sou · H9B398 · 2021-12-15 00:00:00 — Plattformarna skapar värden genom att ge förutsättningar för förbättrad matchning mellan deltagarnas tillgång till och behov av olika varor och tjänster, och möjliggör där- igenom att även mycket små transaktioner (mikrotransaktioner) kan genomföras. Detta kan därmed leda till ett mer systematiskt sam- utnyttjande av resurser. Plattformsekonomin har också gjort det enklare för individer utan tidigare erfarenhet att träda in på en mark- nad och bedriva verksamhet. I SOU 2017:24 klassificeras arbete som förmedlas via digitala plattformar i två kategorier: lokalt utförda tjänster respektive digitala tjänster: –De lokala tjänsterna utgörs vanligen av att en utförare åtar sig att på plats utföra ett fysiskt arbete åt en beställare. Det kan till exempel vara fråga om olika slags hushållsnära tjänster eller trans- porter av personer eller varor. –Digitala tjänster, som inte är begränsade geografiskt, utan kan ut- föras var som helst i världen via en dator. I forskningen delas de digitala uppdragen vanligtvis upp i om det är fråga om kvalificerade eller okvalificerade arbetsuppgifter. Exempel på kvalificerade uppgifter kan vara större uppdrag inom program- mering, översättning eller design. Exempel på mindre kvalificerade uppdrag kan vara att mata in eller katalogisera data, sortera bilder eller dela upp belopp på en faktura. Utvecklingen av gigekonomin förändrar arbetsmarknaden, fram- för allt genom att förenkla förmedlingen av kortare uppdrag. Ut- vecklingen kan bidra till ökad samhällsekonomisk effektivitet, men också ha negativa fördelningseffekter. Företrädare för plattformarna framhåller ofta flexibiliteten för utförarna, och möjligheten för dem att själva välja sina uppdrag. Mer flexibla kontrakt gör det också lättare för privatpersoner och företag att anlita arbetskraft för kortare uppdrag och med mindre risk än genom att anställa på ett traditionellt sätt. Sänkta trösklar in på arbetsmarknaden kan särskilt gynna personer med svag förankring, exempelvis unga eller nyanlända. Gig kan innebära en första kontakt med arbetsmarknaden, som i sin tur kan ge kontakter och referenser som kan förbättra möjligheten att få en traditionell anställning. Utvecklingen mot mer uppdragsbaserade arbeten riskerar också att öka redan befintliga tudelningar av arbetsmarknaden. Om kortare uppdrag blir vanliga och tränger undan traditionella anställningar riskerar gig att utvecklas till en försörjning för redan svagare grupper på arbetsmarknaden. Även andra som är verksamma som företagare eller anställda inom yrken där gig förekommer riskerar sämre villkor på , genom en ökad konkurrens från giggare. Det kan leda till pressade priser och en svagare reallöneutveckling. Fördelnings- effekterna på av utvecklingen inom gigekonomin kan där- med vara mycket negativa. Den gigekonomiska affärsmodellen kännetecknas av att kontak- ten mellan köpare och utförare förmedlas via en tredje part. Denna kan, men behöver inte vara, en digital plattform. Den stora tillväxten inom gigekonomin har dock möjliggjorts av att digitala plattformar växt fram. Vilken roll själva plattformen har i transaktio- nen varierar mellan olika plattformar. Plattformen kan uppträda som part gentemot såväl beställare som utförare och i den rollen förmedla såväl den aktuella varan eller tjänsten som ersättningen för upp- draget. I en del fall agerar plattformen endast som en marknadsplats där köpare och utförare träffar avtal, medan den i andra fall anställer utföraren och därmed tar på sig samma skyldigheter som en tradi- tionell arbetsgivare. Det finns också varianter där plattformen inte anställer utföraren men ändå har viss kontroll över på vilket sätt tjänsten ska utföras och övervakar och utvärderar utförarens presta- tion, exempelvis via ratingsystem där köparen betygsätter prestatio- nen eller via program som installeras i utförarens dator. I dessa fall kan det vara mer oklart huruvida utföraren ska anses vara anställd av plattformen