sou · H9B321 · 2021-03-31 00:00:00 — Miljö- lagstiftningen fungerar som ett centralt instrument i miljö- och resurspolitiken med uppgift att verka för att dess politiska mål säker- ställs. Det är bl.a. lagstiftningens roll att skapa förutsättningar för ett decentraliserat och förebyggande miljöarbete som ska inspirera verk- 1997/98:45 del 1 s. 154, 160, 170 och 191. samhetsutövare att tänka och handla så att de föregriper lagstift- ningens obligatoriska krav. är inte överordnad annan lag utan har samma status som lag i allmänhet. 3.4.3Särskilda bestämmelser om vissa verksamheter Bestämmelserna i tredje avdelningen är endast tillämpliga om den typen av verksamhet som särskilt nämns där bedrivs. Övriga avdel- ningars bestämmelser kan bli tillämpliga för alla typer av åtgärder och verksamheter som faller inom tillämpningsområde där det är relevant. Miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd Med miljöfarlig verksamhet avses enligt 9 kap. 1 § 1.utsläpp av avloppsvatten, fasta ämnen eller gas från mark, bygg- nader eller anläggningar i mark, vattenområden eller grundvatten, 2.användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för människors hälsa eller miljön genom annat utsläpp än som avses i 1 eller genom förorening av mark, luft, vattenområden eller grundvatten, eller 3.användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för omgivningen genom buller, skak- ningar, ljus, joniserande eller icke-joniserande strålning eller annat liknande. Av förarbetena73 framgår att annat utsläpp omfattar även andra ut- släpp som inte direkt brukar anses vara föroreningar men som medför olägenheter, t.ex. koldioxid som leder till växthusgaseffekt, och att det alltså inte enbart är sådana utsläpp som syns eller luktar som omfattas, utan också utsläpp av ämnen som kan påverka klimatet eller påverka atmosfären. Enligt 16 kap. 7 § ska vid prövningen enligt balken hänsyn tas till s.k. följdverksamheter, det vill säga andra verk- samheter eller särskilda anläggningar som kan komma att behövas för att verksamheten ska kunna komma till stånd eller bedrivas på ett 1997/98:45 del 2 s. 108. Av förarbetena74 framgår att utöver skador och olägenheter som orsakas av fastighetsanknuten verksamhet omfattas även sådana verkningar från verksamhet och åtgärder som inte sker genom användande av mark, byggnader eller anläggning, vilket inne- bär att krav även kan ställas på t.ex. transporter. Verksamheter som orsakar miljöskador I kapitel 10 avhandlas det ansvar som staten kan utkräva av enskilda verksamhetsutövare eller fastighetsägare för att åtgärda skador på miljön. Kapitlet innehåller bestämmelser som utvecklar och komplet- terar allmänna hänsynsregel i 2 kap. 8 § om ansvar för att avhjälpa skador och olägenheter i miljön. I kapitel 11 finns bestämmelser om vattenverksamheter och vatten- anläggningar. Ytterligare bestämmelser finns i lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. Med vattenverksam- het avses enligt 11 kap. 3 § bl.a. bortledande av vatten från ett vattenområde, grävning, sprängning eller rensning i ett vattenområde, en annan åtgärd i ett vattenområde som syftar till att förändra vattnets djup eller läge och markavvattning. Jordbruk och annan verksamhet I 12 kap. 6 § anges när en verksamhet eller åtgärd som inte omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt enligt andra bestäm- melser i ska anmälas för samråd eftersom de kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. I 7–11 §§ i samma kapitel finns bestämmelser om miljöhänsyn i jordbruket och om vilthägn. 1997/98:45 del 2 s. 15 f. Genteknik, kemiska produkter och biotekniska organismer Bestämmelserna i kapitel 13 ska tillämpas vid innesluten användning och avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer samt när produkter som innehåller eller består av sådana organismer släpps ut på marknaden. Syftet med bestämmelserna är enligt 13 kap. 2 § att säkerställa att etisk hänsyn tas vid sådana verksamheter. Enligt 14 kap. 1 § innehåller kapitlet bestämmelser om bl.a. kemiska produkter och biotekniska organismer som kompletterar och genomför EU-rättsakter. I kapitel 15 regleras kommunernas ansvar för att transportera och återvinna eller bortskaffa hushållsavfall. Avfallsdefinitionen finns i 15 kap. 1 § och den s.k. avfallshierarkin i 15 kap. 10 §. 