sou · H9B367 · 2021-07-30 00:00:00 — Även en mer effektiv användning av växtnäringen i stallgödsel skulle kunna få stora effekter på jordbrukets resursanvändning. Regeringen anser att det är viktigt att gå från en linjär till en mer cirkulär ekonomi som bygger på resurseffektiva kretslopp med låg miljö- och hälsopåverkan. Produktionen och användningen av mineral- gödsel orsakar utsläpp i flera led. återförs endast en begränsad del av växtnäringen i vår mat till produktionen av nya livsmedel. Som ett led i arbetet för resurseffektiva kretslopp har regeringen tillsatt utredningen och cirkulär återföring av fosfor från avloppss- lam (dir. 2018:67) med uppdrag att bland annat föreslå krav på att fosfor ska återvinnas ur avloppsslam. Att kunna återvinna fosfor är centralt för den långsiktiga försörjningen av gödselmedel, men också för att minska riskerna med förorenade jordar och spridning av mikro- plaster vid avloppsslamsspridning. Genom att utvinna både energi och växtnäring ur avloppsslam minskar användandet av jungfruliga resurser, som andelen hälso- och miljöskadliga ämnen som tillförs miljön minskar. Åtgärden skulle således bidra till en förbätt- rad resurseffektivitet och till att markresurserna används hållbart. Detta ligger i linje med regeringens målsättning om en ökad livsmedels- produktion, där såväl ökad resurseffektivitet som förbättrad mark- kvalitet är viktigt enligt beskrivningen i livsmedelsstrategin. Utred- ningen om giftfri och cirkulär återföring av fosfor från avloppsvatten redovisade sitt betänkande (SOU 2020:3). •utreda och föreslå åtgärder och styrmedel för att främja jordbru- kets övergång till mindre fossil- och resursintensiva insatsmedel utöver drivmedel. Kommissionens lagstiftningsförslag om en reform av den gemen- samma jordbrukspolitiken efter 2020 presenterades . Enligt förslaget ska av pengarna i de nationella stra- tegiska planerna för genomförandet av politiken användas till miljö- och klimatåtgärder. Genomförandet av jordbrukspolitiken kommer även fortsättningsvis att vara ett verktyg för att minska utsläppen av växthusgaser från det svenska jordbruket. Enligt behöver bland annat jordbrukets lönsamhet och produktion öka för att nå livsmedelsstrategins mål (Jordbruks- verket, rapport 2019:9). I betänkande Attraktiv, innovativ och hållbar – strategi för en konkurrenskraftig jordbruks- och trädgårdsnäring (SOU 2015:15), som utgjorde under- lag till livsmedelsstrategin, konstaterades att kostnader för arbets- kraft, skatter på produktionsmedel, djurskydds- och växtskyddslag- stiftning, tillståndsprövning enligt samt tillämpning av regelverk har stor påverkan på jordbruks- och trädgårdsnäringens konkurrenskraft. Utredningen kom även fram till att staten bör skapa förutsättningar för det svenska jordbruket att konkurrera på villkor som ligger i paritet med konkurrentländerna. Skatt på diesel ansågs i utredningen vara den mest betungande produktionsmedelsskatten för sektorn i . konstaterar i sin rapport , ekonomi och politik (2017) att en kostnadseffektiv klimatpolitik bygger på ett enhetligt pris på koldioxidutsläppen. Undantag och nedsätt- ningar av koldioxidskatten kan dock vara nödvändiga utifrån kon- kurrenskraftsskäl. Miljömålsberedningen föreslog i betänkandet En klimat- och luftvårdsstrategi för (SOU 2016:47) att skatte- nedsättningarna på diesel för arbetsmaskiner bör fasas ut på ett sätt som tar hänsyn till de negativa effekter som kan uppstå på berörda näringars konkurrensförhållanden. En utfasning av nedsättningar behöver också ske på ett sätt så att man undviker koldioxidläckage – det vill säga förändringar i koldioxidbeskattningen ska inte leda till att utsläpp flyttas från till ett annat land, till exempel genom ökad import av livsmedel med större klimatpåverkan eller att svensk resurs-, miljö- och klimateffektiv produktion läggs ned. Jordbrukets arbetsmaskiner och drivmedel Det svenska jordbruket använder huvudsakligen diesel till trak- torer och andra arbetsmaskiner. Dieseln som