sou · H9B369 · 2021-08-20 00:00:00 — En slutsats i granskningen är att avskaffandet av den bortre tidsgränsen för sjukpenning sannolikt haft en negativ inverkan på benägenhet att utreda den sjukskrivnes rätt till sjuk- eller aktivitetsersättning. konstaterar vidare att betydligt färre sjukskrivna övergår från sjukpenning till sjuk- eller aktivitetsersättning jämfört med tidigare. Som anger är risken stor att personer med stadig- varande nedsatt arbetsförmåga blir kvar i sjukförsäkringen med sjuk- penning i stället för att få sjukersättning ifall inte tar initiativ till dessa utredningar. En annan grupp som påverkas negativt när tillämpningen av sjuk- ersättningsreglerna blir mer restriktiv är de försäkrade som saknar sjukpenninggrundande inkomst (SGI) och alltså inte kan beviljas sjukpenning. Dessa personer, som utgör en grupp som lyfts av bl.a. SKR, är inte sällan föremål för socialförvaltningarna och får försörj- ningsstöd trots att de kan ha uttalade sjukdomsbesvär och sakna arbetsförmåga. Om bedömer att den enskilde bör ha sin ersättning från sjukförsäkringen kan det ställas krav på den en- skilde att ansöka om ersättning hos . Anledningen till detta är att den enskilde är skyldig att uttömma alla möjligheter till sin försörjning om han eller hon ska kunna beviljas ekonomiskt bistånd. Detta krav kan bli aktuellt i de fall bedömer att personen potentiellt skulle kunna uppfylla villkoren för rätt till sjukersättning eller aktivitetsersättning. 105Vägledning 2015:1 version 7. Rätten till sjukersättning – problemanalys 7.3.4På vilken grund får försäkrade avslag på ansökan – granskning av beslut I avsnitt 7.2 kunde utredningen konstatera att det finns ett problem med stora variationer inom sjukersättningen. Orsaken till dessa variationer bedöms i första hand vara tillämp- ning och det ökade antalet avslag. Av intresse är därför vilka skäl som anger som motivering för avslagen, och hur dessa förhåller sig till kriterierna i regelverket och syftet med försäkringen. Utredningen har utifrån denna frågeställning genomfört en gransk- ning av ett antal avslagsbeslut i ärenden om sjukersättning. Motsva- rande granskning har också gjorts av beslut om aktivitetsersättning för nedsatt arbetsförmåga. Aktgranskningen presenteras närmre i bilaga 3. Utifrån denna granskning har utredningen kunnat dra vissa slutsatser om de grans- kade ärendena. Det går dock inte att utifrån det granskade materialet dra slutsatser som är representativa för samtliga beslut om sjuk- ersättning och aktivitetsersättning. är materialet tillräckligt stort för att ge indikation om varför försäkrade får avslag på sina ansökningar. Den vanligaste avslagsgrunden är att försäkrade bedöms ha arbetsförmåga i ett väl anpassat arbete Utifrån vad utredningen kunna iaktta vid genomgång av 200 beslut om sjukersättning, varav 150 avslagsbeslut, är den klart vanligaste grunden för avslag på ansökan är att den försäkrade inte bedöms ha nedsatt arbetsförmåga med minst en fjärdedel. Arbetsförmågan jämförs vidare mot en viss typ av arbeten. I samt- liga av de studerade avslagsbesluten beskrivs det arbete där den för- säkrade bedöms ha arbetsförmåga som en variant av ett för den försäk- rade väl anpassat arbete som är fysiskt lätt, inte ställer högra krav på koncentration eller prestation och där det är möjligt att vila och ta pauser efter eget upplägg. Utredningen kan konstatera att försäkrade oftast får avslag på sin ansökan om sjukersättning på grunden att de bedöms ha arbetsför- måga i ett anpassat arbete. Detta ger ytterligare stöd för uppfatt- ningen att det främst är arbetsmarknadsbegreppet och bedömningen Rätten till sjukersättning – problemanalys av arbetsförmågan som utgör problemet med diskrepansen i sjuk- ersättningen; det är den strikta bedömningen mot ett optimalt anpas- sat arbete som inte finns tillgängligt som gör att individer nekas sjuk- ersättning och därmed blir kvar i långa sjukskrivningar eller exem- pelvis behöver ansöka om ekonomiskt