eller inte, och bedömningen kan behöva göras utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Gigekonomins framväxt har gjort det betydligt enklare för indivi- der utan tidigare erfarenhet av företagande att sälja tjänster. Inträdes- hindren för att bedriva verksamhet har minskat kraftigt genom att gigekonomin erbjuder ett alternativ till att starta ett eget företag. Det finns också visst forskningsstöd för att aktivitet inom gigekono- min i viss mån kan ha ersatt eget företagande bland personer som annars hade startat företag av nödvändighet (Burtch m.fl. 2018). (2016) konstaterar att de som utför uppdrag inom gig- och delningsekonomin har liten erfarenhet att själva betala in skatter och avgifter, och att kontrollen försvåras av att tredjeparts- information ofta saknas. Det kan vara svårt för den som tar gigupp- drag att avgöra vem som ska betala socialavgifter, och bedömningen kan variera beroende på hur kontrakten mellan de tre parterna är utformade på olika plattformar. Det finns en risk att inga social- avgifter betalas och att uppdragstagaren inte heller kommer att om- fattas av socialförsäkringssystemen. Om utföraren har F-skatt eller bedriver verksamheten via ett eget företag omfattas denne av samma regler som andra företagare. Det är dock också vanligt att utföraren är en privatperson utan F-skatt. I ett sådant fall ska utföraren själv betala egenavgifter, alternativt ska köparen betala socialavgifter. Det finns gränsvärden för när skyldig- heten att betala socialavgifter träder in. Gränsvärdena syftar till att undvika att privatpersoner ska behöva betala arbetsgivaravgifter för mycket små belopp. Den som tar uppdrag via digitala plattformar kan dock utföra ett stort antal uppdrag åt ett stort antal personer, där varje enskild utbetalning understiger gränsvärdena. Effekten av detta är att stora inkomster kan vara undantagna från skyldigheten att betala arbetsgivaravgifter. De utförare som inte har F-skatt kan ha svårare att ta del av socialförsäkringssystemet än de som har ett eget företag. I den mån gigekonomins utveckling bidrar till att fler individer utan tidigare erfarenhet som företagare börjar bedriva verksamhet, genom ett eget företag eller i egenskap av privatperson, så blir det än mer angeläget att systemen för socialavgifter och de sociala trygg- hetssystemen är enkla, tydliga och förutsebara. Storleken på gigekonomin i Forskningen kring gigekonomin är fortfarande under utveckling och det finns ännu inga entydiga definitioner av gig eller uppgifter om gig- ekonomins omfattning (Forte 2019). Det är därför svårt att dra några generella slutsatser om hur omfattande gigekonomin är i eller internationellt, i termer av sysselsättning eller omsättning. är därför också svårt att avgöra huruvida gig utgör ny sysselsättning och i vilken mån det har ersatt eller utgör ett komplement till annan sysselsättning. Huws m fl (2021) analyserar gigekonomin och andra typer av tillfälliga eller atypiska anställningar utifrån vad som kännetecknar anställningsformerna. Författarna konstaterar att gigekonomin inte är unik i så motto att uppdragen förmedlas via appar eller digitala marknadsplatser. Den typen av förmedling av uppdrag förekommer också inom den traditionella ekonomin. Traditionella anställningar är inte heller i alla branscher, utan inom bl.a. konstnärliga yrken är egenföretagande mycket vanligt. Sådana yrken är också van- liga bland de uppdrag som utförs inom gigekonomin. Övervakning av anställda via program installerade i utförarens dator förekommer också inom traditionella anställningar. Författarna menar att inga av de aspekter som förekommer inom gigekonomin är unika för gig- ekonomin, vilket gör det svårt även från en teoretisk synvinkel att definiera gigekonomin eller vilka som är aktiva där. Det har gjorts ett antal undersökningar om gigekonomins storlek i . Undersökningarna definierar gig på olika sätt och det är därför svårt att jämföra resultaten avseende antalet aktiva. Samtliga