används såväl inom jordbruket som i transportsektorn ingår i den reduktionsplikt som infördes och innehåller därför i genomsnitt biodrivmedel. För att uppfylla klimatmålet är det väsentligt att för- brukningen av fossila bränslen går ned i alla sektorer. Måluppfyllelse av det långsiktiga klimatmålet påverkas inte om minskningen sker genom byte från fossil till förnybar diesel inom jordbruket eller inom transportsektorn. Ökad användning av biodrivmedel, elektrifiering eller andra fossilfria alternativ för jordbrukets arbetsmaskiner är möj- liga vägar mot fossiloberoende, men skattebefrielsen på diesel för jord- brukets arbetsmaskiner gör en övergång svår att ekonomiskt moti- vera. Vissa biodrivmedel som t.ex. RME (rapsmetylester) och HVO (hydrerade vegetabiliska oljor) kan både användas som substitut till fossila drivmedel och blandas med dessa utan att maskinerna behöver konverteras. Inom det svenska jordbruket finns ett växande intresse för ett minskat fossilberoende. Fyra regioner inom lanserade 2017 ett mål om att av deras företags- medlemmar ska köra sina traktorer på fossilfria drivmedel . Biogasdrift, elektrifiering eller vätgasdrift kräver i regel nya maski- ner, även om det i vissa fall finns exempel på hur befintliga arbets- maskiner genomgått konvertering. En fördel med biogasdrift är att biogasen kan framställas på gårdsnivå genom t.ex. rötning av stall- gödsel och konvertering till uppgraderad biogas som kan användas i fordon. Regeringen har för att undersöka konkurrensförutsättningarna för biogas tillsatt utredningen konkurrensförutsätt- ningar för biogas (dir. 2018:45). Utredningens betänkande presente- rades (SOU 2019:63. På kort och medellång sikt bedöms den största potentialen för att minska fossilberoendet inom det svenska jordbruket finnas i en ökad användning av biodrivmedel. Regeringen anser att en inhemsk pro- duktion av förnybara drivmedel bör främjas av såväl klimatpolitiska skäl som näringspolitiska och försörjningstrygghetsrelaterade skäl. Det finns ett stort tekniskt kunnande i om produktion av avancerade biodrivmedel. importeras dock större delen av de biodrivmedel som används i , som en stor del av de biodrivmedel som produceras i exporteras. Utredaren ska mot denna bakgrund utreda och föreslå styrmedel och åtgärder för att främja •övergången till fossiloberoende och mindre fossilintensiva alter- nativ för arbetsmaskiner •innovations- och konkurrenskraften i den inhemska produktio- nen av biodrivmedel. Utredaren ska bedöma de offentligfinansiella konsekvenserna, kon- sekvenserna för konkurrenskraften och konsekvenserna i övrigt av de åtgärdsförslag som övervägs. I det ingår att bedöma vilken påver- kan förslagen ger på berörda myndigheter, företag och andra aktö- rer. Konsekvensanalysen ska ske löpande för att säkerställa att samhällsekonomisk hänsyn tas redan i utformningen av förslagen. Utredaren ska särskilt belysa konsekvenser för jord- bruksföretagen med beaktande av den stora mångfald av företag som finns i sektorn. Om utredarens förslag innebär offentligfinansiella kostnader, ska förslag till finansiering lämnas. Utredaren ska beskriva och om möjligt kvantifiera samhällseko- nomiska konsekvenser, inklusive miljö-, klimat- och hälsoeffekter. I det ingår bland annat att analysera hur och i vilken omfattning för- slagen påverkar förutsättningarna att nå målen om stärkt konkur- renskraft och ökad jordbruksproduktion samt klimatmålen på ett effektivt sätt. Utredaren ska därutöver överväga hur de föreslagna åtgärderna och styrmedlen kan utvärderas och hur utvärdering kan gynnas ex- empelvis genom stegvis införande. Vid behov ska utredaren lämna förslag på detta. Detta gäller särskilt vid förslag av större åtgärder. Vid utformningen av förslagen måste särskilt beaktas. Förslag kan komma att behöva notifieras till Europeiska kommissionen. Utredaren ska även utreda vilka konsekvenser för- slagen kan få i förhållande till i övrigt, särskilt EUF-för- dragets regler om fri rörlighet för varor