sou · H9B329 · 2021-04-29 00:00:00 — Som konstaterats i avsnitt 6.2.4 finns det även i vissa situationer möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter med stöd av regleringen om nöd i 24 kap. 4 § BrB eller regleringen om underlåtenhet att anmäla eller avslöja brott i 23 kap. 6 § BrB. Sekretessen enligt 29 kap. 1 § OSL får i övrigt brytas endast med stöd av den sekretessbrytande regleringen i 10 kap. 23 § samma lag. Den senare regleringen innebär att vissa myndigheter får lämna uppgifter som angår misstankar om begångna allvarligare brott till en brottsbekämpande myndighet. Av 10 kap. 23 § följer således att får lämna en uppgift som är sekretessbelagd enligt 29 kap. 1 § och som angår misstanke om ett begånget brott till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet, endast om misstanken angår brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Om det är fråga om försök till brott krävs att det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Regleringen kan användas för att lämna ut uppgifter när brottsmisstanken avser t.ex. mord, dråp, våldtäkt, grovt narkotikabrott och grovt vapenbrott eller försök till sådana brott. Som framgått i avsnitt 6.6.3 kan en överlåtelse av narkotika antas ha skett när misstänkt narkotika upptäcks i postflödet. Uppgifter om en försändelse som misstänks innehålla narkotika avser därmed uppgifter om ett misstänkt begånget narkotikabrott av normalgraden eller i vart fall försök till sådant brott. Regleringen i 10 kap. 23 § OSL medger inte att lämnar uppgifter vidare till polis eller åklagare om en sådan försändelse. Regleringen kan inte heller användas för att lämna ut uppgifter om ett misstänkt dopnings- Ökade möjligheter att lämna uppgifter till brottsbekämpande myndigheter brott, inte ens om det aktuella brottet är att bedöma som grovt. Inte heller medger regleringen att uppgifter lämnas om ett misstänkt vapenbrott av normalgraden eller om en explosiv vara. I 10 kap. 24 § OSL finns, som tidigare framkommit, intaget en sekretessbrytande reglering som innebär att en myndighet får lämna en sekretessbelagd uppgift som angår misstanke om ett begånget brott till en brottsbekämpande myndighet, om fängelse är föreskrivet för brottet och detta kan antas föranleda någon annan påföljd än böter. Bestämmelsen innebär, liksom regleringen i 10 kap. 23 §, inte någon allmän skyldighet att lämna uppgifter om misstänkta brott till en brottsbekämpande myndighet. Däremot öppnar regleringen upp för att misstankar om begångna brott kan lämnas ut, om förutsättningarna för ett utlämnande i övrigt är uppfyllda. Frågan om uppgifter ska lämnas eller inte beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Även bör ha möjlighet att lämna uppgifter om försändelser som misstänks innehålla sådant som narkotika eller dopningsmedel till polis och åklagare. Det kan inte anses rimligt att myndigheten ska behöva hantera sådana försändelser utan möjlighet att kontakta polis. Det kan inte heller anses befogat att myndigheten ska behöva hantera misstänkt olagliga vapen utan att ha möjlighet att underrätta en brottsbekämpande myndighet. Regleringen i 10 kap. 24 § OSL uppvisar stora likheter med den reglering som föreslås gälla för postverksamheten i postlagen. Görs regleringen i 10 kap. 24 § tillämplig för får myndigheten möjlighet att lämna ut uppgifter som avser misstänkt begångna narkotikabrott, dopningsbrott och vapenbrott till polis eller åklagare. Visserligen medför bestämmelsens krav på att det aktuella brottet kan antas föranleda någon annan påföljd än böter, att misstankar om vissa brott vars straffskala innehåller böter skulle kunna falla utanför regleringen. Eftersom det vanligtvis är fråga om en överlåtelse när en misstänkt olaglig vara påträffas i postflödet torde dock den aktuella gärningen normalt ha ett straffvärde som är högre än böter. Ett alternativ hade varit att i anslutning till 29 kap. 1 § OSL föra in en särskild sekretessbrytande