sou · H9B395 · 2021-12-10 00:00:00 — För att klara av den utmaningen behöver man som företagare långsiktiga spelregler för att kunna räkna med att det lönar sig att vara duktig. Därför vore det önskvärt – utöver utredningens grundläggande utgångspunkter – att gårdsförsäljning också kunde ses som ett verk- tyg för dryckesproducenter att utveckla sin besöksverksamhet, och skapa tillväxt och sysselsättning och på så sätt bidra ännu mer till lokalsamhällets utveckling som de verkar i. Under utredningens arbete har ett antal vägval diskuterats som från dryckesbranschens perspektiv kommer att vara av avgörande bety- delse för hur gårdsförsäljning kan bli en möjlighet för branschen. Ett sådant vägval har varit huruvida det skulle vara nödvändigt att knyta gårdsförsäljning till att enbart gälla företag lokaliserade till landsbygd. Då varken folkhälsoanalys eller de EU-rättsliga aspekterna pekar på att det skulle vara nödvändigt att styra försäljningen mot lands- bygd har utredningen bedömt att ett landsbygdskrav inte ska före- slås gälla. Ur näringspolitiskt hänseende ses det från näringen som ett väl grundat och välkommet vägval att inte ställa några sådana krav, då landsbygdskrav skulle innebära uppenbar risk för svårmotiverade gränsdragningar med tillsynes slumpmässiga utfall. I synnerhet för företag belägna på tätortsnära landsbygd. Ett annat vägval som diskuterats är krav på småskalighet och obero- ende. Detta krav är nu införlivat i förslaget, och riskerar utgöra all- varliga hinder för företagens tillväxt och utveckling. Utredningen föreslår en reglering som ställer krav på att årlig produktionsvolym ej får överstiga 75 000 L spritdrycker, 500 000 L jästa drycker alkohol eller 200 000 L jästa drycker med alkohol. Detta förslag innebär mycket snäva begränsningar på årliga pro- duktionsvolymer och skulle utestänga många av de små, men lång- samt växande, dryckestillverkarna från gårdsförsäljning. Svensk dryckesproduktion består i så hög grad av småskaliga tillverkare, att ett krav om småskalighet inte kan ses vara särskilt styrande ur ett tillgänglighetsperspektiv. Att förbehålla möjligheten till gårdsförsäljning för småskalig produktion skulle begränsa andelen tillverkare som tillåts bedriva sådan försäljning. Det gäller särskilt företag lokaliserade till just landsbygd och glesbygd, och i synnerhet i där många av de småskaliga destillerierna återfinns, och därtill flera bryggerier. Bland dessa har ett flertal varit etablerade i 10–och just lyckats växa sig ur sina nystartarkostymer. De har börjat bygga upp sin besöksverksamhet. Men de är fortfarande små. Växande dryckestillverkare måste tillåtas växa till en storlek där det går att driva företag med såväl ekonomisk som social hållbarhet –och kunna nå en storlek på företaget där de kan gynna sitt lokala samhälle, hantera semestrar och utveckla sin besöksverksamhet. Det har från representanter i utredningens expertgrupp uttryckts en oro för att stora koncerner ska maximera möjligheten till gårds- försäljning genom att etablera flera tillverkningsställen med besöks- verksamhet, och att större tillverkare ska kringgå volymbegräns- ningarna genom att exempelvis etablera mindre tillverkningsställen eller olika samarbeten där de utövar inflytande över mindre till- verkare. För stora koncerner är gårdsförsäljning inte ett lönsamt eller intressant alternativ för att komma ut på marknaden. Deras affärs- idéer bygger på storskalighetsfördelar, och de har redan sina mark- nader säkrade genom Systembolaget och genom sin dominerande ställning inom restaurangbranschen. Vidock inte bortse från att dessa producenter skulle kunna vara viktiga motorer för besöksnäringen liknande de som vi kan se i andra länder, till gagn för både den regionala utvecklingen och de små- skaliga producenterna. Småskaliga producenters försäljning via Systembolaget utgör Systembolagets möjlighet att sälja via TSLS den största försäljningskanalen för småskaliga producenter, och kommer även i fortsättningen att