sou · H8B383 · 2021-01-01 00:00:00 — •De regler som styr de europeiska fiskeflottornas verksamhet i tredjeländer och på internationella vatten ska fastställas inom ramen för EU:s externa relationer, för att säkerställa att de överensstäm- mer med EU-politikens principer. Ordningar för fiske i dessa vatten är kopplade till partnerskapsavtal om hållbart fiske (FPA) och till EU:s deltagande i regionala fiskeriförvaltningsorganisationer. •Skyldigheter för medlemsstaterna att stärka vetenskapens roll genom att samla in fler uppgifter och dela med sig av information om bestånd, flottor och den inverkan som fiskeverksamheten har. •Decentraliserad styrning genom att beslutsfattandet placeras närmare fiskevattnen. EU:s lagstiftare fastställer den allmänna ramen och medlemsstaterna utformar genomförandeåtgärderna och samarbetar med varandra på regional nivå. Utöver de tre centrala förordningarna förekommer ett antal för- ordningar som syftar till att stödja genomförandet av den gemen- samma fiskeripolitiken. 2017 antogs en uppdaterad förordning om insamling av data till stöd för förvaltningen av fiskesektorn.35 2019 antog EU en ny förordning om bevarande av fiskeresurserna och skydd av ekosystem genom tekniska åtgärder som ersätta tidigare tekniska regleringar.36 Förordningen ger ökade möjligheter att vidta regionala åtgärder för fiskets bedrivande på initiativ av be- rörda medlemsländer efter samråd med intressenter. Förordningen innehåller regler för när, var, hur fiske får bedrivas vad gäller red- skapens utformning, fångstsammansättning, och oavsiktliga fångster. Förordningen innehåller också regler och instrument för att reglera påverkan på ekosystem och för att undvika bifångster av känsliga arter. GFP:n består av EU-förordningar vilket innebär att de är direkt gällande rätt i . I har Havs- och och ett delat ansvar för genomförandet av den gemen- samma fiskeripolitiken i enlighet med myndigheternas instruktioner. 35Förordning (EU) nr 2017/1004 av om upprättande av en unionsram för insamling, förvaltning och användning av data inom fiskerisektorn och till stöd för veten- skaplig rådgivning rörande den gemensamma fiskeripolitiken. 36Förordning (EU) nr 2019/1241 av om bevarande av fiskeresurserna och skydd av ekosystem genom tekniska åtgärder. Havs- och ansvarar för att genomföra en sam- manhållen svensk politik för hav och vatten samt verka för en hållbar förvaltning av fiskeresurserna. Havs- och vattenmyndig- heten har det övergripande ansvaret för fiskerikontrollen och an- svaret för att genomföra landningskontrollen. Myndigheten ansvarar även för insamling av data och rådgivning rörande fiskeripolitiken. ansvarar för förvaltningen av havs- och fiskeri- programmet samt att främja fiskerinäringen, vattenbruket, och fiske- turismen. har även ansvar för marknads-, handels-, konsument- och livsmedelsfrågor rörande fiskeri- och vattenbruks- produkter. Havs- och fiskeriprogrammet består av stöd för att dels utveckla ett miljömässigt, ekonomiskt och socialt hållbart fiske och vatten- bruk i , dels genomföra en del av den integrerade havspoli- tiken och olika EU-miljödirektiv. I havs- och fiskeriprogrammet be- skriver hur unionsprioriteringar som medfinansieras genom den Europeiska havs- och fiskerifonden ska genomföras. De över- gripande målen i programmet är att öka konkurrenskraften hos små och medelstora företag, skydda miljön och främja en hållbar använd- ning av resurser samt främja sysselsättning. Programmet varar med stödberättigande . Läs mer i kapitlet Förvaltning av fisk en del av havs- . 6.8Den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) Den gemensamma jordbrukspolitiken härrör från grundandet av det europeiska samarbetet som är EU. Jordbruket i de sex ur- sprungliga medlemsstaterna behövde kunna omfattas av den fria rörligheten för varor som man behöll vissa möjligheter för nationella åtgärder. Jordbrukspolitiken har kommit att omfatta mer än det som av tradition är jordbrukets grundläggande uppgift, näm- ligen att framställa livsmedel. omfattar den flera andra om- råden, såsom hållbar utveckling, kampen mot klimatförändringarna, fysisk planering och landskapsvård, diversifiering och vitalisering av landsbygdens ekonomi samt framställning av energi och biomaterial. 