sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — De sexuella övergreppen är sällan förenade med något nämnvärt fysiskt våld eftersom den som begår gärningen ofta befinner sig i en överlägsen position och därför inte behöver tillgripa något våld för att driva sin vilja igenom. I stället har skadorna regelmässigt ansetts ligga på det psykiska pla- net och kan då vara både svåra och livslånga. Vidare har anförts att ett barn som utsätts för sexuella övergrepp ofta inte förmår att be- rätta om vad det utsatts för förrän barnet kommer upp i övre ton- åren. Det är först då som barnet nått sådan självständighet och mog- nad att det kan berätta vad det varit med om. Sexuella övergrepp mot barn upptäcks därför i många fall inte förrän har förflutit. Vidare har ansetts att det straffrättsliga sanktionssystemet har en central roll för att bekämpa sexuella övergrepp och att höga krav där- för måste ställas på att regelsystemet är utformat så att det medger en effektiv lagföring. Det har också ansetts som stötande om pre- skriptionsreglerna skulle hindra en lagföring om bevisläget är sådant att den som har gjort sig skyldig till sexuella övergrepp på ett barn kan överbevisas härom när brottet uppdagas. De rättspolitiska argu- menten för preskription, med innebörden att straffanspråk uttunnas med tiden och att gärningspersonen bör vara fredad mot ingripande, har bedömts väga lätt mot intresset av att kränkningar av detta slag beivras.1 När våldtäktsbrotten mot barn undantogs från preskription 2020 angavs bl.a. att våldtäktsbrotten är de svåraste och mest integritets- kränkande av sexualbrotten, vilket återspeglas i straffskalorna. Det ansågs vidare vara vid våldtäktsbrotten som den största risken för skador förelåg, även om de i många fall inte är synliga. Inte sällan ansågs brotten också vara svåra för en utomstående att upptäcka. Både starka allmänna och enskilda intressen av att brottsligheten kunde utredas och lagföras också gått ansågs finnas för dessa brott.2 1Se bl.a. prop. 1994/95:2 s. 24–27, prop. 2004/05:45 s. 121 och prop. 2012/13:111 s. 107. 2019/20:69 s. 38. Preskription av brott mot barn Könsstympning innebär ingrepp i de kvinnliga yttre könsorganen i syfte att stympa dessa eller åstadkomma andra bestående föränd- ringar av dem. I förarbetena anförs som skäl för att särbehandla detta brott mot barn i preskriptionshänseende att det är ett allvarligt brott som är starkt integritetskränkande och att det leder till livsfarliga fysiska och psykiska skador. Vidare anförs att många av brotten upptäcks först förflutit efter gärningen. Flera av de flickor som könsstympas inser sannolikt inte att ingrep- pet är olagligt. Först när barnet har uppnått en viss ålder och mognad kan det förväntas förstå innebörden av könsstympningen. Barnets möjligheter att förstå att det har blivit utsatt för ett brott har inte bara ansetts begränsas av dess ålder och mognad utan också av att det ofta befinner sig i en omgivning där könsstympning betraktas som legitimt. De flickor som könsstympas står ofta i en beroende- ställning till den eller dem som utför eller sanktionerar gärningen. Att ingreppet i många fall utförts eller sanktionerats av nära anhöriga till barnet har också ansetts minska barnets vilja och förmåga att an- mäla brottet. Av naturliga skäl uppmärksammas inte heller de fysiska skador som könsstympning ger upphov till av personer i barnets om- givning. Det krävs i princip en gynekologisk undersökning för att skadan ska upptäckas. De flesta flickor undersöks inte gynekolo- giskt förrän tidigast i tonåren. Många kvinnor genomgår en sådan undersökning först i vuxen ålder. Att könsstympning är fysiskt på- visbar saknar, enligt förarbetena, i de flesta fall betydelse för att brot- tet ska uppmärksammas av utomstående.3 När könsstympningsbrott mot barn undantogs från preskription, anfördes som skäl bl.a. att könsstympning har stora likheter med våldtäktsbrott. Det ansågs vara ett mycket integritetskränkande brott som leder till livsvariga fysiska och psykiska ska- dor. Straffskalorna är desamma som för våldtäktsbrotten. Köns- stympning av barn ansågs, i likhet med våldtäktsbrott mot barn, inta en sådan särställning att det fanns skäl att undanta brottet från pre- skription.4 2009/10:50 s. 27–29. 