vara nödvändig för att producenter ska nå mark- nad. Dryckestillverkare har uttryckt oro över att ett införande av gårds- försäljning skulle leda till att Systembolaget tar bort sitt sortiment för lokalt och småskaligt (TSLS). Efterfrågan på småskaliga och lokala produkter är hög, och det finns inget på marknaden som antyder att efterfrågan skulle minska om gårdsförsäljning införs. Det finns snarare skäl att tro att efterfrågan på småskaliga hant- verksprodukter skulle kunna öka hos Systembolaget eftersom dessa förmodas uppmärksammas medialt i större utsträckning, och efter- som intresset för gårdsförsäljning från konsumenthåll skulle smitta av sig på efterfrågan på dessa produkter hos Systembolaget. Systembolaget har dock framhållit till utredningen att man inte säkert kan motivera att fortsatt ge samma generösa tillträde för lokala produkter som man erbjuder genom TSLS-sortimentet. Systembolaget har också påpekat att man utifrån konkurrensrätts- liga regler kan komma att behöva utvärdera vilken försäljningsdata som kan delas med leverantörer som bedriver gårdsförsäljning. Från svenska dryckesproducenter finns en önskan om att ägar- direktiven från regeringen bör vara formulerade på så sätt att små- skaliga eller svenska dryckesproducenters möjligheter till försäljning via Systembolaget inte begränsas. Särskilt yttrande från experten , I direktiven till utredningen anges två förutsättningar för införande av gårdsförsäljning: Systembolagets detaljhandelsmonopol ska säk- ras och folkhälsan får inte försämras. Utredningen har frångått direktiven genom att presentera ett förslag som innebär att System- bolagets monopol EU-rättsligt upphör och att folkhälsan uppskattas att försämras. Utredningen har insisterat på att särskilda yttranden ska begränsas till 5 sidor, vilket innebär att fokus för yttrandet ligger på ovan nämnda frågor. Detta trots att jag även är kritisk till andra delar i utredningens förslag. I ett rättsutlåtande, som har beställt, ifrågasätts utredningens tolkning av praxis, vilket hade förtjänat att lyftas fram. Jag är dessutom oroad över hur utredningen har bedrivits, men får be att återkomma om detta i ett framtida remiss- yttrande. Förslaget innebär att Systembolagets detaljhandelsmonopol upphör och att reglerna som styr Systembolagets detaljhandel därmed prövas mot artikel 34 i stället för artikel 37 Jag instämmer inte i utredningens bedömning att Systembolagets detaljhandel med alkoholdrycker, efter ett införande av utredning- ens förslag, skulle prövas mot artikel 37 FEUF. Systembolagets monopol skulle upphöra att faktiskt och rättsligt existera eftersom Systembolaget inte längre skulle ha ensamrätt på detaljhandeln med alkoholdrycker. Det är fast rättspraxis att de regler som avser handelsmonopol och dess funktionssätt omfattas av artikel 37 FEUF medan regler som inte rör handelsmonopol och dess funktionssätt ska bedömas enligt artikel 34 FEUF.16 Detta innebär att en gårdsförsäljnings- reglering, vilken utgör ett undantag från monopolet, bedöms mot 16Mål C-189/95, , EU:C:1997:504, mål C-170/04, , EU:C:2007:313 och mål C-198/14, Visnapuu, EU:C:2015:751. artikel 34, eftersom den inte reglerar handelsmonopolet och dess funktionssätt.17 Innehavaren av ett monopol har ensamrätt på att sälja en viss vara. Detta framgår tydligt i Visnapuu-fallet där konsta- terade att bestämmelsen som etablerar Alkos ensamrätt att bedriva detaljhandel med vissa alkoholdryckeskategorier skulle bedömas mot artikel 37.18 konstaterade att den bestämmelsen som tillät gårdsförsäljning skulle bedömas mot artikel 34, eftersom denna bestämmelse gav andra aktörer än Alko rätt att bedriva detalj- handel med vissa alkoholdrycker, om de hade vederbörligt tillstånd.19 Av detta följde att de alkoholdryckeskategorier som omfattades av den finska gårdsförsäljningsregleringen, t.ex. bärviner, inte längre omfattades av detaljhandelsmonopolet som anförtrotts Alko.20 Bestämmelser som reglerade detaljhandel med alkoholdryckeskate- gorier som