37Förordningen (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndigheten. 38Förordningen (2009:1464) med instruktion för . Dessutom påverkar jordbrukspolitiken i allra högsta grad havsmiljön genom frågor om bl.a. utsläpp och övergödning. ser EU över budgeten och den gemensamma jord- bruks- och landsbygdsutvecklingspolitiken tillsammans med med- lemsländerna. Målen för den gemensamma jordbrukspolitiken är att: •Öka produktiviteten inom jordbruket genom att främja tekniska framsteg och trygga ett optimalt utnyttjande av produktions- faktorerna, särskilt arbetskraften. •Garantera jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard. •Garantera konsumenterna skäliga priser.39 Organisatoriskt består den gemensamma jordbrukspolitiken av två delar som kallas pelare. Pelare 1 omfattar gårdsstöd och kvarvarande marknadsregleringar. Pelare 2 utgörs av landsbygdsprogrammet, som består av åtgärder för att utveckla landsbygden och värna miljön. Åt- gärder inom pelare 1 finansieras till av EU medan åt- gärder inom pelare 2 kräver nationell medfinansiering. Pelare 1 – gårdsstöd och marknadsregleringar För pelare 1 finns två centrala EU-förordningar. I förordningen om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter finns bestämmelser för på vilka områden (livsmedel) handelsnormer får fastställas, samt vad som får regleras i handelsnormer.40 Genom förordningen om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken fastställs regler för finansiering, förvaltning och övervakning inom ramen för de två viktigaste jord- bruksfonderna.41 39 Fördraget om Europeiska Unionens funktionssätt. 40Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) nr 1308/2013 av om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter. 41Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken. Pelare 2 – landsbygdsprogrammet Inom pelare 2, som är mer i fokus när det gäller havsmiljöarbetet, finns det också två centrala förordningar. I den första – Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu)- regleras stöd för landsbygdsutveckling. Det anges hur fonden Ejflu bidrar till att utveckla jordbrukssektorn –2020 så att den blir •klimattålig, konkurrenskraftig och innovativ, •klimatvänlig och miljömässigt balanserad, samt Det fastställs vidare de regler som styr EU:s stöd för landsbygdsut- veckling, som finansieras av Ejflu. Det redogörs även för Ejflus mål och för hur Ejflu fungerar. Ejflu har som syfte att främja konkurrenskraften inom jord- bruket, se till att naturresurser förvaltas på ett hållbart sätt och att åtgärder för att ta itu med klimatförändringar genomförs effektivt, uppnå en territoriellt balanserad utveckling av landsbygdsområden runt om i EU, inbegripet skapande och upprätthållande av syssel- sättning. EU ska vidare enligt förordningen stödja åtgärder med syftet att uppnå sex prioriterade mål: 1.Främja kunskapsöverföring och innovation. 2.Förbättra livskraften och konkurrenskraften inom alla typer av jordbruk och främja hållbart skogsbruk. 3.Främja organisationen av livsmedelskedjan, inbegripet bearbet- ning och marknadsföring av jordbruksprodukter, djurens väl- befinnande och riskhantering. 4.Återställa, bevara och förbättra ekosystem som är relaterade till jord- och skogsbruket. 5.Främja resurseffektivitet och övergången till en koldioxidsnål ekonomi. 