bistånd. Kraven i sjukersättningen och den faktiska arbetsmarknaden För att analysera förhållandet mellan kraven för att få sjukersättning och de försäkrades möjligheter att försörja sig genom arbete vore det intressant att närmare granska hur arbetsmarknaden för de som får avslag ser ut. Någon heltäckande statistik hur många anställningar som finns på arbetsmarknaden, anpassade, skyddade eller subventio- nerade, finns dock inte. Vidare finns inte ett fast antal sådana arbeten, varför det även om det fanns sådan statistik inte hade varit möjligt att bedöma hur många sådana arbetstillfällen som skulle kunna ska- pas eller uppstå. Det är därmed svårt att generellt säga något om vilka konkreta arbeten på arbetsmarknaden som finns tillgängliga för per- soner som fått avslag på ansökan om sjukersättning med hänvisning till bedömningen att de kan klara arbeten med låga krav och som är väl anpassade till den enskildes förmågor. Utredningen bedömer dock att det i många fall rimligtvis avser skyddade arbeten eller anställ- ningar med lönesubvention. Mot bakgrund av att antalet unika deltagare (16–) med nya och pågående beslut är 31 763 när det gäller lönebidrag för anställ- ning, 36 592 när det gäller lönebidrag för trygghet i anställning, 15 574 när det gäller lönebidrag för utveckling i anställning och 2 476 när det gäller skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare,106 konstaterar utredningen att det finns en begränsad tillgång på skyddade, anpas- sade eller andra subventionerade arbeten. Utredningen konstaterar vidare att tanken med sådana arbeten inte är att de ska gälla tills vidare. Sådana stöd är främst avsedda att användas och leda till att den enskilde kan få ett osubventionerat, reguljärt arbete. Enligt utredningens bedömning tyder detta på att det finns en diskrepans mellan de nuvarande kraven för rätt till sjuk- ersättning och den faktiska arbetsmarknaden. 106Arbetsförmedlingens årsredovisning 2020 s. 63. Rätten till sjukersättning – problemanalys 7.3.5Slutsatser om diskrepansen mellan regelverket och de försäkrades möjligheter att försörja sig i förvärvsarbete Utredningen kan sammanfattningsvis konstatera att bedömningen vid olika ersättningar från sjukförsäkringen ska utgå från olika be- grepp: förvärvsarbete på arbetsmarknaden, som är aktuellt vid bedöm- ningen av rätt till sjukersättning och aktivitetsersättning, respektive förvärvsarbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, som är aktuellt vid bedömningen av rätt till sjukpenning. Begreppen syftar till att avgränsa mot hur stor del av arbetsmarknaden som be- dömningen av arbetsförmågan ska ske, men valet av begrepp har ingen betydelse för hur bedömningen ska gå till i övrigt, vilket också har uttryckt i HFD 2019 ref. 48. Som utredningen har konstaterat ovan pekar underlaget på att regelverket om sjukersättning som det tillämpas får en rad oönskade faktiska konsekvenser, där enskilda drabbas orimligt hårt. Vidare framgår att de faktiska konsekvenserna vid prövningen mot den reella arbetsmarknaden blir ogynnsamma; dels för den enskilde som nekas ersättning men saknar förmåga att försörja sig på arbetsmarknaden, dels ur ett systemperspektiv. Problemen med långa sjukfall, där människor blir fast i långa sjukskrivningar men utan att kunna beviljas sjukersättning, har särskilt lyfts fram. Riks- revisionen fann ett antal negativa konsekvenser för dem som neka- des ersättning, såsom sämre hälsa (inklusive 34 fler dagar inom sluten- vård), sämre inkomster och längre sjukskrivningar. En viktig del av denna slutsats är vidare att har undersökt fall med nekad sjukersättning –2014; studie- perioden avser således en period innan kraftigt skärpte sin tillämpning och andelen avslag avsevärt höjdes.107 En rimlig slutsats utifrån detta är enligt utredningen att personer med mer omfattande sjukdomsbild och sämre arbetsförmåga – relativt sett – än de personer som underlag bestod av har nekats ersättning . Detta mot bakgrund av att hälsan