sou · H9B395 · 2021-12-10 00:00:00 — Den svenska ciderproduktionen stod för av såld cider på Systembolaget 2020, motsvarande en volym om nästan 13 miljo- ner liter. fanns 487 svenska producenter av andra jästa drycker än öl, vin och cider på Systembolaget. Det kan exempelvis handla om smaksatta viner, fruktviner, mjöd och glögg. I Systembolagets sorti- ment fanns 48 svenska tillverkare inom kategorin 2020. De två största tillverkarna stod för av den sålda volymen av svensk- tillverkade drycker inom kategorin, och de fyra största tillverkarna för . De svenska producenterna för av 6Livsmedelsverkets föreskrifter om cider, LIVSFS 2005:11. 7Det är inte ovanligt att cidertillverkare även tillverkar övriga jästa drycker. Därför adderas inte dessa till det totala antalet tillverkare, utan utredningen vill uppmärksamma hur många som tillverkar respektive dryck. Tillverkningen av alkoholdrycker i Systembolagets sålda volymer 2020, motsvarande en total såld volym om . Spritdrycker framställs genom jäsning av en råvara, som skapar en alkoholhaltig dryck, som sedan destilleras. För att en råvara ska kunna jäsas måste den innehålla socker (sockerrör, frukt eller dru- vor) eller stärkelse (spannmål, potatis eller agave), som kan förvand- las till jäsbart socker. Efter jäsning separeras alkoholen från andra ämnen i en destilleringsprocess. Efter destillering lagras spriten för att mogna och rundas av i smaken. Vissa spritsorter lagras på tank medan andra lagras i ekfat. Sprit kan smaksättas genom macerering, destillering eller med essenser. Vid utgången av fanns 86 svenska tillverkare av sprit- drycker som är registrerade att tillverka akvavit, vodka, eller gin. I Systembolagets sortiment 2020 fanns det dock 134 svenska producenter i kategorin sprit. Med tillverkning av sprit avses i alko- hollagen varje förfarande varigenom sprit framställs eller utvinns8. Be- greppet tillverkning inbegriper således verksamheter som exempelvis endast består av blandning av inköpta komponenter eller spädning. I Systembolagets TSLS-sortiment, där krav om bl.a. egen destillering är en förutsättning, fanns 72 svenska tillverkare representerade (varav ungefär hälften säljer gin).9 Av de 75 företag som rapporterade till att de tillverkat spritdryck 2020, angav 67 () att de tillverkade mindre än spritdryck . Medianen bland rappor- terade tillverkningsvolymer var . De åtta tillverkare som tillverkade över stod tillsammans för 99,7 pro- cent av den totala tillverkningen. Ungefär hälften av de svenska sprittillverkarna är lokaliserade i , och , men ett flertal företag finns även i mer glesbefolkade län som och . De två sistnämnda länen har även flest sprittillverkare per invånare. 82 kap. 2 § alkohollagen. 9Källa: Systembolaget. Tillverkningen av alkoholdrycker i Av den sålda volymen svensk sprit på Systembolaget 2020, stod de fyra största sprittillverkarna för av den sålda vo- lymen, och de sju största för . De svenska tillver- karna stod för av försäljningen inom kategorin sprit , motsvarande . Tillverkningen av sprit i uppgick dock till 2020, vilket visar på den stora exporten inom denna kategori. Blanddrycker är alkoholdrycker som inte kan klassificeras som vin, öl eller andra jästa alkoholdrycker och kallas även för alkoläsk. Det som är gemensamt hos blanddrycker är att de består av en alkohol- bas, en smaksättning, någon form av sötning och kolsyrat vatten. Blanddrycker innehåller vanligtvis 1,5 till 7 volymprocent alkohol. fanns 27 svenska tillverkare av blanddrycker i Systembo- lagets sortiment, att jämföra med åtta tillverkare 2015. De svenska tillverkarna stod för av försäljningen av blanddrycker på Systembolaget , motsvarande en total volym om . De två största tillverkarna inom blanddrycker stod för cirka 70procent av den sålda volymen av svenska blanddrycker på System- bolaget, och de fem största för . De centrala lagarna inom alkoholområdet är alkohollagen (2010:1622) och lagen (1994:1564) om alkoholskatt (LAS). I alkohollagen