sou · H9B322 · 2021-03-29 00:00:00 — Ett av de mest betydelsefulla exemplen på marknads- föring som regleras genom direktivbestämmelsen om kommersiella meddelanden är reklam för e-cigaretter och påfyllningsbehållare på internet. Webbsidor omfattas normalt sett inte av skydd enligt YGL, men enligt databasregeln i 1 kap. 4–7 §§ YGL kan ett frivilligt grund- lagsskydd i vissa fall åstadkommas genom en ansökan om utgiv- ningsbevis. Det rör sig t.ex. om dagstidningars nätupplagor. För att en webbsida ska skyddas krävs dock att innehållet omfattas av YGL:s materiella tillämpningsområde. Även här kan uppmärksammas att 9§ marknadsföringslagen om reklamidentifiering gäller. Det är alltså inte tillåtet att maskera en kommersiell annons som redaktionellt innehåll. Vidare kan konstateras att rättsfallet från EU-domstolen125 och skäl 59 i tobaksproduktdirektivet medför att yttrandefriheten ska vara oinskränkt. Öppningen för marknadsföring i tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig i 4 kap. 4 § andra stycket 2 gäller inte kommersiella annonser. De kommersiella meddelanden som inte omfattas av yttrandefriheten ska i princip alltid betraktas som kommersiella annonser. Mot bakgrund av att direktivbestäm- 124Se mål C-339/15 Vanderborght, EU:C:2017:335, punkt 37, och mål C-89/04 Mediakabel, EU:C:2005:348, punkterna 38–39. 125Mål C-380/03 mot parlamentet och rådet, EU:C:2006:772, punkterna 83–85. melsen inte får inskränka yttrandefriheten ska den svenska regler- ingen anses överensstämma med bestämmelsen i artikel 20.5 a om förbud mot kommersiella meddelanden i informationssamhällets tjänster. Att den svenska regleringen utgår från begreppet kommer- siell annons får snarare ha med svensk rättstradition att göra och att bestämmelsen som medgav inskränkningar i TF:s område tillkom då reklam främst skedde genom annonser i tidningar. får även andra kommersiella meddelanden än tidnings- annonser anses omfattas av bestämmelserna i och YGL som öppnar upp för inskränkningar av tryck- och yttrandefriheten. Möjligen kan viss förvirring skapas av att 4 kap. 4 § 1 tar sikte på marknadsföring inom informationssamhällets tjänster. har det funnits en koppling mellan bestämmelserna om marknadsföring i lagen om tobak och liknande produkter och det allmänna mark- nadsföringsbegreppet i marknadsföringslagen. I avsnittet ovan före- slås att denna koppling upphör och att det marknadsföringsbegrepp som styr tobaksprodukter, e-cigaretter och påfyllningsbehållare ska förstås utifrån en direktivkonform tolkning av relevanta EU-direk- tiv. Här är det bestämmelserna i tobaksproduktdirektivet som ligger närmast till hands. De företeelser som ska förbjudas enligt bestäm- melsen i artikel 20.5 a tobaksproduktdirektivet är sådana kommer- siella meddelanden vars syfte eller direkta eller indirekta effekt är att främja e-cigaretter eller påfyllningsbehållare. Det skulle därför kunna hävdas att det blir överflödigt eller till och med motsägelsefullt att tala om marknadsföring i överföringar eller tekniska upptagningar som omfattas av YGL. Rent kommersiella meddelanden omfattas ju inte av YGL:s materiella tillämpningsområde. kan det finnas meddelanden som faller inom YGL:s mate- riella tillämpningsområde, men som indirekt kan främja e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Till exempel skulle en rent journalistisk text om e-cigaretter kunna få en sådan effekt. Det illustrerar att det område som omfattas av grundlagsskydd enligt YGL kan påverkas av förbuden mot användning av kommersiella meddelanden i tobaksproduktdirek- tivet. Det finns därför ett behov av undantag för marknadsföring som omfattas av YGL i de nationella reglerna om marknadsföring. I och med att bestämmelserna i tobaksproduktdirektivet inte ska inskränka den grundläggande yttrandefriheten får undanta sådana uppgifter som omfattas YGL från marknadsföringsförbudet inom informationssamhällets tjänster. Genom att använda begrep- pet kommersiell