sou · H9B345 · 2021-06-01 00:00:00 — För mjölkproducerande besättningar finns ytterligare villkor för använd- ningen (4 kap. 3 §). Förskrivning för villkorad läkemedelsanvänd- ning får endast omfatta läkemedel för en beräknad förbrukning av högst (4 kap. 5 §). I föreskrifterna finns även bestäm- melser om utbildningskrav för, instruktioner om och anmälan av sådan läkemedelsanvändning. Dessutom finns bestämmelser om att veterinären ska besöka besättningen för rådgivning och kontroller med vissa tidsintervaller (4 kap. 10 §). Innehållet i ett veterinärrecept Vilka receptuppgifter som ska lämnas vid förskrivning av läkemedel till djur framgår av föreskrifter om förordnande och utlämnande av läkemedel och teknisk sprit. Djurägarens namn och adress, djurägarens personnummer eller födelsedatum (om Förordnande, utlämnande och användning förskrivningen avser särskilda läkemedel3), djurslag och djurets identitet, läkemedelsnamn, läkemedelsform och styrka samt mängd eller behandlingstid, mängd (om förskrivningen avser särskilda läke- medel), dosering, användning och behandlingsändamål ska alltid an- ges. Även uppgifter om hur ett recept får expedieras, veterinärens namn, yrke samt adress och telefon till arbetsplats samt datum då förskrivningen görs måste anges (5 kap. 5 §). Ett recept är giltigt från den dag då det utfärdats om inte förskrivaren anger en kortare giltighetstid (5 kap. 12 §). Ett veterinärrecept innehåller inte några uppgifter om vete- rinärnummer på den veterinär som utfärdat receptet. Ett sådant vete- rinärnummer utfärdas av i samband med att legiti- mation utfärdas. får med stöd av ett bemyndigande i 5 kap. 3 § förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård (jfr 5 kap. 4 § lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård) meddela föreskrifter om skyldighet för djurhälsopersonalen att lämna kontaktuppgifter till tillsynsmyndigheten och för bl.a. med stöd av detta bemyndigande ett register över bl.a. veterinärer, det så kallade vet@-registret. Utlämnande av läkemedel efter rekvisition Det är möjligt för en förskrivare att beställa läkemedel från ett öppenvårdsapotek till sin klinik för användning vid vård och behand- ling. Även bestämmelser om rekvisition finns i föreskrifter om förordnande och utlämnande av läkemedel och tek- nisk sprit. Av dessa bestämmelser framgår bl.a. att det av en rekvi- sition tydligt ska framgå vad som beställs och vem som ansvarar för rekvisitionen (6 kap. 5 §). Som huvudregel får en rekvisition utfärdas av den som är behörig att förordna läkemedel, dvs. av veterinär när det gäller läkemedel till djur, men det finns även vissa andra yrkes- verksamma personer som kan rekvirera läkemedel enligt föreskrif- terna (6 kap. 7 §)4. 3Med särskilda läkemedel avses läkemedel som omfattas av bilaga 8 till föreskrifterna, bl.a. i princip samtliga läkemedel som innehåller narkotika. en föreståndare för en vetenskaplig institution om läkemedlet ska användas för annat ändamål än sjukvård och en sakkunnig person för verksamhet som har tillverknings- eller parti- handelstillstånd för läkemedel. Förordnande, utlämnande och användning Rekvirerade läkemedel används för nödvändig läkemedels- behandling av djur bl.a. till djur på djurkliniker t.ex. vid vaccination eller för att söva djur inför ingrepp. Rekvirerade läkemedel används också vid veterinärers besök på gårdar där djur hålls. Läkemedel kan vid sådana besök lämnas ut vid behandlingstillfället i mindre antal doser för att täcka djurets behov till dess läkemedlet kan expedieras från öppenvårdsapotek (s.k. jourdos) (1 kap. 7 § föreskrifter). Förskrivare får endast lämna ut jourdos av sådana läke- medel som omfattas av rätten att förordna läkemedel (3 kap. 1 § föreskrifterna). Läkemedel för behandling av djur får vid ett behand- lingstillfälle lämnas ut för en begränsad behandlingsperiod om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen samt till djurägarens möjlighet att erhålla läkemedlet från öppenvårdsapotek (3 kap. 2 § föreskrifterna). En