undersökningar visar dock att de flesta som är aktiva är det i liten utsträckning och att aktiviteten vanligtvis är en bisyssla till en an- ställning, eget företagande eller studier. En undersökning som gjor- des av SOU 2017:26 visar att de flesta som är aktiva inom gigekono- min endast arbetar en eller med gig och att ungefär hälften tagit fem eller färre uppdrag . visar undersökningen att det också finns ett fåtal utförare som tar många uppdrag och får en stor del av sina inkomster från gig. Eurobarometern (2018) visar att ungefär hälften av de som är aktiva i har utfört uppdrag en eller ett fåtal gånger, medan en fjärdedel utför uppdrag minst en gång och en fjärdedel minst en gång . I en undersökning genomförd av i Huws m.fl. (2017) anger av de som är aktiva i att de ut- för uppdrag åtminstone , och hälften av dessa uppger att de utför uppdrag . SOU 2021:55 uppskattar utifrån dessa undersökningar att antalet personer i som tagit giguppdrag uppgick till någonstans i storleksordningen 260 000–400 000 personer 2020. Demografin bland de som är aktiva inom gig är dock liknande i samtliga undersökningar och även i forskning kring gig internatio- nellt. (2016) och Schor (2017) visar även att män, personer med högre utbildning och yngre är överrepresenterade bland de som ut- för uppdrag. Internationellt är det också vanligt att de som utför gig är kvinnor som gör det vid sidan av omsorgsarbete i hemmet. Schor (2017) visar att huvuddelen av de gig som utförs online utförs av ett fåtal individer, och att det är få personer som får sin huvudsakliga inkomst från gig. Författaren menar att detta tyder på att gigekono- min inte nödvändigtvis skapar så många nya jobb. Gigekonomin ökar dock snabbt i omfattning. (2020) räknar exempelvis med en årligt tillväxt på . Online labor index visar en kraftig tillväxt inom gig- ekonomin globalt (Kässi och Lehdonvirta, 2018; Kässi m fl, 2021). Under inledningen av pandemin 2020 visar indexet en kraftig ned- gång i antalet utförda uppdrag, vilket beror på en minskad efter- frågan från de företag som köper tjänster av giggare. visar indexet i stället en kraftig ökning av utbudet av arbetskraft inom gigekonomin globalt, vilket kan vara en följd av att fler söker efter alternativa försörjningsmöjligheter till följd av den ekonomiska nedgången med anledning av spridningen av covid-19 och de restriktioner som vidtagits i många länder med an- ledning av pandemin. Pandemin har sannolikt haft stora effekter på den del av gig- ekonomin som avser lokalt utförda tjänster i , och nedgången kan antas följa samma fördelning mellan olika branscher som inom den traditionella ekonomin (se avsnitt 5.3.1). Lokalt utförda tjänster inom gigekonomin består av olika former av hushållsnära tjänster eller av transporter av personer och varor. Tjänster inom kultur eller undervisning kan antas ha minskat kraftigt till följd av restriktio- nerna, medan andra lokala tjänster såsom hemleveranser av bland annat mat i stället kan antas ha ökat kraftigt. Möjligheterna att utföra uppdrag online bör inte ha påverkats i samma utsträckning av restriktionerna, men däremot tycks före- tagens efterfrågan på sådana tjänster ha minskat som en följd av den ekonomiska osäkerheten under pandemins inledning. förefaller det däremot ha skett en stor tillväxt inom gigekonomin globalt sett, med en ökning av både utbudet och efterfrågan på tjänster. Även anställningar via egenanställningsföretag kännetecknas av att uppdraget förmedlas via en tredje part. Ett egenanställningsföretag fungerar som en sorts bemanningsföretag, med den skillnaden att den anställde själv måste hitta sina uppdragsgivare och fakturera dem. Egenanställningsföretaget anställer personen, fakturerar kun- den och betalar ut ersättningen i form av lön till den egenanställde (som har A-skatt). Kunden behöver därför inte göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter. Egenanställningsföretaget tar hand om all administration kring uppdragen för den egenanställdes