de frågor som omfattas av direktivet inom det s.k. samordnade området och att medlemsstaterna är för- hindrade att införa eller behålla bestämmelser som avviker från vad som föreskrivs i direktivet. Direktivet ger dock medlemsstaterna viss frihet när det gäller utformningen av tillsyns- och sanktionssystem. Direktivet har genomförts i svensk rätt genom marknadsförings- lagen (2008:486), MFL. En översiktlig beskrivning av lagen finns i avsnitt 4.2. 3.2.4Direktiv /83/EU om konsumenträttigheter antogs inom EU det s.k. konsumenträttighets- direktivet.6 Det ersatte två äldre direktiv om konsumentskydd vid hemförsäljning respektive distansavtal. Syftet är att åstadkomma ett konsumentskydd på hög nivå och därigenom bidra till att den inre marknaden fungerar väl genom att tillnärma visa aspekter av med- lemsstaternas författningar avseende avtal som ingåtts mellan kon- sumenter och näringsidkare. Den svenska versionen av direktivet finns i bilaga 6 till betänkandet. Direktivets tillämpningsområde är brett. Den övervägande delen av bestämmelserna är tillämpliga på distansavtal och avtal utanför affärslokaler. I direktivet finns bestämmelser om näringsidkarens in- formationsskyldighet och om konsumentens ångerrätt. Det finns även bestämmelser om information som näringsidkare ska ge konsu- menter i samband med andra avtal än distansavtal eller avtal utanför 6Europaparlamentets och rådets direktiv av om konsumenträttigheter och om ändring av rådets direktiv /13/EEG och och rådets direktiv /44/EG och om upphävande av rådets direktiv /577/EEG och och rådets direktiv /7/EG. Ändringsdirektivet och dess genomförande affärslokaler och om andra konsumenträttigheter. Direktivet är ett fullharmoniseringsdirektiv. Direktivet har genomförts genom bestämmelser i flera lagar, fram- för allt lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (), men även konsumentköplagen, marknadsföringslagen, kon- sumentkreditlagen (2010:1846), lagen (1991:351) om handelsagentur och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. En översiktlig beskrivning av finns i avsnitt 4.3. Ett EU-direktiv är bindande för medlemsstaterna när det gäller det resultat som ska uppnås, men överlåter åt medlemsstaterna att be- stämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (artikel 288 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). Det innebär att en medlemsstat vid genomförandet av direktivet inte behöver an- vända sig av samma terminologi och systematik som direktivet. Ge- nomförandet måste dock innebära att det avsedda resultatet uppnås. Såväl direktiv /29/EG som direktiv /83/EU syftar till en fullständig harmonisering av konsumenters skydd inom hela EU. Som utgångspunkt vid genomförande av bestämmelser i dessa direk- tiv gäller därför att medlemsstaterna endast får bestämma ett skydd för konsumenterna som är i nivå med vad som anges i direktiven, såvida direktiven inte föreskriver annat. Det svenska genomförandet bör ske på sådant sätt att direktivens konsumentskydd säkert är uppfyllt. är det viktigt att av- göra i vad mån nya regler också ska gälla för marknadsföring och avtal som faller utanför direktivets tillämpningsområde, t.ex. på så- dana ageranden som inte har någon gränsöverskridande dimension. I de fall medlemsstaterna har getts utrymme att utforma regelverket på ett sätt som innebär ett mer långtgående konsumentskydd eller att välja olika alternativa regleringar finns det anledning att överväga om denna möjlighet bör utnyttjas och i sådant fall på vilket sätt. Genomförande av ändringsdirektivet kommer för svensk del att innebära ändringar i MFL, AVLK, och . I avsnitt 4 redo- görs för den gällande regleringen på konsumentskyddsområdet i , både allmänt och särskilt beträffande dessa lagar. I avsnitt 5 behandlas de ändringar i reglerna om otillbörlig marknadsföring som Ändringsdirektivet och dess genomförande