regleras bl.a. tillverkning, marknadsföring, införsel, servering och handel med alkoholdrycker. Lagen innehåller även bestämmelser om tillsyn och straffbestämmelser. Detaljhandel med alkoholdrycker är, med undantag för detaljhan- del med folköl, förbehållen det statligt ägda detaljhandelsbolaget . Fram till EU-inträdet fanns i även ett stat- ligt monopol avseende import, export och partihandel med alko- holdrycker. LAS reglerar beskattning av alkoholdrycker. Den svenska be- skattningen av alkoholdrycker är i internationell jämförelse hög. Skälet härtill är alkoholpolitiskt. Höga priser på alkoholdrycker anses allmänt ha en dämpande effekt på konsumtionen. Nedan redogörs närmare för de för utredningen mest relevanta delarna av alkohollagstiftningen. Med tillverkare avses i alkohollagen den som yrkesmässigt tillverkar alkoholhaltiga drycker och preparat.1 Alkoholdrycker delas i lagen in i spritdrycker, vin, öl och andra jästa alkoholdrycker. Med tillverk- ning av sprit avses varje förfarande varigenom sprit framställs eller utvinns. Med tillverkning av sprit likställs rening och återvinning av sprit samt borttagning eller försvagning av denaturering eller andra 11 kap. 11 § alkohollagen. förfaranden med sprit eller alkoholhaltiga preparat i syfte att göra dem tjänliga för förtäring.2 Genom ikraftträdandet av den nya alkohollagen 2011, avskaffades det tidigare gällande tillståndskravet för tillverkning av alkoholhal- tiga drycker. I stället räcker det att tillverkaren har godkänts som upp- lagshavare eller skattebefriad förbrukare av Skatteverket.3 Det är bara den som godkänts som upplagshavare som får bedriva handel med de alkoholdrycker som tillverkas.4 En upplagshavare är en fysisk eller juridisk person som i sin näringsverksamhet har rätt att tillverka, bearbeta, lagra, ta emot och sända iväg punktskattepliktiga varor under uppskov av punktskatten, dvs. utan att skatten förfaller till betal- ning. får bara godkänna den som är lämplig med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och andra omständigheter.5 Ilivsmedelslagstiftningen6 finns krav om bl.a. hygien och märk- ning som tillverkare av alkoholdrycker behöver beakta. Tillverkare ska också registrera sin livsmedelsanläggning hos eller hos den lokala miljö- och hälsoskyddsnämnden, beroende av vilken alkoholdryck som tillverkas. Den som odlar druvor för vin- produktion ska dessutom registrera anläggningen hos . Tillverkare av alkoholdrycker är även skyldiga att rapportera till Folk- hälsomyndigheten hur mycket som tillverkats och försålts . En bärande princip i svensk alkoholpolitik är att handel med alko- holdrycker, dvs. drycker med en alkoholhalt överstigande 2,25 volym- procent, ska vara kontrollerad. I handelsbegreppet ingår även serve- ring av alkoholdrycker. Detaljhandel med alkoholdrycker är i princip förbehållet ett av staten ägt detaljhandelsbolag ().7 Folköl, dvs. öl med en alkoholhalt mellan 2,25 och 3,5 volympro- cent, får dock säljas i livsmedelsbutiker eller av tillverkare av sådana drycker, efter anmälan till den kommun där butiken är belägen.8 Övergripande bestämmelser om försäljning av alkoholdrycker anges i 22 kap. 2 § alkohollagen. 32 kap. 1 och 3 §§ alkohollagen. 2009/10:125. 59 § LAS. livsmedelslagen (2006:804), livsmedelsförordningen (2006:813) samt Livsmedelsver- kets föreskrifter. 75 kap. 2 § alkohollagen. 85 kap. 5 § alkohollagen. 3 kap. alkohollagen. Där anges bl.a. att försäljningen ska skötas på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån förhindras och att alkoholdrycker inte får säljas till den som är märkbart påverkad av alkohol eller andra berusningsmedel, eller som inte har fyllt (beträffande folköl). De närmare riktlinjerna för Systembolagets detaljhandel anges i ett avtal mellan staten och bolaget.9 I avtalet anges bl.a. att System- bolagets detaljhandel ska bedrivas rationellt, med god service och i övrigt på sätt som förutsätts i alkohollagen. Det är Systembolaget som beslutar om nyetableringar och nedläggningar av butiker inom de ramar som anges i avtalet om bl.a. företagsekonomiska och ser- vicemässiga överväganden. På orter där systembolag saknas får för- säljning ske genom särskilda ombud. Ombuden är ofta vanliga buti- ker och finns på mindre orter där kundunderlaget för att etablera ett systembolag är för litet. 