sou · H9B381 · 2021-10-19 00:00:00 — I EU:s livsmedelslagstiftning, till exempel i förordning (EG) nr 178/2002101, definieras vatten som ett livsmedel från och med den punkt där värdena ska iakttas. Det är vanligen från det att vattnet tappas från kranar som normalt används för dricksvatten.102 EU:s livsmedelslagstiftning är alltså inte tillämplig på vatten före kranen hos användarna och en dricksvattenproducent är inte en livsmedels- företagare enligt EU:s terminologi. har dock genom regleringen för dricksvatten samma ansvarsförhållande vid dricksvattenproduktion som i övrig livsmedels- lagstiftning. Detta innebär bland annat att den som producerar eller tillhandahåller dricksvatten och som omfattas av dricksvattenföre- skrifterna har ansvar för sin egenkontroll och för att informera om sin produkt och sin verksamhet. Verksamhetsutövaren är alltså skyl- dig att inom ramen för sin egenkontroll undersöka om dricksvattnet uppfyller gräns- och parametervärden i dricksvattenföreskrifterna. Verksamhetsutövaren är även skyldig att undersöka andra ämnen och mikroorganismer om dessa kan utgöra en fara för människors hälsa. Verksamhetsutövaren ska också genomföra en faroanalys grundad 989 § dricksvattenföreskrifterna. 9912 § dricksvattenföreskrifterna. 100Förordning (EG) nr 852/2004. 101Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om all- männa principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. 102Artikel 6 dricksvattendirektiv och artikel 6 dricksvattendirektiv. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet på HACCP-principerna.103 Både faroanalysen och undersöknings- programmet ska fastställas av kontrollmyndigheterna.104 Utredningens förslag: Det är den verksamhetsutövare som producerar dricksvatten eller tillhandahåller det från en distribu- tionsanläggning som ska utföra riskbedömningen avseende för- sörjningssystemet. Verksamhetsutövaren ska beakta riskbedöm- ningen avseende tillrinningsområdet i detta arbete. Det ska därför införas en bestämmelse med innebörden att vattenmyndigheten ska informera verksamhetsutövaren om myndighetens riskbedöm- ning avseende tillrinningsområdet. Det är upp till Livsmedels- verket att utifrån befintliga bemyndiganden i livsmedelslagen och livsmedelsförordningen meddela de föreskrifter som i övrigt be- hövs för att genomföra artikel 9 i svensk rätt. Mindre verksamhetsutövare ska under de förutsättningar som anges i artikel 9 undantas från kravet på att utföra en riskbedöm- ning avseende försörjningssystemet. Det får anses vara upp till att göra en sådan beräkning och bedömning. Riskbedömningen avseende tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten ska beaktas Så som utredningen har konstaterat i avsnitt 10.3 bör den som producerar dricksvatten ha en tillfredställande bild av det råvatten som tas in i vattenverket. För detta krävs en relevant råvatten- kontroll, men även en uppfattning om vilka faror som finns i till- rinningsområdet. Riskbedömningen som vattenmyndigheten tar fram blir i detta sammanhang viktig för vattenproducenten att beakta. En del av vattenmyndigheternas övervakningsresultat i riskbedömningen kommer vara sådan råvattenkontroll som vattenproducenten själv tagit fram. Men riskbedömningen ska också inbegripa annan miljö- övervakning och denna kan komma vattenproducenten till gagn i arbetet med att ta fram en effektiv råvattenkontroll och för att kunna 1032 c § dricksvattenföreskrifterna. 10412 § dricksvattenföreskrifterna. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet anpassa beredningen efter det råvatten som tas in i vattenverken. Det är i slutändan dock den verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten som har ansvaret för att det dricksvatten som når konsumenterna är hälsosamt och rent, om det inte fastställs att vattnets kvalitet har påverkats av fastighetsinstallationerna efter förbindelsepunkten till fastigheten. För att säkerställa att den som producerar eller distribuerar dricks- vatten får tillgång till vattenmyndighetens riskbedömning bör bestäm- melser införas om detta i vattenförvaltningsförordningen. En sådan bestämmelse kan regeringen införa med stöd av utredningens före- slagna bestämmelse i 5 kap. 15 a § . Det kan i detta sam- manhang uppstå frågor om offentlighet och sekretess. Sådana frågor hanterar utredningen i kapitel 19. Egenkontroll och faroanalys i förhållande till riskbedömningen Det är enligt artikel 9 dricksvattendirektiv vattenleveran- tören som ska utföra riskbedömningen avseende försörjningssyste- met. Utredningen bedömer att begreppet vattenleverantör i detta sammanhang avser den verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten från en distributionsanläggning. Så som utredningen har redogjort för så har genom regleringen av dricksvatten samma ansvarsförhållande vid dricks- vattenproduktion som i övrig livsmedelslagstiftning. Verksamhets- utövaren är skyldig att inom ramen för sin egenkontroll undersöka om dricksvattnet uppfyller gräns- och parametervärden i dricks- vattenföreskrifterna. Vidare finns det krav på att verksamhetsutövaren ska utföra en faroanalys enligt HACCP-principerna och, när faro- analysen visar att det är nödvändigt, inrätta, genomföra och upprätt- hålla ett eller flera permanenta förfaranden grundade på HACCP- principerna. HACCP-principerna bygger på standarden EN 15975–2, som det hänvisas till i skälen till direktivet.105 Verksamhetsutövare som producerar eller distribuerar dricksvatten utför alltså ett betydande arbete när det gäller att riskbedöma sin verksamhet och att vidta riskhanteringsåtgärder. För flertalet verksamhetsutövare innebär bestämmelsen i artikel 9 dricksvattendirektiv i praktiken inte att de får en helt ny uppgift. 105Skäl 14 dricksvattendirektiv. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet Det behövs inget nytt bemyndigande I 19 § 4 livsmedelslagen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om skyldighet för en livsmedelsföretagare eller andra verksamhets- utövare att utöva en efter verksamhetens art lämpad egenkontroll av verksamheten. Med stöd av den bestämmelsen har regeringen i 31§ 3 livsmedelsförordningen bemyndigat att med- dela sådana föreskrifter. Bestämmelserna i sig har funnits men fick en ny lydelse , som tydliggör att även andra verksamhetsutövare än livsmedelsföretagare omfattas av be- stämmelsen. Livsmedelsföretagare är ett EU-rättsligt begrepp och definieras i kontrollförordningen106. Dricksvattenproducenter är enligt den EU-rättsliga termologin inte en livsmedelsföretagare, därför fick ovan nämnda tillägg göras i svensk rätt. har med stöd av bemyndigandet i livsmedels- förordningen meddelat föreskrifter bland annat om skyldighet för verksamhetsutövare att upprätta förslag till egenkontrollprogram och att utföra undersökningar av dricksvattnet. har också meddelat föreskrifter om att den som producerar dricks- vatten eller tillhandahåller det från en distributionsanläggning ska göra en faroanalys enligt HAACP-princip 1 och när denna visar att det är nödvändigt, inrätta, genomföra och upprätthålla ett eller flera permanenta förfaranden grundade på HACCP-princip 2–7. Utredningen bedömer att den riskbedömning och riskhantering som ska göras enligt artikel 9 dricksvattendirektiv får an- ses vara en del av verksamhetsutövarens egenkontroll. En liknande inställning gav regeringen uttryck för i samband med att ändrings- direktivet skulle genomföras i svensk rätt, i vilket det infördes en skyldighet att upprätta en riskbedömning för att få minska övervak- ningen av vissa parametrar.107 Därför bedömer utredningen att Livs- 106Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/625 av om offent- lig kontroll och annan offentlig verksamhet för att säkerställa tillämpningen av livsmedels och foderlagstiftningen och av bestämmelser om djurs hälsa och djurskydd, växtskydd och växt- skyddsmedel samt om ändring av och rådets förordningar (EG) nr 999/2001, (EG) nr 396/2005, (EG) nr 1069/2009, (EG) nr 1107/2009, (EU) nr 1151/2012, (EU) nr 652/2014, (EU) 2016/429 och (EU) 2016/2031, rådets förordningar (EG) nr 1/2005 och (EG) nr 1099/2009 och rådets direktiv /58/EG, 1999/74/EG, 2007/43/EG, 2008/119/EG och 2008/120/EG och om upphävande av och rådets förordningar (EG) nr 854/2004 och (EG) nr 882/2004, rådets direktiv /608/EEG, 89/662/EEG, 90/425/EEG, 91/496/EEG, 96/23/EG, 96/93/EG och 97/78/EG samt rådets beslut 92/438/EEG (förord- ningen om offentlig kontroll). 