föreslås till följd av ändringsdirektivet. Avsnitt 6 behandlar informa- tion om prissänkningar och i avsnitt 7 redogör utredningen för de ändringar som föreslås i fråga om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Avsnitt 8 rör bestämmelser om information vid konsu- mentavtal som ingås i näringsidkarens affärslokal. Avsnitt 9 innehåller förslag om utökade möjligheter att besluta om marknadsstörnings- avgift samt därtill sammanhängande frågor om avgiftens storlek m.m. Avsnitt 10 behandlar möjligheten att besluta om sanktionsavgift en- ligt AVLK. Det finns i svensk rätt inget sammanhållet regelverk på konsument- skyddsområdet. Inom civilrätten finns lagstiftning som tar sikte på att skydda den enskilda konsumenten vid köp av varor och tjänster. Marknadsrättsliga regler på konsumentområdet ska i stället skydda konsumentkollektivet som sådant. Flera lagar innehåller bestämmel- ser av såväl marknadsrättslig som civilrättslig karaktär. I detta kapitel redogörs översiktligt för de konsumentskyddande lagar som är av intresse när det gäller utredningens uppdrag. Det hand- lar om marknadsföringslagen (avsnitt 4.2), lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (avsnitt 4.3), lagen om avtalsvillkor i konsu- mentförhållanden (avsnitt 4.4) och prisinformationslagen (avsnitt 4.5). I avsnitt 4.6 beskrivs den s.k. konsumentskyddsförordningen, som även den berörs av utredningens uppdrag. Marknadsföringslagen (2008:486) – i fortsättningen förkortad MFL – innehåller den grundläggande regleringen om reklam och annan mark- nadsföring. Syftet är att motverka näringsidkares otillbörliga marknads- föring mot konsumenter och andra näringsidkare. Lagen genomför EU-direktivet om otillbörliga affärsmetoder (direktiv /29/EG).1 Lagen är tillämplig vid marknadsföring. Med detta begrepp avses reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter inbegripet en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans 2007/08:115. av produkter till konsumenter eller näringsidkare (3 § MFL). MFL tar enbart sikte på kommersiell marknadsföring och reglerar därför inte politisk propaganda, samhällsinformation, religiös förkunnelse eller annan verksamhet där någon i tal eller skrift vill bidra till opinions- bildning eller nyhetsförmedling. Enligt den s.k. generalklausulen ska marknadsföring stämma över- ens med god marknadsföringssed (5 §). Marknadsföring som strider mot god marknadsföringssed är att anse som otillbörlig om den i märkbar mån påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (6 §). Därutöver finns regler som förbjuder bl.a. aggressiv marknadsföring (7 §) och vilseledande mark- nadsföring (8–17 §§). Bestämmelserna om vilseledande är uppdelade i förbud mot vilseledande handlingar respektive underlåtenhet. I en bilaga till direktiv /29/EG finns en lista på vilseledande och aggressiva affärsmetoder som alltid är otillbörliga (den s.k. svarta listan). Bilagan med den svarta listan gäller som svensk lag. De flesta av kan sorteras in under någon av de fyra kategorier av bestämmelser som direktiv /29/EG är upp- byggt av, nämligen marknadsföring som inte stämmer överens med god marknadsföringssed, aggressiv marknadsföring, vilseledande mark- nadsföring och den svarta listan. Det finns dock även andra former av otillåten marknadsföring i MFL som inte kan sorteras in under dessa. Här kan t.ex. nämnas bestämmelsen om jämförande reklam (18 § MFL) som gäller mellan näringsidkare, och bestämmelserna om obeställd reklam (19–21 §§ MFL). För att en marknadsföringsåtgärd som strider mot 5, 7 eller 9–17 §§ MFL ska anses vara otillbörlig krävs att den har en viss faktisk eller sannolik påverkan på mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut i enlighet med det s.k. transaktionstestet (6 §, 7 § tredje stycket och 8 § första stycket). De affärsmetoder som finns upptagna i den svarta listan ska