sou · H9B354 · 2021-07-02 00:00:00 — Kravet på samtycke strider därför inte mot konventions- åtagandena konvention (se avsnitt 11.4.2). Samtycket bör kontrolleras genom en grundlig utredning av omständigheterna kring ansökan och barnets levnadsförhållanden (se avsnitt 11.3.2). Bestäm- melser om barns samtycke utgör dock inte någon absolut garanti mot att barn befrias från medborgarskap mot sin vilja, eftersom barn som utsätts för hot och våld, eller lever i en hederkontext, inte alltid vågar berätta vad det verkligen känner och vill, eller hur hans eller hennes situation ser ut. Det finns därför en risk för att barn som utsätts för hot och påtryckningar eller lever i en sådan miljö, inte kan, eller känner att det är möjligt att säga nej till en ansökan om befrielse, eller kan uttrycka detta i kontakter med . Enligt artikel 3 i ska det vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärds- institutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstift- ande organ, i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa. I artikeln uttalas också att en konventionsstat ska tillförsäkra barnet sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för barnets välfärd, med hänsyn tagen till de rättigheter och skyldigheter som tillkom- mer dess föräldrar, vårdnadshavare eller andra personer som har juri- diskt ansvar för barnet, och ska för detta ändamål vidta alla lämpliga lagstiftningsåtgärder och administrativa åtgärder. Bestämmelser om att hänsyn ska tas till barnets bästa och/eller att en bedömning ska göras av vad som är förenligt med barnets bästa finns bl.a. i 1 kap. 10 § utlänningslagen (2005:716), 4 kap. 1 § och 6 kap. 2 a § föräldra- balken och 46 § lagen (2016:1013) om personnamn. Mot denna bak- grund och som en ytterligare skyddsåtgärd föreslår utredningen att det ska föras in bestämmelser om att det vid beslut om befrielse ska göras en bedömning av barnets bästa vid handläggningen av en ansökan om befrielse från medborgarskap. För bifall till en ansökan om befri- Befrielse från svenskt medborgarskap else från svenskt medborgarskap ska således krävas att befrielsen inte står i strid med ett barns bästa. Dessa bestämmelser bör också gälla oberoende av om barnet har hemvist i eller utomlands. Frågan om var bestämmelserna ska införas, hur de ska utformas och hur samtycket ska kontrolleras och barnets bästa bedömas diskuteras i avsnitt 11.3.2 nedan. 11.3.2Bestämmelserna ska utökas med särskilda villkor till skydd för barns medborgarskap Förslag: Bestämmelserna i 15 § lagen om svenskt medborgarskap ska utökas med villkor om att det för barns befrielse från svenskt medborgarskap ska krävas 1.att befrielsen inte bedöms stå i strid med barnets bästa, och 2.samtycke av barn som har fyllt . Samtycke ska inte krävas om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av sjukdom eller på grund av något annat liknande förhållande. De nya kriterierna om samtycke och barnets bästa ska föras in i en ny bestämmelse i medborgarskapslagen Utredningen har ovan kommit fram till att barns rättigheter i ären- den om befrielse från medborgarskap ska stärkas genom krav på barns samtycke till befrielse från medborgarskap och genom krav på att en befrielse inte ska få strida mot barnets bästa. Det förefaller lämpligt att kriterierna för befrielse från svenskt medborgarskap hålls ihop i ett sammanhang. Utredningen föreslår därför att bestämmel- serna ska föras in i ny egen bestämmelse efter 15 § medborgarskaps- lagen. Vad gäller de faktiska formuleringarna anser utredningen att bedömningen av barnets bästa och samtycket ska utformas som villkor för att en ansökan om befrielse ska kunna medges, såväl när barnet har hemvist i som när det har hemvist i ett annat land. Detta för att följa den struktur som finns i 15 § där det i andra stycket anges att det som villkor för befrielse från svenskt medborgarskap Befrielse från svenskt medborgarskap får ställas krav på att en sökande som inte redan är utländsk medbor- gare förvärvar