sou · H9B317 · 2021-03-31 00:00:00 — Vid andra avtal än distansavtal och avtal utanför affärslokaler enligt 1 kap. 2 § lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärs- lokaler ska näringsidkaren innan avtalet ingås ge konsumenten klar och begriplig information om 1.sitt namn och telefonnummer samt sin gatuadress och e-post- adress, 2.produktens huvudsakliga egenskaper i den omfattning som är lämplig med hänsyn till produkten och till hur informationen ges, 3.produktens pris, inbegripet skatter och avgifter, eller, om priset inte kan anges i förväg, hur priset beräknas, 4.kostnader för leverans eller porto och andra tillkommande kost- nader, 5.villkoren för betalning samt för leverans eller fullgörande på något annat sätt och tidpunkt för leverans eller fullgörande, 6.den rätt som konsumenten har att reklamera enligt lag och hur reklamation kan göras, 7.åtaganden från näringsidkaren eller tillverkaren om att, utöver vad som följer av lag, betala tillbaka det som betalats för produkten, byta ut eller reparera den eller utföra någon form av service på den, ifall produkten inte överensstämmer med uppgifter som lämnats i utfästelser eller marknadsföring eller om det finns andra avvikelser från uppgifter som lämnats på ett sådant sätt, 8.den assistans och service som gäller efter försäljningen, 10.villkoren för att säga upp avtalet, om det gäller tills vidare eller förnyas automatiskt, och 11.funktionen hos en vara med digitala delar, digitalt innehåll eller en digital tjänst, inbegripet tekniska skyddsåtgärder, 12.i den utsträckning näringsidkaren känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. Informationsskyldigheten enligt första stycket gäller inte, om informationen framgår av sammanhanget. Informationsskyldigheten gäller inte heller i fråga om 1.avtal som inte innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten eller, i fråga om avtal om digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium eller digitala tjänster, tillhandahållande av personuppgifter på det sätt som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler, 2.vardagliga avtal som fullgörs , 3.andra avtal om fast egendom än sådana som avser uthyrning av fast egendom, eller 4.avtal som anges i 2 kap. 1 a § första stycket 1, 2 och 6–8 samt andra stycket och i 3 kap. lagen om distansavtal och avtal utanför affärs- lokaler. I paragrafen regleras näringsidkarens informationsskyldighet innan ett konsumentavtal ingås. Ändringarna i första stycket genomför de nya artiklarna ) och h) i direktiv /83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 8.2–8.3. I punkten 11 har tillagts att näringsidkaren inte endast ska infor- mera om funktionen hos digitalt innehåll, utan även om funktionen hos varor med digitala delar och digitala tjänster, inbegripet tekniska skyddsåtgärder. Med funktionalitet avses kapaciteten att fungera på avsett vis (se definitionen i ändringsdirektivet som hänvisar till arti- kel 2.11 i direktiv [EU] 2019/770, direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). Begreppen digitalt innehåll, digital tjänst och varor med digitala delar definieras i 3 §. Enligt punkten 12, som är ny, ska näringsidkaren, i den utsträck- ning denne känner till eller rimligen kan förväntas känna till det, informera om kompatibilitet och driftskompatibilitet mellan varor med digitala delar, digitalt innehåll och digitala tjänster. Begreppen kompatibilitet och driftskompatibilitet definieras i 1 kap. 2 § . Bestämmelsen i tredje stycket 1, som är ny, innebär att informa- tionskraven i första stycket inte gäller för avtal som inte innebär en betalningsförpliktelse för konsumenten. Med betalningsförpliktelse avses att konsumenten enligt avtalet ska betala ett pris. Gåvor och gratistjänster omfattas alltså inte längre av informationskraven. Inte heller bytesavtal omfattas. heten motsvarar i detta avseende det som gäller för distansavtal och avtal utanför affärslokaler (se 2 