sou · H9B374 · 2021-09-23 00:00:00 — Kommitténs bedömning: Inga andra allmänna flaggdagar, förutom de förslag som lämnats ovan, ska läggas till eller tas bort. Språkliga justeringar och en redaktionell förändring av förordningen föreslås. Kommittén har utifrån sitt uppdrag övervägt framför allt om ytterligare allmänna flaggdagar bör införas i syfte att uppmärksamma och högtidlighålla händelser och liknande som är av större betydelse för riket som helhet men även om någon ytterligare dag bör tas bort. Förutom kommitténs förslag som framgår i avsnitt 9.1 har kommittén övervägt att införa en ny allmän flaggdag i syfte att hedra och uppmärksamma demokrati. Kommittén har främst övervägt följande datum. för att högtidlighålla det datum 1921 tog det slutgiltiga beslutet att genomföra allmän och lika rösträtt för män och kvinnor. Den 17 eller för att högtidlighålla att debatterade, och under efterföljande natt accepterade första och andra kammare att införa allmän och lika rösträtt för myndiga män och kvinnor. Vid valet till landsting och kommuner 1919 och sedan vid andra kammare tillämpades beslutet efter att grundlagsändringen hade genomförts. Det kan noteras att var det datum som användes som utgångspunkt för att fira 100-årsdagen av demokratins genombrott i genom en tillfällig ändring i förordningen om allmänna flaggdagar 2018 (SFS 2018:1607 och 2018:1608). Flera datum, framför allt , har varit viktiga för den allmänna och lika rösträtten för män och kvinnor i . Det är därför svårt att utpeka någon dag som varit mest betydelsefull för den svenska demokratin eller dess genombrott. Att införa en ny flaggdag utan en tydlig förklaring till varför valts skulle kunna försvåra möjligheten för en ny flaggdag att få ett brett genomslag. Demokratins genomslag i har dessutom utvecklats efter de första besluten och valet . har lagstiftningen ändrats för att möjliggöra för fler personer att kunna utnyttja sin rösträtt. Kommittén anser vidare att en flaggdag eller Överväganden och förslag, allmänna flaggdagar januari, de månader med minst antal soltimmar per dag i med svårighet skulle nå framgång. Däremot gör kommittén bedömningen att vår nationaldag som redan är en allmän flaggdag också är att betrakta som en demokratidag. Regeringsformen som skrevs under innebar inte allmän och lika rösträtt, däremot var den en grund för fortsatta reformer av vårt samhälle. regeringsform gav uttryck för en tydlig maktdelningsprincip, lagstiftningsmakten delades mellan och konungen medan konungen hade den styrande makten. Makten över skatter och budgeten låg hos . Det kan tilläggas att även regeringsform som innebär att är en konstitutionell monarki, antogs av första gången . Regeringsformen föregicks av av utredningar innan parlamentarismen fick den framträdande roll den har . är historiskt sett också en nationell minnesdag till minne av 1523 när valdes till konung, unionen med upphörde och enande till en självständig stat påbörjades (prop. 2004/05:23 s. 8). har dessutom i viss utsträckning i praktiken redan etablerat sig som för att fira demokrati. Många av de tal som hålls den dagen återkopplar till demokrati och ett antal kommuner firar de personer som blivit svenska medborgare och som därmed åtnjuter rätten att rösta i val till riksdag. Kommittén har övervägt om någon ytterligare flaggdag bör tas bort. Vi noterar att de allmänna flaggdagarna har vuxit sig in i allmänhetens medvetande vilket också konstaterades redan i förarbetena (prop. 1981/82:109 s. 42 f.), även om omfattningen av flaggning förefaller variera framför allt beroende på årstid. Vi bedömer därför att någon ytterligare allmän flaggdag inte bör tas bort. Kommittén noterar att det kan finnas ett behov av att nu gällande allmänna flaggdagar ytterligare synliggörs av de som är närmast berörda och har ett intresse av att en viss flaggdag får en större folklig förankring. Försvarsmakten utför ett positivt arbete genom veterandagens publicitet liksom myndighetens