3.4.4Prövningen av mål och ärenden I kapitel 21 finns bestämmelser om att mark- och miljödomstolen prövar frågor om bl.a. tillstånd. Även länsstyrelsernas miljöpröv- ningsdelegationer prövar vissa slag av miljöfarliga verksamheter och åtgärder enligt den fördelning som anges i miljöprövningsförord- ningen (2013:251). I den förordningen framgår även att anmälan ska ske till tillsynsmyndigheten i de fall en verksamhet eller åtgärd är anmälningspliktig. Om en prövningsmyndighet finner att en verksamhet eller åtgärd endast kan tillåtas enligt 2 kap. 9 eller 10 §§ eller 7 kap. 29 § miljö- balken ska den med eget yttrande överlämna frågan om tillåtlighet till regeringen för prövning. Detsamma gäller enligt 21 kap. 7 § första stycket och 19 kap. 2 § om regeringen ska pröva tillåt- ligheten enligt 17 kap. . Dessutom ska mark- och miljödomstolen enligt 21 kap. 7 § andra stycket överlämna hela målet till regeringen om den prövar ett mål som rör även ett annat allmänt intresse av synnerlig vikt än det som omfattas av mål eller rör försvarets verksamheter. I kapitel 26 regleras tillsynen som enligt 26 kap. 1 § ska säkerställa syftet med balken och dess föreskrifter. Enligt samma bestämmelse ska tillsynsmyndigheten kontrollera efterlevnaden av samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken, vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse samt fortlöpande bedöma om villkoren för miljöfarliga verksamheter och vattenverksamheter som omfattas av tillstånd är tillräckliga. 3.5Utsläpp av växthusgaser och scenarier för utsläppsutveckling i förhållande till klimatmålen 3.5.1Utsläpp av växthusgaser i territoriella utsläpp av växthusgaser uppgick till koldioxidekvivalenter 2019. Jämfört med 1990 har växthusgas- utsläppen minskat . Det är de territoriella utsläppen som är föremål för de nationella klimatmålen. Med territoriella utsläpp avses utsläpp som till fullo sker inom gränser. Utöver de territoriella utsläppen finns utsläpp från luft- och sjöfart till och från . Dessa utsläpp omfattas inte av de nationella klimatmålen. LULUCF-sektorn (se avsnitt 3.2.2) står i för ett bety- dande nettoupptag av växthusgaser ur atmosfären. LULUCF-sek- torn brukar inte heller inkluderas i begreppet territoriella utsläpp och sektorns nettoupptag får inte rakt av tillgodoräknas gentemot de nationella klimatmålen. Ett ökat nettoupptag av växthusgaser inom LULUCF-sektorn kan dock inom givna ramar räknas som s.k. kompletterande åtgärd (se avsnitt 3.3.2) och får då tillgodoräknas gentemot klimatmålen. Figur 3.1 visar hur de territoriella växthusgasutsläppen för när- varande är fördelade mellan olika sektorer. Som framgår av figuren svarar industri och transporter tillsammans för nästan två tredjedelar av de svenska växthusgasutsläppen. Figur 3.1 Fördelning mellan olika sektorer av växthusgasutsläpp i Källa: Data från , egen bearbetning. Utsläpp i handlande sektorn respektive sektorerna som omfattas av ESR Utsläppskällorna som tillsammans ger upphov till territo- riella växthusgasutsläpp brukar delas upp i den handlande sektorn som ingår i EU ETS och ESR-sektorerna (se avsnitt 3.2.2). Utsläppsmålen till 2030 och 2040 i det klimatpolitiska ramverket avser enbart sektorerna som omfattas av ESR medan det långsiktiga utsläppsmålet om nettonollutsläpp avser den handlande sektorn och ESR-sektorerna tillsammans. I den handlande sektorn ingår energiintensiv industri, el- och värmeproduktion samt inrikes luftfart. Industrin svarar för tre fjärdedelar av utsläppen inom den handlande sektorn. Utsläppen från den handlande sektorn i uppgick till De har legat på en relativt nivå men minskade . ESR-sektorerna