under alla omständigheter anses som otillbörliga och de förutsätter alltså inte att något transaktions- test görs (7 § fjärde stycket och 8 § andra stycket). Vid överträdelser av bestämmelserna kan påföljden för närings- idkaren bli förbud att fortsätta med viss marknadsföring (23 §) och åläggande att lämna information (24 §). Dessa påföljder ska normalt förenas med vite (26 §). Näringsidkaren kan också påföras mark- nadsstörningsavgift (29–36 §§) och förpliktas att utge skadestånd (37 §). Sådana påföljder kan även drabba personer som handlar på näringsidkarens vägnar. Bestämmelserna om sanktioner i MFL har i allt väsentligt varit oförändrade sedan 1995 års marknadsföringslag, som till viss del byggde på tidigare marknadsföringslagar från 1970-talet.2 Patent- och är den domstol som prövar mål om förbud, åläggande, marknadsstörningsavgift, skadestånd och utdömande av vite (46 a §). En talan om förbud eller åläggande får väckas av Kon- sumentombudsmannen (KO), en näringsidkare som berörs av mark- nadsföringen, eller en sammanslutning av konsumenter, närings- idkare eller löntagare (47 §). En talan om marknadsstörningsavgift väcks enligt 48 § av KO. Om KO i ett visst fall beslutar att inte föra talan om marknadsstörningsavgift, får en enskild näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av näringsidkare väcka en sådan talan. En talan om utdömande av vite får väckas av den som har begärt vitesföreläggandet och av KO (49 §). KO har rätt att meddela föreläggande om förbud och åläggande i fall som inte är av större vikt (28 §). 4.3Lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler Lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler – i fortsättningen förkortad – är en konsumentskyddande lag med bestämmelser om avtal som ingås i vissa sammanhang där behovet av konsumentskydd har ansetts särskilt stort. Lagen har ändrats i flera omgångar. gjordes relativt omfattande ändringar i syfte att genomföra direktiv /83/EU.3 gäller nya bestämmelser om ingående av avtal vid telefonförsäljning.4 Med anledning av vissa synpunkter från kommissionen när det gäller det svenska genomförandet av direktivet har därefter ytterligare änd- ringar gjorts i lagen. Ändringarna trädde i kraft den 1 maj 2020.5 I lagen finns bestämmelser om ingående av två typer av avtal; distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Distansavtal är avtal som ingås med hjälp av ett s.k. medel för distanskommunikation – t.ex. 2SFS 1975:1418 och SFS 1970:412. 2013/14:15. 2017/18:129. 2019/20:63. telefon eller internet – inom ramen för ett organiserat system för att träffa avtal på distans. Begreppet avtal utanför affärslokaler tar sikte på tre typfall där konsumenten har ansetts vara i särskilt behov av skydd. Det första fallet – som är grundregeln – gäller avtal som ingås eller anbud som lämnas av konsumenten när konsumenten och näringsidkaren sam- tidigt är närvarande på en annan plats än i näringsidkarens affärslokal, t.ex. i konsumentens bostad eller på en offentlig plats. Det andra fallet gäller avtal som ingås i näringsidkarens affärslokaler eller genom distanskommunikation, men där konsumenten dessför- innan blivit kontaktad av näringsidkaren utanför affärslokalen. Det tredje fallet avser avtal som ingås under en utflykt organiserad av när- ingsidkaren. Lagen är med några få undantag tvingande till förmån för kon- sumenten, vilket innebär att bestämmelserna inte kan avtalas bort om det skulle innebära en nackdel för konsumenten. Lagen är indelad i tre kapitel. I kapitel 1 finns vissa definitioner och inledande bestämmelser. I kapitel 2 regleras avtal varigenom en näringsidkare överlåter eller upplåter lös egendom till eller utför en tjänst åt en konsument. För avtal om finansiella tjänster och finan- siella instrument finns särskilda bestämmelser i kapitel 3. Konsumentskyddet i lagen har två centrala delar.