hos befolkningen inte har förbättrats . Detta innebär i sin tur sannolikt att de negativa effekterna i form av hälsa, ekonomi och långa sjukfall torde vara än mer uttalade för denna grupp än för den grupp som studerade rapport. De problem som och på- 107RiR 2018:9 s. 23–25. Rätten till sjukersättning – problemanalys talade 2018 resp. 2017 bedömer utredningen således sannolikt vara än mer uttalade . Det första problemet: regelverket är för strikt Ett första huvudproblem med sjukersättningen som utred- ningen kan identifiera är att regelverket i sig enligt flera bedömare leder till oönskade konsekvenser. Utredningen har ovan kommit till slutsatsen att variationerna i beviljandegraden beror på Försäkrings- kassans tillämpning. Den betydande diskrepansen mellan vad reglerna anger som krav för att beviljas sjuk- eller aktivitetsersättning och de försäkrades möjligheter att försörja sig på arbetsmarknaden går dock, som undersökning av de som nekats sjukersättning åren 2009–2014 visar, längre tillbaka än till de senaste årens nedgång i beviljandegraden. Den främsta orsaken till diskrepansen mellan kraven enligt gällande bestämmelser och de försäkrades möjligheter att för- sörja sig i förvärvsarbete är därmed regelverkets utformning i sig. Det kan också konstateras att har angett att tillämp- ningen numera är mer korrekt som myndigheten pekar på en rad för enskilda orimliga konsekvenser, som att försäkrade som nekas sjukersättning inte har möjlighet att försörja sig på den arbets- marknad där de av bedöms ha arbetsförmåga. Huvudproblemet har beskrivits som att det utgörs av de olika arbetsförmåge- och arbetsmarknadsbegreppen. har angett, bl.a. i sin skrivelse till regeringen , att det nuvarande arbetsförmågebegreppet riskerar att låsa in försäkrade i långvariga perioder med sjukpenning, eftersom de inte uppfyller rätten till sjuk- ersättning. När försäkrades arbetsförmåga jämförs mot förvärvs- arbete, inklusive anpassat och skyddat arbete, och bedöms ha arbets- förmåga i sådant arbete hänvisas de i praktiken i många fall till en arbetsmarknad och arbeten som inte existerar, eller som den försäk- rade har mycket svårt att få. En försäkrad kan enligt den identifierade problematiken bedömas ha arbetsförmåga i ett för henne anpassat arbete på den skyddade arbetsmarknaden och nekas sjukersättning utan att ha möjlighet att få ett sådant arbete. I denna problemformulering behöver också varaktighetsbegreppet vägas in. För sjukersättning krävs att arbetsförmågan ska bedömas vara stadigvarande nedsatt samt att rehabiliteringsmöjligheter be- Rätten till sjukersättning – problemanalys döms vara uttömda. Denna bedömning innefattar ett stort mått av presumtion om framtiden. Det andra problemet: tillämpningen av regelverket är strikt som utredningen drar slutsatsen att regelverkets utform- ning är den viktigaste orsaken till den diskrepans som identifieras i direktiven och att detta föregår de senaste årens kraftiga variationer i beviljandegraden går det inte att bortse från att en strikt tillämpning av samma regelverk också har betydelse. Ett stöd för denna slutsats är vad som kunnat konstateras kring variationen i tillämpningen i avsnitt 7.2.8 och att andelen avslag är mycket hög , som de ärenden där sjukpenning byts ut mot sjukersätt- ning också har minskat kraftigt . Utredningen har inte utrett eller tagit ställning i frågan huruvida tillämpning av sjukersättningsreglerna i sak har blivit mer korrekt eller inte. Med en avslagsandel på i ansökningsärenden kan dock konstateras att sjukersättningsreglerna nu- mera tillämpas på ett mycket strikt sätt. Detta torde också innebära att fler osäkra fall avslås vilket får betydelse för dessa försäkrades faktiska möjligheter att försörja sig i förvärvsarbete. 