veterinär är skyldig att föra journal över djurhälsovård och djursjukvård (2 kap. 1 § 3 lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård). Närmare bestämmelser om veterinärers skyldighet att föra journal och att rapportera vissa uppgifter till finns i Statens jordbruksverks (SJVFS 2019:25) föreskrifter och allmänna råd om skyldigheter för djurhållare och personal inom djurens hälso- och sjukvård.5 Övrig administration av läkemedel av andra än veterinärer Bestämmelser om övrig läkemedelsadministration finns i Jordbruks- verkets föreskrifter och allmänna råd om skyldigheter för djurhållare och personal inom djurens hälso- och sjukvård. I 4 kap. i föreskrif- terna finns regler om läkemedelsadministration av annan djurhälso- personal än veterinär. Djurhälsopersonal som inte är veterinär får som huvudregel bara administrera läkemedel till djur under förut- sättning att en veterinär har ordinerat behandlingen, och läkemedlen är tillhandahållna i enlighet med föreskrifter om läkemedel och läkemedelsanvändning. Vissa läkemedel får dessutom bara administreras av veterinär, t.ex. vaccin mot rabies. 5Föreskrifterna är meddelade med stöd av 2 kap. 2 §, 4 kap. 1 § och 5 kap. 3 § förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård, 5 och 15 §§ provtagningsförordningen, 4 § epizootiförordningen (1999:659) samt 4 kap. 2 § djurskyddsförordningen. Förordnande, utlämnande och användning 15.2.2EU-förordningen om veterinärmedicinska läkemedel Behörighet och befogenhet att utfärda veterinärrecept Med ett veterinärrecept avses enligt EU-förordningen om veterinär- medicinska läkemedel ett dokument som utfärdats av en veterinär för ett veterinärmedicinskt läkemedel eller ett humanläkemedel för användning på djur (artikel 4.33). Ett sådant recept får, enligt artikel 105.3 endast utfärdas efter det att en klinisk undersökning eller någon annan lämplig bedömning av hälsotillståndet hos djuret eller gruppen djur utförts av en veterinär. Veterinärrecept som har utfär- dats i enlighet med artikel 105.3 i EU-förordningen är giltiga i hela unionen (artikel 105.7). En medlemsstat får tillåta att ett veterinärrecept utfärdas av en yrkesverksam person, som inte är veterinär, som har behörighet att göra detta i enlighet med tillämplig nationell rätt för ikraftträdandet av EU-förordningen. Sådana recept omfattas i tillämp- liga delar av artiklarna 105.5, 105.6, 105.8, 105.9 och 105.11. De är giltiga endast i den medlemsstaten där de utfärdas och får inte om- fatta förskrivningar av antimikrobiella läkemedel och andra veteri- närmedicinska läkemedel för vilka det krävs att en diagnos ställs av en veterinär (artikel 105.4). Ett veterinärrecept avseende ett antimikrobiellt läkemedel för metafylax får endast utfärdas efter det att en diagnos av den smitt- samma sjukdomen har ställts av en veterinär (artikel 105.1). Med metafylax avses administrering av ett läkemedel till ett djur eller en grupp djur efter det att en klinisk sjukdom har diagnosticerats i en del av gruppen, i syfte att behandla de kliniskt sjuka djuren och be- gränsa spridningen av sjukdomen till djur i nära kontakt och i risk- zonen och som redan kan vara subkliniskt infekterade (artikel 4.15). Veterinären ska enligt artikel 105.2 kunna motivera ett veterinär- recept avseende antimikrobiella läkemedel, särskilt för profylax och metafylax. Profylax innebär administrering av ett läkemedel till ett djur eller en grupp av djur innan kliniska tecken uppträder, i syfte att förebygga uppkomsten av en sjukdom eller en infektion (artikel 4.16). Förordnande, utlämnande och användning Innehållet i ett veterinärrecept EU-förordningen uppställer i artikel 105.5 krav på att ett veterinär- recept ska innehålla minst följande information. –Identifiering av det djur eller den grupp av djur som ska be- handlas. –Djurägarens eller djurhållarens fullständiga namn och kontakt- uppgifter. –Veterinärens fullständiga namn, kontaktuppgifter och, om detta finns tillgängligt, yrkesregistreringsnummer. –Veterinärens