räk- ning, såsom fakturering, bokföring och redovisning samt inbetal- ning av skatter och avgifter. Företagen tecknar också försäkringar för de egenanställdas räkning. Företaget tar betalt i form av en andel av de egenanställdas omsättning, vanligen . Egenanställningsföretagen förenklar för den som inte har ett eget företag att ta på sig uppdrag. De kan agera som en mellanhand mellan giggare och plattformar, eller rikta sig till andra som utför tjänster digitalt, såsom gamers eller influencers. Egenanställning är vanligt inom olika typer av konsulttjänster, och egenanställda finns inom frilansyrken inom media, kultur och IT. De som använder egenanställningsföretag har vanligen låg om- sättning i sin verksamhet och fakturerar få arbetade timmar på årsbasis. I SOU 2021:55 uppskattas att hälften av de egenanställda fakturerar mindre än 10 timmars arbete . Egenanställningsföretag eller egenanställda har inga särskilda bransch- eller yrkeskoder i officiell statistik, och det går därför inte att ta fram statistik över branschen. Egenanställningsföretagen har en branschorganisation, EFBS ekonomisk förening, som har fyra medlemsföretag. Totalt uppskattas det finnas ungefär 30–40 egen- anställningsföretag, varav de flesta är mycket små. hade före- tagen ungefär 30 000 egenanställda, varav uppskattningsvis 70 pro- cent fanns i det största företaget. Novus har tidigare tagit fram en branschindikator på uppdrag av EFBS Ekonomisk förning (Novus 2018). Indikatorn visar att branschen har vuxit kraftigt både sett till antalet egenanställda och fakturerade belopp. Egenanställdas rätt till arbetslöshetsförsäkring har berörts i ett flertal utredningar. Utredningen om trygghetssystemen för före- tagare anger i sitt betänkande (SOU 2008:89) att det ofta råder oklarhet inom arbetslöshetsförsäkringen om en uppdragstagare ska betraktas som företagare eller som anställda, och att denna proble- matik särskilt gällde de som anlitat egenanställningsföretag. Rätten till arbetslöshetsförsäkring för uppdragstagare har också berörts i betänkandet Uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen (SOU 2011:52), som bl.a. lämnade förslag om att arbetslöshetskassan skulle bortse från egenanställningsföretag eller liknande som personen anlitat för att fakturera de egentliga uppdragsgivarna. Även den parlamenta- riska socialförsäkringsutredningen (SOU 2015:21) berörde frågan. Anställningar via ett bemanningsföretag är en annan typ av anställ- ning där utbytet mellan uppdragsgivaren och arbetstagaren sker via en tredje part. är det lagligt att som privat aktör förmedla arbete i i vinstsyfte. Till skillnad från arbete som förmedlas via digitala plattformar eller egenanställning är uthyrning av arbets- tagare via ett bemanningsföretag reglerat i lagstiftning, i lagen (2012:854) om uthyrning av arbetstagare. Även anställningar via be- manningsföretag har varit kontroversiella. Branschen har vuxit kraf- tigt , och arbetade av samtliga förvärvsarbetande i åldern 20–för ett bemannings- företag. Den registerbaserade arbetsmarknadsstatistiken (RAMS) visar att de bemanningsanställda 2017 i genomsnitt var yngre än andra anställda. Män och utrikes födda svagt överrepresenterade, och de utrikes födda som är anställda i ett bemanningsföretag har i genomsnitt en kortare vistelsetid i än andra förvärvsarbe- tande utrikes födda. Bemanningsanställda förekommer i yrken i hela lönefördelningen, men i varierande omfattning. De yrken där en stor andel är bemanningsanställda har generellt sett löner långt ned i lönefördelningen. I yrken som montörer, lagerarbetare, kundtjänst- personal och receptionister var av de förvärvs- arbetande 2017 anställda via ett bemanningsföretag. Antalet bemanningsanställda minskade drastiskt under finans- krisen , för att sedan snabbt öka igen. Branschorganisationen Kompetensföretagens årsredovisning visar också på en stor nedgång i omsättning och antalet sysselsatta i bemanningsbranschen under pandemin 2020. Detta tyder på att