7.4Situationen för äldre i arbetsför ålder Vid bedömningen av rätten till sjukersättning finns enligt gällande regelverk inget utrymme för hänsynstagande till den försäkrades ålder. Enligt nuvarande regelverk kan en ansökan om sjukersättning avslås med exempelvis motiveringen att rehabiliteringsmöjligheterna inte bedöms vara uttömda innan omskolning prövats, trots att några faktiska och reella möjligheter till omskolning inte finns eller trots att den nödvändiga omskolningen kommer att vara slutförd först när det återstår till den försäkrades 65-årsdag eller ännu . har också tidigare framfört att tillämp- ningen får orimliga konsekvenser i vissa fall.108 108Försäkringskassan (2017), Skrivelse till regeringen, dnr 47906-2017, s. 14–17. Rätten till sjukersättning – problemanalys Utredningen ska enligt direktiven med utgångspunkt i denna frånvaro av särskilda regler för äldre försäkrade utreda kraven för att beviljas sjukersättning för äldre personer i förvärvsarbetande ålder. 7.4.1Tidigare regelverk rörande hänsyn till den försäkrades ålder infördes i lagen om allmän försäkring en möjlighet att vid bedömningen av rätten till förtidspension ta hänsyn till ålder. Moti- veringen var att äldre personer med ett tungt och pressande arbete som på grund av bristande krafter inte orkade med sina arbetsupp- gifter eller som friställts utan att annat lämpligt arbete stod till för- fogande skulle få rätten till förtidspension bedömd med större hän- synstagande till de individuella förhållandena än vad som gällde för övriga försäkrade.109 Enligt det regelverk som gällde mellan kunde vidare hänsyn tas till individuella faktorer hos de försäkrade vid prövningen av rätt till sjukersättning. Dessa avsåg bl.a. den försäkra- des ålder, utbildningsnivå, bosättningsförhållanden, tidigare verksam- het och andra liknande omständigheter. Om det förelåg särskilda skäl fick hänsyn tas till dessa faktorer vid bedömningen av den försäk- rades förmåga att försörja sig i normalt förekommande arbete (som var det aktuella arbetsmarknadsbegreppet även för rätten till sjukersättning). I praktiken tillämpades bestämmelsen på så sätt att om den försäkrade var var utrymmet för att beakta andra än medicinska förhållanden mycket begränsat.110 I för- arbetena angavs att den försäkrade skulle ha kvar till ålderspension för att en bedömning med hänsyn tagen till de upp- räknade faktorerna skulle leda till ett annat resultat än om bara de medicinska förhållandena hade beaktats.111, 112 1097 kap. 3 § AFL, SFS 1970:186. 110Riksförsäkringsverkets allmänna råd om sjukpenning och rehabiliteringsersättning, RAR 2002:5. 1996/97:28, s. 27. 112Se avsnitt 5 för en närmare redogörelse för tidigare regelverk. Rätten till sjukersättning – problemanalys 7.4.2Förlängningen av arbetslivet och riktåldern för ålderspension Allt fler lever och mår bättre även i högre åldrar. Som angetts i avsnitt 3.2 har andelen i befolkningen ökat från om- kring till 2019. I beräknas antalet personer som är öka från ungefär 2020 till 2,5miljoner och 2,8 miljoner år 2050.113 Enligt Delegationen för senior arbetskraft har både den kognitiva och fysiska förmågan förbättrats betydligt och som konkretion för- klarar de att en 70-åring är som en 50-åring för ungefär ett halvt sekel sedan. Delegationen för senior arbetskraft framhåller dock att åldrandet inte är jämlikt, personer med högre utbildning och högre socialgrupp har bättre hälsa och förmågor och visar större förbättringar i olika funktioner. De arbetar också i större utsträckning fortfarande . Speciellt verkar förbättringar i åldrandet inte ha skett i samma utsträckning bland kvinnor med låg utbildning jämfört med andra grupper. Även om det alltså finns skillnader mellan 70-åringar så framhåller Delegationen för senior arbetskraft att för- bättringar likväl skett i alla grupper jämfört med tidigare årskullar.114 Förbättringarna av de äldres hälsa, kognitiva förmåga och utbild- ning höjer enligt regeringen åldersgränsen för när naturligt åldrande kan anses sätta ned de äldres arbetsförmåga. Biologisk ålder, upp till eller ännu högre, är inte längre en användbar mätare på fysisk, psykisk och social förmåga.115 Många förväntas därmed kunna för- värvsarbeta i