2013 fick Systembolaget rätt att starta en försöksverksamhet med hemleveranser i vissa utvalda delar av . föreslog regeringen i en proposition till riks- dagen att hemleveranser skulle bli en del av Systembolagets ordinarie verksamhet och täcka hela landet.10 Rätten att bedriva detaljhandel genom hemleverans är nu inskrivet i avtalet. Ramarna för systembo- lagens öppettider beslutas av . Systembolaget får inom ramen för dessa riksdagsbeslut självt besluta om öppettiderna för varje butik. får systembolagen ha öppet som längst till på vardagar och på lördagar.11 Servering av alkoholdrycker får bedrivas efter tillstånd från den kom- mun där serveringsstället är beläget.12 Med servering avses i alkohol- lagen försäljning till konsument för intag på stället.13 Innehavare av stadigvarande serveringstillstånd kan köpa sina alkoholdrycker direkt från partihandlare och behöver således inte anlita System- bolaget.14 I 8 kap. alkohollagen ställs också krav på bl.a. lokaler och utrustning, personal, serveringstider och prissättning vid servering 9Tillkännagivande (2019:552) av avtal mellan och staten. 2018/19:59, s. 109. 1976/77:108, 1998/99:134 och 2000/01:97. 128 kap. 1 § alkohollagen. 131 kap. 11 § alkohollagen. 148 kap. 13 § alkohollagen. De övergripande bestämmelserna om försäljning av alkoholdrycker i 3 kap. alkohollagen som redogörs för ovan, gäller även för servering. är det under vissa förutsättningar tillåtet för den som har ett stadigvarande serveringstillstånd, är partihandlare eller till- verkare av alkoholdrycker att arrangera provsmakning av alkohol- haltiga drycker.15 Tillverkare utan serveringstillstånd får erbjuda provsmakning av alkoholdrycker tillverkade med råvaror från den egna gården. Kammarrätten i har i ett mål fastslagit att framställning av jäst i samband med öltillverkning är att anse som en råvara som ger rätt att anordna provsmakning.16 6.1.4Privatimport, resandeinförsel m.m. Även om detaljhandel med alkoholhaltiga drycker är förbehållen det statliga detaljhandelsmonopolet, är så kallad privatimport tillåten till följd av avgörande i målet m.fl.17. Med privatimport avses i alkohollagen införsel av alkoholhaltiga drycker av en enskild person som har fyllt genom yrkesmässig befordran eller annan oberoende mellanhand, om införseln sker från ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk.18 Två utred- ningar, SOU 2014:58 och Ds 2016:33, har föreslagit att möjligheten till privatimport enligt alkohollagen ska inskränkas. Förslagen har dock ännu inte lett till någon proposition till . Systembo- laget har också väckt talan mot två bolag som drivit webbplatser där privatpersoner i har kunnat beställa vin och öl och få det levererat till sin hemadress.19 Ärendena är föremål för prövning i Kammarrätten. 158 kap. 6 och 7 §§ alkohollagen. 16Mål nr 6374-14. 17Målet C-170/04 m.fl. 184 kap. 4 § 7 alkohollagen. 19Se Patent- och domar från i mål PMT 2881-19 samt från i mål PMT 2069-20. Båda domarna har överklagats. har till uppgift att utöva tillsyn på nationell nivå över efterlevnaden av alkohollagen och anslutande föreskrifter.20 har tillsyn inom länet och ska också biträda kommu- nerna med råd i deras verksamhet.21 Genom en hänvisning i alkohol- lagen till marknadsföringslagen framgår att /Konsu- mentombudsmannen (KO) ansvarar för tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om marknadsföring i 7 kap. alkohollagen. Till- synen över efterlevnaden av bestämmelserna gentemot den som har serveringstillstånd får dock, i fråga om marknadsföring på server- ingsstället, utövas också av kommunen.22 Kommunen har också till- sammans med tillsyn över efterlevnaden av de bestämmelser som gäller för servering av alkoholdrycker och detalj- handel med folköl.23 Därutöver ansvarar för tillsynen av reglerna om viss partihandel.24 I 9 kap. alkohollagen regleras kom- muners mandat att ingripa vid sådan detaljhandel eller servering som sker i strid med bestämmelserna i alkohollagen. 