sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — För att ordnarna var en statlig angelägenhet talade att de genom 1748 och re- geringsbeslut hade fått en offentligrättslig reglering som accepterats genom rege- ringsform. Statliga myndigheter medverkade i handläggningen av ordensärenden genom att ta fram listor på dem som skulle belönas, och ordnarna användes som tjänstebelöning. Vi- dare: ”Allmänheten torde, framför allt i utlandet, ofta uppfatta ordensutdelandet som ett utflöde av den svenska statens verksamhet.”2235 Dessutom antogs att Kungl. hade ansetts fri från beskattning (jfr ovan avsnitt 8.2.8.) enligt samma regler som gällde för staten, något som i och för sig också gällde ”andra icke statliga rättssubjekt vars verksamhet ansetts utgöra led i en av staten bedriven verksamhet”.2236 Enligt utredningen talade andra omständigheter ”i motsatt riktning, dvs. för att ordens- utdelandet bör betraktas som en kungens personliga angelägenhet”.2237 Ett argument för detta var att enbart ordenskapitlet kunde ändra ordensstadgarna och att Kungl. Maj:t i stats- rådet inte disponerade över dem. (Ett argument om att ordnarna skulle kunna upplösa sig själva tas upp i avsnitt 8.3.6.). Konungen beslutade själv om ordensutdelande och ordens- kapitlet ensamt kunde besluta om ”en annan ordning för ordensärendenas handläggning”.2238 Ordnarna hade inte ”betraktats som statliga organ vid tillämpningen av sådan lagstiftning som gäller för statliga myndigheter”.2239 utredning ansågs det svårt att dra någon bestämd slutsats beträffande om ordensväsendet var en statlig angelägenhet eller inte. Slutsatsen blev att ”frågan om ordens- väsendets karaktär av statlig angelägenhet [kan] lämnas därhän”.2240 Utredningens förslag var oberoende av hur ordnarna skulle kategoriseras, och ordnarnas ställning skulle bli ”beroende av den verksamhet som ordnarna kan komma att bedriva efter genomförande av de fram- lagda förslagen”.2241 Mot bakgrund av kritiken mot ordensväsendet kunde detta inte längre betraktas ”som en samhällsangelägenhet”, och ”det allmännas medverkan i ordensären- den”2242 borde så långt som möjligt avvecklas. 2232 Ds Fi 1972:5 s. 12. 2233 Ds Fi 1972:5 s. 29. 2234 Ds Fi 1972:5 s. 29. 2235 Ds Fi 1972:5 s. 12, se även s. 31-32. 2236 Ds Fi 1972:5 s. 12. 2237 Ds Fi 1972:5 s. 12. 2238 Ds Fi 1972:5 s. 12. 2239 Ds Fi 1972:5 s. 12. 2240 Ds Fi 1972:5 s. 13. 2241 Ds Fi 1972:5 s. 13. 2242 Ds Fi 1972:5 s. 29. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering I Ds Fi 1972:5 har återgetts en del av ett yttrande av Kungl. , avgivet den 3 januari 1972.2243 Detta var ett preliminärt yttrande om fem maskinskrivna sidor som avgavs sedan Kungl. fått del av delar av departementspromemorian.2244 Kanslersäm- betet anknöt till de synpunkter som förts fram beträffande Kungl. skattskyl- dighet (se ovan avsnitt 8.2.8.) i fråga om ordensväsendets konstitutionella ställning. Ämbetet anförde också att tanken att Kungl. skulle ha hand om ett ordensväsende utan medverkan av statliga myndigheter måste anses ”i realiteten rikta sig mot statschefen och inkräkta på hans konstitutionella, av ålder bestående befogenheter. Detta kan inte anses vara en riktig och rimlig ordning att behandla en fråga om statschefens rätt.”2245 Däremot ansåg kanslersämbetet inte att det fanns något hinder mot att avskaffa tjänsteordenssystemet och i stället belöna ”personer som gjort samhällsinsatser av betydande värde”.2246 Som redan fram- gått påverkade inte yttrandet slutsatserna i departementspromemorian. avgav också ett remissyttrande över Ds Fi 1972:5.2247 I det yttrandet utvecklade kanslersämbetet synpunkterna på ordnarnas konstitutionella ställning. Kanslers- ämbetet fäste vikt vid att ordnarna hade ”tillkommit efter riksdagsbeslut för statsändamål”2248 och efterlyste ett nytt uttryckligt riksdagsbeslut om rättsläget skulle förändras. Ämbetet ansåg att ordenskapitlet var ett statsorgan, som fullgjorde en statlig uppgift, och att det skulle vara ”säreget”, om Kungl. förvandlades