6.Främja social delaktighet, fattigdomsbekämpning och ekono- misk utveckling på landsbygden. EU:s länder och regioner kan enligt förordningen även ta itu med frågor som är särskilt viktiga på deras områden, t.ex. unga jordbrukare, småbruk, bergsområden, kvinnor på landsbygden, begränsning av och anpassning till klimatförändringarna samt biologisk mångfald.42 Den andra förordningen inom pelare 2 reglerar direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken, t.ex. Ejflu. Direktstöden ges på villkor att jord- brukarna uppfyller strikta villkor avseende människors och djurs hälsa och välfärd, växtskydd och miljö. Dessa villkor kallas tvärvillkor. Direktstöd till jordbrukare betalas genom stödordningar i alla EU-länderna måste avsätta en viss del av tilldelningen en- ligt den gemensamma jordbrukspolitiken till följande obligatoriska stödordningar: •Standardersättning per hektar – för att fördela stödet mer rättvist måste alla EU-länder arbeta mot att betala ut en enhetlig ersätt- ning per hektar (en ”ordning för grundstöd”). •Miljö- och klimatstöd per hektar – betalas ut till jordbrukare som använder jordbruksmetoder med gynnsam inverkan på klimatet och miljön (av den nationella tilldelningen av finansiering). Stöd till unga jordbrukare per hektar – för jordbrukare under och som är driftsledare för en jordbruksanläggning, innan de begär ersättning. Detta stöd är tillgängligt i upp till fem år.43 Nitratdirektivet (1307/2013/EG) är och är en av EU:s tidi- gaste rättsakter för att begränsa föroreningar och förbättra vatten- kvaliteten i unionen.44 Syftet med nitratdirektivet är att skydda vatten- kvaliteten i EU genom att förhindra att nitrater från jordbruket 42Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) nr 1305/2013 av om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu). 43Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) nr 1307/2013 av om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken. 44Rådets direktiv /676/EEG av om skydd mot att vatten förorenas av nitrater frånjordbruket. förorenar grund- och ytvattnet och genom att främja användningen av goda jordbruksmetoder. Den gemensamma jordbrukspolitiken stödjer nitratdirektivet genom direktstöd och åtgärder för landsbygdsutveckling. Flera medlemsstater har t.ex. sett till att jordbrukarnas möjlighet att få stöd till miljöinitiativ inom jordbruket även gäller åtgärder för hantering av näringsämnen, t.ex. bredare skyddszoner längs vattendrag. För att få direktstöd måste jordbrukarna uppfylla vissa tvärvillkor i EU:s miljölagstiftning, bl.a. nitratdirektivet. Implementeringen av nitratdirektivet i behand- las närmare i kapitlet Ingen gödning till havet. Eftersom den gemensamma jordbrukspolitiken består av EU-för- ordningar gäller reglerna direkt i svensk rättsordning. De kan behöva kompletteras med nationella förordningar och myndighetsföre- skrifter. Det är som ansvarar för genomförandet av den gemensamma jordbrukspolitiken i när det handlar om att söka och administrera EU-stöd. samordnar även det myndighetsgemensamma arbetet med att utvärdera hur EU:s gemensamma jordbrukspolitik påverkar miljön i för att kunna visa vilka effekter politiken har. Analyserna blir underlag för förändringar av stödformer, regler- ingar m.m. för att uppnå största möjliga miljönytta på ett kost- nadseffektivt sätt. I detta arbete deltar även , Havs- och vattenmyndigheten och . Inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken fördelas medel till svenska jordbrukare. omfattade första pelaren och andra pelaren i Sverige.45 Läs mer i kapitlet Ingen gödning till havet. 45www.europarl.europa.eu/factsheets/sv/sheet/104/den-gemensamma-jordbrukspolitiken-i- siffror, . 6.9EU:s integrerade maritima politik Den integrerade havspolitiken är avsedd att ge ett helhetsperspektiv på all EU-politik med anknytning till havet. Med utgångspunkt i tanken att EU genom att samordna sin politik kan få större avkast- ning från oceaner och hav med mindre miljöpåverkan, omfattar den integrerade havspolitiken så skilda områden som fiske och vatten- bruk, sjöfart och hamnar, havsmiljö, havsforskning, havsbaserad energiproduktion, varvsindustri och havsrelaterade näringar, över- vakning till sjöss, havs- och kustturism, sysselsättning, utveckling av kustregioner och yttre förbindelser avseende havsfrågor. EU:s havsmiljödirektiv är miljöpelaren i den