namnteckning eller elektroniska identifikation. –Läkemedlets namn, inklusive dess aktiva substanser. –Läkemedelsform och styrka. –Förskriven mängd, eller antalet förpackningar, inklusive förpack- ningsstorlek. –För livsmedelsproducerande djurslag, karenstid, även om den är noll. –Eventuella varningar som är nödvändiga för att säkerställa korrekt användning och, vid behov, ansvarsfull användning av anti- mikrobiella medel. –Om förskrivningen av ett läkemedel görs i enlighet med artik- larna 112, 113 och 114, dvs. användande av läkemedel på annat sätt än vad som omfattas av godkännandet för försäljning, ska detta anges. –Om förskrivningen av ett läkemedel görs i enlighet med arti- kel 107.3 och 107.4, dvs. förskrivning av ett antimikrobiellt läke- medel för profylax eller metafylax, ska detta anges. Kommissionen får genom genomförandeakter fastställa en mall för dessa krav. Den ska också finnas tillgänglig i elektroniskt format (artikel 105.8). Förordnande, utlämnande och användning Den förskrivna mängden läkemedel ska inte vara större än den mängd som krävs för den aktuella behandlingen eller terapin. När det gäller antimikrobiella läkemedel för metafylax eller profylax ska de endast förskrivas för att täcka riskperioden. Ett veterinärrecept avseende antimikrobiella läkemedel ska vara giltigt i från och med dagen för dess utfärdande (artikel 105.6 och 105.10). Medlemsstaterna får, utöver de bestämmelser som EU-förord- ningen om veterinärmedicinska läkemedel innehåller, fastställa regler om registerföring för veterinärer vid utfärdande av veterinärrecept (artikel 105.11). Utlämnande och administration av läkemedel Av artikel 105.9 i EU-förordningen framgår att det förskrivna läke- medlet ska lämnas ut i enlighet med nationell rätt. Om inget annat anges i nationell rätt får en veterinär enligt artikel 105.12 personligen administrera ett veterinärmedicinskt läkemedel som klassificeras som receptbelagt utan ett veterinärrecept. Veterinären ska föra re- gister över sådan personligen utförd administrering utan recept i enlighet med tillämplig nationell rätt (artikel 105.12). När det gäller användning utanför villkoren för godkännandet för försäljning får en veterinär enligt EU-förordningen om veterinär- medicinska läkemedel administrera läkemedel själv eller tillåta en annan person att göra det i enlighet med nationella bestämmelser (arti- kel 112.3, 113.3 och 114.5). Medlemsstaterna får, enligt artikel 106.4, i vederbörligen motiverade fall, besluta att ett veterinärmedicinskt läkemedel enbart ska administreras av en veterinär. 15.2.3Behörighet och befogenhet att förskriva, lämna ut och administrera läkemedel Utredningens förslag: I lagen och förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård införs ett nytt bemyndigande för att tydliggöra att får meddela föreskrifter om djurhälsopersonalens tillhandahållande och administration av läkemedel. Ett bemyndigande införs också så att Förordnande, utlämnande och användning får meddela föreskrifter om att ett veterinärmedicinskt läkemedel i särskilda fall enbart får administreras av veterinär. Bestämmelserna i artikel 105.1–105.3 och 105.6 i EU-förord- ningen om veterinärmedicinska läkemedel ska kompletteras av lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Bestäm- melserna i artikel 105.7 och 10 ska kompletteras av läkemedels- lagen. Artikel 105.9 ska kompletteras av läkemedelslagen, lagen om handel med läkemedel och lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård medan artikel 106.4, 112.3, 113.3 och 114.5 ska kompletteras av lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Utredningens bedömning: Utöver förslagen till bemyndiganden ovan medför inte nu nämnda artiklar något särskilt behov av lag- eller förordningsändringar. Inte heller artikel 105.4 medför något behov av lag- eller förordningsändringar. Skälen för förslagen och bedömningen Av EU-förordningen om veterinärmedicinska läkemedel framgår att ett veterinärrecept utfärdas av en veterinär. Bestämmelser