sou · H9B317 · 2021-03-31 00:00:00 — 4Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1169/2011 av om tillhandahållande av livsmedelsinformation till konsumenterna, och om ändring av Europa- parlamentets och rådets förordningar (EG) nr 1924/2006 och (EG) nr 1925/2006 samt om upp- hävande av kommissionens direktiv /250/EEG, rådets direktiv /496/EEG, kommissionens direktiv /10/EG, och rådets direktiv /13/EG, kommissionens direktiv /67/EG och 2008/5/EG samt kommissionens förordning (EG) nr 608/2004. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring direktivet uttalat att direktivbestämmelsen är avsedd att tillämpas också i ett sådant fall. Det skulle i och för sig vara möjligt att låta den svenska regleringen även omfatta marknadsföring av produkter i län- der utanför EU. Enligt utredningens bedömning är det dock svårt att överblicka vilka konsekvenser detta skulle få. Det finns en risk för att en så generell bestämmelse skulle bli alltför betungande för företag som är verksamma i . De medlemsstater som utred- ningen har haft kontakt med under arbetet har avsett att begränsa tillämpningen av de nationella bestämmelserna i enlighet med direk- tivet. Som redogjorts för finns det även möjligheter att med stöd av andra bestämmelser i ingripa mot den aktuella typen av vilse- ledande marknadsföring. Sammantaget anser utredningen att det finns skäl att begränsa tillämpningsområdet för den föreslagna bestäm- melsen i MFL på det sätt som framgår av direktivet. Den bör alltså endast gälla marknadsföring av varor inom EU. En särskild fråga är om bestämmelsen även ska gälla varor som marknadsförs inom EES (Europeiska ekonomiska samarbetsområdet). Utredningen har fått information om att EES-länderna har för avsikt att införliva direktiv (EU) 2019/2161. Eftersom något beslut om införlivande av direkti- vet ännu inte synes ha fattats av bedömer utred- ningen dock att den föreslagna bestämmelsen ska ta sikte på varor som marknadsförs inom EU. I direktivtexten används uttrycket ”legitima och objektiva skäl”. Utredningen bedömer att lagtexten i MFL bör utformas i nära anslut- ning till direktivet och att detta uttryck även bör komma till uttryck i den svenska lagtexten. Utredningens förslag: Informationskravet när det gäller hanter- ing av reklamationer i 12 § MFL tas bort. Det införs en ny paragraf, 12 a §, som innebär att vid ett köp- erbjudande på en marknadsplats online ska den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen informera om huruvida den som erbjuder en produkt är näringsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 5.4.1Information om hantering av reklamationer Enligt artikel 7.4 d i direktiv /29/EG ska närmare villkor för be- talning, leverans, fullgörande och hantering av reklamationer, om de avviker från de krav som god yrkessed innebär, anses som väsentlig information vid ett köperbjudande. Genom ändringsdirektivet ändras detta på så sätt att kravet på tillhandahållande av information om han- tering av reklamationer utgår ur bestämmelsen. Skälet är att resultaten från kontrollen av ändamålsenligheten i konsument- och marknads- föringslagstiftningen visar att denna information är mest relevant i skedet innan ett avtal ingås, vilket regleras i direktiv /83/EU.5 Bestämmelserna om köperbjudanden i artikel 7.4 har genomförts i 12 § MFL. Av paragrafen framgår vilken väsentlig information som en näringsidkare är skyldig att lämna konsumenter, om denne väljer att utforma en framställning som ett köperbjudande. Det finns en uttömmande uppräkning av den väsentliga information som ska framgå för att köperbjudandet inte ska anses vara vilseledande. Att låta bli att lämna väsentlig information vid köperbjudande utgör en form av vilseledande utelämnande. Enligt 12 § första stycket 4 utgör villkor för betalning, leverans, fullgörande och hantering av reklama- tioner – om dessa avviker från vad som är normalt för branschen eller produkten i fråga – sådan väsentlig information som näringsidkaren är skyldig att lämna. Eftersom det är fråga om ett fullharmoniserings- direktiv får medlemsländerna inte behålla eller införa bestämmelser som avviker från direktivet om inget annat anges i direktivet. Detta innebär att bestämmelsen behöver ändras så att den motsvarar den nya lydelsen av artikel 7.4 d i direktivet. Kravet på att näringsidkaren ska tillhandahålla information om hantering av reklamationer bör alltså tas bort. 5.4.2Köperbjudanden på en marknadsplats online Genom ändringsdirektivet införs även ett nytt led (f) i artikel 7.4 i direktiv /29/EG. Det gäller informationskrav vid köperbjudan- den på s.k. marknadsplatser online. Vid ett köperbjudande på en mark- nadsplats online ska information ges om huruvida den tredje part som erbjuder produkterna är näringsidkare eller inte, på grund av den tredje partens förklaring till leverantören av marknadsplatsen online. 