annons, som är ett väletablerat begrepp inom tryck- och yttrandefrihetsområdet i , åstadkoms en avgränsning som gör att endast sådant som faller in under skyddet för yttrandefri- heten i YGL undantas. Sammantaget bedömer utredningen att det svenska genomföran- det av förbudet i artikel 20.5 a tobaksproduktdirektivet mot att använda kommersiella meddelanden i informationssamhällets tjäns- ter är fullgott. Det medger inte ett större utrymme för kommersiella meddelanden än vad som är avsett i direktivet. Tv-sändningar, beställ-tv och ljudradiosändningar I artikel 20.5 b tobaksproduktdirektivet finns en bestämmelse om att kommersiella meddelanden i radion, vars syfte eller direkta eller indirekta effekt är att främja e-cigaretter och påfyllningsbehållare, ska vara förbjudna. Enligt artikel 20.5 e ska även audiovisuella kom- mersiella meddelanden på vilka AV-direktivet är tillämpligt undantas. Bestämmelserna har genomförts genom 4 kap. 4 § 2 som förbjuder marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare i tv-sänd- ningar, beställ-tv eller ljudradiosändningar. YGL-undantaget i 4 § andra stycket 2 gäller även vid sådan marknadsföring. Av artikel 1 a i AV-direktivet framgår att de medier som direktivet omfattar är tv-sändningar och audiovisuella medietjänster som till- handahålls på begäran, s.k. video-on-demand-tjänster. Här kan ett resonemang som motsvarar det som förs ovan när det gäller informationssamhällets tjänster föras. Bestämmelserna i arti- kel 20.5 a och e tobaksproduktdirektivet ska inte inskränka den grund- lagsskyddade yttrandefriheten. YGL-undantaget ger inte större ut- rymme än vad bestämmelserna i tobaksproduktdirektivet medger och genom kravet på reklamidentifiering i 9 § marknadsföringslagen saknas utrymme för att dölja rent kommersiella meddelanden som redaktionell text. har därmed genomfört bestämmelserna i artikel 20.5 b och e på ett fullgott sätt. Genom 4 kap. 4 § första stycket 2 lagen om tobak och liknande produkter förbjuds också radioreklam. Även här gäller YGL-undan- taget i 4 kap. 4 § andra stycket 2. Ovanstående resonemang gäller även i fråga om radio. Utredningen gör därmed bedömningen att även den bestämmelsen i 20.5 b är korrekt genomförd. 4.4.4Bestämmelserna om marknadsföring ses över redaktionellt Förslag: Bestämmelserna om förbud mot marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare ska utgå från begreppet kom- mersiellt meddelande i stället för begreppet kommersiell annons. Bestämmelserna om marknadsföring av tobaksvaror, e-ciga- retter och påfyllningsbehållare i lagen om tobak och liknande produkter omarbetas redaktionellt. Skälen för utredningens förslag Bakgrunden till reglerna om marknadsföring Regleringen av marknadsföringen på tobaksområdet har varit före- mål för många ändringar och har successivt skärpts i takt med att kunskapsnivån om tobakens skadeverkningar har ökat. Regleringen av tobaksvaror, e-cigaretter och påfyllningsbehållare är i hög grad harmoniserad på EU-nivå genom tobaksproduktdirektivet och tobaksreklamdirektivet. Det gäller även reglerna om marknadsföring. En händelse som har påverkat reglerna om marknadsföring på tobaks- området i hög utsträckning är tillträdet till WHO:s ramkonvention om tobakskontroll.126 Reglerna om marknadsföring i lagen om tobak och liknande pro- dukter ser olika ut för olika produkter. 4 kap. 1 och 2 §§ reglerar marknadsföringen av tobaksvaror, medan 4 kap. 3 och 4 §§ reglerar marknadsföringen av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Reglerna innehåller många undantag och är inte helt enkla att ta till sig. Den nuvarande regleringen av marknadsföring av tobaksvaror I avsnitt 4.4.1 finns en utförlig redogörelse för 4 kap. 1 och 2 §§ som reglerar marknadsföringen av tobaksvaror. För en närmare redogö- relse för reglerna om marknadsföring av dessa produkter hänvisas till detta avsnitt. Översiktligt kan sägas att 4 kap. 1 § innehåller ett förbud mot an- vändning av kommersiella annonser i vissa specificerade medier. 