om rätten att förskriva läkemedel till djur finns i föreskrifter om förordnande och utlämnande av läkemedel och tek- nisk sprit. Föreskrifterna är som ovan nämnts i dessa delar med- delade med stöd av 18 kap. 8 § 2 läkemedelslagen och 9 kap. 9 § 2 läkemedelsförordningen. Dessa bemyndiganden har ett vidare tillämp- ningsområde än att bara avse vem som får förskriva läkemedel och bör därmed fortsatt gälla även för sådana läkemedel som omfattas av tillämpningsområdet för kapitel VII i EU-förordningen. En medlemsstat får enligt artikel 105.4 i EU-förordningen tillåta att ett veterinärrecept utfärdas av en yrkesverksam person, som inte är veterinär, som har behörighet att göra detta i enlighet med tillämplig nationell rätt för ikraftträdandet av EU- förordningen (artikel 105.4). Regler om att annan än veterinär får utfärda veterinärrecept finns inte i svensk rätt. Bestämmelsen är där- med inte aktuell för svenska förhållanden. Förordnande, utlämnande och användning Ett veterinärrecept som uppfyller kraven i EU-förordningen är giltigt i hela unionen (artikel 105.7). EU-förordningen anger inte hur lång giltighetstid som ett veterinärrecept ska ha, förutom för antimikrobiella läkemedel. För dessa ska veterinärrecept vara giltiga i från och med dagen för deras utfärdande (artikel 105.10). Dessa regler faller inom läkemedelslagens tillämpningsområde men är direkt tillämpliga och föranleder inget behov av ändringar i lag eller förordning. Artiklarna 105.1–3 och 6 i EU-förordningen innehåller direkt tillämpliga bestämmelser om när ett antimikrobiellt läkemedel för metafylax får utfärdas, att recept för antimikrobiella läkemedel ska kunna motiveras, vad som krävs för att ett veterinärrecept ska få utfärdas och att den förskrivna mängden inte får vara större än den mängd som krävs för den aktuella behandlingen. Bestämmelserna faller enligt utredningens bedömning inom tillämpningsområdet för lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård då de riktar sig till den som utfärdar veterinärrecept. Även om bestämmelserna är direkt tillämpliga är deras innebörd inte helt tydlig. Det framgår t.ex. inte av bestämmelsen i artikel 105.3 vad som avses med begrep- pet ”annan lämplig bedömning”. Den bedömning som en veterinär gör i samband med att inleda villkorad läkemedelsanvändning skulle kunna anses vara en sådan annan lämplig bedömning som avses och därmed kunna ersätta en klinisk undersökning av djuret eller grup- pen av djur i samband med förskrivningen. Enligt utredningens uppfattning finns det inte något i EU-förordningen som hindrar att i fortsättningen bemyndigas att meddela komplet- terande bestämmelser till EU-förordningen som t.ex. preciserar under vilka förutsättningar en annan lämplig bedömning än en klinisk undersökning kan godtas så länge föreskrifterna inte hindrar att bestämmelserna i får genomslag. Sådana före- skrifter kan meddelas med stöd av de allmänna bemyndigandena i lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård och förord- ningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård som vi föreslagit i kapitel 7. Det förskrivna läkemedlet ska enligt EU-förordningen lämnas ut i enlighet med nationell rätt (artikel 105.9). Bestämmelser om hur läkemedel lämnas ut finns i föreskrifter som meddelats med stöd av bemyndiganden i läkemedelslagen och läkemedelsförordningen samt när det gäller utlämnande från apotek Förordnande, utlämnande och användning med stöd av bemyndiganden i lagen och förordningen om handel med läkemedel. Dessa bemyndiganden kan alltjämt användas för att meddela föreskrifter om hur förskrivna läkemedel ska lämnas ut från apotek eller genom jourdos. Bestämmelser om hur läkemedel får lämnas ut finns även i Jord- bruksverkets föreskrifter om läkemedel och läkemedelsanvändning eftersom det av dessa framgår när en veterinär får tillhandahålla läkemedel för administrering av någon annan än veterinär. Jord- bruksverkets föreskrifter om läkemedel och läkemedelsanvändning är i nu aktuella delar meddelade