2017/18:25, s. 13. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet medelsverket med stöd av befintliga bemyndigande i livsmedelslagen och livsmedelsförordningen får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för att säkerställa att verksamhetsutövaren uppfyller de krav som ställs i artikel 9 dricksvattendirektiv. Det får anses vara uppgift att närmare utreda vilka ytter- ligare krav som artikel 9 dricksvattendirektiv ställer på verk- samhetsutövarnas riskbedömningar och riskhanteringsåtgärder i för- hållande till den faroanalys som finns i dricksvattenföreskrifterna och att reglera detta. Enligt utredningens bedömning finns det anledning att utnyttja det undantag som finns i artikel 9.6 dricksvattendirektiv beträffande mindre verksamhetsutövare som producerar dricksvatten eller tillhandahåller det från en distributionsanläggning för att på så sätt underlätta och minska den administrativa bördan. Hur en sådan beräkning och bedömning ska göras bör överlåtas till Livsmedels- verket att avgöra med utgångspunkt i direktivets krav att ett sådant undantag inte äventyrar kvaliteten på dricksvattnet. Tillåtelse att minska eller skyldighet att öka övervakningen Det finns enligt artikel 8.5 och 9.4 dricksvattendirektiv möjlighet för medlemsstaterna att tillåta att den verksamhetsutövare som producerar dricksvatten eller tillhandahåller det från en distri- butionsanläggning minskar sin övervakning. Medlemsstaterna får också kräva att verksamhetsutövaren utökar sin övervakning. Hur detta bör genomföras i svensk rätt behandlar utredningen i kapitel 15. 10.5.1Kraven i artikel 10 Enligt artikel 10 dricksvattendirektiv ska medlemsstaterna säkerställa att det avseende fastighetsinstallationer görs en risk- bedömning, som ska innefatta en allmän analys av de potentiella risker som är förknippade med sådana installationer och därmed relaterade produkter och material. Med fastighetsinstallation avses enligt direktivet de ledningar, installationer och anordningar som är installerade mellan de kranar som normalt används för dricksvatten Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet i både offentliga och privata fastigheter och distributionsnätet. Men bara om dessa enligt tillämplig nationell lagstiftning inte är vatten- leverantörens ansvar i dennes egenskap av vattenleverantör.108 Medlemsstaten ska identifiera om potentiella risker påverkar kva- liteten på vatten vid den punkt där vattnet tappas ur de kranar som normalt används för dricksvatten. Analysen får dock inte innebära en analys av enskild egendom. Riskbedömningen ska inbegripa över- vakning av bly och legionella i de fastigheter där specifika risker för vattenkvalitet och människors hälsa har identifierats under den all- männa analysen. Sådan övervakning får inriktas på prioriterade fastig- heter. Prioriterade fastigheter definieras i direktivet som stora fastig- heter som inte är avsedda som bostäder och som har många användare som kan exponeras för vattenrelaterade risker. Det gäller särskilt stora fastigheter som är avsedda att användas av allmänheten i enlig- het med vad som identifieras av medlemsstaterna.109 För det fall den allmänna analysen visar att det finns en risk för människors hälsa som härrör från fastighetsinstallationer, eller där- med relaterade produkter och material, ska lämpliga åtgärder vidtas för att undanröja eller minska risken för bristande iakttagande av parametervärdena för legionella och bly. Detsamma gäller om den övervakningen som utförs visar att