medborgarskap i ett annat land. Som villkor för barns befrielse från svenskt medborgarskap ska således krävas att barnet samtycker till befrielsen och att befrielsen inte bedöms stå i strid med barnets bästa. Regleringen av samtycke vid barns befrielse från medborgarskap Vid regleringen av samtycke till befrielse är frågan om från vilken ålder samtycke ska krävas intressant. Av avsnitt 11.2.4 ovan framgår t.ex. att åldersgränsen för barns samtycke i andra länder varierar. I , och krävs samtycke från barn som har fyllt , medan det i krävs samtycke från barn som har fyllt och från i . I krävs samtycke från barn som har fyllt , men redan har barns uppfattning om ansökan om befrielse betydelse. I sammanhanget är värt att notera att även har bestämmelser om att barn ska ges möjlighet att uttrycka sina åsikter när det gäller befrielse från med- borgarskap och att barnets åsikt då ska tillmätas betydelse i förhål- lande till barnets ålder och mognad. Bestämmelser om barns samtycke förekommer i svensk rätt i bl.a. där det t.ex. i 4 kap. 7 § anges att den som har fyllt som huvudregel inte får adopteras utan samtycke. Ytterligare exempel på när barns samtycke krävs, eller när barnets manifestering av vilja måste kontrolleras finns i 21 kap. 5 § samma lag. Där föreskrivs att verkställighet av domar, beslut eller avtal om vårdnad, boende eller umgänge m.m. inte får ske mot barnets vilja, om det inte är nöd- vändigt med hänsyn till barnets bästa. Vid bestämmandet av barnets vilja tas hänsyn till om barnet har nått en sådan ålder och mognad att barnets vilja bör beaktas i verkställighetsärenden. Lagstiftaren förde följande resonemang kring barns ålder och samtycke i verkställighets- ärenden i förarbetena (prop. 2005/06:99 s. 82): [Det] finns stora möjligheter att vid avgörandet ta hänsyn till yngre barns vilja, som det vanligen inte uppfattas som en begränsning av möjligheterna för ett barn i åldern och uppåt att få sin vilja be- aktad. Den nuvarande bestämmelsen i 21 kap. 5 § innehåller däremot en åldersgräns. Åldersgränsen är inte absolut utan mer att se som ett rikt- märke. Av bestämmelsen framgår att domstolen med beaktande av barnets mognad kan ta hänsyn till viljan hos ett yngre barn men också kan be- sluta om verkställighet i strid mot viljan hos ett äldre barn. Befrielse från svenskt medborgarskap förhållande till bestämmelsen i 6 kap. är alltså att det finns ett tydligt riktmärke. Risken med ett sådant riktmärke är att bedömningarna i prak- tiken blir schablonmässiga, vilket främst torde gå ut över de yngre barnens möjligheter till inflytande. Det är också svårt att se att det finns något hållbart argument för att det är nödvändigt att ha detta riktmärke vid just verkställighetsprövningen. Regeringen föreslår därför att åldersgrän- sen utgår. Som ytterligare exempel på barns samtycke kan nämnas 46 § första stycket lagen (2016:1013) om personnamn enligt vilken en anmälan om namnändring m.m. avseende ett barn som har fyllt i princip inte får göras utan barnets samtycke. Barnets samtycke krävs dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna det på grund av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande (se liknande skrivningar i 4 kap. 7 § ). Av paragrafens andra stycke framgår att vid bedömningen av om ett namnbyte är förenligt med barnets bästa ska hänsyn tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad, även när barnets samtycke inte behövs. Innebör- den av detta är att åsikter hos barn som är också ska beaktas i ärenden om namnbyte utifrån den ålder och mognad som barnet har nått (se vidare om detta i avsnittet om regleringen av barnets bästa nedan). Bestämmelser om barns samtycke finns också i 7 § medborgar- skapslagen. Paragrafen reglerar förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan och i tredje stycket föreskrivs att det för förvärv krävs att barn som har fyllt och har utländskt medborgarskap samtycker till att bli svensk medborgare. När bestämmelserna om barns samtycke