maritima politiken. antog och en för- ordning, om inrättande av ett program för att finansiellt stödja den fortsatta utvecklingen av en integrerad havspolitik.46 Målen enligt förordningen är bl.a. att: •maximering av den hållbara användningen av oceaner och hav, för att möjliggöra tillväxt i havs- och kustregioner, •uppbyggnad av en kunskaps- och innovationsbas för havspolitik, •förbättring av livskvaliteten i kustregionerna, •främjande av EU:s ledarskap inom internationella havsfrågor, •större synlighet för det maritima samt •upprättande av interna samordningsstrukturer för havsfrågor och fastställande av kustregionernas ansvarsområden och befogenheter. Limassoldeklarationen är en handlingsplan för att skapa tillväxt och arbetstillfällen inom den . Deklarationen antogs av kommissionen och ansvariga ministrar för maritim politik i medlemsländerna.47 46Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) nr 1255/2011 av om inrättande av ett program för att stödja den fortsatta utvecklingen av en integrerad havs- politik. 47Declaration of Ministers responsible for the Integrated Policy and Commission, on a and Agenda for growth and jobs the ”Declaration” 2012, s/docs/body/_en.pdf, . har den maritima politiken främst finansierats genom den Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) (Se ovan).48 Som en del i arbete med den maritima politiken tog EU-kom- missionen 2012 fram ett meddelande om blå tillväxt – möjligheter till hållbar tillväxt inom havs- och sjöfartssektorn.49 Blå tillväxt är namnet på en långsiktig strategi som ska stödja hållbar tillväxt i havs- och sjöfartssektorerna som helhet. Strategin består av tre delar: •Riktade åtgärder inom näringar med hög potential för hållbar tillväxt som vattenbruk, kustturism, marin bioteknik, havsenergi och gruvdrift till havs. •Specifika integrerade åtgärder inom kunskap, havsplanering och integrerad sjöövervakning. •Havsregionala strategier som tar hänsyn till lokala faktorer som klimat, oceanografi, ekonomi, kultur och arbetsmarknad. Ett exempel här är . Kommissionen kom med ytterligare ett meddelande 2014 som sär- skilt fokuserar på innovationsfrågor inom den blå ekonomin.50 EU:s maritima politik inkluderar även en global dimension. 2016 presenterade och ”EU:s High Representative” en gemensamt meddelande om hållbar utveckling och EU:s genom- 48Förordning (EU) nr 508/2014 Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF). 49Meddelande från Kommissionen till , Rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt om Blå tillväxt, möjligheter till hållbar tillväxt inom havs- och sjöfartssektorn, COM(2012) 494. 50Communication from the Commission to Parliament, the Council, Economic and and , Innovation in the Blue Economy: realising the potential of our seas and oceans for jobs and growth, COM(2014)254, https://eur lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/PDF/?uri=COM:2014:254:REV1&from=EN. förande av Agenda 2030, med särskilt fokus på hållbarhetsmål 14.51 Meddelandet lägger fram 14 åtgärder med syfte att: •stärka den internationella havsförvaltningen och kapacitetsupp- byggnader, •minska pressen på havets ekosystem och säkerställa möjlighe- terna till en hållbar blå ekonomi, •samt att stärka den internationella kunskapen om havet och främja tillhandahållande av data. Utöver detta tog fram även 2016 ett meddelande en hållbar europeisk framtid. Meddelandet är framför allt en översikt av EU:s nuvarande politiska processer och åtaganden inom området hållbar utveckling som kan struktureras i Agenda 2030-termer. I översikten redovisas EU:s arbete för att uppfylla agendans mål. Ett antal nya åtaganden presenteras i meddelandet, t.ex. att kom- missionen avser att integrera målen i Agenda i ny EU- politik och nya EU-initiativ. I meddelandet anförs också att kommissionen ska undersöka hur EU-budgeterna och framtida finansieringspro- gram bäst kan bidra till att agendan uppfylls samt stötta medlems- staterna i deras arbete med agendan.52 Havsplaneringsdirektivet, direktiv om upprättandet av en ram för havsplanering, 2014/89/EU, syftar enligt artikel 1 till att främja håll- bar tillväxt i havsrelaterade ekonomier, hållbar utveckling i havs- områden och hållbar användning av resurser.53 Havsplaner- ingsdirektivet låter varje EU-land planera sin egen maritima verk- samhet men planeringsprocessen – oavsett om det är på nationell, regional eller lokal nivå – är mer enhetlig inom EU, genom inrät- tandet av en gemensam tidsram och gemensamma minimikrav. 