och tjänster, samt annan relevant lagstiftning. Kontakter och redovisning av uppdraget Utredaren ska samråda med Utredningen om utfasning av fossila drivmedel och förbud mot försäljning av nya bensin- och diesel- drivna bilar (M 2019:04) och andra relevanta utredningar samt beakta relevant arbete som pågår inom . Kontakt med ska tas i tidigt skede i syfte att disku- tera möjligheterna att få stöd i arbetet med konsekvensutredningen. Utredaren ska i sitt arbete också samråda med , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , och andra berörda myndigheter samt föra en dialog med och andra relevanta in- tresseorganisationer. Utredaren ska vid behov lämna fullständiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Utredningen om ett fossiloberoende jordbruk (N 2020:01) Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade kommittédirektiv om ett fossiloberoende jordbruk (dir. 2020:16). Enligt direktiven skulle upp- draget redovisas . Uppdraget ska i stället redovisas . Fördjupat underlag till utredningens förslag om ett jordbruksavdrag Vilka ska kunna få jordbruksavdraget? Dagens lagreglering med skattelättnader för bl.a. energiskatt och kol- dioxidskatt knyts till yrkesmässig jord-, skogs- och vattenbruksverk- samhet. Det är lämpligt att som grund knyta även jordbruksavdraget till denna definition även om bedömningen också bör grundas på dagens inkomstskatterättsliga reglering och praxis. Enligt standarden för svensk näringsgrensindelning (SNI92) hän- förs jordbruksnäringen till avdelning A (jordbruk, jakt och skogsbruk). Huvudgrupperna utgör 01 jordbruk, jakt och service i anslutning härtill samt 02 skogsbruk och service till skogsbruk. Undergrupper till 01 är 01.1 växtodling, 01.2 djurskötsel, 01.3 blandat jordbruk (växt- odling i kombination med djurskötsel), 01.4 service till jordbruk utom veterinärverksamhet samt 01.5 jakt och viltvård samt service i anslut- ning härtill. Ytterligare undergruppering finns till dessa grupper. Även 02 är indelat i olika undergrupper. Under avdelning B, grupp 05, hän- förs fiske och vattenbruk, varunder bl.a. ingår fiskodling. Enligt den statistiska näringsgrensindelningen utgör växthusnäringen en del av jordbrukssektorn (SNI Avdelning A, nivåerna 01.12 och 01.13). Vad gäller avgränsningen av skattelättnader för industriell verk- samhet respektive verksamhet i form av jordbruk uttalades, i för- arbetena till den lagändring där de nuvarande skattelättnaderna före- slogs, att den statistiska näringsgrensindelningen kunde användas som en allmän vägledning till vad som bör avses med de två avgränsande begreppen (prop. 1999/2000:105 s. 90). Denna gränsdragning har i stort sett fungerat väl. Enligt utredningens uppfattning är det lämp- ligt att knyta jordbruksavdraget till motsvarande avgränsning vilken ger en förhållandevis enkel och entydig gränsdragning. Här bör anmärkas att SNI-kodningen på 01- och 02-nivåerna ger en god bild över näringsverksamhetens inriktning, medan däremot indelningen i undernivåer kan ha vissa brister. Anledningen till bris- terna är främst att flertalet företag inom de aktuella näringarna be- driver olika slag av verksamheter, t.ex. såväl växtodling som djurskötsel och skogsbruk. Vidare bör beaktas vid avgränsningen att underlaget för klassningen i allmänhet härrör från uppgifter som lämnats av före- tagarna själva om verksamhetens huvudsakliga inriktning. Bland annat dessa två omständigheter medför att den SNI-kod- ning som åsatts ett företag för dess verksamhet enbart utgör en all- män vägledning och ska i sin hantering sträva efter att se till verksamhetens reella inriktning. SNI-kodningen ska därmed inte ses som en absolut sanning vid tolkningen. I första hand bör en utgångspunkt vara att de jordbruksverksam- heter som ryms under gruppen 01 i SNI92 hänförs till jordbruks- sektorn. Skattelättnaderna bör således inte tillämpas för sådana före- tag, som visserligen statistiskt är klassade under gruppen 01, men vars huvudsakliga verksamhet uppenbarligen