infördes i 7 § medborgar- skapslagen konstaterades att bestämmelser om barns samtycke redan fanns i flera författningar. Enligt regeringens uppfattning saknades det därför skäl att på medborgarskapsområdet ha en högre ålders- gräns än den som vanligen används för barns samtycke. Regeringen an- såg också att en sänkning av åldersgränsen skulle stärka barnets rätt i medborgarskapsärenden. Åldersgränsen för barns samtycke i medbor- garskapsärenden sattes därför till (prop. 1999/2000:147 s. 30 f.). Uttalandet bör ses mot bakgrund av att det i 2 a § lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap fanns bestämmelser om att det krävdes samtycke från ett barn som hade fyllt för förvärv av svenskt med- borgarskap genom anmälan om barnets far var svensk medborgare Befrielse från svenskt medborgarskap och genom dom eller avtal hade fått vårdnaden om barnet (dvs. barn till ogifta föräldrar). Det kan diskuteras om bestämmelserna om barns samtycke ska formuleras ”åldersneutralt” på liknande sätt som bestämmelserna om barns vilja i 21 kap. 5 § och 46 § andra stycket lagen om personnamn där hänsyn får tas till viljan utifrån barnets mognad och insikt. Enligt artikel 12 i ska konventionsstaterna till- försäkra det barn som är i stånd att bilda egna åsikter rätten att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet. Barnets åsikter ska till- mätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Med beaktande av att medborgarskapslagen innehåller ett krav på samtycke från i 7 § och att är en åldersgräns som ansetts lämplig för samtyckesbestämmelser i ett flertal andra författningar anser utredningen att det är lämpligt att kravet på barns samtycke för befrielse från medborgarskap ska gälla . Ålders- gränsen är också i linje med andra länders bestämmelser om samtycke. Utredningen föreslår därför att det ska ställas krav på att barn som har fyllt ska samtycka till ansökan om befrielse från svenskt medborgarskap för att ansökan ska kunna bifallas. Det bör dock noteras att utredningen nedan föreslår att vid bedömningen av om en befrielse kan anses stå i strid med barnets bästa ska hänsyn tas till barns åsikter utifrån barnets ålder och mognad. Bedömningen i den delen omfattar alla barn och inte bara de som fyllt . Undantag från kravet på samtycke bör dock kunna göras för barn som är varaktigt förhindrade att lämna samtycke på grund av en sjukdom eller på grund av något annat liknande förhållande. Hindret bör vara av sådan omfattning och påverka barnet på sådant sätt att det inte går att förstå vad barnet vill och önskar. Som exempel på vad som skulle kunna vara ett hinder kan nämnas fysisk eller psykisk sjuk- dom, eller resultatet av en sådan sjukdom, eller en omfattande intellek- tuell funktionsnedsättning. Hindret får inte vara övergående och bör kunna styrkas med läkarintyg (jfr prop. 1981/82:156 s. 78 f.). I sam- manhanget kan noteras att 7 § tredje stycket medborgarskapslagen och 46 § första stycket lagen om personnamn innehåller en liknande bestämmelse. Befrielse från svenskt medborgarskap Regleringen av barnets bästa När det gäller villkoret att ett barns befrielse från svenskt medborgar- skap vid en bedömning inte ska stå i strid med barnets bästa kan man tänka sig många olika situationer. Om en eller båda vårdnadshavarna inte för egen del ansöker om befrielse från sitt svenska medborgarskap, utan endast ansöker om befrielse för ett eller flera av sina barn, skulle det kunna vara en sådan situation. För att en ansökan om befrielse i det exemplet inte ska anses strida mot barnets bästa bör det finnas en verklig grund och en rimlig förklaring till varför endast barnet eller barnen ska befrias från sitt svenska medborgar- skap. Om det saknas grund eller rimlig förklaring bör ansökan kunna avslås. Andra situationer då en ansökan skulle kunna avslås är om det i ärendet kommer fram uppgifter som gör att syftet med ansökan om befrielse på goda grunder kan misstänkas vara att försvaga barnets skydd mot utnyttjande, omänsklig