högre åldrar än vad som är fallet och pensions- åldern kommer att höjas kontinuerligt.116 Ett längre och mer hållbart arbetsliv är vidare en förutsättning för långsiktigt hållbara pensioner. Äldre personers kompetens och erfar- enhet behöver därför tas tillvara. Det finns dock tendenser till att människor redan mitt i yrkeslivet sorteras bort till följd av sin ålder och fenomenet blir allt mer påtagligt med stigande ålder. Fördomar mot äldre och åldersdiskriminering behöver därför enligt regeringen motverkas.117 Exempelvis menar IFAU att arbetsgivares bristande efterfrågan på äldre arbetskraft en viktig begränsande faktor för att 113Delegationen för senior arbetskraft, Rapport 21, 70 är det nya 50, s. 7. 114Delegationen för senior arbetskraft, Rapport 21, 70 är det nya 50, s. 31–32. 115Kommittédirektiv 2018:83, s. 1–2. 116Försäkringskassan, Svar på regeringsuppdrag, Rapport – Uppföljning av sjukfrånvarons ut- veckling 2020, s. 85. 117Kommittédirektiv 2018:83, s. 1–2. Rätten till sjukersättning – problemanalys öka arbetskraftsdeltagandet över 65 är. Enligt IFAU tyder forskning på att det finns en utbredd åldersdiskriminering som inte hänger samman med faktiska förändringar i äldres produktivitet.118 Enligt direktiven behöver utredningen beakta pågående föränd- ringar av ålderspensionssystemet. Riktåldern för pension enligt social- försäkringsbalken ska fungera som ett riktmärke för de individuella pensionsbesluten och räknas upp med hänsyn till medellivslängdens utveckling. Åldersgränserna för olika socialförsäkringsersättningar, exempelvis sjukersättning, garantipension och inkomstgrundad ålders- pension kommer att följa riktåldern.119 Avsikten är att rikt- åldern ska styra de pensionsrelaterade åldersgränserna i pensionssystemet och i angränsade trygghetssystem, däribland sjuk- ersättningen.120 7.4.3Inte alla äldre kan arbeta länge Även om många förväntas kunna arbeta längre upp i åldrarna kom- mer inte alla äldre att klara av att arbeta heltid längre än . har många svårt att klara av att förvärvsarbeta heltid fram till riktåldern för ålderspension.121 Delegationen för senior arbetskraft har vidare framhållit att åld- randet inte är rättvist och att för en del grupper med tunga arbeten är möjligheten att arbeta längre begränsad.122 De lyfter vidare att de med eftergymnasial utbildning och bättre självskattad hälsa i högre utsträckning fortsätter att arbeta efter 64–och att det finns en betydande ojämlikhet i förutsättningarna för ett förlängt arbetsliv. De med bättre förutsättningar vad gäller framför allt hälsa, utbildning och ekonomi har större möjligheter att påverka beslutet om när de vill gå i pension. Det finns också systematiska skillnader mellan könen. Kvinnors pensionsbeslut påverkas exempelvis i högre grad av egen och närståendes hälsa.123 Enligt krävs ökad medvetenhet om den stora heterogenitet och variation i förutsättningar för ett långt arbetsliv som finns bland 118IFAU, Rapport 2018:20, Drivkrafter och möjligheter till ett förlängt arbetsliv, s. 97. 119Se 2 kap 10 a § SFB m.m. 2020/21:1, utgiftsområde 11 Ekonomisk trygghet vid ålderdom. 121Försäkringskassan, Svar på regeringsuppdrag, Rapport – Uppföljning av sjukfrånvarons utveckling , s. 85. 122Delegationen för senior arbetskraft, Rapport 21, 70 är det nya 50, s. 34. 123Delegationen för senior arbetskraft, Rapport 14, Att arbeta vidare efter 65 – vem gör det och varför?, s. 29–30. Rätten till sjukersättning – problemanalys äldre anställda för att ett förlängt arbetsliv för fler grupper än redan priviligierade, anställda med god hälsa och fördelaktiga arbetsförhål- landen ska kunna realiseras.124 Ur ett arbetsmedicinskt perspektiv ska vidare inte alla behöva arbeta längre, enligt m.fl. Detta med hänsyn till bland annat folkhälsans ojämlika utveckling, att de i många yrken, främst arbetar- yrken, ställs höga fysiska krav och den sjunkande tillgången till kvali- ficerad arbetsanpassning genom exempelvis företagshälsovård, sär- skilt för