återkommande flaggande vid alla allmänna flaggdagar. Kommittén ser gärna att fler aktörer med gemensamma krafter ökar flaggdagarnas synlighet i det svenska samhället. Överväganden och förslag, allmänna flaggdagar Slutligen föreslår kommittén att förordningen justeras så att den allmänna , veterandagen, placeras rätt i förhållande till datumet den infaller, samt att och de kungliga flaggdagarna justeras rent språkligt. Anslaget till Kungliga Hovstaten 10Anslaget till Kungliga Hovstaten, omfattning, avgränsning och terminologi Kommitténs uppdrag enligt direktiven är att, i samråd med hovet, överväga hur utformningen av anslag till hovet kan bidra till att det kungliga husets officiella åtaganden främst utförs av ett begränsat antal av dess medlemmar. Kommittén har inte till uppgift att föreslå ändringar i vare sig regeringsformen eller successionsordningen. Vi behandlar främst den del av anslaget som berör Kungliga Hovstaten (Hovstaten) eftersom kostnader för det kungliga husets officiella åtaganden främst belastar den delen. Kungliga Slottsstaten (Slottsstaten) behandlas för att ge en bakgrundsbild och förståelse för nutida utformning av anslaget och dess redovisning. Kapitel 11 ger en historisk bakgrund till anslagets utformning och framför allt hur kostnader redovisats. Kommitténs överväganden framgår i kapitel 12. Ett flertal termer används för att i regeringsformen, successionsordningen, budgetproposition och statliga utredningar ange rättsliga eller andra förhållanden som påverkar statschefen och de successionsberättigade. För att göra den fortsatta framställningen så tydlig som möjligt följer en redogörelse för väsentliga termer och deras betydelse . Anslaget till Kungliga Hovstaten, omfattning, avgränsning och terminologi Termen konungahuset förekommer i regeringsformen (5 kap. 4–5 §§) och är där liktydigt med samtliga successionsberättigade enligt successionsordningen inklusive kung eller drottning som innehar tron. Successionsordningen i dess lydelse kunde tolkas som att fler än de successionsberättigade ingick i ”konungahuset” (1902). Termen förekommer inte i nu gällande successionsordning. Det svenska språket utvecklas kontinuerligt och skrivreglerna likaså det vilket medför att utredningar och lagstiftningstext ändras. Termen ”kungahuset”, som inte alltid är synonymt med konungahuset utan också kan inkludera ingifta personer, används i viss lagstiftning. I ljuset av förarbetena kan det framgå vilken krets som avses med den aktuella lagen. Det kungliga huset och den kungliga familjen Både ”kungl. huset” och ”kungl. familjen” förekommer som begrepp i successionsordningen. Enligt successionsordningen innebär det kungliga huset de successionsberättigade och deras gemåler (barn, deras gemåler och barnbarn till , även Drottning ingår därmed i det kungliga huset). Det kungliga huset har som begrepp också använts av konungen när han preciserat den krets inom den kungliga familjen som kan förväntas tas i anspråk för sådana uppdrag som åligger statschefen eller anknyter till statschefsämbetet. Genom ett beslut av konungen gäller att barn eller Prinsessan barn, i det här avseendet, inte längre ingår av det kungliga huset. De omfattas emellertid fortfarande av successionsrätten. Den kungliga familjen är ett bredare begrepp, det innefattar de successionsberättigade och deras gemåler samt vissa andra medlemmar av ätten . Anslaget till Kungliga Hovstaten, omfattning, avgränsning och terminologi Termen kungafamiljen används i budgetpropositionen utan någon närmare precisering av dess innebörd. Exempelvis anges det att anslaget får användas för att täcka utgifter för ”statschefens officiella funktioner inklusive utgifterna för kungafamiljen”. I förarbetena till ändringar av regeringsformens regler om statschefens behörighetsålder (prop. 1993/94:115 s. 15) framgår det att begreppet ”konungen” avser endast konungen personligen medan begreppet ”statschef” inkluderar konungen och riksföreståndaren som kan