behandling eller sådana traditio- nella sedvänjor som är skadliga för barnet, eller att barnet löper risk för att könsstympas, giftas bort eller lämnas kvar i föräldrarnas hem- land. Det finns emellertid omständigheter som kan tala för att en befri- else inte skulle bedömas stå i strid med barnets bästa. Om ett barn har väldigt svag anknytning till , tex. för att han eller hon är född utomlands och aldrig har bott i , skulle det kunna inne- bära att en befrielse inte anses strida mot barnets bästa. Det är dock viktigt att se de nämnda situationerna som exempel och inte som en uttömmande beskrivning. Bedömningen av vad som är eller inte är barnets bästa måste alltid vara individuell och ske utifrån omständig- heterna i varje enskilt fall, utifrån det berörda barnets eller de be- rörda barnens specifika situation, med hänsyn tagen till personliga sammanhang, situationer och behov. Bestämmelserna bör betraktas som ett komplement till bestäm- melserna om krav på samtycke och ett ytterligare skydd för barns med- borgarskap. För att kunna bedöma om en befrielse från svenskt medborgarskap inte står i strid med barnets bästa bör bestämmelserna kombineras med föreskrifter om att barnets egen åsikt ska kunna tillmätas bety- delse vid bedömningen av ansökans förenlighet med barnets bästa. För att säkerställa att även yngre barn ges möjlighet att få sina syn- Befrielse från svenskt medborgarskap punkter och åsikter framförda och beaktade inom ramen för befrielse- ärenden och för att t.ex. könsstympning och ibland också barn- äktenskap kan aktualiseras bör det, till skillnad från när det gäller samtycke, inte ställas upp någon exakt åldersgräns för när barnets uppfattning ska beaktas. Utöver att detta utgör ett extra skydd mot en felaktig befrielse ger bestämmelser om barnets bästa där barnets åsikter ska tillmätas betydelse också en tydlig signal om hur viktiga bestämmelserna om barnets rätt att uttrycka sin åsikt i artikel 12 i är. Bestämmelserna bör formuleras som att man vid bedömningen av om en befrielse står i strid med barnets bästa ska ta hänsyn till barnets åsikt utifrån barnets ålder och mog- nad, även då inte samtycke krävs. Formuleringen liknar den som finns i 21 kap. 5 § och 36 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga och har samma innebörd. Det vill säga att även åsikten hos barn som är ska kunna tillmätas betydelse vid bedömningen av barnets bästa. Att barnets ålder och mognad ska beaktas innebär att det normalt ska fästas större avseende vid ett äldre barns inställning än vid ett yngre barns. Enbart ålder kan dock inte avgöra vikten av ett barns åsikter. Hur mycket ett barn förstår är inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. Uttrycket mognad avser förmågan att förstå och bedöma konsekvenserna av en särskild fråga, varvid den fortlöpande utvecklingen av barnets förmågor måste beaktas. I ärenden som om- fattar barn som inte har fyllt och där barnets samtycke inte är en förutsättning för befrielse är barnets åsikter inte avgörande, utan andra omständigheter kan tillsammans väga tyngre vid en samlad bedömning av barnets bästa (jfr prop. 2015/16:180 s. 134). Hur ska samtycket kontrolleras och hur görs bedömningen av barnets bästa? Det är enligt utredningen rimligt att kräva att barns samtycke till befrielse från medborgarskap manifesteras genom att barnet skriver under ansökan om befrielse och att samtycket kontrolleras genom att tar kontakt med barnet och på ett barnanpassat sätt samtalar med det för att bilda sig en uppfattning om barnets inställ- ning och omständigheterna bakom ansökan och om barnet har insikt i vad en befrielse innebär. Befrielse från svenskt medborgarskap Som ett led i att klargöra barnets inställning och barnets bästa bör kunna begära att barnet ska infinna sig personligen på eller – om barnet vistas utomlands – på en ambassad eller liknande för samtal med en handläggare. Ett annat sätt att utreda samtycket kan vara att prata med barnet i telefon. Det