2004/05:118. rör sig om periodiska skrifter eller jämförbara skrifter på vilka tryck- frihetsförordningen, TF, är tillämplig. Dessutom omfattar förbudet tv-sändningar, beställ-tv, ljudradiosändningar och andra överföringar eller tekniska upptagningar på vilka yttrandefrihetsgrundlagen, YGL, är tillämplig. 4 kap. 2 § innehåller en utvidgning av marknadsföringsförbudet för tobaksvaror. Den gör att även annan marknadsföring än kom- mersiella annonser i de medier som omfattas av 1 § är förbjuden. Denna utvidgning av marknadsföringsförbudet är generell och om- fattar all marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter som inte är grundlagsskyddad, med två undantag: undantaget för s.k. passivt saluhållande och undantaget för särskilt måttfulla kommersiella med- delanden inne på fysiska försäljningsställen. (Utredningen föreslår i avsnitt 4.4.2 att undantaget för passivt saluhållande tas bort.) När den numera upphävda tobakslagen (1993:581) antogs utgick marknadsföringsbestämmelserna utifrån ett rekvisit om särskild måttfullhet vid tobaksreklam.127 Det generella förbudet mot tobaks- reklam infördes i och med att anslöt sig till WHO:s ram- konvention om tobakskontroll. I förarbetena till ändringarna i tobaks- lagen framgår att syftet var att skapa en svensk reglering som gick så långt som TF och YGL tillåter. Lösningen blev ett generellt förbud mot kommersiella annonser och en utvidgning av förbudet tillämp- ningsområdet till att omfatta alla överföringar eller tekniska upptag- ningar på vilka YGL är tillämplig.128 Bestämmelserna flyttades sedan i stort sett oförändrade över till den nuvarande lagen om tobak och liknande produkter. Reglerna som avser marknadsföring av tobaksvaror ses över redaktionellt Utredningens utgångspunkt är densamma som vid tillträde till WHO:s ramkonvention – marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter ska vara förbjuden, med undantag för det område som skyddas av TF och YGL. Men förslaget som blev grunden för den nuvarande regleringen av marknadsföringen fick en utformning som följde den dåvarande regleringen som inleddes med ett förbud i vissa 1992/93:185 s. 4. 2004/05:118 s. 34 f. angivna medier och en generellt tillämpbar bestämmelse om särskild måttfullhet.129 Utformningen med en första paragraf som reglerar marknads- föring i vissa medier, som sedan kompletteras med en andra paragraf som innehåller ett generellt förbud är inte helt tydlig. Det kan ge intrycket av att regleringen tillåter mer än vad den egentligen gör. Utredningen anser att det finns ett behov av en redaktionell över- syn av regleringen av marknadsföring av tobaksprodukter. Den bör utgå ifrån en generell förbudsbestämmelse som kompletteras med undantag för det område som skyddas av TF och YGL samt med ett undantag för kommersiella meddelanden inne på fysiska försäljnings- ställen som uppfyller kraven på särskild måttfullhet. Genom att samla bestämmelserna i en paragraf blir regleringen mer lättillgänglig och överskådlig. Ändringarna är endast av redaktionell och lagstift- ningsteknisk karaktär, någon ändring i sak är inte avsedd. Den nuvarande regleringen av marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare I avsnitt 4.4.1 finns en utförlig redogörelse för 4 kap. 3 och 4 §§ som reglerar marknadsföringen av e-cigaretter och påfyllningsbehållare. För en närmare redogörelse för reglerna om marknadsföring av dessa produkter hänvisas till detta avsnitt. Reglerna om marknadsföring av e-cigaretter och påfyllnings- behållare inleds med en paragraf, 3 §, som innehåller ett förbud mot kommersiella annonser i periodiska skrifter eller andra jämförbara skrifter på vilka TF är tillämplig. I 4 § regleras marknadsföringen inom informationssamhällets tjänster, tv-sändningar, beställ-tv och ljud- radio. I 4 § finns undantag för s.k. passivt saluhållande och marknads- föring i överföringar eller tekniska upptagningar på vilka YGL är tillämplig, med