5Skäl 40 i ändringsdirektivet. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring Informationsskyldigheten riktar sig till den näringsidkare som till- handahåller marknadsplatsen (se skäl 27 i ändringsdirektivet). En marknadsplats online definieras i direktivet som en tjänst som använder programvara inbegripet en webbplats, en del av en webb- plats eller en applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distans- avtal med andra näringsidkare eller konsumenter (se artikel 3.1 b).6 Utredningen har i avsnitt 5.2 föreslagit att en definition av begreppet marknadsplats online införs i 3 § MFL. Bakgrunden till informationskravet är att när konsumenter er- bjuds produkter på marknadsplatser online är både den som till- handahåller marknadsplatsen online och den tredje part som erbjuder en produkt på marknadsplatsen delaktiga. Det kan vara svårt för konsumenter som använder marknadsplatsen att förstå vem som är deras avtalspart och hur deras rättigheter och skyldigheter påverkas. Därför finns det behov av särskilda informationskrav i dessa situa- tioner (se skäl 24–28 i ändringsdirektivet). En närmare beskrivning av marknadsplatser online och hur de fungerar finns i avsnitt 7.5.1. Bestämmelsen om köperbjudanden i artikel 7.4 bör komma till uttryck i MFL, lämpligen i en ny paragraf, 12 a §. Informationskravet bör uttryckas så att det riktar sig till den näringsidkare som tillhanda- håller marknadsplatsen (se definitionen av begreppet leverantör av marknadsplats online i direktiv /83/EU och utredningens över- väganden i avsnitt 7.5). Av bestämmelsen bör det framgå att den näringsidkare som tillhandahåller marknadsplatsen ska informera om huruvida den som erbjuder en produkt på marknadsplatsen är när- ingsidkare eller inte, baserat på dennes uppgift om det. Det bör också framgå att informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. Det innebär att utebliven information medför att marknadsföringen är vilseledande. För att ett sådant vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). 6Definitionen av marknadsplats online har formulerats mer teknikneutralt jämfört med hur samma begrepp definieras i och rådets förordning (EU) nr 524/2013 av om tvistlösning online vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv /22/EG (förordningen om tvistlösning online vid kon- sumenttvister) (EUT L 165, , s. 1) och och rådets direktiv (EU) 2016/1148 av om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela unionen (EUT L 194, , s. 1). Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring Utredningens förslag: En ny paragraf, 12 b §, införs i MFL om rankning av produkter. En näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka digitalt efter produkter som erbjuds ska infor- mera om de kriterier som främst bestämmer rankningen av de produkter som presenteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. Informationen ska ges i ett särskilt avsnitt i onlinegräns- snittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sök- resultaten presenteras. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. Informationskravet ska inte gälla för leverantörer av sökmotorer enligt artikel 2.6 i och rådets förordning (EU) 2019/1150 av om främjande av rättvisa vill- kor och transparens för företagsanvändare av onlinebaserade för- medlingstjänster. Genom ändringsdirektivet införs en ny punkt, 4 a, i artikel 7 i direk- tiv 2005/29/EG som gäller informationskrav vid rankning av pro- dukter som erbjuds digitalt. Bestämmelsen tar sikte på situationer där en näringsidkare ger konsumenter möjlighet att söka efter pro- dukter som erbjuds av olika näringsidkare eller av konsumenter på grund av en sökning i form av ett nyckelord, en fras eller annan data som matas in i en dator för bearbetning av ett program. Oavsett var transaktionen slutligen ingås ska allmän information ges om de huvud- parametrar som bestämmer rankningen av de produkter som presen- teras för konsumenten till följd av sökningen och dessa parametrars relativa betydelse jämfört med andra parametrar. Informationen ska tillhandahålls i ett särskilt avsnitt av onlinegränssnittet och vara direkt och enkelt tillgänglig från den sida där sökresultaten presenteras. In- formationen ska anses vara väsentlig. Ett i sammanhanget centralt begrepp är rankning. I direktivet de- finieras detta som den relativa position som tilldelas näringsidkarnas produkter såsom de presenteras, organiseras eller vidarebefordras av näringsidkaren, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. Utredningen föreslår i avsnitt 5.2 att en definition av begreppet rankning införs i 3 § MFL. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring Bakgrunden till det nya informationskravet om rankning av pro- dukter är vissa transparenskrav vid rankning i och rådets förordning (EU) 2019/11507 (EU:s plattformsförordning). Transparenskraven i förordningen omfattar ett stort antal online- baserade förmedlingstjänster inbegripet marknadsplatser online – men kraven är endast tillämpliga för den s.k. leverantören av den onlinebaserade förmedlingstjänsten i förhållande till andra närings- idkare som erbjuder varor och tjänster via förmedlingstjänsten. Inom EU har det bedömts att vissa kompletterande informationskrav bör införas i direktiv /29/EG för att säkerställa transparens även i förhållande till konsumenter. I skälen till ändringsdirektivet framhålls att näringsidkare som ger konsumenter möjlighet att söka efter varor och tjänster, som resor, inkvartering och fritidsaktiviteter som erbjuds av olika näringsidkare eller av konsumenter, bör informera konsumenterna om de standar- diserade huvudparametrar som bestämmer rankningen av de erbju- danden som presenteras för konsumenterna till följd av sökningen samt deras relativa betydelse jämfört med andra parametrar. Infor- mationen bör vara konkret och göras tillgänglig på ett enkelt, väl synligt och direkt sätt. Parametrar som bestämmer rankningen avser alla allmänna kriterier, processer, specifika signaler som införlivats med algoritmer eller andra anpassnings- eller nedprioriteringsmeka- nismer som används i samband med rankningen. För att genomföra direktivet krävs att en bestämmelse med ett motsvarande informationskrav vid rankning av produkter införs i MFL. Enligt utredningens bedömning bör bestämmelsen begränsas till att gälla i situationer där näringsidkare ger konsumenter möjlig- het att söka digitalt efter produkter. Den bör däremot inte också om- fatta webbplatser m.m. där endast andra näringsidkare har möjlighet att göra sökningar. En informationsskyldighet i sådana situationer skulle gå utöver regleringen i direktivet och leda till en alltför stor informationsbörda. Utredningen föreslår att informationskravet tas in i en ny para- graf, 12 b § MFL. Ordet huvudparametrar framstår i sammanhanget som något svårtillgängligt. Lagtexten bör i stället lämpligen utfor- mas så att näringsidkaren ska informera om de kriterier som främst 7Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1150 av om främjande av rättvisa villkor och transparens för företagsanvändare av onlinebaserade förmedlingstjänster. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring bestämmer rankningen av de produkter som presenteras och deras betydelse jämfört med andra kriterier. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. Vid brister i informationen kan det alltså bli fråga om ett vilseledande utelämnande. För att ett sådant vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mot- tagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). Det bör av lagtexten framgå att informationen ska lämnas i ett särskilt avsnitt i onlinegränssnittet och vara direkt och lätt tillgänglig från den plats där sökresultaten presenteras. Begreppet onlinegräns- snitt förekommer i andra EU-rättsliga sammanhang. I förordning (EU) 2018/302, den s.k. geoblockeringsförordningen, definieras on- linegränssnitt som mjukvara, däribland en webbplats eller en del där- av och applikationer, däribland mobila applikationer, som drivs av en näringsidkare eller för dennes räkning och vars syfte är att ge kunder åtkomst till näringsidkarens varor eller tjänster i syfte att ingå en transaktion gällande dessa varor eller tjänster.8 I konsumentskydds- förordningen finns en snarlik definition av begreppet som program- vara, inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en applika- tion, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning och som tjänar till att ge konsumenterna tillgång till näringsidkarens varor eller tjänster.9 I 41 a § MFL om varningsmeddelanden som del- vis ansluter till artikel i konsumentskyddsförordningen används däremot i stället för onlinegränssnitt begreppet webbplats.10 Begrep- pet onlinegränssnitt har en bredare innebörd än begreppet webbplats och stämmer bättre överens med den bakomliggande direktivregler- ingen. Enligt utredningens bedömning är det lämpligast att använda detta begrepp i den föreslagna bestämmelsen i MFL. Det nya informationskravet i direktivet är inte tillämpligt på leve- rantörer av sökmotorer enligt definitionen i artikel 2.6 i EU:s platt- formsförordning. En sökmotor definieras i förordningen som en digi- tal tjänst som gör det möjligt för användare att mata in sökfraser för 8Se artikel 2 punkten 16 i och rådets förordning (EU) 2018/302 av den 28februari 2018 om åtgärder mot omotiverad geoblockering och andra former av diskrimi- nering på grund av kunders nationalitet, bosättningsort eller etableringsort på den inre mark- naden och om ändring av förordningarna (EG) nr 2006/2004 och (EU) 2017/2394 samt direk- tiv 2009/22/EG. 9Se artikel 3 punkten 15 i och rådets förordning (EU) 2017/2394 av den 12december 2017 om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsumentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004. 