inkluderar transporter exklusive inrikes luftfart, jordbruk, arbetsmaskiner, uppvärmning av bostäder och lokaler med egna pannor, avfallsbehandling (dock inte förbränning av avfall annat än farligt avfall) samt användning av lösningsmedel och andra Till ESR-sektorernas utsläpp räknas också små utsläpp från industrier och anläggningar för el- och värmeproduktion som inte omfattas av EU ETS. Transporter och jordbruket svarar till- sammans för mer än två tredjedelar av ESR-sektorernas utsläpp. Utsläppen från ESR-sektorerna uppgick till kol- dioxidekvivalenter 2019. Utsläppstrenden har varit svagt minskande . Industrin släppte 2019 ut koldioxidekvivalenter. Industrins utsläpp har minskat jämfört med . Utvecklingen har dock sett olika ut för olika industribranscher. Till exempel har massa- och pappersindustrin minskat sina växthusgas- utsläpp med medan raffinaderierna ökat sina utsläpp . Figur 3.2 visar hur ut- släppen utvecklats för olika industribranscher . Figur 3.2 Industrins växthusgasutsläpp –2019 i miljoner ton koldioxidekvivalenter Metallindustri (exkl. järn- och stål) Källa: Data från , egen bearbetning. En betydande del av den utsläppsminskning som ägt rum inom industrin beror på att biobränslen ersatt fossila bränslen. Denna trend har varit särskilt tydlig inom massa- och pappers- industrin samt livsmedelsindustrin. En utveckling mot ökad använd- ning av förnybara bränslen och el på bekostnad av fossila bränslen samt mot energieffektivare processer har ägt rum under hela perio- den och trenden förväntas bestå. Branscher med hög andel s.k. processutsläpp har inte minskat sina utsläpp i samma omfattning. Detta beror på att processutsläpp är direkt kopplade till användning av en råvara i en tillverknings- process, t.ex. bildas koldioxid när koks används för att reducera järn- malm till järn och när cement tillverkas genom att reducera kalksten till kalciumoxid. Det krävs därmed långsiktiga investeringar i trans- formativa lösningar för att få ner processutsläppen. branscher med hög andel processutsläpp är järn- och stålindustri samt cement- och kalkindustri. Processutsläppen utgör ungefär en tredjedel av industrins samlade växthusgasutsläpp. Ett fåtal anläggningar svarar för en mycket stor del av industrins totala växthusgasutsläpp. De 20 största anläggningarna ur utsläpps- synpunkt stod tillsammans för utsläpp av koldioxid- ekvivalenter 2018. Det motsvarar nästan tre fjärdedelar av industrins samlade växthusgasutsläpp . Av de 20 anläggningarna tillhör järn- och stålindustri (inklusive gruvverksamhet), och kalkindustri, 4 raffinaderier, Figur 3.3 visar kumulativa utsläpp av 100 industrianläggningarna med störst utsläpp . Figur 3.3 Kumulativa utsläpp av växthusgaser som funktion av antal industrianläggningar i fallande storleksordning ner till den hundrade största utsläppskällan (sett till utsläpp av växthusgaser) Kumulativa utsläpp av växthusgaser Källa: Data från och EU ETS 2018, egen bearbetning. Nedan presenteras utsläpp, utsläppsutveckling och grundläggande tekniska förutsättningar för utsläppsminskningar för industribran- scherna med störst utsläpp av växthusgaser i . Järn- och stålindustrin är den industribransch som har de högsta ut- släppen av växthusgaser. Utsläppen hade en stigande trend . Trenden gick därefter mot minskande utsläpp men finns ingen tydlig trend. Den eko- nomiska nedgången 2008–2009 innebar en kraftigt minskad produk- tion och hade en stor, men mestadels tillfällig, effekt på branschens utsläpp. Generellt speglar branschens utsläpp dess produktionsvoly- mer och utsläppen är därmed starkt konjunkturberoende. Koldioxid bildas när koks används som reduktionsmedel för att reducera järnmalm till järn, huvudbeståndsdelen i stål, och när koks förbränns för att nå tillräcklig temperatur i masugnar. Utsläpp uppstår också vid förbränning av restgaser från kokstillverkning och mas- ugnar. Den värme som frigörs vid förbränning av restgaserna används bl.a. för el- och fjärrvärmeproduktion. Stål