inte faller inom vad som enligt normalt språkbruk bör avses med jordbruk. Det rör sig om verk- samheter där det bedrivs service till jordbruk samt jakt och viltvård och service i anslutning härtill. I övrigt bör utgångspunkten för av- gränsningen vara att resterande undergrupper till gruppen 01 (se redo- görelsen ovan) ryms inom begreppet jordbruksverksamhet i en kom- mande lagreglering. I samband med remisshanteringen vid omläggningen av energi- beskattningen uttryckte några remissinstanser farhågor över att gräns- dragningen mellan de olika undergrupperna kan vara diffus. Detta bedömdes dock inte ha någon större praktisk betydelse, eftersom det avgörande bör vara att verksamheten ryms inom huvudgruppen 01 med de undantag som angetts ovan. Utredningen gör samma bedöm- ning i detta sammanhang. Det är, såväl utifrån företagens som beskattningsmyndighetens synvinkel, angeläget att söka skapa en enkel och överskådlig vägled- ning för vad som avses med begreppet jordbruksverksamhet. Gräns- dragningsproblem bör i möjligaste mån undvikas. Av den anledningen bör en utgångspunkt vara att samtliga verksamheter som klassas inom SNI 01, med ovan nämnda undantag, omfattas av reglerna om jord- bruksavdrag. Visserligen varierar intäktsnivåer och energiförbrukning och andra insatsmedels kostnadseffekt mellan olika näringar inom SNI 01. En- ligt utredningens bedömning är det inte möjligt att konstruera ett kompensationssystem som tar hänsyn till sådana omständigheter, kravet på ett relativt lätthanterligt system väger mycket tyngre. Det finns därför ingen möjlighet att, förutom undantaget för serviceverk- samheter och jakt och viltvård som utvecklats ovan, att göra någon annan bedömning vad gäller avgränsningen. Växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling ryms under SNI-koderna 01.12 respektive 01.13 och faller alltså enligt förslaget in under begreppet jordbruksverksamhet. Med jordbruk bör i detta sammanhang även jämställas näringsverksamheter som faller under SNI-koden 02.01, dvs. Skogsbruk bedrivs nämligen ofta under liknande förutsättningar som jordbruk när fråga är om enskild näringsverksamhet, varför det finns skäl att i detta sammanhang jämställa de båda näringsgrenarna. Vidare förekommer skogsbruk vid den överväganden delen av lan- dets jordbruk, vilket inte minst riskerar att medföra svårhanterliga administrativa problem om endast mer renodlad jordbruksverksam- het skulle omfattas av skattekompensationen. Om verksamheter som klassas som skogsbruk skulle ställas utanför det område som får del av jordbruksavdraget finns dessutom risk för gränsdragnings- problem. Detta gäller i synnerhet för enskild näringsverksamhet där klassificeringen av en verksamhet som jordbruk eller skogsbruk inte alltid torde vara självklar. Däremot bör, i likhet med vad anförts ovan beträffande jordbruk, inte serviceföretag till skogsbruk omfattas av skattekompensationen. Det är ändock motiverat att göra skillnad på jordbruk och skogs- bruk i ett fall, nämligen när verksamheten bedrivs i ett aktiebolag eller annan juridisk person. En annan ordning motverkar jordbruks- avdragets grundläggande syfte nämligen att ge kompensation till en- skilda jordbrukare. I de flesta fall där skogsbruk bedrivs via ett aktie- bolag eller annan juridisk person torde skogsfastigheten/erna ägas av den juridiska personen och sådana skogsintäkter blir då automatiskt undantagna från möjligheten till jordbruksavdrag. Detsamma gäller dock också för den situationen att skogsbruka- ren själv äger skogsfastigheten men arrenderar ut den till t.ex. ett driftsaktiebolag. Utredningen kan då konstatera att denna situation är relativt ovanlig eftersom utarrendering av skog leder till såväl tek- niska, juridiska och skatterättsliga problem. Den som ändå väljer en sådan lösning får genom detta val inte jordbruksavdrag men de som vill ha möjlighet till jordbruksavdraget även för sina skogsintäkter kan relativt lätt upphöra med arrendeavtalet. Utredningen föreslår alltså att