bör vara upp till att i varje enskilt ärende besluta om hur hand- läggningen ska gå till och om det krävs ett möte med barnet, hur mötet ska genomföras osv. Utredningen inser att det kan vara både svårt, tidsödande och kostsamt att få till ett samtal med ett barn som befinner sig utomlands. Detta bör dock inte ha avgörande betydelse då det bör vara möjligt att genomföra ett möte med barnet med hjälp av digitala möteslösningar eller genom att barnet samtalar med personal på t.ex. en ambassad eller konsulat som filmar samtalet. Om vill samtala med ett barn som befinner sig utom- lands, kan barnet behöva kallas till en ambassad eller konsulat för att säkerställa att det kan få tala ostört. Samtal torde kunna genomföras med hjälp av digitala möteslösningar där ambassadpersonal eller lik- nande är behjälpliga med uppkoppling mot eller genom att ambassadpersonal har ett samtal med barnet utifrån fråge- formulär som har tagit fram och att samtalet filmas och sedan skickas över till . Samtal med barn kan bidra till att bedöma vilken åsikt barnet har och vad som kan anses vara i hans eller hennes bästa intresse. Samtal med barnet kan också behövas för att ska ha ett så gott underlag som möj- ligt för sitt beslut om befrielse. I sammanhanget kan nämnas att har huvudansvaret för migrationsverksamheten vid utlandsmyndigheterna, vilket innebär att det på många myndigheter i utlandet finns personal som arbetar åt och som torde kunna vara behjälplig vid utredningen av ärenden om befrielse från svenskt medborgarskap. För att ska ha ett så omfattande och så utförligt beslutsunderlag som möjligt anser utredningen också att verket som regel bör ta kontakt med i varje enskilt befrielseärende som rör ett barn eller ung vuxen för att inhämta de eventuella uppgif- ter som finns hos . Detta då det är sannolikt att social- tjänsten kan ha kännedom om barn som lever i en hederskontext, eftersom det finns en anmälningsskyldighet för bl.a. skola och polis om de misstänker att ett barn far illa. Uppgifter från bedöms därför kunna bidra till att kan få ett bättre Befrielse från svenskt medborgarskap och mera gediget underlag för sitt beslut. Utredningen utesluter dock inte att kontakter behöver tas med andra myndigheter såsom t.ex. , ambassader eller . Uppgif- ter hos omfattas som regel av sekretess. I 28 § med- borgarskapslagen finns dock en uppgiftsskyldighet för socialnämn- den att lämna uppgifter om en utlännings personliga förhållanden till bl.a. , om uppgifterna behövs i ett ärende om svenskt medborgarskap. kan således under handläggningen av ett befrielseärende få del av uppgifter om en enskild från social- tjänsten även om sekretess gäller för de uppgifter som efterfrågas (prop. 1981/82:186 s. 32). Myndigheten bör noga utreda hur barnets livssituation ser ut, att barnet agerar frivilligt och att varken föräldrar eller släktingar för- söker påverka barnets inställning till ett beslut om befrielse samt att barnet utifrån sin ålder och mognad förstår konsekvenserna av en befrielse från medborgarskap. Det är extra viktigt att den informa- tion som ges och de samtal som hålls med barn är anpassade till barn. Ansökningar om befrielse som gäller barn bör således övervägas mycket noggrant och det bör göras en samlad bedömning av de om- ständigheter som föreligger. För det fall tvivlar på om samtycket är välgrundat eller om omständigheterna talar för att barnet riskerar att t.ex. utsättas för skadliga sedvänjor bör ansökan om befrielse kunna avslås på den grunden att samtycke inte föreligger och/eller med hänvisning till att en befrielse bedöms stå i strid med barnets bästa. Avslag på grund av att en befrielse anses strida mot barnets bästa kan givetvis aktualiseras även av andra anledningar så- som att det på goda grunder kan misstänkas att syftet med ansökan är att försvaga barnets skydd mot utnyttjande eller traditionella sed- vänjor som är skadliga för barnet, eller att barnet t.ex. löper risk för att skickas till en s.k. uppfostringsinstitution, giftas