kan även tillverkas genom återvinning och nedsmältning av skrot. Tillverkning av återvunnet stål är förknippad med väsentligt lägre utsläpp än malmbaserad tillverkning. Malmbaserad tillverkning svarade för av utsläppen från stålproduktion i men endast för av den svenska stålproduktionen.75 Utsläppen från malmbaserad ståltillverkning kan minskas avse- värt om vätgas används som reduktionsmedel i stället för koks. Ett konsortium bestående av , och driver det s.k. (hydrogen breakthrough ironmaking technology) som har som mål att åstadkomma detta. Storskalig produktion enligt HYBRIT-metoden skulle enligt konsortiet kunna inledas . En annan alternativ reduktionsmetod på lång sikt kan vara elektrolys, s.k. elektrowinning. Slutligen skulle ett alternativt sätt att åstadkomma stora utsläppsminskningar inom järn- och stålindustrin vara att tillämpa CCS vid stora utsläppskällor. CCS är en kedja bestående av tre länkar: 1) avskiljning av kol- dioxid, 2) transport av den avskilda koldioxiden till en lagringsplats, 75Naturvårdsverket (2019a), s. 70. och 3) långsiktig lagring av koldioxiden på lagringsplatsen. Syftet med CCS är att hålla den avskilda och lagrade koldioxiden perma- nent isolerad från atmosfären. När CCS tillämpas vid en industri eller energianläggning bildas alltså fortfarande koldioxid men koldi- oxiden släpps inte ut. De tre länkarna i CCS-kedjan Cement- och kalkindustri är den industribransch som har näst högst utsläpp av växthusgaser. Det finns ingen tydlig långsiktig utsläpps- trend för branschen. Utsläppen varierar beroende på produktionens storlek. Cementproduktion är den i särklass största utsläppskällan inom branschen. Koldioxid frigörs när kalksten reduceras till kalciumoxid vid höga temperaturer vid tillverkning av klinker som är huvudkom- ponenten i cement. Koldioxid bildas också vid förbränning av bräns- len för att uppnå en tillräcklig hög temperatur för att ovanstående kemiska reaktion ska äga rum. De utsläpp som sker till följd av reduktion av kalksten vid tillverk- ning av cement och kalkprodukter går inte att minska utan att tillämpa CCS. Detta beror på att den koldioxid som frigörs kommer från rå- varan i sig, kalkstenen. För att nå låga utsläppsnivåer inom cement- och kalkindustri anses därför CCS vara nödvändigt att tillämpa. För- bränningsrelaterade utsläpp från uppvärmning kan däremot minskas genom att ersätta fossila bränslen med förnybara bränslen eller genom att använda el i stället för bränslen. När el används för uppvärmning av kalksten underlättas dessutom CCS eftersom koldioxiden från pro- cessen blir renare och därmed enklare att avskilja. Den tredje största branschen sett till utsläpp av växthusgaser är raffi- naderier. Raffinaderibranschen i hade ökande utsläpp , varefter utsläppsnivån varit relativt oförändrad då utsläppen minskade väsentligt. Minskningen 2019 förkla- ras enligt av två planerade underhållsstopp. Den utsläppsökning som skedde förklaras huvud- sakligen av ökande produktion. Utsläppen från raffinaderier kommer från förbränning av rest- gaser (biprodukter) i syfte att generera värme för främst destillation av råolja, från vätgasproduktion ur naturgas och från s.k. diffusa utsläpp under produktionen genom t.ex. läckage, fackling (säker- hetsrelaterad förbränning av gas) och ventilering av kolväten. är råvaran för de stora svenska raffinaderierna mestadels av fossilt ursprung. Det finns en stor teknisk potential att minska utsläppen av fossil koldioxid genom att öka andelen förnybar råvara. En annan åtgärd som kan minska utsläppen är att producera vätgas genom elektrolys i stället för från naturgas av fossilt ursprung. Vid elektrolys används el för att utvinna vätgas ur vatten. Vidare kan CCS tillämpas för att minska utsläppen och om CCS tillämpas i kom- bination med att förnybar råvara används kan nettonegativa utsläpp av koldioxid erhållas. Inrikes transporter gav upphov till utsläpp av kol- dioxidekvivalenter 2019. Jämfört med 1990 har utsläppen av växt- husgaser minskat . Utsläppen från transporter ökade men har därefter haft en minskande trend. I snitt har utsläppen minskat med 2007. Vägtransporter står för av de samlade utsläppen från transporter medan inrikes luft- och sjöfart svarar för 3 respektive 4 procent.76 Resterande utsläpp kommer från järnväg och militära transporter. Inom kategorin vägtransporter svarar personbilar för två tredjedelar av utsläppen, tunga lastbilar för och lätta lastbilar för . 