bemanningsföretagen er- bjuder de anlitande företagen den flexibilitet som brukar anföras som skäl för branschens existens. Det innebär också att beman- ningsanställningar kan ses som mer osäkra än andra typer av anställ- ningar vid konjunkturella nedgångar och makroekonomiska chocker. Den allmänna diskussionen om bemanningsanställningar berör ofta arbetsvillkor och löner för de som arbetar i bemanningsföretagen. Dels finns en diskussion som rör bemanningsanställda sjuksköterskor och läkare och att dessa har högre löner än de som är reguljärt an- ställda. Inom andra sektorer beskrivs bemanningsanställ- ningar som mer osäkra och mindre förmånliga än andra anställningar i termer av löner och arbetsvillkor. Calmfors m fl. (2018) undersöker hur lönerna för bemannings- anställda förhåller sig till lönerna bland andra anställda med samma yrken, och med hänsyn tagen till faktorer som ålder, utbildningsnivå, och län. Analysen visar att bemanningsanställda i genomsnitt har lägre löner än andra anställda. Ett undantag är bemanningsanställda sjuksköterskor, som i stället har högre löner än andra sjuksköter- skor. När hänsyn tas till faktorer som utbildningsnivå eller ålder försvinner dock löneskillnaderna för bemanningsanställda i arbetar- yrken men inte i tjänstemannayrken. Författarna kan dock inte ute- sluta att löneskillnaderna i tjänstemannayrken kan bero på andra icke observerbara skillnader i sammansättningen av grupperna som är reguljärt anställda respektive anställda i bemanningsföretag. Löne- skillnaderna kan också bero på skillnader i utformningen av kollek- tivavtalen i bemanningsbranschen. Det finns också stora skillnader i relativlönen för bemanningsanställdas relativt andra anställda mellan olika yrken, vilket kan indikera att bemanningsanställningar används av olika anledningar i olika yrken. Samtliga dessa sysselsättningsformer har ökat kraftigt , men från mycket låga nivåer. Anställningar via bemanningsföretag, egen- anställningsföretag eller inom gigekonomin står uppskattningsvis för av den totala sysselsättningen i , och anställning i ett bemanningsföretag är den klart vanligaste sysselsätt- ningsformen bland dessa tre. är en traditionell anställning fortfarande den klart dominerande sysselsättningsformen på den svenska arbetsmarknaden. Calmfors m.fl. (2018) visar också att andelen av arbetskraften som har olika former av atypiska sysselsättningar, bland annat egen- företagare, bemanningsanställda, egenanställda, giggare, m.fl., totalt sett inte har förändrats särskilt mycket . visar undersökningarna om gigekonomin och Kompetensföretagens års- redovisningar att det är många personer som tagit upp- drag inom gigekonomin eller varit anställd i ett bemanningsföretag. Eftersom anställningstiderna ofta är korta är antalet personer som tar den typen av uppdrag betydligt högre än antalet helårsarbetskrafter. Det innebär också att antalet personer som kommer i kontakt med den typen av anställningar är betydligt högre än sysselsättningsstatistiken visar. Gigekonomin och olika former av flexibla anställningar utgör dock fortfarande en mycket liten del av den totala ekonomin i . Det beror dels på att få är aktiva, dels på att majoriteten av de som är aktiva endast utför ett fåtal uppdrag . Gigekonomin som fenomen är dock fortfarande ny och det råder i många fall en osäkerhet kring vad som gäller för uppdragstagarna både skattemässigt och arbetsrättsligt. Osäkerheten i sig kan göra att människor avstår från att ta den typen av uppdrag eller avstår från att anlita utförare via en digital plattform. Det pågår arbete både inom EU och i med att fastställa vad som gäller för platt- formsarbetare arbetsrättsligt. Inom EU pågår arbete med att ta fram ett direktiv om plattformsarbete, där syftet är att fastställa platt- formsarbetarnas sociala rättigheter. genomför ett pilotprojekt i syfte att undersöka hur arbetsmiljö- lagstiftningen kan tillämpas på egenanställningsföretag och digitala plattformsföretag (dnr A2018/01348/ARM). Uppdraget