undantag för kommersiella annonser. (Utredningen föreslår i avsnitt 4.4.2 att undantaget för passivt saluhållande tas bort.) Reglerna som avser marknadsföring av e-cigaretter och påfyllnings- behållare bör utgå ifrån begreppet kommersiellt meddelande i stället för begreppet kommersiell annons. Marknadsföringen av e-cigaretter och påfyllningsbehållare styrs av artikel 20.5 a, b och e tobaksprodukt- direktivet och regleringen är inte lika restriktiv. finns inget generellt förbud mot att marknadsföra e-cigaretter och påfyllningsbehållare, utan begränsningarna av marknadsföringen är knuten till olika medier. Artikel 20.5 i tobaksproduktdirektivet förbjuder användning av kommersiella meddelanden i vissa medier. I 4 kap. 3 och 4 §§ lagen om tobak och liknande produkter används i stället begreppet kom- mersiell annons. Tobaksproduktdirektivet är utgångspunkten för den svenska regleringen av marknadsföring av e-cigaretter och påfyllnings- behållare. De svenska bestämmelserna om förbud mot marknadsför- ing av e-cigaretter och påfyllningsbehållare bör därför utgå ifrån be- greppet kommersiellt meddelande i stället för begreppet kommersiell annons. Det kan noteras att begreppet kommersiellt meddelande också används i en mer allmän betydelse. I förarbetena till införandet av 2 § 3 och andra stycket lagen om tobak och liknandeprodukter anges t.ex. varulistor och prislistor för tobaksprodukter som sådana kommersiella meddelanden som är tillåtna i fysiska butiker.130 Be- stämmelserna om förbud mot kommersiella meddelanden vid mark- nadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare utgår inte från denna mer allmänna betydelse. I stället får begreppet, när det används i detta sammanhang, förstås utifrån hur det används i tobakprodukt- direktivet och andra relevanta EU-direktiv. Reglerna som avser marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare ses över redaktionellt Utredningen anser att bestämmelserna om marknadsföring av e- cigaretter och påfyllningsbehållare är svåröverskådliga och att det behövs en redaktionell översyn av dessa. Det område som skyddas av TF och YGL bör även fortsättningsvis undantas från marknads- föringsförbudet för e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Om det är fråga om en kommersiell annons ska dock inte undantagen tillämpas. Det innebär att bestämmelserna om marknadsföring av e-cigaretter och påfyllningsbehållare får en systematik som liknar den som före- slås avseende tobaksprodukter ovan. Genom att samla ihop bestäm- melserna i en enda paragraf blir regleringen dessutom mer över- skådlig. De föreslagna ändringarna är endast av redaktionell och lagstiftningsteknisk karaktär, någon ändring i sak är inte avsedd. 2004/05:118 s. 59. 5Sponsring av tobaksvaror och e-cigaretter Enligt 4 kap. 8 § första stycket lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter får tillverkare, partihandlare och importörer av tobaksvaror, e-cigaretter eller påfyllningsbehållare inte sponsra ett evenemang eller en verksamhet dit allmänheten har tillträde eller som kan antas få gränsöverskridande effekt, om sponsringen kan antas medföra att avsättningen av tobaksvaror, e-cigaretter eller påfyllnings- behållare främjas. I paragrafens andra stycke påminns om att bestämmelser om för- bud mot sponsring av program i radio och tv samt om produktplacer- ing i tv finns i radio- och tv-lagen (2010:696). I samband med införandet av lagen om tobak och liknande pro- dukter anmäldes de nya bestämmelserna till Europeiska kommis- sionen i enlighet med det s.k. anmälningsdirektivet.1 Kommissionen beslutade att anta ett detaljerat utlåtande och anförde att bestämmelsen i första stycket är oförenlig med artikel 5 i tobaksreklamdirektivet2 och artikel 20.5 d i tobaksproduktdirektivet.3 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för informationssamhällets tjänster. 