kvinnor och i arbetaryrken.125 De menar att sammantaget innebär förändringarna i folkhälsan att det visserligen i genomsnitt finns ett ökat utrymme för att arbeta längre, men att genomsnitten blir allt mindre relevanta när skillnaderna ökar. Folkhälsans utveck- ling är socioekonomiskt ojämn och har exempelvis stagnerat bland kvinnor som enbart har grundskoleutbildning. m.fl. menar att det därför inte finns ett ökat allmängiltigt utrymme baserat på bättre folkhälsa för att arbeta längre, även om det helt klart finns betydande grupper där ett sådant utrymme skapats.126 De framhåller också att kort utbildning ofta innebär att arbetet ställer höga fysiska krav som är svåra att klara i högre åldrar och att mätningar av fysisk belastning i högriskyrken talar för att arbetet inte anpassas till det normala åldrandet över arbetslivet. m.fl. framhåller att en utformning av välfärdssystem och pensionssystem som av ekonomiska skäl tvingar kvar människor i arbeten de inte orkar med sannolikt bidrar till att ytterligare förstärka de socioekonomiska skillnaderna i hälsa.127 Enligt m.fl. har tillväxtmönstret i den genomsnittliga fak- tiska pensionsåldern delats av alla socio- ekonomiska och demografiska grupper. Det innebär enligt dem att det varit möjligt att förlänga arbetslivet för alla grupper, oav- sett utbildning och hälsostatus. De framhåller dock att deras analys tyder på att det är möjligt att höja pensionsåldern ytterligare för alla grupper men inte för alla individer. Incitament för och lagstiftning om ökad minimiålder vid pensioneringen måste därför enligt 124Försäkringskassan, Socialförsäkringsrapport 2020:5, Förlängt arbetsliv – förutsättningar, ut- maningar och konsekvenser, Rapport från forskarseminariet i 15–, s. 69. 125Försäkringskassan, Socialförsäkringsrapport 2020:5, Förlängt arbetsliv – förutsättningar, ut- maningar och konsekvenser, Rapport från forskarseminariet i 15–, s. 72. 126Försäkringskassan, Socialförsäkringsrapport 2020:5, Förlängt arbetsliv – förutsättningar, ut- maningar och konsekvenser, Rapport från forskarseminariet i 15–, s. 75 och 80–81. 127Försäkringskassan, Socialförsäkringsrapport 2020:5, Förlängt arbetsliv – förutsättningar, ut- maningar och konsekvenser, Rapport från forskarseminariet i 15–, s. 80–81. Rätten till sjukersättning – problemanalys m.fl. kompletteras andra åtgärder som vidareutbildning och anpass- ning av arbetsplatserna samt med ett rättvist system för pensionering av hälsoskäl.128 7.4.4Arbetsförmåga i relation till ålder Som framhållits ovan har olika grupper olika förutsättningar för att arbeta längre. Den enskilda individens arbetsförmåga är relativ och beror på sammanhanget samt en rad faktorer såsom hälsa, kompe- tens, arbetsinnehåll och arbetsmiljö.129 Hur påverkas då individens arbetsförmåga av faktorer som främst kan härröras till den enskilda individens åldrande? Delegationen för senior arbetskraft har lyft föl- jande faktorer i denna fråga. Sammanfattningsvis saknar många äldre en fullgod arbetsförmåga i fysiskt tunga arbeten. De individuella variationerna är dock mycket stora. Den mentala arbetsförmågan är relativt opåverkad på grupp- nivå fram till åtminstone ålder.130 De som är kvar längre i arbetslivet har generellt ofta bättre mental och fysisk hälsa än de som är pensionerade. Detta innebär dock inte att alla ska eller kan arbeta . Orsakerna till att funktionsförmågan minskar med åldern är främst relaterade till arbetsförhållanden och arbetsorganisationer som försvårar för den anställde att använda sin kapacitet och som hindrar denne från att växa i arbetet.131 Förbättringar i folkhälsan och medicinsk behandling gör att hälso- skäl blir ett allt mindre generellt hinder mot ett långt eller förlängt arbetsliv. Spridningen i hälsotillstånd vid en given ålder ökar dock eftersom förbättringen varierar mellan olika grupper.132 Förändringar i hjärt- och lungfunktion vid stigande ålder kan vara ett hinder för äldre att delta i arbeten som kräver hög fysisk kapa-