76Naturvårdsverket (2019a), s. 73. Att utsläppen från personbilar minskat förklaras till stor del av att dieselbränsle och biodrivmedel vunnit mark på bekostnad av ben- sin. Dieselmotorer är energieffektivare än bensinmotorer och diesel har ett högre energiinnehåll än bensin vilket innebär att dieselbilar, allt annat lika, släpper ut mindre koldioxid än bensinbilar. Den gene- rella trenden mot allt mer energieffektiva fordon har bidragit till att minska utsläppen. har personbilarnas trafikarbete ökat nära nog konti- nuerligt. Denna utveckling innebär att utsläppen inte minskat i samma omfattning som de skulle ha gjort om trafikarbetet varit eller minskande. En annan faktor som motverkar utsläppsminskningar är att medelvikten för nyregistrerade fordon ökar i . Utsläppen från tunga och lätta lastbilar hade en stigande trend . Utsläppen har därefter minskat successivt, främst tack vare ökad användning av biodiesel i tunga lastbilar. Växthusgasutsläppen från inrikes luftfart har minskat , även om utsläppstrenden är fluktuerande. Minskningen förklaras av ett krympande passagerarunderlag och effektivisering.77 Utsläppen från inrikes sjöfart har däremot ökat kraftigt och kontinuerligt till följd av ökat transportarbete. Det finns flera olika angreppssätt för att minska växthusgasutsläp- pen från transporter. Åtgärder kan vara inriktade mot att minska fordonens utsläpp genom att främja mer energieffektiva fordon eller öka användningen av förnybara drivmedel och el som energibärare på bekostnad av fossila energibärare. Åtgärder kan också syfta till att minska efterfrågan och behovet av transporter, exempelvis genom samhälls- och infrastrukturplanering samt digitalisering. Slutligen kan åtgärder vidtas för att transporter med personbilar och lastbilar ska ersättas av transportalternativ som är effektivare ur utsläppssyn- punkt där så är möjligt, t.ex. cykel och kollektiva färdmedel respek- tive tåg och fartyg. 77Naturvårdsverket (2019a), s 84. Det svenska jordbruket svarade 2019 för utsläpp av kol- dioxidekvivalenter. Utsläppen är lägre än 1990 men finns ingen generell trend mot minskande utsläpp från sektorn. Minskningen jämfört med förklaras huvudsakligen av minskad djurhållning, lägre användning av mineralgödsel samt effektivisering.78 De dominerande källorna till utsläpp inom jordbruket är djurs fodersmältning (metan), lustgasavgång från odlad mark och lagring av gödsel (metan). Det finns även utsläpp som är kopplade till jord- bruksproduktion men som redovisas under andra sektorer. Exem- pelvis redovisas utsläpp från jordbrukets arbetsmaskiner tillsam- mans med utsläpp från arbetsmaskiner inom övriga sektorer, utsläpp från tillverkning av mineralgödsel räknas till industrisektorn och koldioxidutsläpp från odling av mulljordar redovisas under mark- användning i LULUCF-sektorn. Inom jordbruket är det biologiska processer som ger upphov till de huvudsakliga utsläppen. Det är främst metan och lustgas som släpps ut till skillnad från övriga sektorer som till övervägande del släpper ut koldioxid. Utsläppen av lustgas och metan utgör tillsam- mans av sektorns växthusgasutsläpp i koldioxid- ekvivalenter räknat. Jordbrukets utsläpp sker över en mycket stor yta, vilket gör dem svåra att kontrollera och minska. Det är med dagens kunskap inte möjligt att minska utsläppen till nära noll inom sektorn med bibehål- len produktion. Jordbrukets utsläpp kan dock minskas från dagens nivå genom effektiviseringar och ändrade produktionsmetoder så att utsläppen per producerad enhet livsmedel eller jordbruksprodukt sjunker. Olika livsmedel har olika klimatpåverkan vilket gör att utsläp- pen också kan minskas genom att produktion av jordbruksprodukter med låga tillhörande utsläpp prioriteras. Vidare kan metan- och lust- gasutsläppen reduceras genom att gödningsmedel hanteras och an- vänds på ett effektivare sätt, och lustgasutsläppen minskas genom att mulljordar på dikad mark återväts (dvs. att grundvattennivån höjs). 