intäkter från skogsbruk i juridiska personer inte ska grunda jordbruksavdrag. Under begreppet vattenbruk i SCB:s statistik ryms matfiskodling (kod 05.021), sättfiskodling (kod 05.022), kräftfiskodling (kod 05.023), blötdjursodling (musslor m.m., kod 05.024) och vattenväxtodling (kod 05.025). Enligt utredningens uppfattning bör uppfödning av fisk och vattenväxtodling i detta sammanhang jämställas med jord- brukets djurskötsel respektive yrkesmässig växthusodling. Även sek- torerna fiskodling och liknande (SNI-kod 05.02) bör alltså omfattas av de skattelättnader som föreslås komma jordbruket till del. Särskilt om vilka intäkter jordbruksavdraget får göras emot Som angivits ovan bör i detta sammanhang jordbruksnäringen defi- nieras som yrkesmässig jord-, skogs- och vattenbruksverksamhet och jordbruksavdraget bör därmed som utgångspunkt beräknas utifrån intäkter i sådana verksamhet. Den kommande lagregleringen bör ut- formas i enlighet med detta. Den generella utgångspunkten vid tolkningen bör, med de in- skränkningar som angetts ovan, vara att inom de tre begreppen ryms företag som bedriver verksamhet som statistiskt klassats SNI 01 och 02 samt 05.02. Vid tolkningen av vilka intäkter i dessa verksamheter som ska kunna grunda jordbruksavdrag bör de regleringar i Inkomst- skattelagen (1999:1299) som avser jordbruk och skogsbruk kunna tillämpas. Förutom de ovan angivna inskränkningarna bör således uppmärk- sammas att det i 17 kap. 5 § IL finns en reglering om djur i jordbruk och renskötsel. Tillämpningen av denna lagreglering har inte lett till några större avgränsningsproblem. Det är naturligt att vid tolkning av yrkesmässigt jordbruk kunna utgå ifrån denna definition. Det nu sagda innebär att även intäkter i renskötsel bör kunna grunda jordbruksavdrag. Det gäller också olika former av hästverk- samhet, dvs. näringsverksamhet som baseras på tillgångar i form av hästar. Det förutsätter dock att hästhållningen kan knytas till jord- bruksverksamheten genom att hästarna är uppstallade på gården. En- ligt utredningens uppfattning bör sådan verksamhet i detta samman- hang hänföras till jordbruk. Som utredningen redan angivit ovan bör även uppfödning av fisk utgöra sådan djurhållning som kvalificerar för jordbruksavdrag. Intäkter genom uttag av naturtillgångar som jord, sand, sten och torv utgör grund för jordbruksavdrag. Detsamma gäller plockande av vilt växande bär, svamp, kottar, mossa, tång, alger och liknande under förutsättning att intäkten är hänförlig till innehav av näringsfastighet enligt tredje stycket 13 kap. 1 § IL och inte är skattebefriad eller ersättningen utgör lön eller lik- nande förmån i inkomstslaget tjänst eller utgör näringsverksamhet enligt första stycket 13 kap. 1 § IL (8 kap. 28 § IL). Intäkter av arrende av jordbruksegendom ska däremot inte med- föra rätt till jordbruksavdrag. Andra uthyrningar som inte utgör en egen verksamhet som uthyrning av driftsbyggnader, bostadsbyggna- der, överloppsbostäder, stugor, tomter etc. grundar däremot rätt till jordbruksavdrag. Även upplåtelse av jakt- och fiskerättigheter grun- dar jordbruksavdrag. När det gäller skogsbruk finns i 21 kap. 22 § IL en definition som bör utgöra grund även för jordbruksavdraget. Med skogsbruk avses att den skattskyldige utnyttjar skogen på sin egen eller en arronderad lantbruksenhet i eller i en annan stat inom det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Som skogsbruk räknas också avverkning av skog på en lantbruksenhet på grund av en avverkningsrätt som den skattskyldige har förbehållit sig vid överlåtelse av en fastighet eller vid fastighetsbildning och avyttring av sådan avverkningsrätt. Sedan bör regleringen för jordbruksavdraget knytas till regleringen i 21 kap. 21 § IL som anger ”En enskild näringsidkare som har intäkt av skogsbruk (skogsintäkt) får göra …”. Genom detta undantas de juridiska personerna från möjligheten till jordbruksavdrag på skogs- intäkter. Avgränsningen av skogsintäkter har utredningen veterligt inte föranlett