reglering som inte innehåller ett krav på ett visst straffvärde i det enskilda fallet. Till skillnad mot den sekretessbrytande reglering som föreslås i postlagen skulle dock en sådan reglering ha till syfte att bryta sekretessen gällande öppnade försändelser. Regleringen i 10 kap. 24 § OSL får anses ge tillräckliga Ökade möjligheter att lämna uppgifter till brottsbekämpande myndigheter möjligheter att bryta den starka sekretess som gäller för öppnade obeställbara brev. Den påtalade bristen löses lagtekniskt lämpligen genom att 29 kap. 1 § OSL inte omfattas av uppräkningen i 10 kap. 23 §. Därmed blir bestämmelsen i 10 kap. 24 § tillämplig vid utlämnande till brottsbekämpande myndigheter av uppgifter som omfattas av sekretess enligt 29 kap. 1 §. Regleringen i 10 kap. 24 § kommer i och med det också att bli tillämplig för en myndighet som kan komma att utöva postverksamhet. Om så skulle bli fallet bör regleringen lämpligen ses över. Enligt 2 kap. 11 § postlagen får ett obeställbart brev som har öppnats av inte undersökas närmare än som behövs för att det ska kunna skickas tillbaka till avsändaren. Den föreslagna lagändringen innebär inte att myndigheten ska undersöka obeställbara brev och ta del av skriftliga meddelanden i högre utsträckning än vad som görs . Om det däremot i samband med undersökningen upptäcks t.ex. misstänkt narkotika eller ett misstänkt olagligt vapen ska det dock vara möjligt för myndigheten att lämna information om detta vidare till polis eller åklagare. Polis eller åklagare har därefter att ta ställning till den vidare hanteringen av försändelsen. Det har till utredningen framförts att det hade varit ett bra hjälpmedel i det brottsbekämpande arbetet att låta hundar söka efter misstänkta postförsändelser. Flera aktörer har angett att borde få tillträde till postterminalerna för att där låta sina hundar söka efter misstänkta försändelser, utan att en förundersökning har inletts. Det kan inledningsvis konstateras att det inte finns något lagligt hinder mot att en enskild aktör använder sig av hundar för att eftersöka t.ex. misstänkt narkotika i sina lokaler. Däremot innebär, som tidigare framgått, dagens reglering om tystnadsplikt i postlagen ett hinder mot att uppgifter om misstänkta brev därefter lämnas vidare till brottsbekämpande myndigheter. När det gäller en brottsbekämpande myndighets möjligheter att genomsöka en postoperatörs lokaler är saken en annan. Enligt 2 kap. 6 § första stycket RF är var och en gentemot det allmänna skyddad Ökade möjligheter att lämna uppgifter till brottsbekämpande myndigheter mot husrannsakan och liknande intrång. Bestämmelsen är tillämplig även för privata företag. Någon närmare definition av begreppet husrannsakan ges inte i regeringsformen, men enligt lagmotiven används uttrycket för att beteckna varje av myndighet företagen undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe oavsett syftet med undersökningen (se prop. 1973:90 s. 246). Uttrycket ”liknande intrång” avser sådana intrång som inte kan sägas ske i undersökningssyfte (se prop. 1975/76:209 s. 147). Med hus avses inte bara bostadshus utan även andra byggnader, t.ex. ekonomi- och uthusbyggnader, fabriker och magasin. Begreppet rum avses omfatta även kontors- och lagerlokaler. Skyddet mot husrannsakan får begränsas endast genom lag och bara för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle (se 2 kap. 20 och 21 §§ RF). Sådana begränsningar har införts i 28 kap. RB, där polisens befogenheter att göra husrannsakan i den brottsutredande verksamheten regleras. I polislagen (1984:387) finns bestämmelser om husrannsakan som kan användas då polisen behöver få tillträde för att fullgöra någon specialreglerad uppgift eller för att förebygga en fara. Bestämmelser om husrannsakan finns även i smugglingslagen och lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. En husrannsakan kan göras i syfte att söka efter föremål (reell husrannsakan) eller efter