2019/20:69 s. 39. Preskription av brott mot barn När barnpornografibrott som består i skildring av barn i pornogra- fisk bild fick en annan utgångspunkt för beräkningen av preskrip- tionstiden, angavs som skäl att skildring av barn i pornografisk bild är den form av barnpornografibrott som rymmer det starkaste insla- get av utnyttjande. Gärningen ansågs därför jämförbar med sexual- brott riktade mot barn. Samma skäl som åberopats för att preskrip- tionstiden för vissa sexualbrott skulle beräknas från den dag måls- äganden fyller eller skulle ha fyllt , ansågs göra sig gällande även för skildringsfallen. Även dessa brott ansågs innefatta en allvarlig kränkning av barn. Inte sällan upptäcks brotten först eftersom barnen av olika skäl inte förmår berätta om händelserna förrän de blir äldre och uppnår större mognad och självständighet. Ett skäl till sådan fördröjning ansågs vara att brottet begåtts av när- stående eller andra vuxna som barnet stått eller fortfarande står i be- roendeställning till. Ett annat att barnet var så ungt vid skildrings- tillfället att innebörden av händelsen inte stod klar för det förrän långt senare.5 10.2Barn är särskilt skyddsvärda Våld och övergrepp kan skada barn allvarligt och leda till fysiska och psykiska besvär . Barn är försvarslösa mot det våld och de övergrepp de utsätts för då de ofta är fysiskt underlägsna förövaren eller för att de står i en beroendeställning till förövaren eller den som sanktionerat brottet. Att begå brott mot några av de mest försvarslösa individerna i samhället framstår därför som särskilt förkastligt. Som försvårande omständighet vid bedöm- ningen av straffvärdet för ett brott ska det därför särskilt beaktas om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svår- igheter att värja sig, se 29 kap. 2 § 3 . Bestämmelsen tar bl.a. sikte på brott som förövats mot barn. Som försvårande omstän- dighet ska också särskilt beaktas om brottet varit ägnat att skada tryggheten och tilliten hos ett barn i dess förhållande till en närstå- ende person, se 29 kap. 2 § 8 . Förutom brott som riktat sig direkt mot barnet, omfattar bestämmelsen exempelvis situationer 2009/10:70 s. 31. Preskription av brott mot barn där barnet ser en förälder misshandla en tredje person under förut- sättning att brottet är ägnat att skada barnets trygghet och tillit till den närstående. I detta sammanhang bör nämnas att det har införts ett nytt gradindelat brott, barnfridsbrott, som innebär att det är straffbart att utsätta ett barn för att bevittna vissa brottsliga gär- ningar, såsom vålds- och sexualbrott, i nära relationer (se 4 kap. 3 § och avsnitt 10.5.2). Det kan vidare dröja långt in i vuxen ålder innan den som blivit utsatt för ett brott som barn orkar, vågar eller får möjlighet att be- arbeta händelsen och vill anmäla den. Det är inte heller säkert att barnet alltid förstår att det har utsatts för ett brott. Från ett brotts- offerperspektiv kan det därför vara viktigt att det finns en möjlighet att få upprättelse även om det har gått sedan brottet be- gicks. Det kan vidare framstå som stötande om bevisläget är sådant att den som gjort sig skyldig till ett allvarligt brott mot ett barn kan överbevisas om detta, men inte kan lagföras enbart för att brottet har preskriberats. Det finns också ett samhälleligt intresse av att en person som ut- satt barn för allvarliga brott straffas även om brottet har begåtts för sedan, eftersom en lagföring kan förhindra att olämpliga personer får arbeta med barn. Enligt exempelvis 2 kap. 31 § skollag- en (2010:800) får inte personal anställas som inte lämnar ett utdrag ur det register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregis- ter. Syftet