kap. 1 § första stycket ). För avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll som levereras på något annat sätt än på ett fysiskt medium och digitala tjänster gäller informationskraven i första stycket dock även om avtalet inte inne- bär en betalningsförpliktelse men konsumenten ska tillhandahålla sina personuppgifter på det sätt som sägs i 2 kap. 1 § andra stycket . Liksom för distansavtal och avtal utanför affärslokaler gäller informationsskyldigheten alltså inte när de personuppgifter som till- handahålls behandlas av näringsidkaren endast för att uppfylla rätts- liga krav eller för att kunna fullgöra avtalet. Det kan t.ex. röra sig om situationer där det enligt tillämplig lagstiftning krävs att konsumen- ten registreras i säkerhets- och identifieringssyfte. Ändringarna i tredje stycket 2 och 3 innebär endast att punkternas numrering ändras. Ändringen i tredje stycket 4 är en följd av införandet av 2 kap. 1 a §. En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknads- störningsavgift) om näringsidkaren, eller någon som handlar på när- ingsidkarens vägnar, uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i denna lag eller i bilaga I till direktiv /29/EG. Det som sägs i första stycket gäller också en näringsidkare som upp- såtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. Paragrafen reglerar i vilka fall en näringsidkare får påföras marknads- störningsavgift. Ändringarna genomför delvis ändringar i artikel 13.3 i direktiv /29/EG och artikel 24.3 i direktiv /83/EU. Över- vägandena finns i avsnitt 9.2.3. Ändringarna i första stycket innebär att möjligheten för domstol att besluta om marknadsstörningsavgift har utvidgats till att omfatta överträdelser av bestämmelserna i generellt. En näringsidkare får alltså åläggas att betala marknadsstörningsavgift även vid över- trädelser av 5 och 6 §§, de nya bestämmelserna (12 a–12 c och 14 a §§) samt bestämmelserna om obeställd reklam, information om garan- tier och information innan ett konsumentavtal ingås (19, 20 a och 21–22 a §§). Bestämmelsen i andra stycket motsvarar den reglering som tidi- gare fanns i tredje stycket. Ändringen är en följd av att det tidigare andra stycket har tagits bort. Bestämmelsen i tredje stycket motsvarar den som tidigare fanns i fjärde stycket. Talan om påförande av marknadsstörningsavgift för en överträdelse får inte tas upp till prövning, om överträdelsen omfattas av ett förbud eller ett åläggande som har förenats med vite enligt denna lag och talan om utdömande av vitet har väckts. Paragrafen innehåller ett undantag från möjligheten att påföra mark- nadsstörningsavgift. Förutsättningarna för att besluta om en mark- nadsstörningsavgift har ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.7. Paragrafen syftar till att förhindra att samma överträdelse blir före- mål för dubbla prövningar och sanktioner. Bestämmelsen tar sikte på det fallet att en näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig har meddelats ett förbud eller ett åläggande som förenats vite. Om näringsidkaren därefter gör sig skyldig till en ny överträdelse av samma slag och en ansökan om utdömande av vitet anhängiggörs vid domstol, hindrar detta ett förfarande om påförande av en marknads- störningsavgift för överträdelsen. Bestämmelsen hindrar däremot inte att en avgift påförs för en överträdelse som omfattas av ett förbud eller åläggande som förenats med vite, förutsatt att talan om utdömande av vitet inte har väckts. Marknadsstörningsavgiften ska fastställas till lägst och högst av näringsidkarens omsättning det närmast före- gående räkenskapsåret. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verk- samhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Avgiften får i ett sådant fall fastställas till ett belopp i kronor motsvarande högst . Riktas talan mot flera näringsidkare ska avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. I paragrafen regleras bl.a. beloppsgränserna för marknadsstörnings- avgiften. Ändringarna genomför de nya artiklarna 13.3 och 13.4 i direk- tiv 2005/29/EG och 24.3 och 24.4 i direktiv /83/EU. Övervägan- dena finns i avsnitt 9.2.5. Ändringen i första stycket innebär att avgiften inte får överstiga av näringsidkarens årsomsättning det närmast föregående räkenskapsåret. Det finns alltså inte någon fast övre beloppsgräns för avgiftens storlek. Formuleringen ”närmast föregående räkenskapsår” innebär att det är årsomsättningen det år som föregick målets slutliga avgörande som ska läggas till grund för bedömningen av avgiftens storlek. Ändringen i andra stycket innebär att avgiften, i de fall då års- omsättningen får uppskattas, högst får fastställas till ett belopp i kro- nor som motsvarar . Beloppet är inte knutet till växelkursen en viss dag. Vilket belopp som motsvarar bör därför bestämmas utifrån kronkursen den dag då beslut om sanktionsavgift meddelas (jfr prop. 2016/17:173 s. 555). När marknadsstörningsavgiften fastställs ska hänsyn tas till 1.överträdelsens allvar med beaktande särskilt av dess art, varaktig- het och omfattning, 2.åtgärder som näringsidkaren har vidtagit för att lindra eller av- hjälpa den skada som en konsument eller en annan näringsidkare har lidit, 3.tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till, 4.i den utsträckning det framgår, den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen, 5.i gränsöverskridande fall, sanktioner som har påförts närings- idkaren i andra medlemsstater i Europeiska unionen, ifall information om sådana sanktioner finns tillgänglig via den mekanism som inrättats genom och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upp- hävande av förordning (EG) nr 2006/2004, och 6.andra försvårande eller förmildrande omständigheter. Avgiften får efterges om det finns synnerliga skäl för det. I paragrafen regleras marknadsstörningsavgiftens storlek. Ändringarna genomför den nya artikel 13.2 i direktiv /29/EG och den nya arti- kel 24.2 i direktiv /83/EU. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.6. Av första stycket framgår vilka omständigheter som ska beaktas vid bestämmandet av avgiftens storlek. Punkten 1 tar sikte på om- ständigheter som hänför sig till överträdelsen som sådan. Hänsyn ska tas till överträdelsens allvar. Överträdelsens art, varaktighet och omfattning är av central betydelse för fastställande av hur allvarlig överträdelsen är. De uppräknade omständigheterna är delvis över- lappande. I sak ska samma omständigheter beaktas som vid bedöm- ningen av om marknadsstörningsavgift ska utgå (se 29 a §). Bland annat kan beaktas vilken slags marknadsföring det är fråga om och vilken målgruppen är, t.ex. barn eller äldre personer. Vidare kan be- aktas vilken regel som överträtts och vikten av det skyddsintresse som uppbärs av denna. Andra omständigheter som kan påverka stor- leken på avgiften är graden av uppsåt liksom förslagenheten eller systematiken i handlandet. Vidare kan beaktas hur omfattande över- trädelsen har varit, bl.a. vilken spridning marknadsföringen har haft och hur länge den har pågått (jfr prop. 2015/16:168 s. 33 f.). Enligt punkten 2 ska hänsyn tas till åtgärder som näringsidkaren kan ha vidtagit för att lindra eller avhjälpa den skada som en kon- sument eller en annan näringsidkare har lidit. Det kan t.ex. bli fråga om att i mildrande riktning beakta att näringsidkaren i efterhand frivilligt har gjort vad denne kunnat för att motverka eller reparera uppkomna skador. Enligt punkten 3 ska tidigare överträdelser som näringsidkaren har gjort sig skyldig till beaktas. Att en näringsidkare upprepar ett förfarande som tidigare lett till påföljd är en omständighet som typiskt sett bör leda till att avgiften bestäms till ett högre belopp än vad som annars hade varit fallet. Vid bedömningen bör beaktas bl.a. omfattningen av de tidigare överträdelserna i förhållande till den överträdelse som aktualiserar påförande av avgiften och