personer (personell husrannsakan). Reell husrannsakan kan, enligt regleringen i , vidtas för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller förvar eller annars för att inom ramen för en brottsutredning utröna omständigheter som kan få betydelse för utredning om brottet eller om förverkande enligt 36 kap. 1 b § BrB. Som förutsättning för en reell husrannsakan krävs enligt 28 kap. 1 § RB att det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa. Hos någon annan än misstänkt kan husrannsakan äga rum, om brottet begåtts hos denne, om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att syftet med åtgärden kommer att uppnås. Uttrycket ”synnerlig anledning” innebär enligt JO att det ska föreligga en eller flera faktiska omständigheter som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att husrannsakan ger det förväntade resultatet (se JO 1985/86 s. 123 och 1988/89 s. 68). Ökade möjligheter att lämna uppgifter till brottsbekämpande myndigheter Förordnande om husrannsakan meddelas enligt 28 kap. 4 § RB av undersökningsledare, åklagare eller rätten. Enligt 28 kap. 5 § får dock en polis som inte är undersökningsledare göra husrannsakan utan förordnande, om det är fara i dröjsmål. Husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (28 kap. 3 a §). För såväl reell som personell husrannsakan enligt regler krävs att en förundersökning har inletts. En husrannsakan enligt balken får således som utgångspunkt inte göras i brottsförebyggande syfte eller i syfte att upptäcka brott. Huvudsyftet får inte heller vara att skaffa överskottsinformation, dvs. information om annan brottslighet (se JO 1988/89 s. 47). Det är som utgångspunkt inte heller möjligt att samtycka till användning av ett tvångsmedel. För reell husrannsakan finns dock en bestämmelse i 28 kap. 1 § tredje stycket RB som anger att för husrannsakan hos den misstänkte får det inte i något fall åberopas dennes samtycke, om inte den misstänkte själv har begärt att åtgärden ska vidtas. Bestämmelsen har i delar av doktrinen tolkats som att en icke misstänkt person kan samtycka till husrannsakan och att ett sådant samtycke dispenserar från samtliga de krav som ska vara uppfyllda för att husrannsakan ska få företas. Det finns dock olika uppfattningar i frågan (se JO 1991/92 s. 114 och , Straffprocessuella tvångsmedel, 2018, s. 64 med där gjorda hänvisningar). Den angivna s.k. undantagsregeln skulle möjligen kunna tillämpas för det fall skulle bjudas in av en postoperatör för att söka igenom en terminal efter misstänkta försändelser, utan att en förundersökning är inledd. Med hänsyn till den grundläggande regleringen i regeringsformen kan man dock ställa sig frågande till om polisens verksamhet bör grundas på användning av en omtvistad undantagsregel. För det fall syftet är att regelbundet ska söka igenom postoperatörernas lokaler med hundar kan det därför finnas anledning att reglera frågan särskilt. Frågan ryms inte inom uppdraget eller den tid som står till förfogande för uppdragets slutförande. Om frågan bedöms som angelägen får den därför behandlas i ett annat sammanhang. 7Tystnadsplikt vid kontroll av försändelser I uppdraget ingår att överväga och lämna förslag på en reglering i postlagen som tillgodoser behovet av tystnadsplikt för uppgifter som handlar om att undersöka, öppna, granska eller hålla kvar försändelser enligt lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott (preventivlagen) samt att överväga och lämna förslag till de eventuella följdändringar i 44 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) som det kan finnas behov av för att uppnå en enhetlig och sammanhängande reglering på området. I uppdraget ingår också att analysera och bedöma, om tystnadsplikten enligt postlagen har en lämplig utformning i förhållande till bestämmelserna i 27 kap. RB om att hålla kvar och beslagta försändelser. Bestämmelser som kan användas av brottsbekämpande myndigheter för att hålla kvar och