parametervärdena inte är upp- fyllda. Vad gäller legionella ska åtgärderna vara inriktade åtminstone på prioriterade fastigheter. För att minska de risker som är förknippade med dricksvatten- distribution i alla fastighetsinstallationer ska medlemsstaterna säker- ställa att samtliga av följande åtgärder övervägs och att de åtgärder som anses relevanta vidtas: •Uppmana ägare till offentliga och privata fastigheter att genom- föra en riskbedömning av fastighetsinstallationen. •Informera konsumenter och ägare till offentliga och privata fastig- heter om åtgärder för att undanröja eller minska risken för att kvalitetskraven på dricksvatten inte iakttas på grund av fastig- hetsinstallationen. •Ge råd till konsumenterna om villkoren för konsumtion och an- vändning av dricksvatten och om möjliga åtgärder för att undvika att riskerna åter uppkommer. 108Artikel 2 dricksvattendirektiv. 109Artikel 2 dricksvattendirektiv. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet •Främja utbildning för VVS-montörer och andra yrkeskategorier som arbetar med fastighetsinstallationer och installation av bygg- produkter och byggmaterial som kommer i kontakt med dricks- vatten. •Vad gäller legionella, säkerställa att ändamålsenliga kontroll- och hanteringsåtgärder som är proportionella i förhållande till risken vidtas för att förhindra och åtgärda eventuella sjukdomsutbrott. •Vad gäller bly, om det är ekonomiskt och tekniskt möjligt, genom- föra åtgärder för att byta ut komponenter gjorda av bly i befint- liga fastighetsinstallationer. I dricksvattenföreskrifter anges att dricksvatten anses vara hälsosamt och rent, om det inte innehåller mikroorga- nismer, parasiter och ämnen i sådant antal eller sådana halter att de kan utgöra en fara för människors hälsa samt att vattnet uppfyller kvalitetskraven i bilaga 2.110 För dricksvatten som tillhandahålls från en distributionsanläggning ska kvalitetskraven uppfyllas vid den punkt i en fastighet eller en anläggning där det tappas ur de kranar som nor- malt används för dricksvatten.111 Provtagning för bland annat mikro- biologisk analys ska utföras enligt standarden SS-EN ISO 19458112. Av nuvarande bestämmelser framgår att provtagning av koppar, bly och nickel ska ske vid kranar hos användaren, utan föregående spol- ning. Ett prov på en liter ska tas under dagen.113 Dricksvatten får inte innehålla material från installationer som används vid beredning eller distribution av dricksvatten, eller ämnen som har samband med sådana material, i högre halter än som är nöd- vändigt för att tillgodose ändamålet med användningen av mate- rialen.114 Exempel på tekniska installationer som kan påverka vatten- kvalitén är återströmningsskydd, värmeväxlare och vattenrör. 1107 § dricksvattenföreskrifterna. 1118 § dricksvattenföreskrifterna. 112Vattenundersökningar – Provtagning för mikrobiologisk analys (ISO 19458:2006), svensk standard fastställd av SIS . 11313 a § dricksvattenföreskrifterna. 1145 § andra stycket dricksvattenföreskrifterna. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet Det är den som producerar dricksvattnet eller tillhandahåller det från en distributionsanläggning som ansvarar för att kvalitetskraven är uppfyllda. Det ansvaret gäller dock inte om bristerna beror på fastighetsinstallationen eller underhållet av denna. I sådana fall ska fastighetsägaren informeras om att det finns behov av åtgärder.115 Den som tillhandahåller dricksvatten är ansvarig för dricksvatten- anläggningen fram till förbindelsepunkten. Därefter är det fastig- hetsägaren som är ansvarig för fastighetens ledningsnät och installa- tioner i fastigheten. Ansvaret för vattnets kvalitet övergår alltså till fastighetsägaren efter den så kallade förbindelsepunkten, som van- ligen ligger vid tomtgränsen. Eftersom punkten för där värdena ska iakttas för dricksvatten normalt är vid tappkranen så behövs det göras en bedömning om eventuella brister i dricksvattenkvaliteten har upp- stått före förbindelsepunkten eller på grund av fastighetsinstallationen. 