med åtgärden är att personens lämplighet att arbeta med barn ska kunna belysas. Om personen gjort sig skyldig till vissa brott av särskilt integritetskränkande art kan lämpligheten därmed ifråga- sättas. För allvarliga brott mot barn finns det därför både starka enskilda och allmänna intressen av att brottsligheten kan utredas och lagföras också förflutit. Detta talar för att särreglera vissa allvarliga brott mot barn i preskriptionshänseende. På så vis kan ett högt straffrättsligt skydd upprätthållas för barn. Preskription av brott mot barn 10.3Skäl som talar för att behålla den nuvarande regleringen 10.3.1Försiktighet bör råda vid avsteg från grundläggande preskriptionsrättsliga principer bestäms preskriptionstiden som huvudregel efter det svåraste straffet som kan följa på brottet. Ju svårare straff, desto längre pre- skriptionstid. Att på detta sätt låta preskriptionstiderna följa ett mönster gör att nykriminaliseringar eller förändringar i straffska- lorna lätt kan inordnas i de befintliga bestämmelserna om preskrip- tion. har parallella system skapats i 35 kapitlet där ett flertal brott inte preskriberas eller preskriberas på andra sätt än enligt huvudregeln. På så vis har flera avsteg gjorts från principen om ett samband mellan brottets straffskala och pre- skriptionstidens längd. Sådana avsteg har varit motiverade, men bör präglas av restriktivitet. Det finns annars en risk att det nuvarande systemet luckras upp, blir svåröverskådligt och mindre förutsägbart. Ju fler brott som preskriberas genom undantag, desto närmare ligger ett system där det för varje brott måste bestämmas en särskild pre- skriptionstid. Försiktighet bör således råda vid avsteg från grundläggande pre- skriptionsrättsliga principer om att brott preskriberas och att preskriptionstiden räknas från den dag brottet begicks. Det kan därför endast komma i fråga att undanta brott från pre- skription eller ha en annan utgångspunkt för beräkningen av pre- skriptionstiden än dagen för brottet, för de brott där det finns kon- kreta skäl för det. Att helt frångå principen om att brott preskriberas kan endast bli aktuellt för de allra allvarligaste brotten. Den längsta tiden för åtalspreskription är för brott som har livstids fängelse i straffskalan. Som framgår av avsnitt 7.2.1 före- slår vi att preskriptionen för brott som kan straffas med livstids fäng- else ska avskaffas. De brott som har en preskriptionstid föreslås få en ny preskriptionstid . För vissa brott där är föreslås en ny preskriptionstid om Preskription av brott mot barn , se avsnitt 7.4.3. För de allvarligaste brotten mot barn innebär förslagen att preskriptionstiderna blir mycket långa, även utan en särreglering av dessa brott. Om exempelvis en synnerligen grov misshandel begås mot ett barn som vid gärningstillfället är , kommer brottet att preskri- beras först när personen är . Räknas preskriptionstiden i stället från det att barnet fyller eller skulle ha fyllt , blir preskrip- tionstiden ännu längre. Det skulle då dröja innan preskrip- tionstiden började löpa och därefter innan brottet preskribera- des. Det har då gått brottet begicks. Målsäganden är då . Är barnet ännu yngre skulle det dröja ännu längre innan brot- tet preskriberades med detta sätt att beräkna preskriptionstiden. Vid sådana långa preskriptionstider skulle det i vissa fall vara svårt att hitta en ännu levande gärningsperson. Med våra förslag om att förlänga tiderna för åtalspreskription för de allvarligaste brotten, får behovet av att ändra preskriptionsbe- stämmelserna för allvarliga brott mot barn anses minska. Även be- hovet av att ändra utgångspunkten för beräkningen av preskriptions- tiden får anses minska för dessa brott. Även utan att särreglera brot- ten i preskriptionshänseende kommer lagföring möjliggöras efter det att barnet har uppnått myndighetsålder och i en omfattning som också motsvarar brottens svårighetsgrad. För de brott mot barn där preskriptionstiden redan räknas från det att barnet fyller eller skulle ha fyllt enligt 35 kap. 4 § andra stycket , är preskriptionstiderna långa och kom- mer i flera fall att förlängas ytterligare med våra förslag. Exempelvis kommer grovt sexuellt övergrepp mot barn med våra förslag att pre- skriberas då målsäganden är och grovt koppleri mot en person som inte fyllt att preskriberas då målsäganden är . Det in- går emellertid inte i vårt uppdrag att överväga några förändringar gäl- lande dessa brott. 