till ett privaträttsligt organ, som skulle ha hand om ordensförläningar till utlänningar, ”en uppgift, om vars rent statliga betydelse pro- memorian icke synes hysa någon tvekan”.2249 betonade även i detta yttrande att ordensväsendet inte i första hand behövde fungera som ett tjänsteordenssystem utan hade ”alltifrån sin första tid haft en mera vid uppgift att belöna och utmärka allmänna förtjänster i samhällslivet i vidsträckt betydelse”,2250 något som särskilt markerats genom inrättandet av . Parallellt med arbetet med remissyttrandet färdigställdes, på konungens önskan, en ut- redning med ett ”preliminärt förslag till utformning av ett reformerat ordenssystem”.2251 I utredningen deltog ordenskanslern , vice ordenskanslern , riksmarskalken och f.d. ambassadören, kabinettskammarherren 2243 Ds Fi 1972:5 s. 3-4. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:5, 1972-73, svar på underhandsremiss, . 2245 Ibid. s. 4. Se även Kungl. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:3, 1972-73, underdånig promemoria av , utredning angående ett re- formerat ordensväsen, bilaga 1, remissyttrande s.d., s. 11-12. 2246 Ibid. s. 4-5. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:3, 1972-73, underdånig promemoria av , utredning angående ett reformerat ordensväsen, bilaga 1, remissyttrande s.d. 2248 Ibid. s. 2. 2249 Ibid. s. 14. 2250 Ibid. s. 3. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:3, 1972-73, underdånig promemoria av , utredning angående ett reformerat ordensväsen. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering klargjordes i remissyttrandet att konungen inte hade tagit ställning till promemorians förslag.2253 I promemorian tecknades först en bakgrund till frågan, och sedan behandlades ordensväsendet i främmande länder, ordensväsendets uppkomst och utveckl- ing, behovet av offentliga utmärkelsetecken och ett förslag till nyordning av det svenska or- densväsendet. I promemorian ifrågasattes om systemet med s.k. tjänsteordnar ”verkligen motsvarar ordnars egentliga syfte: att vara en belöning för insatser och medborgerliga gärningar utöver det genomsnittliga”.2254 Av den internationella jämförelsen framgick dels att ordnar var van- ligt förekommande oavsett statsskick, dels att det främst var i , och som kategorier av medborgare av principiella skäl avböjde ordensutmärkelser. En nyordning skulle kunna innebära belöning av ”sådana medborgerliga insatser som sträcker sig utöver tjänstens, befattningens, yrkets eller verksamhetens i och för sig plikttrogna och samvets- granna handhavande”.2255 Utmärkelsen borde avse ”antingen en speciell gärning av stor nytta för nationen, samhället eller mänskligheten eller ett alldeles ovanligt mått av duglighet och initiativkraft i fullgörandet av långvarig verksamhet av krävande art”.2256 kunde ses som en förebild i detta avseende. Ett antal exempel nämndes, såsom långvarig betydelsefull politisk gärning, handhavandet av ansvarsfullt uppdrag inom internationell organisation, ex- traordinära vetenskapliga, konstnärliga, litterära, sociala och humanitära insatser och osed- vanliga förtjänster inom näringslivet och arbetsmarknadens organisationer. Även betydande punktinsatser, som en slutförd statlig utredning vars resultat varit speciellt genomgripande för nationen eller ansvar för en svår och ovanligt viktig internationell förhandling, nämn- des.2257 De fyra ordnarna skulle därmed få delvis nya inriktningar. Serafimerorden skulle förbe- hållas konungahuset, utländska statsöverhuvuden och likställda samt ”med stor restriktivitet svenska medborgare, som på de mest framskjutna poster i samhället nedlagt utomordetliga förtjänster om riket”.2258 Svärdsorden skulle förlora sitt väsentliga existensberättigande i fredstid men skulle fylla ett uppenbart behov i händelse av krig eller försvarsberedskap eller vid internationellt militärt uppdrag. skulle främst komma till användning för utländska medborgare och enbart i undantagsfall för svenska medborgare, och då för insatser för svenska intressen i utlandet eller i internationell verksamhet. 