6.2.1Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget eller FEUF) De bestämmelser i som är av intresse i den fråga som är aktuell i detta ärende är fr.a. artikel 34 (förbud mot kvantitativa importrestriktioner), artikel 36 (undantag av hänsyn till tvingande samhällsintressen) och artikel 37 (statliga handelsmonopol). Kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan ska enligt artikel 34 FEUF vara förbjudna mellan medlems- staterna. Utgångspunkten är att en vara som lagligen saluförs i en medlemsstat också ska få säljas i övriga medlemsländer. 209 kap. 1 § första stycket alkohollagen. 219 kap. 1 § andra stycket alkohollagen. 229 kap. 3 § alkohollagen. 239 kap. 2 § andra stycket och tredje stycket alkohollagen. 249 kap. 4 § alkohollagen. som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan utgöra ett hin- der för handeln inom gemenskapen ska enligt praxis anses som åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa im- portrestriktioner.25 Det innebär att även åtgärder som gäller in- hemska och importerade varor utan åtskillnad kan vara förbjudna. Exempel på åtgärder som skapar problem för den fria rörligheten är tekniska föreskrifter av olika slag samt försäljnings- och marknads- föringsförbud. Artikel 34 har direkt effekt och kan göras gällande av enskilda inför nationell domstol. Artikel 36 och praxis avseende tvingande hänsyn Artikel 36 FEUF innehåller undantag från förbudet mot kvantitativa importrestriktioner och åtgärder med motsvarande verkan. Med stöd av undantaget kan åtgärder som motiveras av hänsyn till bl.a. allmän moral, allmän ordning, allmän säkerhet eller skydd för männi- skors och djurs hälsa eller liv under vissa förutsättningar vara tillåtna. Åtgärden får dock inte vara ett medel för godtycklig diskriminering eller utgöra en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemssta- terna. För att åtgärden ska kunna godtas måste den också vara nöd- vändig för att det angivna skyddsändamålet ska kunna uppnås. Vi- dare ska åtgärden vara proportionerlig, vilket innebär att den inte får ha större handelshindrande verkningar än vad som krävs för att till- godose skyddsändamålet. har genom praxis utvecklat ytterligare undantag från förbudet i artikel 34 FEUF. I domen Cassis de Dijon26 och efterföljande rättspraxis har erkänt att det finns grupper av legitima nationella regleringsändamål utöver dem som ut- tryckligen omnämns i artikel 36, s.k. tvingande hänsyn. Hinder för handeln inom gemenskapen som uppstår på grund av nationella be- stämmelser kan godtas i den mån bestämmelserna kan anses vara nödvändiga för att tillgodose sådana tvingande hänsyn. Denna dokt- rin kan endast tillämpas när det saknas regler på gemenskapsnivå och i fall där den nationella bestämmelsen gäller utan skillnad för in- hemska varor och varor från en annan medlemsstat. 25Målet 8/74 Dassonville. 26Målet 120/78 . att åtgärden är nödvändig och proportionerlig på motsvarande sätt som vid tillämpning av de uttryckliga undantagen i artikel 36. Artikel 37 FEUF reglerar statliga handelsmonopol och anger att medlemsstaterna ska säkerställa att statliga handelsmonopol anpas- sas på ett sådant sätt att ingen diskriminering med avseende på an- skaffnings- och saluföringsvillkor föreligger mellan medlemsstater- nas medborgare. Det har funnits ett informationssystem inom EU som syftar till att motverka handelshinder orsakade av tekniska föreskrif- ter på det icke-harmoniserade området. Bestämmelserna finns nu- mera i det s.k. anmälningsdirektivet.27 Direktivet är genomfört i bl.a. genom förordningen (1994:2029) om tekniska regler. Av 20 § förordningen (1996:1515) med instruktion