träda i konungens ställe. Kungliga Hovstaten och Kungliga Slottsstaten Kungliga Hovstaten (Hovstaten) avser den organisation som har till uppgift att bistå statschefen och det kungliga huset i deras officiella plikter. Kungliga Slottsstaten (Slottsstaten) har hand om egendomsförvaltningen. Begreppet avser hovet som helhet, dvs. Kungliga Hovstaten, de hovstater som syftar på de olika kungliga personernas olika hovstater men även Kungliga Slottsstaten. Det är organisationens officiella beteckning och förekommer bl.a. i verksamhetsberättelsen (bet. 2011/ 12:KU1 s. 14). I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1) anges ”Kungliga hov- och slottsstaten” för att uttrycka fördelning av anslaget som riktas till statschefen. 11Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten Detta kapitel har två syften, dels att förklara vilken personkrets som kan omfattas av anslaget, dels att beskriva på vilka sätt anslaget redovisats historiskt. Kapitlet är uppdelat i två delar. Först behandlar vi den krets av personer som främst kommer ifråga för anslagets fördelning. Vi beskriver statschefens roll och uppgifter, hur successionsrätten fungerar för att sedan förklara fördelningen av anslag som riktas till statschefen och fördelas till Kungliga Hov- och Slottsstaterna. I den andra delen beskriver vi den historiska utvecklingen av anslaget, främst till Kungliga Hovstaten (Hovstaten), och hur anslaget redovisats historiskt och i nutid. Slottsstaten behandlas endast i den mån det är nödvändigt för förståelsen av anslaget som helhet. 11.2Statschefens roll och successionsordningen Anslaget har i huvudsak till syfte att täcka utgifterna för statschefens officiella funktioner, inklusive utgifter för kungafamiljen. Inledningsvis redogör vi därför för statschefens uppgifter. statschef har i enlighet med den regeringsform som gäller representativa och ceremoniella uppgifter men saknar formell politisk makt. Regeringen sammanträder i konselj när så behövs under statschefens ordförandeskap (5 kap. 3 § regeringsformen). Regeringsskifte äger rum vid en särskild konselj inför statschefen (6 kap. 6 § regeringsformen), skulle statschefen ha förhinder kan talmannen träda Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten Riksdagsordningen innehåller bestämmelser om öppnande vari framgår att statschefen förklarar öppnat på talmannens begäran. I riksdagsordningen framgår även att statschefen får avge ämbetsförklaring inför kammaren (3 kap. 6 § och 6 kap. 17 § riksdagsordningen). Vad gäller regeringsbildningen är det i stället talmannen som utför de uppgifter statschefen tidigare utförde. Ordförande vid möten är statschefen eller, vid förhinder, statsministern. Statschefen är emellertid inte ledamot av (10 kap. 12 § regeringsformen jfr 15 kap. 2 § regeringsformen). Statschefen kan i egenskap av ordförande besluta om ovillkorlig tystnadsplikt för ledamöter (10 kap. 12 § 3 st. regeringsformen). Statschefen har en roll som rikets främsta företrädare (prop. 1973:90 s. 173). De representativa uppgifter statschefen utför bestäms i huvudsak av sedvana (2018 s. 271). I statschefens representativa uppgifter ingår att ackreditera andra länders ambassadörer och att underteckna de svenska sändebudens kreditivbrev genom vilka de ackrediteras i främmande stat. Statschefen är även värd när utländska statsöverhuvuden besöker . I är det regeringen som har uppgiften att företräda i internationella relationer, i vissa fall med medverkan av statschefen. Statschefen innehar Försvarsmaktens högsta militära grad i syfte att kunna fullgöra sina plikter som en symbol för rikets försvarskrafter (prop. 1973:90 s. 174). I jämförelse med övriga europeiska kungahus har den svenska statschefen en begränsad makt (Hazell 2020 s. 270). Exempelvis undertecknar den danska statschefen de lagar som antagits av och den brittiska statschefens informella makt kan i viss utsträckning användas genom de veckomöten som sker mellan statschefen och premiärministern (2020 s. 80). I undertecknas lagar av statschefen och i till exempel har statschefen en aktiv roll vid regeringsbildningen. 