2252 Underdånig promemoria, utredning angående ett reformerat ordensväsen, s. 1. Dessutom hade utred- ningen samrått med f.d. ordenssekreteraren , ordensskattmästaren , kam- marrättspresidenten , ordenssekreteraren , professor , pro- tokollchefen, ambassadören , generalmajoren , landshövdingen och direktören . Utredningssekreterare var hovrättsassessorn . arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:3, 1972-73, underdånig promemoria av , utredning angående ett reformerat ordensväsen, bilaga 1, remissyttrande s.d., s. 16. arkiv, Handlingar rörande utredningen om ordensväsendets avskaffande, FXI:3, 1972-73, underdånig promemoria av , utredning angående ett reformerat ordensväsen, s. 9. 2255 Ibid. s. 13. 2256 Ibid. s. 13. 2257 Ibid. s. 13-14. 2258 Ibid. s. 14. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering motsvarande sätt bli förbehållen svenska medborgare, civila och militära, för särskilt beröm- värda allmänt medborgerliga insatser. Ytterligare förändringar var bl.a. att antalet grader skulle minskas och antalet utmärkelser inom varje grad begränsas. Ett ordensråd skulle inrät- tas, och genom det skulle samråd mellan Kungl. Som framgått var förslaget detaljerat och visade att Kungl. tog kritiken mot ordensväsendets sätt att fungera på allvar. Trots detta föranledde förslaget bara ett kort omnämnande i propositionen, och förslagets detaljer togs inte egentligen upp till diskus- sion.2260 Bland de övriga remissyttrandena över Ds Fi 1972:5 anfördes från vissa remissin- stanser att ordensväsendet saknade stöd i en bred opinion eftersom det inte stämde med gällande samhällssyn, medan andra remissinstanser efterlyste en närmare redogörelse för hur ett demokratiserat eller reformerat ordensväsende skulle kunna fungera,2261 något som det alltså fanns en redogörelse för utan att det redovisades i propositionen. Propositionen 1973:91 hette ”ändrat belöningssystem för statsanställda m.fl.”, och redan i rubriken framgår således att det var just ordnarnas karaktär av s.k. tjänsteordnar som ut- gjorde utgångspunkten för förslagen. Diskussionen i propositionen var något mer nyanserad, eftersom det visserligen angavs att det ursprungligen i huvudsak var insatser på högre poster inom statsförvaltningen som skulle belönas, men att det var en utveckling särskilt som hade ”förstärkt den för det svenska ordensväsendet ganska särpräglade inriktningen på de offentligt anställda”.2262 Departementschefen anslöt sig till förslaget i pro- memorian om att För nit och redlighet i rikets tjänst skulle bli en enhetlig tjänstebelöning och ersätta tjänsteordnarna. Detta innebar också att någon form av reformerat ordensväsende inte skulle kunna upp- rätthållas för belöning av offentlig tjänst. Medaljerna ’’ och ’För medborgerlig förtjänst’ skulle kunna användas som belöning för allmänna samhällsinsatser, men de s.k. fria ordnarna kunde inte förväntas fungera på det sättet. Det framgick av ”den avvisande hållning till ordensutmärkelser som en betydande del av de i och för sig ordensberättigade medbor- garna intagit”. Ordensväsendet hade därmed ”redan i avsevärd utsträckning förlorat den av- sedda funktionen som belöningssystem för viktiga samhällsinsatser av allmän karaktär”.2263 Slutsatsen var att förlänandet av ordnar helt borde upphöra. När det gällde ordensförläningar till utlänningar ansåg departementschefen att det mest konsekventa närmast skulle vara att upphöra med dessa. Övervägande skäl talade emellertid för att ordnar även fortsättningsvis skulle delas ut till utlänningar, men ”endast på grund av personliga insatser för och svenska intressen”.2264 2259 Ibid. s. 14-18. 1973:91 s. 19, 27 2261 Se redogörelse för remissyttrandena i prop. 1973:91 s. 17-22. 1973:91 s. 23. 1973:91 s. 26-27. 1973:91 s. 28. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering Departementschefen ansåg att någon ändring av regeringsformen inte krävdes för att utdelandet av ordensutmärkelser skulle upphöra. Det var oklart om ett riksdagsbeslut kräv- des, men oenigheterna om detta utgjorde ”i och för sig ett skäl att underställa frågan, även om detta inte är nödvändigt”.2265 Detta skulle göras i samband med att behandlade frågan om statschefens ställning. hade anfört att Kungl. var en offentligrättslig stiftelse och att en ändring i ordensväsendets offentlig- rättsliga ställning krävde medverkan, något som departementschefen inte tog ställ- ning till i sak men menade innebar att beslut ansågs bindande för Kungl. Detta skulle innebära att Kungl. inte borde dela ut utmärkelser ”i den mån staten inte längre lämnar sin medverkan”2266 – man såg uppenbarligen framför sig ett tänkbart scenario där Kungl. på egen hand förlänade ordnar oavsett vad rege- ring och riksdag hade sagt. När det gällde de praktiska formerna för förändringen ansåg departementschefen att ordensstatuterna kunde ändras så att en av ordnarna kvarstod och reserverades för utlän- ningar. För att ”klart markera den officiella karaktären hos de utmärkelser som tilldelas förtjänta utlänningar” fanns skäl att låta regeringen fastställa stadgar för den or- den.2267 ”Givetvis”, uttalade departementschefen, borde ”handläggningen liksom ske på sådant sätt att den politiska ledningens inflytande över avgörandena säkerställs”.2268 Det gjordes inget bestämt uttalande om vilken juridisk form eller rättsställning ordnarna hade. Däremot angavs att ”Kungl. Maj:t torde” efter en övergångstid ”enligt allmänna rättsregler kunna besluta om upplösning av”2269 en orden där utmärkelser inte längre delas ut. Vad detta skulle kunna vara för ”allmänna rättsregler” angavs inte. (Se även nedan avsnitt 8.3.6.). Be- träffande det nya systemets ikraftträdande angavs att ordensväsendet inte skulle förändras under regeringstid.2270 Noteras kan att signerade propositionen med statsrådet kontrasignation. Detta ska naturligtvis inte i realiteten uppfattas som ett personligt ställnings- tagande från sida; det var helt i enlighet med konventionen att konungens underskrift var en ren formalitet, särskilt ändringar av regeringsformen. Ko- nungen hade för övrigt önskat att skulle verkställa den utredning av som har presenterats ovan. Men strikt formellt måste detta också innebära att konungen medgav att regering (Kungl. Maj:t i statsrådet) och riksdag hade ett inflytande på ordensfrågorna, närmare bestämt omfattningen av ordensförläningarna och deras motta- garkrets.2271 1973:91 s. 29. 1973:91 s. 30. 1973:91 s. 30. 1973:91 s. 30. 1973:91 s. 30. 1973:91 s. 30-31. 2271 Jfr tingsrätts yttrande dnr 2020/95-54-4 till , s. 9-10, där det hävdas att regeringen inte kan utfärda bindande föreskrifter för konungen och att ordenskungörelsen därmed skulle kunna vara en nullitet. Det var emellertid vid den tid då såväl propositionen som ordenskungö- relsen beslutades inte regeringen enligt regeringsform utan Kungl. Maj:t i statsrådet enligt regeringsform som agerade. Jfr också , De kungliga svenska riddarordnarna – tillhör de sfären av Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering En underskrift av en proposition har i ett delvis liknande sammanhang ansetts innebära en acceptans från konungamaktens sida av att en beslutsbefogenhet inskränkts, nämligen när parlamentarismen infördes. har fäst avgörande betydelse vid undertecknande av proposition om ändringar i förordningen om kommunalstyrelse på landet, i och med att statsministern där uttalade sig principiellt för parlamen- tarismens princip.2272 Detta utgjorde ett ”statsrättsligt uttryck för det nya konstitutionella lä- get” till skillnad från andra händelser, såsom samtal med inför dennes till- träde, ett samtal som – till skillnad från den undertecknade propositionen – inte var ”av tydlig statsrättslig valör”.2273 Utskottet anslöt sig i allt väsentligt till propositionen. Det ansåg att Kungl. borde upphöra att utdela utmärkelser till svenska medborgare men ansåg inte att det ankom på utskottet att ”uttala sig om formerna för