kontrollera försändelser finns intagna i , preventivlagen, lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, tullagen (2016:253), lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) och lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter. Uppdraget i denna del omfattar endast tystnadsplikt avseende de tvångsmedel som har sin grund i och preventivlagens regler. För fullständighetens skull behandlas dock även tystnadsplikt för uppgifter om att hålla kvar och kontrollera försändelser enligt annan reglering i detta avsnitt. Tystnadsplikt vid kontroll av försändelser Ioffentlighets- och sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess som skyddar de brottsbekämpande myndigheternas arbete i samband med kvarhållande och kontroll av försändelser. I 18 kap. 1 § OSL föreskrivs att sekretess gäller till skydd för intresset av att förebygga eller beivra brott. Sekretessen omfattar bl.a. uppgifter som hänför sig till användning av tvångsmedel. Vid tvångsmedelsanvändning på begäran av annan stat gäller i stället 18 kap. 17 § första stycket. Om en framställan om tillstånd till kvarhållande av en försändelse görs i domstol överförs sekretessen dit (43 kap. 2 §). För uppgifter som rör kvarhållande av försändelse på befordringsföretag gäller inte meddelarfrihet, se 18 kap. 19 § andra och tredje styckena. Sekretess vid kontroll och kvarhållande av försändelser kan även föreligga till skydd för enskilds personliga och ekonomiska förhållanden enligt regleringen i 35 kap. 1 § OSL. Sekretessen enligt 18 kap. 1 och 17 §§ OSL följer med en uppgift när den lämnas vidare till en annan myndighet. Således kan sekretessen enligt paragraferna gälla även hos myndigheter som inte bedriver brottsbekämpande verksamhet. Däremot följer sekretessen inte med när en uppgift lämnas till ett befordringsföretag som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen. För att uppgifter om kontroll och kvarhållande av försändelser ska vara skyddade hos befordringsföretagen krävs därför någon annan form av reglering. 7.2.1Kvarhållande och beslag enligt Regler om beslag och kvarhållande av försändelser finns i . Enligt 27 kap. 3 § RB får brev, telegram eller annan försändelse som finns hos ett postbefordringsföretag eller telebefordringsföretag tas i beslag endast om det för brottet är föreskrivet fängelse eller däröver och försändelsen hade kunnat tas i beslag hos mottagaren. Begreppet försändelse i paragrafen omfattar både brev och paket. avses företag som på affärsmässiga grunder huvudsakligen förmedlar information i form av postförsändelser som andra lämnar för distribution. avses företag som förmedlar olika former av telemeddelanden som andra lämnar för distribution (se prop. 1992/93:200 s. 161 f.). Tystnadsplikt vid kontroll av försändelser föreslår i SOU 2017:100 att begreppet telebefordringsföretag ska slopas i 27 kap. 3 § RB. Anledningen till det är att de brottsbekämpande myndigheternas möjlighet att få del av elektronisk kommunikation hos en operatör anses exklusivt reglerad genom reglerna om hemlig avlyssning och hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Enligt utredningen finns det därför inte längre några meddelanden som skulle kunna tas i beslag hos ett telebefordringsföretag. Utredningen föreslår också att orden brev och telegram slopas i bestämmelsen, dels eftersom de ryms inom begreppet försändelse, dels eftersom telegram inte längre förekommer (se a. SOU s. 450 f.). Förslagen bereds inom . I 27 kap. 9 § RB regleras möjligheten att hålla kvar försändelser under befordran för att möjliggöra eventuellt beslag (ofta kallat postkontroll). Regleringen innebär att rätten, på yrkande av undersökningsledaren eller åklagaren, får förordna att en försändelse som får tas i beslag och som väntas komma in till ett befordringsföretag, ska hållas kvar till dess frågan om beslag har avgjorts. I förordnandet ska det tas in en underrättelse om att meddelande om åtgärden inte