51Gemensamt meddelande till , Rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt , Internationell världsförvaltning: en agenda för havens framtid, (2016)49 final. 52Meddelande från kommissionen till , rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt regionkommittén: Nästa steg för en hållbar europeisk framtid. EU- åtgärder för hållbarhet, KOM (2016)739, 53Europaparlamentets och rådets direktiv /89/EU av om upprättandet av en ram för havsplanering. Enligt artikel 5 ska medlemsstaterna, i arbetet med havsplaner, beakta ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekter för att stödja hållbar utveckling och tillväxt i den havsrelaterade sektorn genom att tillämpa en ekosystemansats. Samexistens mellan relevanta verk- samheter och användningsområden ska främjas. Medlemsstaterna ska även sträva efter att bidra till hållbar utveckling i sektorerna för energi till havs, sjötransport, fiske och vattenbruk samt bevarande, skydd och förbättring av miljön, inklusive motståndskraft mot effek- terna av klimatförändringar. Detta ska enligt artikel 1 göras med be- aktande av samspelet mellan land och hav och ett ökat gränsöver- skridande samarbete, i enlighet med relevanta bestämmelser i . Direktivet tydliggör i artikel 2 att tillämpningsområdet är begrän- sat så att det inte påverkar annan unionslagstiftning och inte heller ska tillämpas på kustvatten som omfattas av medlemsstaternas fysiska planering. Havsplaneringen ska enligt artikel 15 upprättas . Artikel 11 ställer krav på samarbete mellan medlemsstater med angränsande vatten. 6.9.2Sveriges implementering av havsplaneringsdirektivet Havsplaneringsdirektivet har implementerats i svensk rätt genom havsplaneringsförordningen (2015:400) som är meddelad med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen. I 2–4 §§ anges indelning av havs- planeringen och dess innehåll. Det ska tas fram tre havsplaner för respektive , och . Planerna ska utformas så att de bl.a. integrerar näringspolitiska mål, sociala mål och miljömål. Planerna ska bidra till att god miljöstatus nås och att havets resurser används hållbart. Arbetet med att ta fram havsplanerna beskrivs i 5–10 §§. Enligt 5 § ska Havs- och vattenmyndigheten ansvara för att ta fram förslag till havsplaner. Detta ska göras i samråd med andra berörda myndig- heter där särskilt , och länsstyrelserna pekas ut, men även samtliga myndigheter som räknas upp i 2 § andra stycket förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden. Förordningen anger även att dessa myndigheter har en skyldighet att samverka med och tillhandahålla information till Havs- och vattenmyndigheten. Länsstyrelserna ska enligt 8 § sam- arbeta och tre länsstyrelser ges ett särskilt samordnade ansvar. Enligt 10 § ska en ekosystemansats tillämpas i arbetet. I 11 och 12 §§ anges att Havs- och vattenmyndigheten ska verka för att planerna samordnas med angränsande stater. Förslag till havs- planer ska föregås av samråd. Förslagen till havsplaner ska överläm- nas till regeringen som fattar beslut om planerna. Havs- och vatten- myndigheten överlämnade förslag till havsplaner till regeringen . Inom området för sjöfart finns det flera direktiv och förordningar. Genom det s.k. mottagningsdirektivet54 förbättras tillgången till och användningen av mottagningsanordningar i hamn för fartygsgene- rerat avfall och lastrester. I direktivet fastställs också en ordning för kontroll av efterlevnad, däribland ett system för inspektioner och