Kungl. fortsatta verksamhet”.2274 De moderata ledamöterna reserverade sig och ansåg visserligen att ordensväsendets ensidiga inriktning på belöning för utförd tjänst inte var godtagbar men att ordensutmärkelser borde kunna förlänas till ”svenskar som i sin gärning – i allmän eller enskild tjänst – gjort särskilt förtjänstfulla insatser”. Det skulle inte vara fråga om ”olika personalkategorier” utan om ”in- divider som på ett särskilt sätt gjort sig förtjänta av samhällets tacksamhet”.2275 ledamöter anslöt sig till förslag. beslutade enligt utskotts- majoritetens förslag.2276 Som följd av beslut utfärdades en ordenskungörelse, som skulle träda i kraft den 1 januari 1975.2277 Denna ordenskungörelse utfärdades uttryckli- gen ”med stöd av beslut”2278 i det ärende som redovisats i föregående avsnitt. I övergångsbestämmelse nr 2 angavs att vid ikraftträdandet ”upphör utdelandet av utmärkelser inom Kungl. till svenska medborgare”. Formuleringen var kanske avsedd att vara rent deskriptiv men skulle också kunna uppfattas som ett förbud, och placeringen i en övergångsbestämmelse gör dess egenskap svårtolkad.2279 Inom Serafimerorden kunde enligt 1 § utmärkelser tilldelas utländska statschefer och därmed jämställda personer, och inom enligt 2 § utländska medborgare som hade gjort personliga insatser för eller för svenskt intresse. Med utländsk med- borgare likställdes statslös som är bosatt utomlands. Beslut om utmärkelse skulle meddelas Examensarbete, vid 2002, s. 68-71. Normgiv- ningsmakten gentemot statschefen har behandlats ovan i avsnitt 3.3.2. 1918B:34 s. 58. 2273 , ”författningsverk – vad kan vi lära för framtiden” i Maktbalans och kontroll- makt, : riksdag, 2009, s. 511-512, se även s. 527 samt 497-498 betr. prop. 1919A:346 s. 8-10. 1973:KU27 s. 5. 2277 SFS 1974:768. 2278 SFS 1974:768, ingressen. Jfr härtill det nämnda tingsrätts yttrande dnr 2020/95-54-4, s. 9. 2279 Genom en annan övergångsbestämmelse upphävdes två äldre föreskrifter om underrättelser om rid- dare och kommendörer som dömts för brott samt om handräckning vid återkrav på ordensdekorationer. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering på förord av regeringen. Trots allt vad som sagts om att statsmyn- digheterna inte skulle ha med ordensväsendet att göra, föreskrevs att förslag om utmärkelse inom skulle av statsmyndighet inges till det departement till vilket myn- digheten hörde. I ordenskungörelsen angavs också att stadgar för Serafimer- och Nordstjärneordnarna skulle beslutas av Kungl. efter godkännande av regeringen. fastställdes nya stadgar i extra ordenskapitel.2280 Dessa stadgar omfattade enbart Serafi- mer- och Nordstjärneordnarna och utgör avskalade versioner av stadgar, omfat- tande det som återstod av ordensväsendet efter de förändringar som nämnts. Konungen angavs nu vara ordnarnas ”stormästare” i stället för ”herre och mästare”. Anledningen till denna förändring förklaras inte någonstans, men möjligen skulle den nya formuleringen an- tyda att konungen inte längre var ordens ”herre” när utdelandet av ordensvärdigheter hade begränsats så radikalt. Å andra sidan anknöt man därigenom på ett nytt sätt till statuterna för , trots att den nuvarande konungens maktbefogenheter mer påminner om än . Någon betydelse i sak har ändringen knappast. Svärds- och Vasaordnarna nämndes endast indirekt i övergångsbestämmelserna på så sätt att bärandebestämmelserna enligt stadgar (58-59 §§) fortsatte att gälla. Något märkligt är att det inte uttryckligen nämndes att de skulle vara vilande, vilket de uppenbarli- gen ändå var, eftersom det ingenstans sägs att de skulle ha avskaffats eller upplösts.2281 I ett cirkulär som skickade till samtliga beskicknings- och delegationschefer samt chefer för lönade konsulat angavs beträffande andra ordnar än Serafimer- och Nordstjärneordnarna: ”Övriga ordnar, inklusive det till Kungl. hörande Vasatecknet och Vasamedaljen upphör.”2282 Formuleringen lämnar öppet om de enligt uppfattning upphörde att existera eller bara upphörde att