det tidsmäs- siga sambandet mellan överträdelserna. Enligt punkten 4 kan den vinst som näringsidkaren har gjort eller förlust som undvikits genom överträdelsen beaktas i de fall detta framgår. Det skulle t.ex. kunna framgå av företagets bokföring att den aktuella marknadsföringen har lett till en viss försäljning av en produkt och inneburit att företaget fått inkomster. Punkten 5 gäller det fallet att en näringsidkare har gjort sig skyldig till överträdelser av samma slag i flera EU-medlemsstater. Bestäm- melser om detta finns i förordning (EU) 2017/2394. Enligt förord- ningen ska det finnas samordnade utrednings- och tillsynsmekanismer vid s.k. utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension. Vid skälig misstanke om en sådan överträdelse ska behöriga myndigheter som berörs av överträdelsen och kommissionen utan dröjsmål informera varandra och de centrala kontaktpunkterna som berörs av överträdelsen. Myndigheterna ska samordna de utred- nings- och tillsynsåtgärder de vidtar och utbyta information. När så är lämpligt ska behöriga myndigheter som berörs av insatsen inom sin jurisdiktion förelägga näringsidkaren sanktioner, t.ex. böter, sank- tionsavgifter eller viten (se artiklarna 20 och 21). Bestämmelsen aktualiseras i situationer där det inom ramen för en sådan samordnad insats finns information tillgänglig om att sank- tioner har påförts näringsidkaren i andra medlemsstater. Den omstän- digheten att näringsidkaren har gjort sig skyldig till överträdelser i flera medlemsstater kan i sig vara försvårande vid bedömningen av avgiftens storlek. bör beaktas att den samlade reaktionen i medlemsstaterna framstår som rimlig. Punkterna är inte uttömmande och domstolen får även beakta andra försvårande eller förmildrande omständigheter (punkten 6). Närings- idkarens ekonomiska situation för domen är t.ex. en omständighet som kan beaktas både i skärpande och i mildrande rikt- ning (se prop. 1994/95:123 s. 102 och MD 2012:17 p. Till viss del är de nu aktuella faktorerna också överlappande eller beroende av varandra. Domstolen ska i varje enskilt fall göra en samlad bedöm- ning av alla relevanta omständigheter när avgiftens storlek bestäms. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Äldre bestämmelser gäller för marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. Enligt punkten 1 träder lagändringarna i kraft . De nya bestämmelserna är alltså tillämpliga i och med ikraftträdandet. Övervägandena finns i avsnitt 11. Av punkten 2 framgår att äldre bestämmelser ska tillämpas på marknadsföring som har vidtagits före ikraftträdandet. Om en viss marknadsföring har vidtagits både före och efter ikraftträdandet finns det inga hinder mot att tillämpa de nya bestämmelserna. 13.5Förslaget till lag om ändring i socialförsäkringsbalken (2010:110) 64 kap. 46 § Marknadsföring eller försäljning av tjänster och produkter på premie- pensionsområdet får inte ske via telefon. Ett avtal som har ingåtts i strid med förbudet i första stycket är ogiltigt. Pensionsspararen är då inte skyldig att betala för några tjänster eller produkter. Ett handlande som strider mot förbudet i första stycket ska vid tillämpning av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) an- ses som otillbörligt mot konsumenter. Tredje stycket i bestämmelsen har ändrats på så sätt att det inte längre anges att handlandet kan medföra marknadsstörningsavgift enligt be- stämmelserna i 29–36 §§ MFL. Detta följer numera av 29 § MFL. Änd- ringen innebär ingen saklig ändring. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.4. Denna lag träder i kraft . Lagändringarna träder i kraft . Den nya bestämmelsen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. 