omfattades av monopolet skulle därmed bedömas mot artikel 37, medan bestämmelser som reglerade detaljhandel med alkoholdryckeskategorier som inte omfattades av monopolet, dvs de produktkategorier som säljs genom gårdsförsäljning i , skulle bedömas mot artikel 34. Dessa uttalanden kan tillämpas på det svenska gårdsförsäljningsförslaget. Den svenska alkohollagen21 inrättar ett statligt ägt detaljhandels- bolag (Systembolaget)22 och fastslår att endast detta bolag får bedriva detaljhandel ”med spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkohol- drycker och med alkoholdrycksliknande preparat.”23 Därmed har Systembolaget ensamrätt på all detaljhandel av alkoholdrycker, för- utom folköl. Det innebär att de bestämmelser som reglerar System- bolagets detaljhandel med alkoholdrycker ska bedömas enligt arti- kel 37, eftersom bestämmelserna reglerar detaljhandel med alkohol- drycker som omfattas av ett monopol. Artikel 37 skulle dock inte längre vara tillämpbar om gårdsförsälj- ningsförslaget införs. Den föreslagna gårdsförsäljningsordningen omfattar detaljhandel med spritdrycker, vin, starköl, och andra jästa 17Mål C-198/14, Visnapuu, EU:C:2015:751, s. 91 18Visnapuu, s. 89–90. 19Visnapuu, s. 89 och 91. 20Visnapuu, s. 93. 21Alkohollag (2010:1622). 22Alkohollag (2010:1622), 5 kap, 1§. 23Alkohollag (2010:1622), 5 kap, 2§. alkoholdrycker samt alkoholdrycksliknande preparat,24 dvs. alla alko- holdryckeskategorier som Systembolaget för nuvarande innehar ensamrätt på. Gårdsförsäljningsförslaget innebär därmed att inte endast Systembolaget, utan även andra aktörer (dvs. gårdsförsäljare), kan bedriva detaljhandel med dessa produkter. Systembolaget skulle därmed inte längre ha monopol på detalj- handeln med någon alkoholdryckeskategori. Eftersom Systembolaget inte längre innehar någon ensamrätt, blir följden att Systembolagets monopol upphör att existera, även om Systembolaget fortfarande säljer alkoholdrycker som även säljs av andra. M.a.o. upphör ensam- rätten/monopolet att existera även om försäljningen/ butikerna inte gör det.25 Bestämmelserna som reglerar Systembolagets detaljhandel med alkoholdrycker bedöms följaktligen mot bakgrund av artikel 34, inte artikel 37, eftersom dessa inte längre reglerar ett monopol och dess funktionssätt.26 Bestämmelser som reglerar Systembolagets försälj- ning av alkoholdrycker och som resulterar i handelshinder, i strid med artikel 34, måste motiveras utifrån en av undantagsgrunderna i artikel 36, samt uppfylla de krävande villkor som ställs upp i den artikeln. Om villkoren inte uppfylls kan centrala delar av System- bolagets verksamhet underkännas. 24Se utredningens föreslagna lagändring av Alkohollagen 5 kap. 2 § (författningsförslaget): ”Endast detaljhandelsbolaget får bedriva annan detaljhandel med spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker och med alkoholdrycksliknande preparat än gårdsförsäljning.” 25Utredningen förbiser distinktionen mellan att bedriva detaljhandel med en vara och att inneha en ensamrätt att bedriva detaljhandel med en vara. I sin analys av Visnapuu hävdar nämligen utredningen att effekten av uttalanden är att bestämmelser som reglerar Alkos försäljning av en viss produkt ska bedömas mot artikel 37, oavsett om Alko har ensamrätt på den produkten eller ej. Detta är ologiskt. Enligt den logiken skulle bestämmelserna som reglerar försäljningen av plastpåsar på Alko också bedömas mot artikel 37, bara för att det säljs just på Alko, trots att Alko givetvis inte har ensamrätt att bedriva detaljhandel med plastpåsar. Den relevanta frågan är inte om Alko säljer en produkt. Den relevanta frågan är om Alko har ensamrätt att sälja den produkten. Om Alko har ensamrätt innebär detta att bestäm- melserna som reglerar försäljningen av den produkten ska bedömas mot artikel 37. Om Alko inte har ensamrätt innebär detta att bestämmelserna som reglerar försäljningen av den produkten ska bedömas mot artikel 34. 