ska slut- redovisas 2022. Osäkerheten kan också medföra att det blir svårare för de som är aktiva att ta del av socialförsäkringssystemen än för den som är an- ställd eller driver ett eget företag. Det kan vara svårare att avgöra vem som ska betala socialavgifter, och det finns en risk att inga avgifter be- talas. De olika gränsvärden som finns i socialavgiftsreglerna kan ock- så göra att stora inkomster är undantagna från sociala avgifter, efter- som inkomsten från varje uppdragsgivare understiger gränsvärdena. Det kan också vara svårt att beräkna en sjukpenninggrundande inkomst på inkomster som kan vara mycket oregelbundna. Den ökade efterfrågan på egenanställning kan också förstås som att de egenanställda tycker att det är svårt att betala in skatter och social- avgifter och ta del av trygghetssystemen. De giggare som deltagit i projektet lyfter fram att de upplever att trygghetssystemen är dåligt anpassade för personer som utför uppdrag som förmedlas via digitala plattformar, och att giggare och andra som varken är an- ställda eller näringsidkare kan ha svårt att ta del av trygghetssystemen (Fågelstedt m.fl. 2021). För den som får ersättningen utbetald i form av lön, exempelvis från ett bemanningsföretag, egenanställningsföretag eller ett eget aktiebolag, finns i regel en uppgift om inkomst av anställning. Denna kan ligga till grund för sjukpenninggrundande inkomst. Den som bedriver verksamheten som privatperson har däremot ett stort eget ansvar att själv betala egenavgifter eller säkerställa att köparna läm- nar förenklad arbetsgivardeklaration för att kunna ta del av trygg- hetssystemen. Det förslag om s.k. mikroföretagarkonto som lämna- des av Utredningen om förenklade skatteregler för att underlätta och främja egenföretagande (SOU 2021:55) skulle kunna underlätta för den som är aktiv inom gigekonomin och inte bedriver verksam- heten via ett eget företag. Förenklingen kan bli betydande om även det förslaget om höjd omsättningsgräns för mervärdesskatt som re- mitterats (Fi2021/03225) skulle genomföras. Mikroföretagarkontot innebär i korthet att egenavgifter betalas automatiskt och att in- komsterna ingår i giggarens sjukpenninggrundande inkomst. 1Giglab är ett Vinnovaprojekt som drivs av Jobtech Development/Arbetsförmedlingen, , Stiftelsen Svensk Industridesign, Coompanion och i . För att kartlägga gigekonomin i anordnade projektet en serie digitala workshops med giggare, plattformar, företag, myndigheter och andra aktörer inom gigekonomin . 5.3Företagarnas trygghet under pandemin 5.3.1Pandemins påverkan på näringslivet I detta avsnitt analyseras hur pandemin påverkat företag i olika före- tagsformer och i olika branscher genom att jämföra om- sättningen med omsättningen . Utifrån detta beräknar vi ett omsättningstapp under pandemin per bransch och juridisk form. De registerbaserade databaser som vanligtvis används för att analysera företagssektorn har något eller eftersläpning, vilket gör att de ännu inte kan användas för att följa upp och utvär- dera pandemins effekter. Vi baserar därför analysen på de månatliga uppgifter som företagen lämnar till , och jämför företa- gens omsättning med omsättningen . Vidare delar vi upp företagen efter bransch och företagsform. Vi tittar när- mare på tre företagsgrupper: enskilda näringsidkare, handels- och kommanditbolag och övriga bolag. I den sistnämnda gruppen ingår bland annat aktiebolag, bankaktiebolag, försäkringsaktiebolag, eko- nomiska föreningar och enkla bolag. Tabell 5.1 visar omsättningstappet per bransch och företagsform jämfört med . Tabellen visar att hotell- och restau- rangbranschen, kultur, nöje och fritid och andra kontaktnära tjänste- sektorer är branscher som drabbats särskilt hårt av pandemin, med omfattande omsättningstapp som följd. Tabellen visar att även branscher där företagen säljer sina tjänster till andra företag sett en minskad efterfrågan under pandemin. Detta gäller bland annat verk- samheter inom information och kommunikation.