några större tolkningsproblem vid inkomstbeskatt- ningen. Och som sådana räknas givetvis upplåtelse av avverknings- rätt till skog samt avyttring eller uttag av skogsprodukter. Med skogs- intäkt avses också försäkringsersättning för skog och skogsprodukter. Detta framgår av regleringen i 21 kap. 6 § IL och avsikten är givetvis att denna del av jordbruksavdraget också ska få tillämpas på samtliga de intäkter som praxis hänfört till underlag för avsättning till skogs- konto respektive underlag för skogsavdrag. Jordbrukare ska erhålla möjlighet till ett avdrag benämnt jordbruks- avdrag. Detta avdrag ska medgivas i inkomstslaget näringsverksam- het. Utredningen anser att systemet ska vara frivilligt. Baseras på jordbrukets intäkter Systematiskt bestäms inkomst av näringsverksamhet som intäkter i näringsverksamhet minskat med kostnader som dras som direktavdrag eller genom värdeminskningsavdrag. Denna inkomst kan sedan före- tagssparas genom kontoavsättningar och fondavsättningar respek- tive räntefördelas. Vid beräkningen av jordbruksavdraget kompliceras dagens ord- ning genom att intäkter och kostnader måste hänföras till jordbruks- verksamhet respektive annan näringsverksamhet. Ett sätt att minska denna ökade komplexitet är att bestämma jordbruksavdraget utifrån intäkternas fördelning. Då minskas fördelningsproblematiken be- tydligt eftersom jordbrukets kostnader inte måste identifieras. Beräkningen av jordbruksavdraget ska således baseras på intäkter i verksamhet som angivits i avsnittet ovan. På de grunder som anges i allmänna överväganden ska arrendeintäkter inte räknas med i den intäkt som jordbruksavdraget grundas på. Syftet att stödja jordbruks- produktion medför också att EU-stöd inte ska räknas med. För aktiebolag och andra juridiska personer gäller att skogsintäk- ter inte ska tas med eftersom det strider mot syftet bakom systemet med jordbruksavdrag. Här kan understrykas att jordbruket är en produktion av en råvara där produktionen är beroende av väder i form av sol, nederbörd etc. visar stora skillnader i lönsamhet bl.a. på grund av detta. Detta är något som för övrigt är fallet för skogsbruk där ju stormar som motiverat särskilda omständigheter. Systemet med jordbruksavdrag måste således i sin konstruktion vara dimen- sionerat och utformat för detta. Utredningens val av teknisk lösning i form av ett avdrag som be- räknas utifrån jordbrukets intäkter leder till att avdragseffekten på- verkas av såväl intäkternas som inkomsternas storlek. Detta är en effekt som motsvarar den som gäller för skogskonto respektive skogs- avdrag och har sin grund i den valda tekniken. För skogsbrukets del infördes skogskontot 1954 och i situationer då stormar och bränder föranledde behov ökade avsättningsmöjligheter löstes frågan genom särskilda lagregleringar då skogsskadekontot infördes. En extraordinär katastrof som stormen föranledde sedan en extraordinär ändring av skattereglerna för skogsbruket utöver skogs- kontosystemet. Enligt utredningens uppfattning bör skattekompensationen som grund dimensioneras utifrån ett normalt produktionsår och om lag- stiftaren anser att det finns behov av justeringar av grundnivån p.g.a. nu diskuterade omständigheter får detta lösas i ett särskilt lagstift- ningsärende. Utredningen anser dock att jordbruksavdraget vid en underskottssituation helt eller delvis bör kunna rullas vidare och tas ett senare år. Denna möjlighet finns inte i de norska reglerna men kan motiveras av de olika syftena för avdragssystemen. Ett system med direkt utbetalning i en sådan situation är dock möjligt. Utred- ningen förordar dock en ordning med en rullningsmöjlighet. Det norska systemet och avdragseffekten i ett tänkt svenskt system I det norska systemet medges jordbruksfradraget för viss inkomst av jordbruk av inkomsten och därutöver 38 pro- cent. Det innebär en större effekt för inkomster upp till en viss nivå och en lägre effekt för inkomster därutöver. Man kan således sägas ha en progressiv effekt av fradraget.