11.2.1Historisk bakgrund till successionsrätten i Vid riksdag antogs den s.k. arvföreningen, dåtida motsvarighet till successionsordningen. övergick därmed till att bli en arvmonarki i stället för en valmonarki. Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten fördes ett krav på att en medlem av kungahuset inte skulle gifta sig med någon ofrälse person. 1590 förnyades arvförening med det tillägget att successionsrätt på kvinnolinjen infördes om hela manslinjen var utdöd. Den äldsta ogifta prinsessan skulle då bli drottning, och ständerna skulle med hennes bifall välja en gemål åt henne. beslutades om en ny arvförening, och tillträdde som med successionsrätt för sin linje före bror och dennes linje. En ogift prinsessa kunde då bli drottning på samma sätt som enligt reglering. reglering infördes ett antal nya bestämmelser. För det första ett krav att konung och arvfurste skulle vara av den rena evangeliska läran enligt den oförändrade Augsburgska bekännelsen och att successionsrätten för arvfurste som avföll från denna lära var förverkad. Dessutom infördes krav på att även arvfurstarnas gemåler skulle vara av den rena evangeliska läran och slutligen krav på samtycke från till en arvfurstes giftermål. Slutligen infördes även en bestämmelse av innebörden att en konung eller arvfurste som blev regent i ett annat land och bosatte sig där förlorade rätten till den svenska tronen. Den kvinnliga successionsrätten bekräftades ytterligare och regeringsform. Enda gången den aktualiserades var 1632 när drottning besteg tronen efter . antogs pfalzgreven till tronföljare, och beslutade att 1544 och arvföreningar skulle tillämpas på det pfalziska huset, dock med undantag för den kvinnliga successionsrätten. Detta ändrades när successionsrätten utsträcktes till kvinnor. Däremot omfattades inte drottning , syster till , av denna regel, hon blev vald till drottning 1719 och den kvinnliga tronföljden avskaffades . Kravet på ständernas samtycke upphävdes genom att enbart konungens vetskap och samtycke krävdes enligt 36 § regeringsform, men i övrigt hänvisades i 2 § till vad som bestämts , 1604 och 1743. Rättsverkan av giftermål utan samtycke var, angavs det nu uttryckligen, förverkande av successionsrätten för såväl den som gifte sig utan samtycke som dennes barn. En ny successionsordning antogs 1809 för att möjliggöra för den danska prinsen att bli kronprins i , eftersom inte hade några barn. Efter att prinsen hastigt avlidit valdes i stället till kronprins. För att möjliggöra detta antogs den successionsordning som ännu gäller, om än modifierad. Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten 11.2.2Nu gällande successionsrätt enligt successionsordningen I 1 kap. 5 § regeringsformen framgår att kung eller drottning som enligt successionsordningen innehar tron är statschef. Innebörden av statschefsämbetet redogör vi för ovan i 11.2. Successionsordningen, utfärdad , är den äldsta av de svenska grundlagarna. Den anger villkoren för successionsrätt och den ordning i vilken de successionsberättigade har successionsrätt. Successionsordningen reglerar varken anslaget eller statschefens roll. Den ändrades senast när kvinnlig tronföljd infördes och kan, likt andra grundlagar, enbart ändras genom att fattar två likalydande beslut, mellan dessa beslut ska val till hållas (8 kap. 14 § regeringsformen). Successionsordningens nuvarande lydelse anger att successionsrätt tillkommer manliga och kvinnliga efterkommande till i rätt nedstigande led. och hennes barn har successionsrätt, liksom och hans barn och och hennes barn. Äldre syskon och deras efterkommande har företräde framför yngre syskon och deras efterkommande. I de fall successionsordningen stadgar att en regel är tillämplig för konungen gäller den även om en drottning är statschef (2 § successionsordningen). 