för följer att ska anmäla förslag till författ- ningar i enlighet med informationsförfaranden som följer av medlemskap i eller av andra internationella överenskommelser. Av 2 § förordningen om tekniska regler framgår att med teknisk föreskrift avses •föreskrifter eller andra bestämmelser som utgörs av eller hänvisar till tekniska specifikationer eller andra krav och som är rättsligt eller faktiskt tvingande vid saluföring eller användning av en vara, •föreskrifter om informationssamhällets tjänster som är rättsligt eller faktiskt tvingande vid tillhandahållande, etablering eller an- vändande av sådana tjänster, samt •föreskrifter som förbjuder tillverkning, import, saluföring eller användning av en vara. 27Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande föreskrifter för in- formationssamhällets tjänster. Med teknisk specifikation avses specifikationer intagna i ett doku- ment och som fastställer de egenskaper som krävs av en vara, t.ex. kvalitetsnivåer, prestanda, säkerhet eller dimensioner, inbegripet krav på varan som avser varubeteckning, terminologi, symboler, provning och provningsmetoder, förpackning, märkning eller eti- kettering och förfaranden för bedömning av överensstämmelse. Som tekniska specifikationer räknas också krav på processer och tillverk- ningsmetoder. Av förordningen om tekniska regler framgår att nya tekniska föreskrifter på förslagsstadiet ska anmälas till Europeiska kommis- sionen. Utebliven anmälan betyder att föreskriften är ogiltig. För- fattningar som syftar till att uppfylla unionsrätten behöver dock inte anmälas. När en anmälan görs påbörjas i regel en frysningstid under vilken den tekniska föreskriften inte får antas. Kom- missionen och medlemsstaterna har möjlighet att lämna synpunkter på förslagen. Det kan i vissa fall göra att frysningstiden förlängs. Vid sidan av anmälningsdirektivet behöver även det s.k. tjänstedirek- tivet28 beaktas. Tjänstedirektivet innehåller bestämmelser som syftar till dels att förenkla förfaranden och formaliteter som är tillämpliga på tillträde till och utövande av tjänsteverksamhet, dels att tjänstele- verantörer ska kunna fullgöra vissa förfaranden och få information genom gemensamma kontaktpunkter i medlemsstaterna. Om med- lemsstaterna t.ex. har krav på tillstånd för att få utöva vissa tjänster, krav på legitimation eller användande av viss utrustning får dessa krav inte vara diskriminerande, utan de måste kunna motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset och det eftersträvade målet ska inte kunna uppnås med en mindre begränsande åtgärd.29 Det är med andra ord i princip motsvarande krav som har redogjorts för i fråga om den fria rörligheten för varor ovan. Även tjänstedirektivet innehåller ett anmälningsförfarande. I artik- larna 15.7 och 39.5 andra stycket i tjänstedirektivet finns bestäm- melser om en skyldighet att anmäla författningsförslag och krav till kommissionen när dessa faller inom direktivets tillämpningsområde 28Europaparlamentets och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. 2009/10:125 s. 147 f. och omfattas av anmälningsplikt. Denna skyldighet syftar till att säkerställa att nya eller förändrade krav för att bedriva tjänste- verksamhet som medlemsstaterna inför i lag eller annan författning är förenliga med direktivets bestämmelser.30 är den internationella organisa- tion som har hand om regler för internationell handel. WTO funge- rar även som ett förhandlingsforum där organisationens 164 med- lemsländer förhandlar om gemensamma regler i syfte att underlätta handel länderna emellan. General on Tariffs and Trade () reglerar det multilaterala systemet för handeln med varor och bärs upp av två av WTO:s grundläggande principer: mest gynnad nationsprincipen (MGN) och principen om nationell behandling. Principen om nationell behandling regleras i artikel III i , och innebär att importerade och inhemska varor ska behandlas lika vad gäller beskattning och olika regleringar. En medlem