13.6Förslaget till lag om ändring i radio- och tv-lagen (2010:696) 17 kap. 9 § En handling som strider mot 8 kap. 7 § första stycket, 8 och 9 §§, 14 § första och andra styckena, 9 a kap. 10 och 11 §§ och 15 kap. 4 § ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) anses vara otillbörlig marknadsföring mot konsumenter. I paragrafen har ett tidigare andra stycke tagits bort. Av bestäm- melsen framgick att överträdelser av de angivna bestämmelserna kan medföra marknadsstörningsavgift enligt 29–36 §§ MFL. Att mark- nadsstörningsavgift kan beslutas följer numera direkt av 29 § MFL. Ändringen innebär alltså ingen saklig ändring. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.4. Denna lag träder i kraft . Lagändringarna träder i kraft . Den nya bestämmel- sen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. 13.7Förslaget till lag om ändring i alkohollagen (2010:1622) 7 kap. 8 § Ett handlande som strider mot 1–6 §§ och 7 § första stycket eller föreskrifter som utformats med stöd av 7 § andra stycket ska vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknadsföringslagen (2008:486) anses vara otillbörlig mot konsumenter och, i fall som avses i 2 §, även mot näringsidkare. Bestämmelsen har ändrats på så sätt att det inte längre anges att ett handlande som strider mot 3 § kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i 29–36 §§ MFL. Övervägandena finns i av- snitt 9.2.4. Ändringen innebär beträffande överträdelser av 3 § ingen ändring i sak. Som en följd av ändringen i 29 § MFL kommer överträdelser av 1–2, 4–6 och 7 §§ första stycket eller föreskrifter som utformats med stöd av 7 § andra stycket att kunna leda till påförande av mark- nadsstörningsavgift. Denna lag träder i kraft . Lagändringarna träder i kraft . Den nya bestämmel- sen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. 13.8Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter 7 kap. 8 § utövar tillsyn över att denna lag och anslutande föreskrifter följs när det gäller marknadsföring, i andra fall än som avses i 3 §, enligt 4 kap. 1–8 §§. Vid tillsyn tillämpas bestämmelserna i marknads- föringslagen (2008:486). En marknadsföringsåtgärd som strider mot 3 kap. 3 eller 4 § eller 4 kap. 1–8 §§ ska, vid tillämpningen av 5, 23 och 26 §§ marknads- föringslagen, anses vara otillbörlig mot konsumenter. Tredje stycket i bestämmelsen har ändrats på så sätt att det inte längre anges att ett handlande som strider mot 4 kap. 1 § 2 eller 3, 3 §, 4 § första stycket 2 eller 5 § 2 eller 3 kan medföra marknadsstörnings- avgift enligt bestämmelserna i 29–36 §§ MFL. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.4. Ändringen innebär beträffande överträdelser av dessa bestämmel- ser ingen ändring i sak. Som en följd av ändringen i 29 § MFL kom- mer även överträdelser av övriga bestämmelser som räknas upp i tredje stycket att kunna leda till påförande av marknadsstörningsavgift. Denna lag träder i kraft . Lagändringarna träder i kraft . Den nya bestämmel- sen är alltså tillämplig i och med ikraftträdandet. De förslag där vi gör en annan bedömning än utredningen Med följande undantag delar vi de förslag som utredningen har lämnat. Det första undantaget avser förslaget om att det ska vara möjligt att föra en talan om påförande av marknadsstörningsavgift eller sanktionsavgift mot den som har överträtt ett förbud vid vite under förutsättning att någon talan om utdömande av vitet inte har väckts. Det andra undantaget avser förslaget om att utöka möjligheterna att påföra marknadsstörningsavgift för överträdelser i sådana situa- tioner då en utökad möjlighet inte föranleds av åtaganden Möjligheten att föra en talan om påförande av marknadsstörningsavgift eller sanktionsavgift mot den som har överträtt ett förbud vid vite Förslaget till ändring i 30 § marknadsföringslagen (2008:486), MFL, och införandet av en motsvarande bestämmelse i 9 e § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, AVLK, kan komma att tillämpas t.ex. i följande situation. En näringsidkare begår en över- trädelse av en bestämmelse i MFL eller AVLK. På yrkande av Konsu- mentombudsmannen meddelar Patent- och ett förbud vid vite om för näringsidkaren att vidta vissa