bort, könsstym- pas eller lämnas kvar i föräldrarnas hemland. Avslag på en ansökan om befrielse ska kunna överklagas, se avsnitt 13.2. En ansökan avseende befrielse ska enligt huvudregeln i 5 § med- borgarskapsförordningen ges in till . För den som inte är folkbokförd i ska ansökan ges in till en svensk be- skickning eller ett svenskt karriärkonsulat inom vars verksamhets- område sökanden är bosatt. Enligt 7 § medborgarskapsförordningen ska den myndighet hos vilken en anmälan eller ansökan ges in göra den utredning som behövs för ärendets prövning. Befrielse från svenskt medborgarskap är gjord ska handlingarna i ärendet skickas till (8 § medborgarskapsförordningen). Mot bakgrund av vad som framgår ovan och med beaktande av att antalet befrielseärenden är förhållandevis få anser utredningen att utredningsansvaret i befrielseärenden bör åligga . Att en ansökan om befrielse i vissa fall ges in till en utlandsmyndig- het hindrar inte att myndigheten tar hjälp av under utredningen eller omvänt att tar hjälp av personal som är placerad på utlandsmyndigheterna eller av tjänstemän på dessa myndigheter för att t.ex. hålla ett samtal med ett barn i ett befrielse- ärende i de fall det behövs. Utredningen föreslår därför inga ändringar i 5 § medborgarskapsförordningen. 11.4Ytterligare justeringar av bestämmelserna om befrielse Utöver att utredningen har i uppdrag att stärka barns rättigheter ska utredningen utreda om ett beslut om befrielse av medborgarskap ska kunna ändras i fall då en person genom t.ex. påtryckningar, hot eller våld förmåtts att mot sin vilja ansöka om eller samtycka till befrielse från svenskt medborgarskap (se avsnitt 11.1). Av kommittédirektiven framgår också att utredaren är fri att ta upp även andra närliggande frågor om svenskt medborgarskap som bedöms ha samband med upp- draget och lämna de författningsförslag som utredaren anser nöd- vändiga. Som anges ovan är det inte enbart barn som kan råka ut för på- tryckningar, hedersrelaterat våld och förtryck och otillbörligt tvång. För att ytterligare stärka skyddet för alla människors medborgarskap föreslår utredningen i avsnittet nedan att det ska vidtas fler åtgärder för att motverka att den som befinner sig i en utsatt situation tvingas att avsäga sig sitt svenska medborgarskap och därigenom befrias från det. Befrielse från svenskt medborgarskap 11.4.2Befrielse kan vägras om ansökan inte görs av fri vilja Förslag: Bestämmelserna om befrielse från svenskt medborgar- skap ska ändras och utökas på så sätt att befrielse ska kunna vägras om det finns anledning att anta att sökanden inte själv vill befrias från sitt svenska medborgarskap. För den som har hemvist i ska befrielse, liksom , kunna vägras också om det annars finns särskilda skäl. Mot bakgrund av vad som sägs om befrielse i 1961 och kon- ventioner (se avsnitt 11.2.3 ovan) kan konstateras att det i princip står konventionsstaterna fritt att utforma regler om befrielse från medborgarskap för den som har hemvist i konventionsstaten. Som regel gäller dock att befrielse från medborgarskap inte får leda till statslöshet. För den som har hemvist i gäller att en ansökan om befrielse från svenskt medborgarskap får vägras endast om det finns särskilda skäl för det (jfr 15 § första stycket tredje meningen medbor- garskapslagen). Enligt förarbetena (prop. 1999/2000:147 s. 57) syftar skrivningen särskilda skäl till att bl.a. motverka den situationen att en sökande genom att avsäga sig sitt svenska medborgarskap uppnår otillbörliga fördelar gentemot svenska staten, t.ex. då sökanden är misstänkt för brottslighet här i landet och en avsägelse skulle för- svåra eller omöjliggöra ett utlämnande hit. Ett annat exempel på sär- skilda skäl som nämns i förarbetena är då sökanden under pågående värnpliktstjänstgöring ansöker om befrielse från sitt svenska medbor- garskap vilket med omedelbar verkan skulle innebära att personen i fråga inte längre omfattades av skyldigheten att fullgöra värnplikt här.