26Därmed förloras det skydd som artikel 37 innebär. Gårdsförsäljningsordningen är inte förenlig med om varors fria rörlighet Jag anser att utredningens bedömning enligt artikel 36 förbiser vik- tiga aspekter och i vissa delar beaktar faktorer som enligt fast rätts- praxis inte ska beaktas. Min bedömning är att förslaget medför han- delshinder som inte trovärdigt kan motiveras utifrån folkhälsa. Gårdsförsäljningsförslaget innehåller bestämmelser som utgör handelshinder i strid med artikel 34 Gårdsförsäljningsförslaget innehåller bestämmelser som utgör han- delshinder, t.ex. kravet att försäljningen sker på tillverknings- eller vinodlingsstället27.28 Det innebär att producenter som inte tillverkar sina produkter i (och därmed inte har ett tillverknings- eller vinodlingsställe i ) utestängs från möjligheten att bedriva gårdsförsäljning. Förslaget strider därmed mot artikel 34. Artikel 36 är inte tillämplig En bestämmelse som utgör ett handelshinder i strid med artikel 34 kan vara godtagbar om artikel 36 är tillämplig. Artikel 36 är endast tillämplig om vissa kriterier uppfylls: (i) en av undantagsgrunderna i artikel 36 måste åberopas, (ii) bestämmelsen får inte utgöra god- tycklig diskriminering eller förtäckt diskriminering av handel, och (iii)bestämmelsen måste vara proportionerlig. Utredningens analys av dessa kriterier är ofullständig. Utredningen menar att syftet med kravet är att försäljningen ska ske på tillverknings- eller vinodlingsstället är att skydda folkhälsan, vilket är en av undantagsgrunderna i artikel 36. 27Gårdsförsäljningsförslaget kan även innehålla andra handelshinder, men jag valt att fokusera på det handelshinder som utredningen har identifierat. 28Se även den norska rättsutredningen vurdering av om salg fra nisjeprodusenter kan tillates utan å svekke dagens monopolordning, s. 21. Godtycklig diskriminering och förtäckt begränsning av handel Bestämmelsen som utgör ett handelshinder, dvs. kravet att försälj- ningen ska ske på tillverknings- eller vinodlingsstället, får inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller förtäckt begränsning av handel mellan medlemsländerna. Inom ramen för detta kriterium lyfter utredningen frågan huruvida det angivna målet att skydda folkhälsan eftersträvas på ett konsekvent och systematiskt sätt. Utredningen hänvisar här till avgörande i och , men diskuterar inte det senare avgörandet Conegate, vilket tydligare klargör vad det innebär att den åberopade undantags- grunden måste eftersträvas på ett konsekvent och systematiskt sätt. Conegate gällde ett importförbud på obscena varor, vilket införts med motivet att den allmänna moralen behövde skyddas. EU-dom- stolen noterade dock att likvärdiga varor kunde säljas lagligt på den inhemska marknaden och att det därmed fördes en inkonsekvent och icke-systematisk politik i frågan. Detta ledde till att import- förbudet inte kunde berättigas utifrån den åberopade undantags- grunden (allmän moral). Conegate visar därmed tydligt att en in- konsekvent politik, dvs. där den åberopade undantagsgrunden inte eftersträvas på ett konsekvent och systematiskt sätt, innebär att den åberopade undantagsgrunden har missbrukats eller utnyttjats. I det här sammanhanget bör även kritik av alkohollagstiftning 2017 beaktas. meddelade om tänkta uppdateringar av den finska alkohollagen. Den föreslagna alkohollagen skulle innebära att tillgäng- ligheten av alkoholdrycker utökades29 som distanshandel förbjöds. var mycket kritisk till att , med hänvisning till folkhälsoskäl, ville förbjuda s.k. distanshandel och ville genomföra reformer som förväntades öka nationell försäljning och leda till försämrad folkhälsa. såg det som inkonsekvent och att åberopandet av folkhälsoskäl därmed inte kunde anses trovärdigt. I relation till svensk gårdsförsäljning blir det därmed relevant att, mot bakgrund av den restriktiva svenska alkoholpolitiken, göra en bedömning om den diskriminerande bestämmelsen, dvs. kravet att försäljningen ska ske på tillverknings- eller vinodlingsstället, kan 29Förslaget innebar att det skulle