marknadsföringsåtgärder eller använda vissa avtalsvillkor. En tid senare överträder näringsidkaren det meddelade förbudet. Kon- sumentombudsmannen väcker inte en talan om utdömande av vitet utan i stället en talan om påförande av en marknadsstörningsavgift eller en sanktionsavgift om . Enligt vår mening uppfyller en tillämpning i enlighet med exemplet ovan inte de krav på förutsebarhet som ställs när det gäller sanktioner av straffrättslig karaktär. Genom att ange ett till kronor bestämt vitesbelopp har domstolen i den första processen gett närings- idkaren anledning att utgå från att en överträdelse av förbudet kan leda till en sanktion som maximalt uppgår till det beloppet, dvs. till i exemplet ovan. Legalitetsprincipen som kommer till uttryck i 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen utgör en garanti för rättssäkerheten. Prin- cipen innebär att var och en ska kunna förutse när och i viss mån hur de kan komma att bli föremål för straffrättsliga ingripanden. (Se Kriminalrättens grunder, m.fl., s. 46). Att lagstiftaren har infört liknande bestämmelser som i det nu aktuella förslaget på andra rättsområden medför inte någon annan bedömning från vår sida. Frågan om förutsebarhet har, såvitt vi har kunnat se, inte berörts vid antagandet av de bestämmel- serna (se t.ex. prop. 2016/17:22 s. 227 ff., prop. 2017/18:165 s. 57 ff. och prop. 2020/21:51 s. 109 ff.). Inte heller avgörande i MD 2015:4 ger stöd för att kravet på förutsebarhet kan anses vara uppfyllt för de före- slagna bestämmelserna. Bedömningen i nämnda avgörande avsåg en annan situation än i vårt exempel ovan. Omständigheterna i det målet var i korthet följande. ålade Marknads- domstolen, med en tillämpning av konkurrenslagen (2008:579), att upphöra med att ta ut vissa avgifter från taxibolag som hämtade kunder på (se MD 2011:28). Åläg- gandet förenades med ett vite. väckte Konkurrens- verket en talan vid med yrkande om att skulle påföras en konkurrensskadeavgift för att ha tagit ut sådana avgifter från till , dvs. perioden före åläggande vid vite hade med- delats (se T 9131-13 s. 3 och MD 2015:4 p 42). Fråga uppkom om en tillämpning av bestämmelsen i 3 kap. 7 § konkurrenslagen – som föreskrev att konkurrensskadeavgift inte får på- föras för åtgärder som omfattas av ett åläggande som har meddelats vid vite enligt denna lag – utgjorde ett hinder mot prövningen. Både och konstate- rade inledningsvis att det är möjligt att i samma mål sanktionera en och samma överträdelse, dvs. en överträdelse som har ägt rum under , med såväl förbud vid vite (en sanktion med framåt- riktad verkan) som konkurrensskadeavgift (en följd av något som redan har hänt). Därefter tog domstolarna ställning till om det i stäl- let för att göra detta i en rättegång var möjligt att dela upp pröv- ningen på två mål så att frågan om åläggande vid vite prövades och frågan om konkurrensskadeavgift vid ett annat tillfälle. Ingen av domstolarna fann att det skulle strida mot förbudet i 3 kap. 7 § konkurrenslagen. Som framgår av redogörelsen ovan var frågan i MD 2015:4 inte om det var möjligt att väcka en talan om konkurrensskadeavgift för en överträdelse av ett åläggande vid vite, dvs. en överträdelse som ägt rum i tiden efter det att åläggandet hade meddelats. Avgörandet av- såg således en annan situation än den som våra synpunkter i detta yttrande tar sikte på. Som vi ser det finns ingenting som talar för att domstolarna i nämnda avgörande hade kommit till samma slutsats om överträdelseperioden i den senare processen hade varit en period som låg efter det att åläggandet vid vite hade meddelats. Tvärtom framstår det som att domstolarna hade kommit till en annan slutsats vid nämnda förhållande. Härutöver anser vi att det inte finns något behov av att införa en möjlighet att föra en talan om påförande av marknadsstörningsavgift enligt MFL eller sanktionsavgift enligt AVLK mot den som har över- trätt ett förbud eller åläggande vid vite.