utan tillstånd av undersökningsledaren eller åklagaren får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan. Den som i ett enskilt fall utan tillstånd avslöjar åtgärden kan därmed straffas enligt 9 kap. 6 § RB. Med försändelse avses i 27 kap. 9 § inte bara brev utan även paket och andra försändelser. Flera befordringsföretag än postbefordringsföretag omfattas av regleringen. Paragrafen är även tillämplig på försändelser som har avlämnats för befordran med t.ex. järnväg, buss, fartyg eller något annat transportmedel (se prop. 1942:5 s. 209 f. och 508). Även budföretag omfattas således. I 27 kap. 9 a § finns intaget en möjlighet för åklagare att fatta ett interimistiskt beslut om postkontroll. Av 2 kap. 14 § första stycket 3 postlagen följer att uppgifter som handlar om att hålla kvar eller beslagta försändelser enligt 27 kap. RB omfattas av tystnadsplikt. Av andra stycket framgår att tystnadsplikten gäller även i förhållande till avsändare och mottagare av försändelsen. Av paragrafens första stycke första mening framgår dock att tystnadsplikten enligt regleringen endast gäller för den som i postverksamhet har fått del av eller tillgång till någon av de uppgifter som räknas upp i första stycket. Av definitionerna i 1 kap. 2 § postlagen framgår att med postverksamhet avses regelbunden insamling, sortering, trans- Tystnadsplikt vid kontroll av försändelser port och utdelning av brev mot betalning. Med brev avses en adresserad försändelse som är innesluten i kuvert eller annat omslag och som väger högst , samt vykort, brevkort och liknande försändelser. För att postverksamhet ska föreligga krävs att befordringen i något avseende är tidtabellsbunden eller följer ett fastlagt utdelningsschema. Verksamheten ska också vara oberoende av hur många försändelser det råkar finnas vid varje särskilt tillfälle (se prop. 1993/94:38 s. 151 och prop. 2009/10:216 s. 87 f.). Regleringen om tystnadsplikt i 2 kap. 14 § postlagen omfattar således endast sådan distribution som sker med viss regelbundenhet. Därigenom skiljer sig postverksamhet från verksamhet som bedrivs av bud-, express- och kurirföretag eller företag som hyr ut postboxar. Dessutom torde regleringen av tystnadsplikten omfatta endast brev och alltså inte paket. I förarbetena till regleringen anges att någon tystnadsplikt inte har förts in i postlagen avseende paket. Det har i stället överlämnats åt parterna att, i den mån det är påkallat, träffa avtal om tystnadsplikt på paketbefordringsområdet (se prop. 1993/94:38 s. 86 och 158). anges dock att tystnadsplikt för uppgifter som hänför sig till att kvarhållande och beslag enligt förordnande med stöd av 27 kap. 9 § RB har vidtagits, borde gälla på motsvarande sätt som har gällt för enligt 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) (se a. prop. s. 87). Härmed avses sekretessregleringen till skydd för de brottsbekämpande myndigheternas arbete, som återfinns i 18 kap. 1 och 2 §§ OSL. En bestämmelse om tystnadsplikt vid sådan kontroll av försändelser som sker med stöd av regleringen i 27 kap. 9 § RB finns intagen även i lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK). Enligt 6 kap. 20 § LEK gäller tystnadsplikt för den som i samband med tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst har fått del av eller tillgång till uppgift om abonnemang, innehållet i ett elektroniskt meddelande eller annan uppgift som angår ett särskilt elektroniskt meddelande. Av 6 kap. 21 § 1 framgår att tystnadsplikten även gäller för uppgift som hänför sig till åtgärden att hålla kvar försändelser enligt 27 kap. 9 § RB. Regleringen infördes ursprungligen i 26 § telelagen (SFS 1993:597) och var tillämplig vid kontroll av telegram som befordras av befordringsföretag. Det har i tidigare utredningar anförts att befordran av telegram inte längre förekommer (se SOU 2017:100 s. 450 och Tystnadsplikt vid kontroll av försändelser SOU 2020:16 s. 433). Någon annan uppfattning har inte