med stöd av bemyndigandena i 2 kap. 5 § 2 lagen om verksamhet inom djurens- hälso- och sjukvård och 2 kap. 2 § 2 förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård att meddela föreskrifter om de ytterligare skyldigheter för djurhälsopersonalen som behövs för en god och säker vård. Ett bemyndigande behöver fortfarande finnas för att Jordbruks- verket ska kunna meddela föreskrifter om när en veterinär får till- handahålla läkemedel för administration av någon annan. De bemyn- diganden som finns i lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård och förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård är dock oprecisa och kan avse andra skyldigheter för djurhälsopersonalen än tillhandahållande och administration av läke- medel. För att tydliggöra att kan meddela före- skrifter om tillhandahållande och administration av läkemedel och att sådana bestämmelser i nationell rätt även finns i föreskrifter bör ett kompletterande bemyndigande med denna inne- börd införas i lagen och förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Sådana föreskrifter bör även komplettera artik- larna 112.3, 113.3 och 114.5 i EU-förordningen om veterinärmedi- cinska läkemedel, varav framgår att veterinären får administrera läke- medlet själv eller tillåta en annan person att göra det på veterinärens ansvar i enlighet med nationella bestämmelser. Av artikel 106.4 i EU-förordningen framgår slutligen att med- lemsstaterna i vederbörligen motiverade fall får besluta att ett vete- rinärmedicinskt läkemedel enbart ska administreras av en veterinär. Motsvarande föreskrifter har meddelats av . bör genom ett särskilt bemyndigande även fortsatt få meddela sådana föreskrifter. Bemyndiganden om detta bör införas i lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård och förord- ningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Förordnande, utlämnande och användning Utredningens förslag: Regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer ska bemyndigas att meddela ytterligare före- skrifter om ett veterinärrecepts innehåll utöver det som anges i artikel 105.5 i EU-förordningen om veterinärmedicinska läke- medel. ska av regeringen bemyndigas att med- dela sådana föreskrifter. Artiklarna 105.5 och 105.8 i EU-förordningen om veterinär- medicinska läkemedel ska kompletteras av läkemedelslagen. Bestämmelser i svensk rätt om ett veterinärrecepts innehåll finns i föreskrifter som meddelats med stöd av läkemedelslagen och läkemedelsförordningen. Bestämmelserna i artikel 105.5 om veterinär- recepts innehåll och i artikel 105.8 om den mall som kommissionen ska fastställa genom genomförandeakter bör därmed kompletteras av läkemedelslagen. EU-förordningen om veterinärmedicinska läkemedel innehåller detaljerade bestämmelser om vilka uppgifter som ska framgå av ett veterinärrecept. Bland dessa ingår bl.a. veterinärens yrkesregistrerings- nummer, vilket enligt utredningens bedömning i motsvaras av det veterinärnummer som tilldelas veterinären när legitimation utfärdas. Även djurslag får anses ingå i de uppgifter som ska framgå eftersom det djur eller den grupp av djur som ska behandlas ska identifieras i ett veterinärrecept enligt EU-förordningen. EU-förordningen om veterinärmedicinska läkemedel anger vilka uppgifter som minst ska finnas i ett veterinärrecept. Det finns där- med ett visst utrymme för att meddela kompletterande bestäm- melser. Sådana bestämmelser bör även i fortsättningen meddelas på föreskriftsnivå. Eftersom EU-förordningen i denna del får anses innehålla en valmöjlighet bör ett särskilt bemyndigande om detta införas i läkemedelslagen och läkemedelsförordningen. Förordnande, utlämnande och användning 15.2.5Rekvisition, jourdos och veterinärers registerföring Utredningens förslag: I lagen och förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård införs ett nytt bemyndigande för att tydliggöra att får meddela föreskrifter om veterinärers skyldighet att föra register vid utfärdande av vete- rinärrecept och över