2019/20:120 s. 100. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring att göra sökningar på i princip alla webbplatser eller alla webbplatser på ett visst språk på grundval av en fråga om vilket ämne som helst i form av ett nyckelord, en röstbegäran, en fras eller någon annan in- matning och som returnerar resultat i vilket format som helst som innehåller information om det begärda innehållet. En leverantör av en sökmotor är en fysisk eller juridisk person som tillhandahåller eller erbjuder sig att tillhandahålla, sökmotorer till konsumenter. Dessa är redan enligt förordningen skyldiga att ange huvudparametrarna, vilka enskilt eller tillsammans är mest betydelsefulla vid bestämman- det av rankningen samt dessa huvudparametrars relativa betydelse, ge- nom att tillhandahålla en lättillgänglig och allmänt tillgänglig beskriv- ning, som är enkelt och begripligt formulerad, på sina sökmotorer. För att det inte ska råda några oklarheter om när det nya infor- mationskravet är tillämpligt bedömer utredningen att det i den nya bestämmelsen bör införas ett undantag för sådana leverantörer av sökmotorer som avses i EU:s plattformsförordning. Utredningens förslag: En ny paragraf, 12 c §, införs i MFL om konsumentrecensioner. En näringsidkare som ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter ska informera om huruvida näringsidkaren säkerställer att recensionerna härrör från konsu- menter som har använt eller köpt produkterna och i sådant fall på vilket sätt det görs. Sådan information ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket. Genom ändringsdirektivet införs en ny punkt, 6, i artikel 7 i direktiv /29/EG. Bestämmelsen rör situationer där en näringsidkare ger tillgång till konsumentrecensioner av produkter. Den innebär att näringsidkaren ska informera om huruvida denne säkerställer att de publicerade recensionerna härrör från konsumenter som faktiskt har använt eller köpt produkterna och om så är fallet på vilket sätt detta har säkerställts. Denna information ska anses som väsentlig. I skäl 47–48 i ändringsdirektivet framhålls att konsumenter i allt högre grad förlitar sig på konsumentrecensioner och konsument- rekommendationer när de fattar köpbeslut. När näringsidkare till- handahåller konsumentrecensioner av produkter bör de därför in- Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring formera konsumenterna om huruvida de har processer eller rutiner för att säkerställa att de publicerade recensionerna härrör från kon- sumenter som faktiskt har använt eller köpt produkterna. Om så- dana processer eller rutiner finns bör näringsidkarna tillhandahålla information om hur kontrollerna utförs och ge tydlig information till konsumenter om hur recensioner behandlas, t.ex. om alla recen- sioner, oavsett om de är positiva eller negativa, läggs ut eller om recensioner har sponsrats eller påverkats av en avtalsförbindelse med en näringsidkare. Att påstå att recensioner av en produkt har lagts ut av konsumenter som faktiskt använt eller köpt den produkten när inga rimliga och proportionella åtgärder har vidtagits för att säker- ställa att recensionerna verkligen härrör från sådana konsumenter bör betraktas som en otillbörlig affärsmetod som är vilseledande. Sådana åtgärder skulle kunna inkludera tekniska medel för att kontrollera tillförlitligheten hos den person som lägger ut en recension, t.ex. genom att begära information för att kontrollera att konsumenten faktiskt har använt eller köpt produkten. Bestämmelserna om kon- sumentrecensioner och konsumentrekommendationer påverkar inte sedvanlig och legitim praxis att i reklam göra överdrivna påståenden eller påståenden som inte är avsedda att uppfattas i bokstavlig mening. För att genomföra ändringsdirektivet krävs att en motsvarande bestämmelse med informationskrav införs i MFL. Utredningen före- slår att det införs en ny paragraf, 12 c § i MFL. Av bestämmelsen bör det framgå att en näringsidkare som ger tillgång till konsument- recensioner av produkter ska informera om huruvida denne säker- ställer att recensionerna härrör från