framkommit i detta sammanhang. Bestämmelsen om tystnadsplikt i 6 kap. 21 § 1 LEK torde därmed kunna utgå. Av 44 kap. 4 § OSL följer att tystnadsplikten i postlagen för uppgifter som handlar om att hålla kvar eller beslagta försändelser enligt 27 kap. RB har företräde framför meddelarfriheten. Detsamma gäller för den tystnadsplikt som följer av 6 kap. 21 § LEK. 7.2.2Kontroll och kvarhållande enligt preventivlagen I preventivlagen finns bestämmelser om kontroll och kvarhållande av försändelser hos ett befordringsföretag. Enligt 4 § första stycket får, om vissa förutsättningar är uppfyllda, tillstånd meddelas att undersöka, öppna och granska brev, telegram, paket eller andra försändelser som finns hos ett befordringsföretag. avses enligt förarbetena t.ex. Postnord eller ett tele-, järnvägs- eller åkeriföretag (se prop. 2005/06:177 s. 86). Enligt 4 § andra stycket kan rätten också förordna att en viss försändelse som ankommer till ett befordringsföretag, ska hållas kvar till dess att den närmare har undersökts, öppnats eller granskats. Förordnandet ska innehålla en underrättelse om att meddelande om åtgärden inte får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan, utan tillstånd av den som har begärt åtgärden. I betänkandet Datalagring och integritet (SOU 2015:31) påpekade att det i postlagen saknas bestämmelser om tystnadsplikt beträffande kontroll och kvarhållande av försändelser enligt preventivlagen. Utredningen föreslog att en sådan reglering skulle föras in i postlagen och att en följdändring skulle göras i 44 kap. 4 § OSL. Som skäl härför angavs att en motsvarande reglering om tystnadsplikt finns i postlagen för uppgifter som handlar om att hålla kvar eller beslagta försändelser enligt 27 kap. RB. Eftersom preventivlagens reglering inte innehåller någon hänvisning till regler, ansågs det vara tveksamt om tystnadsplikten i postlagen kan anses gälla för åtgärder enligt preventivlagen. Utredningen hänvisade till att regeringen i samband med att preventivlagen infördes uttalat att reglerna om kvarhållande och kontroll av försändelse bör utformas så att avsändaren och mottagaren normalt inte får kännedom om postkontrollen (se prop. 2005/06:177 s. 50 f.). Tystnadsplikt vid kontroll av försändelser grunden ansåg utredningen att det var tydligt att avsikten var att det skulle gälla tystnadsplikt för dessa åtgärder på samma sätt som för postkontroll enligt . Det förhållandet att någon bestämmelse om tystnadsplikt aldrig kom att föras in i postlagen måste därmed, enligt utredningen, ha berott på ett rent förbiseende (se SOU 2015:31 s. 314). Enligt förslag ska det i 2 kap. 14 § första stycket postlagen läggas till en ny punkt som föreskriver att uppgifter som handlar om att undersöka, öppna, granska eller hålla kvar försändelser enligt preventivlagen ska omfattas av den tystnadsplikt som i övrigt gäller enligt första stycket. förslag har ännu inte lett till lagstiftning. 7.2.3Kontroll och kvarhållande enligt lagen om särskild utlänningskontroll Även i lagen om särskild utlänningskontroll finns bestämmelser om kontroll och kvarhållande av försändelser. Regleringen innebär att rätten under vissa förutsättningar får meddela Säkerhetspolisen eller tillstånd att närmare undersöka, öppna eller granska post- eller telegrafförsändelser, brev, andra slutna handlingar eller paket som finns hos ett befordringsföretag. Rätten får också i ett sådant tillstånd förordna att en försändelse som avses i tillståndet och som ankommer till ett befordringsföretag, ska hållas kvar till dess att den närmare har undersökts, öppnats eller granskats. Förordnandet ska innehålla en underrättelse om att meddelande om åtgärden inte får lämnas till avsändaren, mottagaren eller någon annan, utan tillstånd av den som har begärt åtgärden. (20 §) Utredningen om utlänningsärenden med säkerhetsaspekter har lämnat betänkandet Ett effektivare regelverk för utlänningsärenden med säkerhetsaspekter (SOU 2020:16).