11.2.3Beslutandemakt över kungahusets medlemmar Successionsordningen ger och hans efterträdare vissa befogenheter över kungahusets medlemmar. I egenskap av kungahusets överhuvud har vidare makt att bestämma i vissa frågor som rör kungahuset (s.k. husmakt). När husmakten utövas är det inte i form av ett agerande som statschef utan som kungahusets överhuvud. Husmakten omfattar bl.a. beslut om användande av prins- och prinsesstitlar liksom . Eftersom anslaget, i sin nuvarande utformning, är riktat till statschefen är det också där uppgiften att fördela medel till övriga medlemmar av familjen ligger. Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten avgör vilka som ska stödja utförandet av de officiella plikterna och vilken ersättning som ska utgå för detta. publicerade riksmarskalken en kommuniké där det framgick att beslutat att införa en förändring i det kungliga huset. Syftet med förändringen var att klargöra vilka personer inom den kungliga familjen som kan förväntas tas i anspråk för sådana officiella uppdrag som åligger statschefen eller anknyter till statschefsämbetet. Enligt kommunikén tillhör barn, liksom prinsessan barn inte längre det kungliga huset. Däremot är de fortfarande del av den kungliga familjen. Kommunikén anger även att , Drottning , och hennes gemål är främsta representanter inom landet och gentemot andra stater. Därutöver utför , hans gemål och Prinsessan officiella uppdrag i den utsträckning kungen så beslutar. Beslutet om att avgränsa det kungliga huset har i sig ingen successionsrättslig verkan. Successionsrätten regleras i successionsordningen, se ovan avsnitt 11.2.1. Begreppet finansiell neutralitet i detta sammanhang ger uttryck för principen att statschefen ska vara fri från eventuella påtryckningar oavsett var dessa kan komma ifrån. Statschefen företräder som helhet och bör inte vara bunden till någon viss del av samhället. Be- greppet används i den verksamhetsberättelse Kungliga Hov- och Slottsstaterna publicerar . Där anges att statschefens oberoende skulle kunna ifrågasättas om statschefen med familj behöver använda sig av extern finansiering för sina privata omkostnader. regeringsform innehöll ett förbud mot att prinsar av det kungliga huset tog civilt ämbete. De var däremot inte förhindrade att inneha militärt ämbete eller prästerlig syssla (1890 s. 57). gällande regeringsform innehåller inget förbud liknande det som framgick regeringsform och reglerar överhuvudtaget inte Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten Det finns inget som formellt sett förhindrar att någon av de successionsberättigade som stödjer statschefen i de representativa uppgifterna, eller deras gemåler, tar anställning. Däremot kan det som successionsberättigad eller som dennes gemål, i praktiken vara svårt att kombinera representativa uppgifter till stöd för en statschef med de flesta anställningar eftersom anställningen kan färga hur personen i fråga framstår som en representant för . 11.3Anslaget till Kungliga Hovstaten och dess redovisning Anslaget utformas i regeringens budgetproposition som ett anslag som riktas till statschefen och fördelas mellan Kungliga Hov- och Slottsstaterna. Anslaget fördelas på två poster, en till Slottsstaten () och en till Hovstaten (). Förslaget i budgetpropositionen /2021 anger att ändamålet med anslaget är att täcka utgifterna för statschefens officiella funktioner, inklusive utgifter för kungafamiljen samt för Hovstatens och Slottsstatens förvaltningsutgifter (prop. 2021/21:1, utgiftsområde 1). Anslaget har haft denna utformning även om uppdelningen i procentsatser inte framgick i riksdagstrycket förrän i budgetproposition för (prop. 2004/05:1, utgiftsområde 1). Anslaget följs upp av ett regleringsbrev för varje budgetår. Där framgår summan som fördelas mellan Hovstaten och Slottsstaten utifrån den huvudpost som framgår i budgetpropositionen. I förarbetena till regeringsform framgår att hovet står utanför den statliga förvaltningsorganisationen (prop. 1973:90 s. 176). Hovstaten är därmed undantagen från anslagsförordningens (2011:223) bestämmelser om prövning av anslagssparande och indragning av anslag och andra delar av det ekonomiadministrativa regelverket för myndigheter under regeringen. 