2Europaparlamentets och rådets direktiv /33/EG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /40/EU av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter och om upphävande av direktiv /37/EG. Sponsring av tobaksvaror och e-cigaretter 5.1.1Kommissionens synpunkter och regeringens svar Med utgångspunkt i ordalydelsen i artikel 5 i tobaksreklamdirektivet och artikel 20.5 d i tobaksproduktdirektivet framförde Kommissio- nen tre invändningar. –För det första att sponsring inte är definierat i den svenska lag- texten med följden att det inte är klart om termen har samma tillämpningsområde som direktiven. –För det andra att i strid mot artikel 20.5 d i tobaksprodukt- direktivet och artikel 5 i tobaksreklamdirektivet gäller inte förbu- det i 4 kap. 8 § första stycket för enskilda personer. –För det tredje att förbudet mot sponsring i 4 kap. 8 § första stycket begränsas till tillverkare, partihandlare och importörer vilket i sin tur begränsar tillämpningsområdet i förhållande till artikel 5 i tobaksreklamdirektivet och artikel 20.5 d i tobaksproduktdirek- tivet, i vilka ett allmänt förbud fastställs mot alla former av be- rörda offentliga eller privata bidrag. Regeringen påpekade i sitt svar att Kommissionens invändningar gällde en bestämmelse som redan var i kraft och som har flyttats över från 14 b § tobakslagen och 13 § lagen (2017:425) om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare och förts samman i en gemensam bestämmelse, utan att några ändringar har gjorts i sak. Regeringen svarade att vad gäller begreppet sponsring görs i för- arbetena hänvisningar till artikel 2 i tobaksreklamdirektivet och till artikel 20.5 d i tobaksproduktdirektivet.4 Enligt regeringen anses ut- talanden i förarbeten utgöra tillräckliga åtgärder för att genomföra direktiv i svensk rätt. Vid en tolkning av begreppet sponsring görs en bedömning utifrån direktivens ordalydelse och förarbetena. Den rätts- liga situationen som följer av åtgärder för införlivande be- döms därför vara tillräckligt klar och precis. Vidare redovisade regeringen ståndpunkten att det inte har ansetts nödvändigt att uttryckligen ange att sponsring till en person är för- bjudet. Om en person får ett bidrag med syftet eller den direkta eller indirekta verkan att främja en tobaksvara torde bestämmel- serna om marknadsföring bli tillämpliga, t.ex. fallet att en idrotts- utövare får bidrag för att ha ett cigarettmärke på sin tävlingsdräkt. 2004/05:118 s. 39 och prop. 2016/17:132 s. 46. Sponsring av tobaksvaror och e-cigaretter Slutligen förklarade regeringen att skälet till att förbudet mot sponsring begränsas till tillverkare, partihandlare och importörer är att har uppfattat att syftet med sponsringsförbudet måste vara att förbjuda den sponsring som tobaksindustrin står för. Med tobaksindustrin förstås här detsamma som i WHO:s ramkonvention, dvs. tillverkare, partihandlare och importörer av tobaksvaror. I är det mycket sällsynt att en detaljhandlare enbart säljer tobaksvaror eller e-cigaretter, majoriteten av det som en detaljhandlare säljer i exempelvis en livsmedelsbutik är andra produkter. Det har inte an- setts meningsfullt eller önskvärt att förbjuda att exempelvis en lokal livsmedelsbutik ger ett bidrag till ortens idrotts- och ungdomsverk- samhet. Trots regeringens svar höll Kommissionen fast vid sina synpunkter. 5.1.2Bakgrunden till den svenska regleringen av sponsring De svenska reglerna om sponsring av tobaksprodukter, e-cigaretter och påfyllningsbehållare finns huvudsakligen i 4 kap. 8 § första stycket lagen om tobak och liknande produkter och i 7 kap. radio- och tv- lagen. Kommissionen har endast anmärkt på bestämmelsen i 4 kap. 8 § första stycket lagen om tobak och liknande produkter. Denna redogörelse kommer därför att uppehålla sig kring den bestämmelsen. Sponsringsförbudet i den dåvarande tobakslagen (1993:581) in- fördes 2005 i samband med tillträde till WHO:s ramkon- vention om tobakskontroll. I förarbetena till bestämmelsen som in- fördes i den dåvarande tobakslagen framgår att sponsringsförbudet ska