öppnas upp för ölförsäljning i butik och att gårdsförsäljningsordningen utvidgades till att även omfatta hantverksöl . motiveras utifrån folkhälsoskäl. Detta trots att kravet är en del av en ordning (dvs. gårdsförsäljningsordningen) som uppskattas försämra folkhälsan. Min bedömning är att folkhälsan inte trovärdigt kan åberopas och att det föreligger en stor risk att skulle konstatera att den åberopade undantagsgrunden har missbrukats och är ett medel för godtycklig diskriminering eller förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna. Inom ramen för diskussionen om godtycklig diskriminering och förtäckt begränsning av handel, hävdar utredningen att EU-dom- stolens uttalanden i Visnapuu visar att den finska gårdsförsäljningen kunde vara godtagbar eftersom den var av begränsad omfattning samt traditionell och hantverksmässig.30 Argumentet grundar sig på ett de minimis31 resonemang, dvs. att gårdsförsäljning kan accepte- ras, trots att en sådan ordning innefattar handelshinder, när det endast förekommer i begränsad omfattning. Ett sådant argument måste dock avfärdas. Enligt konstanta praxis ska artikel 36 tolkas strikt.32 Eftersom artikel 36 ska tolkas restriktivt är det mycket osannolikt att skulle ha accepterat att gårdsförsäljning inte innebär godtycklig diskri- minering eller förtäckt begränsning av handel utifrån argumentet att det endast sker i begränsad omfattning. Handelshinder ska som sagt endast berättigas i undantagsfall och därmed förefaller ett de minimis- resonemang inom ramen för artikel 36 FEUF osannolikt och svår- förenligt med praxis. uttalanden har i stället en annan förklaring, vilket är tydligt när man ser till kontexten där yttrade sig. IVisnapuu överlämnade till den nationella dom- stolen att bedöma om de skäl som angavs som stöd för regleringen, dvs. folkhälsa och allmän ordning, hade missbrukats och utnyttjats för att diskriminera varor från andra medlemsstater eller för att indirekt skydda inhemska varor.33 I det här sammanhanget instru- erade den hänskjutande domstolen att i sin bedöm- 30Kapitel 9, s. 12 – EU-rättsliga förutsättningar för gårdsförsäljning med ett i övrigt bibehållet detaljhandelsmonopol, utkast från Utredningen. 31De minimis är ett latinskt uttryck som betyder att något är av mindre eller obetydlig bety- delse. 32Eftersom artikel 36 utgör ett undantag från den grundläggande principen i artikel 34 om att alla hinder för den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna ska avvecklas, ska bestämmelsen tolkas smalt och restriktivt, så att den grundläggande principen om fri rörlighet inte undergrävs. Se t.ex. mål C-46/76, Bauhuis, EU:C:1977:6, s. 12 och mål C-113/80, Kom- missionen mot , EU:C:1981:139, s. 7. 33Visnapuu, s. 128. ning granska alla de faktiska och rättsliga omständigheter som den finländska regeringen anfört i åberopandet av folkhälsa och allmän ordning.34 I sin argumentation hade den finska regeringen bl.a. hävdat att gårdsförsäljningen var av begränsad omfattning och att den avsåg traditionell och hantverksmässig produktion. Detta argu- ment utgjorde därmed en av de omständigheter som den hänskju- tande domstolen måste beakta, vilket poängterade. tog dock aldrig ställning till huruvida detta faktiskt var övertygande i den samlade bedömningen om hade bedri- vit en konsekvent och systematisk politik. Det finns därför en stor risk att skulle bedöma att inte trovärdigt kan åberopa folkhälsa för att berättiga de handelshinder som gårdsför- säljning medför, eftersom den föreslagna gårdsförsäljningsord- ningen resulterar i försämrad folkhälsa. En bestämmelse som utgör ett handelshinder måste vara proportio- nerlig. Det innebär att kravet att försäljningen sker på tillverknings- eller vinodlingsstället måste (a) vara en lämplig åtgärd för att uppnå det angivna skyddsändamålet (lämplighetskriteriet) och (b) inte får vara mer långtgående än nödvändigt (nödvändighetskriteriet). Utredningen analyserar inte lämplighetskriteriet, och begränsar enbart sin diskussion