78Naturvårdsverket (2019a), s. 86. El- och fjärrvärmeproduktion gav upphov till utsläpp av koldioxidekvivalenter 2019. Utsläppen av växthusgaser från el- och fjärrvärmeproduktionen var lägre 2019 jämfört med . Det finns en tydlig trend mot minskande utsläpp , men variationerna är ibland stora eftersom utsläppen är väderberoende. I synnerhet påverkar vintrarnas stränghet behovet av el och fjärrvärme för uppvärmning av bostäder och lokaler. Ut- släppsutvecklingen illustreras av figur 3.5. Figur 3.5 Utsläpp av växthusgaser från produktion av el- och fjärrvärme 1990–2019 i miljoner ton koldioxidekvivalenter Källa: Data från , egen bearbetning. Kombinerad produktion av el och fjärrvärme i kraftvärmeverk sva- rade för av sektorns utsläpp av växthusgaser 2018 medan separat fjärrvärmeproduktion i värmeverk stod för av utsläppen. Elproduktion utan koppling till värmeleveranser stod för av sektorns utsläpp . Detta förklaras av att en stor del av elen i produceras i vattenkraftverk, kärn- kraftverk och vindkraftverk med mycket låga utsläpp av växthus- gaser.79 Figur 3.6 visar hur den svenska elproduktionen fördelades mellan olika kraftslag . Figur 3.6 Fördelning av elproduktion mellan olika kraftslag Källa: Data från , egen bearbetning. Fjärrvärmeproduktionen i har ökat med . Användningen av bränslen för produktion av el och fjärrvärme har därför också ökat . som bränsleanvändningen ökat har sektorns utsläpp minskat. Den huvudsakliga förklaringen till denna utveckling är att användningen av fossila bränslen minskat inom sektorn vilket har kompenserats, och mer därtill, av ökad användning av biobränslen och avfallsbräns- len. Även avfallsbränslen har en betydande fraktion som klassas som biogen, dvs. som utgörs av biomassa. Koldioxidutsläpp från förbrän- ning av biomassa räknas i enlighet med internationella rapporterings- riktlinjer som noll i förhållande till klimatmål och i ut- släppsstatistiken. Figur 3.7 visar hur bränsleanvändningen förändrats för produk- tion av el och fjärrvärme . 79Naturvårdsverket (2019a), s. 96. Figur 3.7 Bränsleanvändning i terawattimmar för produktion av el och fjärrvärme 1990–2015 Biobränsle och biogent avfall Kol och fossila restgaser från industrin Fossil gas (naturgas) Fossilt avfall och övriga bränslen Källa: Data från , egen bearbetning. Växthusgasutsläppen från produktion av el och fjärrvärme kan mins- kas ytterligare genom att utfasningen av fossila bränslen fortsätter. Den stora utmaningen för sektorn när det gäller att nå utsläpps- nivåer nära noll är att kraftigt minska förbränningen av fossilt avfall. Den fossila fraktionen av avfall utgörs huvudsakligen av plaster. Av- fallsförbränning stod 2019 för av sektorns utsläpp, vilket motsvarar koldioxidekvivalenter, och andelen ökar i takt med att användningen av fossila bränslen i övrigt minskar inom sektorn. Växthusgasutsläppen från avfallsförbränning har ökat även i absoluta tal . För att minska förbränningen av fossilt avfall kan åtgärder riktas mot tillverkning, användning och återvinning av plast. Det finns en betydande teknisk och ekonomisk potential att till- lämpa CCS inom el- och värmeproduktionssektorn.80 Eftersom an- vändningen av biobränslen och biogena avfallsbränslen är omfattande finns även en stor potential att åstadkomma negativa utsläpp inom sektorn genom att tillämpa bio-CCS. El- och värmeproduktions- sektorn har goda förutsättningar att uppnå nettonegativa ut- släpp av växthusgaser. Växthusgasutsläppen från arbetsmaskiner uppgick till koldioxidekvivalenter 2019.