delas ut. Riddarvärdigheten av delades upp i två grader, där den nya, lägre skulle användas för fall då tidigare kommit i fråga. Praxis vad beträffade ordnar till i ackrediterade utländska diplomater skulle inte ändras, bortsett från att andra ordnar än inte längre kunde komma i fråga.2283 Genom ordenskungörelsen fick chefen för rätt att meddela verk- ställighetsföreskrifter, något som förekommer men är ovanligt.2284 Dessa föreskrifter antogs i en första version inom ramen för Allmänna föreskrifter för utrikesrepresentationen och i form av det nämnda cirkuläret samt utkom sedan som separata föreskrifter åren 1988 och 1995.2285 Föreskrifterna handlade bl.a. om hur förslag kan sändas in och om överläm- nande och återlämnande av ordenstecken. I cirkuläret fanns också föreskrifter om gången från inkommet förslag till beslut av konungen i extra ordenskapitel (se nedan avsnitt 8.3.1. 2280 Stadgar för Kungl. Serafimer- och Nordstjärneordnarna, fastställda i extra ordenskapitel den 17 de- cember 1974, tryckta 1975. 2281 2015 s. 311. 2282 cirkulär 182/1974 . 2283 cirkulär 182/1974 . 2284 Se t.ex. 7 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). 2285 24 § 12 c) Allmänna föreskrifter för utrikesrepresentationen och cirkulär 182/1974; Utrikesdeparte- mentets föreskrifter (UF 1988:9) om tillämpningen av Kungl. Maj.ts ordenskungörelse (1974:768) m.m.; Utri- kesdepartementets föreskrifter (UF 1995:11) om tillämpningen av ordenskungörelsen (1974:768) m.m. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering Beskickningarna ska föra förteckningar över innehavarna av svenska ordnar i respektive land. Det görs överenskommelser mellan och andra länder för att åstadkomma reciprocitet i ordensförläningar till diplomater.2286 I Ds Fi 1972:5 angavs kort i historiken att orden var avsedd endast för med- lemmar av frimurareorden, att den hade egna statuter och egen organisation och att ”dess ärenden handläggs utan att statliga organ tar befattning med den”,2287 varför den inte skulle behandlas i den fortsatta promemorian. När det gäller ”statliga organ” synes man i detta sammanhang ha bortsett från statschefen, som onekligen tog befattning med utmärkelser inom orden. I propositionen nämndes denna orden endast ”för fullständighetens skull”, och departementschefen bortsåg från den eftersom ordensärendena med ett något mer precist uttryckssätt handlades ”utan statliga myndigheters medverkan”.2288 Några förändringar avse- ende denna orden gjordes därmed inte. Eftersom orden inte hade behandlats närmare i samband med förändringarna av ordensväsendet rådde först en viss osäkerhet inom frimurareorden om vad som gällde. återupptogs emellertid utnämningar inom orden. Frimurareordens stormästare anmäler åter ärendet för konungen, som fattar beslut. Tom C. Bergroth har framhållit att orden ”absolut inte i konstitutionell mening är en hedersbevisning förlänad av staten”.2289 Detta äger sin riktighet, eftersom ordensvärdigheten förutsätter en föregående utnämning till ’riddare och kommendör med röda korset’ inom . Skulle statschefens medverkan upphöra skulle emellertid orden knappast kunna leva vidare på egen hand, eftersom det då inte längre skulle vara fråga om utdelande av egent- liga riddarvärdigheter; epitetet kunglig skulle i så fall också rimligen falla bort. 8.2.10.1995 års förändringar av ordenskungörelsen och ordensstadgarna ändrades ordenskungörelsen i två omgångar. Först ändrades formuleringen i 1 §: Inom Serafimerorden kunde utmärkelser nu inte bara tilldelas ”utländsk statschef och därmed jämställd” utan ”statschef eller därmed jämställd person”.2290 Denna förändring trädde i kraft , lagom till kronprinsessan 18-årsdag , då hon tilldelades ordensinsignierna.2291 Eftersom en tronföljare anses jämställd med en stats- chef var den viktiga förändringen i ordenskungörelsen att ordet ”utländsk” togs bort, vilket möjliggjorde just att kronprinsessan blev ledamot och kommendör av Kungl. 2286 2015 s. 312. 2287 Ds Fi 1972:5 s. 7. 1973:91 s. 6-7.