till nödvändighetskriteriet. Vad gäller nöd- vändighetskriteriet är det relevant att fråga huruvida det är nödvän- digt av folkhälsoskäl att införa en begränsning, dvs. kravet att för- säljning ska ske på tillverknings- eller vinodlingsstället, som träffar just utländska producenter. Dessvärre ger inte utredningen något till- fredsställande svar på den frågan. I stället beaktar utredningen gårds- försäljningsordningens eventuella konkurrensutjämnande effekt. Det är fast rättspraxis att ekonomiska effekter och jämförelser emellan medlemsstater inte analyseras inom ramen för en bedömning enligt artikel 36.35 Utredningens bristfälliga analys kan ställas i kontrast med den norska rättsutredningen samt gårdsförsäljningsutredningen 2010,36 35Se resonemang i t.ex. mål C-212/08, Zeturf, EU:C:2011:437, p. 52 och däri angiven rättspraxis avseende fri rörlighet av tjänster. Se även mål C-95/81, Kommissionen mot , EU:C:1982:216, s. 27. 36EØS-rettslig vurdering av om salg fra nisjeprodusenter kan tillates utan åsvekke dagens monopolordning, och SOU 2010:98 Gårdsförsäljning. vilka båda konstaterar att bestämmelser som knyter försäljningen till en viss plats inte kan betraktas som vare sig lämpliga eller nödvändiga för att skydda folkhälsan.37 Den föreslagna gårdsförsäljningsordningen är oförenlig med om varors fria rörlighet, eftersom åtminstone en av regler- ingens centrala bestämmelser, dvs. bestämmelsen som uppställer kravet att försäljningen ska ske på tillverknings- eller vinodlings- stället, inte uppfyller kriterierna i artikel 36. I Kommittédirektivet för utredningen fastslås att en utgångspunkt för införandet av gårdsförsäljning är att en sådan ordning inte får leda till försämrad folkhälsa, men det framgår i utredningens konsekvens- analys att gårdsförsäljning skulle försämra folkhälsan. Utredningens förslag går därmed emot direktivet. Utredningens konsekvensanalys, som utgår från Swecos folk- hälsoanalys, framhåller att skadorna från alkoholkonsumtion ökar i takt med konsumtionen. I och med att utredningen bortser från att Systembolagets monopol upphör, bedömer utredningen att för- slaget ensamt skulle öka den totala alkoholkonsumtionen vilket skulle medföra en ökning av antalet dödsfall och sjukhusvistelser, respektive minskning av livskvalitet, . För dödsfall uppskattas det motsvara cirka 7 dödsfall , men utredningen menar att ökningen kan bli dubbelt så stor. Då direktivet fastslår att folkhälsan inte får för- 37Den norska rättsutredningen avfärdade argumentet att kravet att försäljningen skulle ske på produktionsplatsen kunde motiveras utifrån folkhälsa. Man menade att kravet varken var lämpligt eller nödvändigt, eftersom hälsoriskerna med alkohol är relaterade till konsumtion, inte till platsen där alkoholen tillverkas och säljs. Därmed skyddas inte folkhälsan av att ett krav att alkohol säljs på just produktionsstället. Slutsatsen var därför att ett sådant krav inte kunde rättfärdigas utifrån artikel 36, eftersom det inte var proportionerligt. På ett liknande sätt konstaterade att det var svårt att föreställa sig en välgrundad förklaring till varför det skulle vara värre för folkhälsan om konsumenterna via gårdsförsäljning fick möjlighet att dricka alkoholdrycker från andra länder och inte bara från . Mot bakgrund av detta drogs slutsatsen att gårdsförsäljning inte kunde förbehållas alkoholdrycker som tillverkats på en gård i , eftersom ett sådant krav inte kunde anses proportionerligt. sämras frångår utredningen direktivet när man presenterar ett förslag som försämrar folkhälsan. Därtill beaktar inte utredningen flera viktiga aspekter i Swecos rapport. Bl.a. är utredningens konsekvensanalys av gårdsförsäljning i stadsmiljö bristfällig trots att en majoritet av svenska tillverkare finns i städerna. menar att gårdsförsäljning i stadsmiljö lång- siktigt skulle kunna leda till både ökad konsumtion och ett ökat intresse för alkoholprodukter hos barn och unga, något som utred- ningen noterat men inte tar hänsyn till.