användningen av rekvirerade läkemedel. Artikel 105.12 ska kompletteras av läkemedelslagen när det gäller föreskrifter om rekvisition av läkemedel och av lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård när det gäller vete- rinärers skyldighet att föra register över användningen av rekvi- rerade läkemedel. Artikel 105.11 ska kompletteras av lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Enligt EU-förordningen om veterinärmedicinska läkemedel får en veterinär personligen administrera ett veterinärmedicinskt läkemedel som klassificeras som receptbelagt utan ett veterinärrecept om inte annat föreskrivs i nationell rätt (artikel 105.12). EU-förordningen hindrar således inte att veterinärer även i fortsättningen lämnar ut och administrerar rekvirerade läkemedel utan veterinärrecept. I gäll- ande rätt finns bestämmelser om rekvisition och utlämnande av jourdos i föreskrifter. Bestämmelsen i denna del kompletteras således av läkemedelslagen. De bemyndiganden som finns i 18 kap. 8 § 2 och 9 kap. 9 § 2 läkemedelslagen kan även fort- satt användas för att meddela föreskrifter om utlämnande av rekvi- rerade läkemedel. Artikel 105.12 innehåller även en bestämmelse om att veterinären ska föra register över personligen utförd administrering utan recept ienlighet med nationell rätt. EU-förordningen förutsätter således att det i nationell rätt finns en skyldighet att föra register över läkemedel som administreras utan veterinärrecept. I artikel 105.11 finns dessutom en bestämmelse om att medlemsstaterna får fast- ställa regler om registerföring för veterinärer vid utfärdande av vete- rinärrecept. En veterinär är skyldig att föra journal över djur- hälsovård och djursjukvård (2 kap. 1 § 3 lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård) och närmare bestämmelser om detta Förordnande, utlämnande och användning finns i föreskrifter. Journalen ska enligt föreskrif- terna bl.a. innehålla uppgifter om läkemedelsanvändning. Dessa föreskrifter har meddelats med stöd av bemyndigandena i 2 kap. 5 § 2 respektive i 2 kap. 2 § 2 lagen och förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård att meddela föreskrifter om de ytterligare skyldigheter för djurhälsopersonalen som behövs för en god och säker vård. Eftersom EU-förordningen förutsätter en skyl- dighet att föra register över användningen av rekvirerade läkemedel och överlåter till medlemsstaterna att fastställa regler om register- föring vid utfärdande av veterinärrecept bör bemyndigandet i lagen och förordningen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård kompletteras så att det tydligt framgår att får med- dela föreskrifter om att sådana uppgifter ska registerföras. Till frågor om registerföring återkommer vi även i kapitel 18. 15.3Val av läkemedel vid behandling av djur I ovan nämnda föreskrifter om läkemedel och läkemedelsanvändning regleras hur veterinärer ska välja vilket läke- medel som ska användas för behandling av djur. I föreskrifterna, som införlivar artiklarna 10 och 11 i veterinärläkemedelsdirektivet, regleras den s.k. kaskadprincipen. Av föreskrifterna framgår att en veterinär i första hand ska ordi- nera ett veterinärmedicinskt läkemedel som är godkänt i för aktuellt tillstånd hos det djurslag som ska behandlas (2 kap. 2 §). Om det inte finns något sådant läkemedel får en veterinär ordinera annat läkemedel för behandling av aktuellt tillstånd. Sådan ordina- tion ska göras bara i undantagsfall för att undvika att det berörda djuret utsätts för onödigt lidande (2 kap. 3 §). Om en undantags- situation föreligger ska veterinären vid ordination i första hand välja ett veterinärmedicinskt läkemedel som är godkänt i för an- vändning på ett annat djurslag eller för ett annat tillstånd hos samma djurslag (2 kap. 4 §). Om det inte finns något sådant läkemedel får veterinären ordinera ett läkemedel som endast är godkänt att an- vända på människa under förutsättning att det inte innehåller någon av de substanser som är uppräknade i bilaga 1 till föreskrifterna.