10.3.3Statistik gällande preskriberade brott mot barn Från har statistik inhämtats avseende antalet inkomna brottsmisstankar –2020 gällande dels de brott vi enligt utredningsdirektiven ska överväga ändrade pre- skriptionsregler för, dels vissa andra brott mot barn. Preskription av brott mot barn också inhämtats om antalet brottsmisstankar som, under den aktu- ella tidsperioden, avslutats på grund av att förundersökningen lagts ned till följd av preskription. Kontakt har också tagits med Brotts- förebyggande rådet, som uppgett att myndigheten inte har statistik gällande preskriberade brott mot barn. Beslut att lägga ner en förundersökning eller inte väcka åtal till följd av preskription behöver inte avse en brottsmisstanke som in- kom det aktuella året eftersom ett nedläggningsbeslut kan avse en brottsmisstanke som inkommit . Att jämföra antalet brotts- misstankar som avslutats till följd av preskription , med antalet inkomna brottsmisstankar , ger dock ändå en indikation på hur stor andel av det totala antalet brotts- misstankar som avslutas på grund av att brottet preskriberats. Statistiken från innehåller inte uppgifter om ärenden gällande allvarliga brott mot barn som lagt ner till följd av preskription. Uppgifter i denna del har därför inhämtats från . av de fall som rör all- varliga brott mot barn är dock en åklagare förundersökningsledare. Brottskoder används av de myndigheter inom rättsväsendet som registrerar brott. Koden är kopplad till brottet, men säger ofta också något om omständigheterna vid brottet, exempelvis kön och ålder på den utsatta samt även plats för brottet. Olika brottskoder har in- förts vid olika tillfällen för vissa av de aktuella brotten, vilket till viss del kan påverka utfallet. Ett ökat inflöde av brottsmisstankar kan således bero på att det införts en brottskod som gör att det möjligt att urskilja om målsäganden är ett barn. Statistiken nedan baseras endast på brottskoder av vilka framgår att brottet riktats mot ett barn. I vissa fall används samma brottskod för olika grader av ett brott; det går alltså inte alltid att utläsa om ett brott är av normalgra- den eller grovt. Statistiken visar inte om en brottsmisstanke hade kunnat leda till åtal, om brottet inte var preskriberat. Statistiken visar inte heller hur många barn det rör sig om. Flera brottsmisstankar kan exempelvis avse samma barn. Inte heller ger statistiken någon ledning om hur stort mörkertalet är, dvs. hur många brott som inte anmäls. Det kan finnas ytterligare felkällor. Viss försiktighet bör därför iakttas be- träffande utfallet och vilka slutsatser som kan dras från resultatet. Trots detta får den tillgängliga statistiken ändå anses ge en indikation Preskription av brott mot barn på hur många misstänkta brott mot barn som preskriberas. Det går därför inte att bortse från den. Tabell 10.1 Brottsmisstankar avseende brott mot barn där förundersökningen lagts ned av till följd av preskription –2020 Tabell 10.2 Inkomna brottsmisstankar till gällande brott mot barn –2020 Preskription av brott mot barnSOU 2021:90 Tabell 10.3 Brott mot barn där ärendet lagt ned av till följd av preskription –2020 Brottstypen grov misshandel innefattar både grov misshandel och synnerligen grov misshandel. För brottstyperna människohandel, människoexploatering, olaga tvång och rån går det inte att urskilja om brotten är av normalgraden eller grova. Detta har samband med de brottskoder som används för dessa brott, se ovan. Brottskoderna för olaga tvång och olaga frihetsberövande för barn