konsumenter som har använt eller köpt produkterna och i så fall på vilket sätt det görs. Informationen ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. Bestämmelsen innebär inte något krav på näringsidkaren att införa ett system för att kontrollera recensioner. Om näringsidkaren inte inför ett sådant system måste näringsidkaren dock informera om att recensionernas äkthet inte har kontrollerats. Vid brister i informa- tionen kan det bli fråga om ett vilseledande utelämnande. För att ett vilseledande ska vara otillbörligt krävs också att det påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärs- beslut (8 § MFL). Genom ändringsdirektivet införs även vissa nya bestämmelser i den s.k. svarta listan om näringsidkares användning av konsumentrecen- sioner. Dessa föranleder dock inte några lagändringar (se avsnitt 5.8). Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 5.7Försäljning i en konsuments bostad och under utflykter Utredningens bedömning: Det bör inte införas några särskilda begränsningar i lag när det gäller försäljning i en konsuments bo- stad eller under utflykter som organiseras av näringsidkaren i mark- nadsförings- eller försäljningssyfte. Genom ändringsdirektivet har artikel 3.5 i direktiv /29/EG fått en ny lydelse. Enligt den nya lydelsen hindrar direktivet inte medlems- staterna från att anta bestämmelser för att skydda konsumenters be- rättigade intressen vad gäller aggressiva eller vilseledande marknads- förings- eller försäljningsmetoder i samband med en näringsidkares icke begärda besök i konsumentens hem eller utflykter som organise- ras av en näringsidkare. Sådana bestämmelser ska vara proportionella, icke-diskriminerande och motiverade med hänsyn till konsument- skyddet. Bakgrunden till bestämmelsen är att vissa medlemsstater redan har infört begränsningar av dessa typer av försäljningsmetoder. I skälen till ändringsdirektivet framhålls att vissa särskilt aggressiva eller vilse- ledande marknadsförings- eller försäljningsmetoder i samband med besök i konsumentens hem eller under utflykter kan utsätta kon- sumenterna för påtryckningar att köpa varor eller tjänster som de annars inte skulle köpa eller inköp till mycket höga priser, ofta med omedelbar betalning. Sådana metoder riktar sig ofta mot äldre perso- ner eller andra utsatta konsumenter (se skäl 54 i ändringsdirektivet). Genom ändringarna i direktiv /29/EG har det förtydligats att direktivet inte påverkar medlemsstaternas frihet att anta natio- nella bestämmelser för att skydda konsumenternas intressen i de nämnda situationerna. Nationella bestämmelser skulle t.ex. kunna föreskriva att besök i konsumenters hem inte är tillåtet vissa tider eller att besök inte är tillåtet om konsumenten har förklarat att han eller hon inte godtar sådana besök. Det skulle också kunna handla om föreskrifter gällande betalningsrutiner (se skäl 55 i ändrings- direktivet). Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 5.7.2Förekomsten av försäljningsmetoderna i Utredningen har varit i kontakt med Direct Selling , DSS11, som är en branschorganisation för företag som arbetar med direkt- försäljning/direkthandel och har tagit del av skriftlig information och rapporter som organisationen publicerat.12 Såvitt utredningen har erfarit förekommer det i princip ingen försäljning till konsumen- ter under utflykter i . Enligt uppgifter från organisationen finns det över 155 000 direkt- säljare i , varav cirka 90 000 kommer från föreningens med- lemsföretag. Branschen omsätter mellan 2–. Försäljningen spänner över ett brett produktsortiment med bl.a. kosmetik, kläder, hushållsprodukter, hälsopreparat, böcker, rengör- ingsprodukter, kosttillskott, telefonabonnemang och säkerhetstjänster. De aktuella försäljningssätten – försäljning i konsuments bostad och under utflykter – gäller situationer där behovet av konsumentskydd generellt är stort. Konsumenten är i dessa fall typiskt sett mindre väl förberedd på att ingå avtal jämfört med situationer där avtal ingås i en affärslokal. Försäljningsmetoderna kan uppfattas som påträngande och leda till impulsköp som konsumenten efter närmare övervägande inte vill stå fast vid. Mot bakgrund av detta finns en särskilt konsumentskyddande reglering för bl.a. dessa försäljningssätt i . De utgör s.k. avtal utanför affärslokaler. Som har beskrivits i avsnitt 4.3 har närings- idkaren enligt en särskilt omfattande skyldighet att informera konsumenten innan ett avtal ingås. Syftet är att konsumenten ska kunna fatta ett välgrundat beslut och jämföra olika produkter med varandra. När ett avtal har ingåtts ska näringsidkaren ge konsumen- ten en kopia av det undertecknade avtalet eller en bekräftelse på av- talet.