10.5.3Plan- och bygglagstiftningen och miljölagstiftningen Iplan- och bygglagen,116 plan- och byggförordningen117 samt Bo- verkets byggregler (BFS 2011:6) framgår vilka tekniska krav som kan ställas när ett byggnadsverk uppförs och i vissa fall ändras. Bland annat ska ett byggnadsverk ha de tekniska egenskaper som är väsent- liga i fråga om skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljön.118 Det framgår också att byggnadsverk ska hållas i vårdat skick och under- hållas så att dess utformning och de tekniska egenskaperna i huvud- sak bevaras.119 Det är den som utför eller låter utföra byggnadsarbete som ansvarar för att lagar och föreskrifter följs. Ansvaret för att underhållsskyldigheten fullgörs ligger på byggnadsverkets ägare. En- ligt byggregler ska installationer för tappvatten utformas så att tappvattnet, efter tappstället, är hygieniskt och säkert samt kommer i tillräcklig mängd. Tappkallvatten ska uppfylla kvalitets- kraven för dricksvatten efter tappstället. Tappvatteninstallationer ska utföras av sådana material att inte ohälsosamma koncentrationer av skadliga ämnen kan utlösas i tappvattnet. I ett allmänt råd framgår att mängden upplöst bly i vattnet inte får överskrida 5 µg.120 Det 11516 b § dricksvattenföreskrifterna. 1168 kap. 4 § . 1173 kap. 9 § plan- och byggförordningen (2011:338). 1188 kap. 4 § 3 . 1198 kap. 14 § . 120Boverkets byggregler (2011:6) avsnitt 6:62. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet betyder att mängden upplöst bly vid tappställen där man normalt tar vatten för att dricka inte bör överstiga i tappställets vattenmängd eller vid mätning enligt två alter- standarder. En utförlig beskrivning av plan- och bygglagstift- ningen finns i kapitel 11. Det finns även bestämmelser om hälsoskydd i . Miljö- balken ska tillämpas så att människors hälsa skyddas121 och de grund- läggande hänsynsreglerna i balkens andra kapitel gäller också för skyddet av människor hälsa. Dessa hänsynsregler ska tillämpas av alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd. Åtgärder som är av försumbar betydelse i det enskilda fallet omfattas dock inte av tillämpningsområdet. Förutom de allmänna hänsynsreglerna finns det i bestämmelser som särskilt syftar till att reglera de olägenheter för människors hälsa som kan uppkomma i samband med användning av en byggnad.122 Det fram- går att bostäder och lokaler för allmänna ändamål ska brukas på ett sådant sätt att olägenheter för människors hälsa inte uppkommer och hållas fria från ohyra och andra skadedjur.123 Det sistnämnda riktar in sig på användning av byggnader som är upplåtna för all- männa ändamål. Det kan vara fråga om samlingslokaler, lokaler för vård, undervisning och hygienisk behandling, idrottsanläggningar, badanläggningar, hotell och liknande.124 Det är ägaren eller nyttjanderättshavaren som ska vidta åtgärder för att förhindra att det uppkommer olägenheter för människors hälsa samt undanröja redan uppkomna olägenheter.125 Mer detaljerade regler finns i förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälso- skydd. I förordningen har regeringen bland annat föreskrivit att en bostad särskilt ska ha tillgång till vatten i erforderlig mängd och av godtagbar beskaffenhet till dryck, matlagning, personlig hygien och andra hushållsgöromål.126 Verksamhetsutövaren är enligt ansvarig för att upp- rätta och bedriva egenkontroll för att motverka eller förebygga olägen- het för människors hälsa.127 Det innebär att verksamhetsutövaren fortlöpande ska planera och kontrollera sin verksamhet så att skador 1211 kap. 1 § . 1239 kap. 9 § . 1997/98:45, del 2, s 115. 1259 kap. 9 § andra stycket . 12633 § förordning om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. 12726 kap. 19 § . Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet och olägenhet för människors hälsa förebyggs. Tillstånds- och anmäl- ningspliktiga verksamheter enligt 38 § förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd omfattas dessutom av särskilda regler som anges i förordningen om verksamhetsutövares egenkontroll (1998:901). För legionella handlar det förebyggande arbetet i huvud- sak om att göra riskbedömningar i relation till olika vatteninstalla- tioner och anläggningar där risken för tillväxt, aerosolbildning samt exponering för människor är de avgörande faktorerna. Dessutom finns det i byggregler ett allmänt råd att man vid idrift- tagandet bör inventera, värdera och dokumentera riskerna för till- växt av legionellabakterier i tappvatteninstallationer i flerbostadshus, sjukhus, hotell, sporthallar, simhallar och särskilda boendeformer för äldre.128 Både i och i plan- och bygglagstiftningen finns sär- skilda bestämmelser om tillsyn och hur denna ska bedrivas. En när- mare beskrivning av dessa frågor finns i kapitel 5. Utredningens förslag: Bestämmelser om riskbedömningen avse- ende fastighetsinstallationer ska föras in i och för- ordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Av dessa ska framgå att det är som ska utföra risk- bedömningen avseende fastighetsinstallationer. Samråd ska i vart fall ske med , , Kemikalieinspektionen, försvarsinspektören för hälsa och miljö och länsstyrelserna. Risk- bedömningen ska vara av övergripande karaktär och får inte avse enskild egendom. Riskbedömningen innefattar viss övervakning av legionella och bly. En sådan övervakning får inriktas på priori- terade fastigheter. Det är som bestämmer vad som är en prioriterad fastighet. Om begär det ska kommunerna och länsstyrelserna lämna de upp- gifter som myndigheten behöver för att utföra riskbedömningen. Detsamma gäller uppgifter från den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa. 128Boverkets byggregler (2011:6) avsnitt 6:626. Riskbaserad metod för dricksvattensäkerhet På grundval av riskbedömningen kan åtgärder behöva vidtas. Sådana kan till exempel handla om att meddela nya föreskrifter med stöd av befintliga bemyndiganden, utfärda ny vägledning eller lyfta frågan till lagstiftaren om det behövs ett ändrat regel- verk. Det kan också handla om att initiera utökad tillsyn eller på något annat sätt vidta åtgärder för att uppfylla kraven i direktivet. Det är upp till varje berörd myndighet, länsstyrelse eller kommun att med tillgängliga styrmedel vidta de åtgärder som riskbedöm- ningen eventuellt visar behövs. Riskbedömningen rör många aktörer Riskbedömningen avseende fastighetsinstallationer i artikel 10 har som syfte att minimera risken för att hälsoskadliga ämnen från fastighetsinstallationer migrerar till dricksvattnet eller att det sker utbrott av objektburen smitta, så som legionella129. Enligt skälen har WHO noterat att legionella är den vattenburna patogen som orsakar störst hälsoproblem i unionen.130 Även om det enligt definitionen i artikel 2 dricksvatten- direktiv anges att fastighetsinstallationer innefattar de ledningar, installationer och anordningar som är installerade mellan de kranar som normalt används för dricksvatten i både offentliga och privata fastigheter och distributionsnätet, så anser utredningen att det är uppenbart att utifrån syftet med bestämmelsen även själva kranen ingår i riskbedömningen. Det är först efter denna som värdena ska iakttas och det kan även vara själva kranen som ger upphov till att vattnet inte är av tillräckligt bra kvalitet. Riskbedömningen ska innehålla en allmän analys men inte någon analys av enskild egendom. Det anges i skälen till direktivet att in- förande av en ensidig skyldighet att övervaka alla privata och offent- liga fastigheter avseende till exempel legionella skulle leda till orim- ligt höga kostnader.131 Istället är det på ett mer övergripande plan 129Legionellabakterier kan orsaka två olika sjukdomar, legionärssjuka och pontiacfeber. Legio- nella förekommer naturligt i miljön, framförallt i sötvatten men även i bräckt vatten och har påvisats i jord och kompost. I dessa naturliga miljöer utgör legionella sällan någon risk för smitta.