11.3.1Anslaget och dess redovisning till 1809 tidigare kungar och drottningar har genom historien innehavt betydande makt, precis som sina europeiska motsvarigheter. Det är en del av förklaringen till varför budgeten 1572 för det som Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten motsvarar både Hovstat och Slottsstat motsvarade av statsbudgeten. Det är emellertid svårt att slå fast exakt vad som ingick i den posten. Exempelvis fanns det ingen strikt uppdelning mellan hovämbetsmän och riksämbetsmän (1955 s. 212–218 och 409). Historiker har konstaterat att det var stor oordning i hovfinanserna fram till tid då det ställdes högre krav på redovisning och revision (1999 s. 56–79 och 255–259). lät uppföra en statsbudget, s.k. riksstat (1896 s. 413, Lagerroth 1934 s. 265–311, Lagerroth 1928, s. 108–153). Genom den åtgärden infördes även bestämda hovanslag som stod till konungens förfogande (Reuterskiöld s. 75). Statsbudgeten 1724 innehöll delposter över precisa summor för vissa familjemedlemmar, slott och särskilda utgiftsområden på samma sätt som anslaget skulle komma att presenteras (1961 s. 319–30, Sunnqvist 2021 avsnitt 6.2.7). regeringsform angavs i § 30 att ”Kongl. Maj:ts hof står under dess enskilta disposition”. Det som avses var utgifter kopplade till den kungliga familjen inklusive de särskilda hovstaterna men även , personalkostnader och kostnader för vissa slott (1961 s. 313–318). Redan på skedde omflyttningar av utgifterna, bl.a. kostnaden för byggande av fördes över från Kongl. Maj:ts hof till en särskild myndighet. Den senare omflyttningen kan bero på den särskilda skatt som togs ut för uppförande. (1961, s. 320, 777–784) Kostnader för livdrabanter och livgarde hörde till Kungl. Maj:ts hof men har vid senare framställningar om hovfinanserna beskrivits som militära utgifter (1961, s. 342–349 och 352). Det har framhållits att det är svårt att beräkna de egentliga kostnaderna . Penningvärdets försämring och sättet att beräkna naturaförmåner gör det svårt att fastställa exakta utgifter och inkomster. var hovbudgetens del av statsbudgeten , i den summan är inte medräknat underhåll av slotten eller kostnader för livgardet (Sunnqvist 2021 avsnitt 6.2.7, 1961 s. 314–319, 2009 s. 97–100). De totala omkostnaderna enligt budgetpropositionen vid riksdag, som inkluderar kostnader för alla slotten och kungsgårdarna, stall, livdrabanterna och kostnader för ett antal medlemmar av den kungliga familjen uppgick till av statsbudgeten (Stats- Historisk bakgrund och utveckling av anslaget till Kungliga Hovstaten kontorets memorial samt bilaga A, till Kong. Maj:ts nådig proposition s. 10–11 och 15). 11.3.21809–överenskommelse mellan och rikets ständer Svenska kungar och drottningar har historiskt antingen ägt, men framför allt disponerat ett stort antal slott, kungs- och kungsladugårdar, stuterier, stall, åkrar, betes- och skogsmark. Avkastningen från dessa egendomar hade under århundraden finansierat bl.a. hovhållningen och . Den sviktande svenska ekonomin som uppstod bl.a. efter –1809 med föranledde rikets ständer att inleda en förhandling med dåvarande kung för att nå en samsyn om användande av avkastningen från de ovan nämnda egendomarna. I regeringsformen , återfinns grunden till den överenskommelse som skulle komma till stånd, nämligen att kungsgårdar och kungsladugårdar med tillhörande fastigheter m.m. inte fick säljas utan samtycke (§ 77). Den egendom som åsyftades var den som historiskt varit betydelsefull för statsfinanserna. Det var också av betydelse att det tidigare i historia förekommit att regenter gjort donationer av betydelse som senare krävts tillbaka. För en redogörelse av de egendomar som kom att ingå i överenskommelsen, se Sunnqvist 2021, kapitel 6.