i WTO får dock göra undantag från principen och exempelvis införa en handelshind- rande åtgärd för att skydda människors, djurs eller växters liv eller hälsa. artikel XX (20) innehåller de kriterier som en medlem måste uppfylla för att en handelshindrande åtgärd ska vara tillåten. I likhet med kraven enligt artikel 36 FEUF krävs, för att rättfärdiga en handelshindrande åtgärd enligt artikel XX i , att åtgärden inte utgör ett medel för godtycklig eller omotiverad diskriminering, eller en förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna. Som medlem i EU är också bundet av ett antal regionala handelsavtal. Ett sådant exempel är handelsavtalet mellan och , The Comprehensive Economic Trade Agree- ment (CETA). I avtalet finns preciserade krav om exempelvis icke- diskriminering och marknadstillträde för varor som ska gälla mellan avtalsparterna. Även enligt CETA gäller de allmänna undantags- bestämmelserna i artikel XX i GATT.31 2012/13:157 s. 9. 31Artikel 28.3 i . är förutom det enda landet inom EU som har ett detalj- handelsmonopol avseende försäljning av alkoholdrycker. Enligt den nu gällande finska alkohollagen, som trädde i kraft , finns två undantag från detaljhandelsmonopolet. Dels får livsmedels- butiker efter särskilt tillstånd sälja alkoholdrycker som innehåller högst 5,5 volymprocent, dels kan tillverkare få särskilt tillstånd att sälja från produktionsstället. Gårdsförsäljning har ända sedan EU- inträdet 1995 varit tillåtet i någon form. Då gällde gårdsförsäljningen dock enbart småskaliga tillverkare av s.k. gårdsviner (ett slags frukt- vin vars alkoholhalt är högst 13 volymprocent) och sahti (en finsk kulturdryck som liknar öl, men har högre alkoholhalt än 4,7 volym- procent). Gårdsförsäljningen i motiverades som ett stöd för näringslivet på landsbygden och fick därför endast ske i närheten av själva produktionsstället.1 Genom reformen 2018 utvidgades möjligheten till gårdsförsälj- ning till att omfatta även s.k. hantverksöl. Med hantverksöl avses öl vars alkoholhalt är högst 12 volymprocent som är tillverkat med tradi- metoder och ingredienser av småskaliga tillverkare som är oberoende från andra tillverkare av alkoholdrycker. Med småskalig tillverkare avses en tillverkare vars produktion är högst för gårdsvin och för hantverksöl. I lagen anges inga begränsningar avseende hur mycket som får säljas till varje kund eller om försäljningen enbart får ske exempelvis i anslut- ning till en rundvandring på tillverkningsstället. Däremot är endast fysisk försäljning tillåten, dvs. ingen e-handel eller andra former av distansförsäljning. 1RP 100/2017 rd. som tillät gårdsförsäljning av hantverksöl libera- liserades även reglerna för försäljning av starköl i finska livsmedels- butiker. Reformen innebar att livsmedelsbutiker fick sälja drycker med upp till 5,5 volymprocent alkohol (tidigare var gränsen ).2 Den finska regleringen av gårdsförsäljning har tidigare mött kri- tik från Europeiska kommissionen. I en skrivelse ifrågasatte kommissionen om det villkor som angav att gårdsvin bara fick inne- hålla lokala råvaror var förenligt med om fri rörlighet. Detta ledde till mindre justeringar i den finska regleringen. Kommis- sionen menade också att förslaget skulle kunna utgöra en diskrimi- nering av utländska producenter av gårdsvin men valde att lägga ner ärendet mot bakgrund av den information som de hade till förfogande, särskilt vad avsåg de strikta villkoren för försäljning och de begrän- sade kvantiteterna. invände kommissionen mot ett förslag från om att utvidga gårdsförsäljning till att även omfatta s.k. gårdslikörer. Vid ett möte mellan företrädare för kommissionen och de finska myndigheterna förklarade kommissionen att man valt att inte driva ett ärende mot angående gårdsviner, eftersom den typen av produkt inte tillverkades någon annanstans i EU. Gårds- likörer tillverkades däremot även i andra länder, och kommissionen förklarade att man därför skulle motsätta sig en sådan utvidgning.