införde 2017 re- spektive 2019. gick det inte av brottskoden att utläsa om målsäganden var över eller under . Brottet människoexploa- tering införde i lagstiftningen 2018. Statistiken påvisar inte behov av att ändra den nuvarande lagstiftningen Statistiken visar både låga antal och låg andel nedlagda förundersök- ningar på grund av preskription. Denna bild bekräftas av företrädare för och . enbart utifrån statistiken som presenterats förefaller behovet av att avskaffa pre- skriptionstiden eller förlänga preskriptionstiden för de aktuella brotten mot barn vara begränsat. Detta utesluter dock inte att det finns fall där preskription av brott utgör ett verkligt problem på så sätt att brottet troligen hade kunnat bevisas, om brottet inte hade varit föremål för preskription. För det enskilda brottsoffret kan det vara en stor rättsförlust att förövaren inte kan straffas enbart av det skälet att har gått. Det kan därför inte uteslutas att det finns ett behov av att avskaffa preskriptionen eller förlänga pre- Preskription av brott mot barn skriptionstiden för vissa allvarliga brott mot barn, även om sådana brott sällan preskriberas. 10.3.4Ska preskriptionstiden förlängas bör den räknas från det att brottsoffret fyller För vissa brott mot barn räknas preskriptionstiden från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt och således inte brottet begicks, se 35 kap. 4 § andra stycket och avsnitt 10.1.2. I de fall där det kan bli aktuellt att överväga en annan utgångspunkt för beräkning av preskriptionstiden än dagen för brot- tet, bör denna bestämmelse tillämpas. Det är enligt utredningens uppfattning inte lämpligt att ytterligare särreglera preskription av brott mot barn utöver de bestämmelser som finns . Det främjar inte ett enkelt och förutsägbart system. Det är således inte aktuellt att föreskriva en annan ålder än som utgångspunkt för pre- skriptionstidens beräkning, som det exempelvis finns i vissa andra länder, se avsnitt 4. I propositionen En ny sexualbrottslagstiftning redogörs för varför lagstiftaren valt att beräkna preskriptionstiden från det att barnet fyller eller skulle ha fyllt 18 år.6 Att särreglera alla brott mot barn i preskriptionshänseende eller alla brott mot barn över ett visst angivet straffmaximum, skulle för- modligen leda till ett mer enhetligt system som också är lättare att tillämpa. Detta skulle emellertid innebära att de grundläggande prin- ciper som bär upp preskriptionsinstitutet, frångås helt. Det har vi- dare inte framkommit att det finns ett behov av att särreglera samt- liga brott mot barn. Dessutom skulle en sådan särreglering kunna anses påkallad även för andra skyddsvärda grupper i samhället, som äldre personer och personer med funktionsvariationer. 2004/05:45 s. 121 f. Preskription av brott mot barn 10.4Grov och synnerligen grov misshandel, människohandel som inte är mindre grov, grov människoexploatering och grovt rån 10.4.1Tidigare behandling av frågan I promemorian Vissa frågor om barnpornografibrottet och om av- skaffad preskription för allvarliga brott mot barn (Ds 2018:23) före- slogs att grov misshandel, synnerligen grov misshandel, människo- rov som inte är mindre grovt, människohandel som inte är mindre grov, grov människoexploatering och grovt rån, skulle undantas från preskription om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Utredaren fann att det visserligen inte fanns tillräckliga skäl för att undanta de angivna brotten från preskription, men lämnade i enlig- het med utredningsuppdraget författningsförslag i denna del.7 I lagrådsremissen som följde promemorian föreslogs att preskrip- tionen skulle avskaffas för de angivna brotten. Det konstaterades att det var fråga om brott som riktar sig mot den personliga sfären, är starkt integritetskränkande och även har en sträng straffskala. Sta- tistiken visade visserligen att preskription inte utgjorde något stort problem avseende de aktuella brottstyperna, men varje fall som inte kunde lagföras på