omfatta dels evenemang och verksamheter som berör eller äger rum i flera medlemsstater, dels evenemang dit allmänheten har till- träde. Vidare ska sponsringsförbudet omfatta tobaksindustrin såsom begreppet ska förstås enligt WHO:s ramkonvention, dvs. tillverkare, partihandlare och importörer av tobaksvaror. En annan anledning till denna begränsning var att regeringen ansåg att det varken var menings- fullt eller önskvärt att förbjuda och beivra sådant som att en lokal handlare ger ett bidrag till ortens idrotts- eller ungdomsverksamhet. Dessutom säljs inte endast tobak, utan även andra produkter i exempelvis en livsmedelsbutik.5 2004/05:118 s. 40. Sponsring av tobaksvaror och e-cigaretter I förarbetena till bestämmelsen om förbud mot sponsring av tobaksvaror framgår också att den grundlagsskyddade tryck- och yttrandefriheten var en orsak till att bestämmelserna om förbud mot sponsring har utformats på ett annat och mindre generellt sätt än i tobaksreklamdirektivet. Ett mer generellt förbud kunde dessutom göra att även annan sponsring än sponsring av tobaksmärken, t.ex. olika former av företagsrelaterad sponsring, skulle bli otillåten. Regeringen valde därför att begränsa regeln till att gälla sponsring som kan anses medföra att avsättningen av en tobaksvara främjas.6 Sponsringsförbudet för e-cigaretter och påfyllningsbehållare in- fördes 2017 i den dåvarande lagen om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare. I förarbetena till den bestämmelsen görs liknande överväganden som när sponsringsförbudet för tobaksvaror infördes. Även konstateras att den grundlagsskyddade tryck- och yttrandefriheten gör att de svenska reglerna om förbud mot sponsring måste utformas på ett annat och mindre generellt sätt än i direktivet. Det förs samma resonemang om vilka subjekt och vilka företeelser som ska omfattas av sponsringsförbudet. Det framgår att med evenemang avses en organiserad händelse, särskilt av kulturellt eller idrottsligt slag, t.ex. konserter, idrottstävlingar, enstaka teater- föreställningar och festivaler. Med verksamhet avses fortlöpande akti- viteter, t.ex. driften av idrottsanläggningar, ungdomsgårdar, museer och teatrar.7 Bestämmelserna om förbud mot sponsring av tobaksprodukter respektive e-cigaretter och påfyllningsbehållare fördes samman och placerades i en paragraf, 4 kap. 8 § första stycket lagen om tobak och liknande produkter. Bestämmelserna i denna paragraf motsvarar dock de tidigare bestämmelserna. förarbetsuttalanden är därmed fortfarande aktuella.8 5.1.3Svensk praxis kring sponsringsbegreppet har i ett avgörande, HFD 2020 ref. 27, bedömt om korta program med inslag som handlade om sport- nyheter och reportage om sporthändelser var att betrakta som sådana program som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller 2004/05:118 s. 40 f. 2016/17:132 s. 46 f. 2017/18:156 s. 190. Sponsring av tobaksvaror och e-cigaretter nyhetskommentarer och som därmed inte får sponsras enligt 7 kap. 1 § radio- och tv-lagen. konstaterar att varken radio- och tv-lagen eller AV-direktivet9 innehåller definitioner av uttrycket pro- gram som huvudsakligen handlar om nyheter eller innehåller nyhets- kommentarer. Det kan dock inte utläsas av lagtextens lydelse att be- stämmelsens tillämpningsområde är begränsat till nyhetsprogram av visst slag. Domstolen konstaterade vidare att tanken bakom spons- ringsförbudet var att motverka att någon annan än programföretaget får ett redaktionellt inflytande över programinnehållet. Detta intresse är inte mindre aktuellt bara för att det rör sig om programinslag som är relaterade till sport och idrott. Det fanns dessutom förarbetsutta- landen vid genomförande av andra bestämmelser i som talade för en tolkning av begreppet program som innefattar program som enbart innehåller t.ex. sportnyheter. Domstolen ansåg därmed att program som enbart innehåller sportnyheter utgör ett nyhets- program i den mening som avses i 7 kap. 1 § radio- och tv-lagen.