utbyte av information. Direktivet omfattar alla fartyg, oavsett flagg, som anländer till en hamn i ett EU-land, med undantag för krigsfartyg och fartyg som tillhör eller används av en stat i icke-kommersiell statlig tjänst, alla hamnar inom EU-länderna som normalt används av dessa fartyg. EU-länderna måste se till att mottagningsanordningarna i hamnarna tillgodoser behoven för de fartyg som använder hamnarna utan att orsaka för långa förseningar, är anpassade efter hamnens storlek och efter de fartygskategorier som anlöper där, då större hamnar brukar ha mer trafik och större fartyg. En plan för mottagande och hantering av avfall måste göras upp i varje hamn. 54Europaparlamentet och Rådets direktiv (EU) 2019/883 av om mottagnings- anordningar i hamn för avlämning av avfall från fartyg. Implementeringen av mottagningsdirektivet i De lagändringar som behövdes för att genomföra mottagningsdirek- tivet infördes i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg respektive tullagen (2000:1281). Direktivet överensstämde i stora delar med den s.k. Östersjöstrategin, som hade genomförts i det svenska regelverket.55 Svaveldirektivet56 innehåller EU:s gemensamma regler om vilken svavelhalt vissa bränslen får innehålla. Kraven om svavelhalten i bränsle som används ombord är reglerat både genom den internationella sjö- fartsorganisationen (IMO) miljöregelverk MARPOL och genom EU-lagstiftning (direktiv /32/EG som reviderats via 2005/33/EG och 2012/33/EU). Implementeringen av svaveldirektivet i EU-lagstiftningen är införlivad i svensk lag genom svavelförord- ningen (SFS 2014:509). Fartyg ska lämna in en protest mot för hög svavelhalt i det bränsle som de använt ifall det vid en analys visar sig att det bränsle som levererats till fartyget inte överensstämmer med vad som är angivet på bunkerkvittot. För svenskflaggade fartyg ska denna protest lämnas in till Transportstyrelsen. Förordningen om förbud mot tennorganiska föreningar, den s.k. AFS-förordningen57, förbjuder tennorganiska föreningar på fartyg. Tennorganiska föreningar är kemikalier från antifouling- färg som används på båtskrov och nät. Dessa ytbeläggningar fung- erar som biocider, utformade för att förhindra att alger, mollusker och andra organismer som minskar fartygs hastighet sätter sig på 2001/02:181, s. 1. 56Rådets direktiv /32/EG av om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen. 57Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 782/2003 av om förbud mot tennorganiska föreningar på fartyg. De är mycket giftiga för arter (larver, musslor, ostron och fiskar). Genom AFS-förordningen införlivas reglerna i Internationella sjöfartsorganisationens (IMO:s) konvention om antifoulingsystem på fartyg () i Europeiska unionens lagstiftning. Syftet är att förbjuda tennorganiska föreningar på alla fartyg som kommer in i hamnar i EU, för att minska eller helt få bort de skadliga effekterna av dessa produkter. AFS-förordningen gäller i och kompletteras även av ett antal bestämmelser i lagen (1980:424) och förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg. Till exempel är det förbjudet att använda svenska fartyg som inte uppfyller föreskrifter som följer av AFS-förordningen om förbud mot tennorganiska föreningar på far- tyg.58 Det finns även hänvisningar till AFS-förordningen angående be- siktning och certifiering.59 6.10.4Förordningen om påskyndat införande av krav på dubbelskrov för oljetankfartyg Förordningen60, som har omarbetats , syftar till att komma ifrån användningen av oljetankfartyg av s.k. ”enkelskrovs- konstruktion”. I fartyg med enkelskrovskonstruktion är oljan åt- skild från havsvattnet av en enkel plåt i botten och sida. Om denna plåt skadas på grund av en kollision eller grundstötning, finns det en risk att innehållet i lasttankarna läcker ut i havet och orsakar om- fattande föroreningar. Ett effektivt sätt att förebygga denna risk är att omge lasttankarna med en andra invändig plåt, på tillräckligt avstånd från den yttre plåten.