grund av att preskription inträtt ansågs framstå som stötande. Ett avskaffande av preskription ansågs vidare kunna bidra till att öka möjligheterna att lagföra de aktuella brotten. Det ansågs också handla om brottslighet som inte sällan upptäcks först förflutit efter gärningen. Sammantaget ansågs till- räckligt starka skäl föreligga för att undanta de aktuella brotten från preskription.8 Lagrådet avstyrkte dock förslaget i denna del och uttalade att un- derlaget inte gav stöd för att det fanns behov av att slopa preskrip- tionstiden eller förlänga preskriptionstiden för dessa brott. I den efterföljande propositionen lämnades därför inte förslag om att av- skaffa preskriptionen för de aktuella brotten när de riktas mot en person som inte fyllt . Det uttalades emellertid att frågan om att avskaffa preskription för andra brott än de som omfattades av proposition, bl.a. våldtäkt mot barn, lämpligen borde övervägas vidare 7Ds 2018:23 s. 207 och 217–220. 8Lagrådsremiss, Barnpornografibrottet och preskription av brott mot barn, s. 39 f. Se -och-preskription-av-brott-mot-barn/ []. Preskription av brott mot barn inom ramen för vår utredning.9 biföll propositionen i april 2020.10 10.4.2Preskriptionsbestämmelserna för grov misshandel, synnerligen grov misshandel och grovt rån mot barn bör inte ändras Vår bedömning: Det finns inte skäl att undanta grov misshandel, synnerligen grov misshandel och grovt rån mot en person som inte har fyllt från preskription. Det finns heller inte skäl att föreskriva att preskriptionstiden för dessa brott ska räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt . För misshandel döms den som tillfogar en annan person kropps- skada, sjukdom eller smärta eller försätter honom eller henne i van- makt eller något annat sådant tillstånd. Är brottet att anse som grovt döms för grov misshandel till fängelse i lägst och och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen var livsfarlig eller om gärningsperso- nen har tillfogat en svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller an- nars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Är brottet att anse som synnerligen grovt, döms för synnerligen grov misshandel till fäng- else i lägst fem och högst . Vid bedömningen av om brottet är synnerligen grovt ska det särskilt beaktas om kroppsskadan är bestå- ende eller om gärningen har orsakat synnerligt lidande eller om gär- ningspersonen har visat synnerlig hänsynslöshet (se 3 kap. 5 och 6 §§ ). Exempel på det sistnämnda är om grovt våld an- vänts mot ett barn. För rån döms bl.a. den som stjäl genom våld å person, dvs. genom misshandel eller betvingande, eller genom hot som innebär eller för den hotade framstår som trängande fara. Om våldet har varit livsfar- ligt, om gärningspersonen har tillfogat svår kroppsskada eller allvar- lig sjukdom eller annars har visat synnerlig råhet eller på ett hänsyns- löst sätt har utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning, 2019/20:69 s. 39 f. 2019/20:JuU22, rskr. 2019/20:197. Preskription av brott mot barn eller om gärningen har varit av särskilt farlig art, kan brottet bedömas som grovt rån. Straffet är fängelse i lägst fem och högst , se 8 kap. 5 och 6 §§ . Rån räknas i och för sig till tillgreppsbrotten, men vi anser att ett grovt rån mot ett barn, till följd av våldskriterierna och straffskalan, ur ett preskriptionsperspektiv bör anses lika klandervärt som en syn- nerligen grov misshandel mot ett barn. Dessa brott bör därför be- handlas på samma sätt i preskriptionshänseende. Det finns skäl att behålla den nuvarande regleringen Grov misshandel, synnerligen grov misshandel och grovt rån är brott som innebär allvarliga angrepp mot den personliga sfären, är starkt integritetskränkande och kan ge fysiska skador likväl som psykiska besvär efter brottet. Att utsätta ett barn för det våld som kvalificerar en gärning som en grov eller synnerligen grov miss- handel eller ett grovt rån, måste betraktas som särskilt klandervärt.