sou · H8B383d2 · 2021-01-01 00:00:00 — När ett fartyg inte är fullastat pumpas barlastvatten (havsvatten) om- bord i särskilda tankar för att stabilisera fartyget och få det att ligga tillräckligt djupt i vattnet. Med barlastvattnet följer olika levande orga- nismer som sprids runt om i världen och kan orsaka problem för miljön när de släpps ut på nya platser. Spridningen av främmande arter är ett av de största hoten mot havsmiljön och 2004 antog därför IMO Bar- lastvattenkonventionen (Ballast Water Management Convention) för att minska spridningen av främmande arter. har tillträtt barlastvattenkonventionen och den är införd i svensk lagstiftning.33 Konventionen trädde i kraft för fartyg i internationell trafik men även fanns det rekommendationer för hur och var fartyg byter barlastvatten. Enligt konventionen måste barlastvatten nu behandlas och organismer dödas innan vattnet pumpas tillbaka till havet. Konventionen om förhindrandet av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall och annat material () under- tecknades 1972. Konventionen förbjuder eller i vissa fall reglerar dumpning från fartyg, flygplan och plattformar.34 Besluten om för- bud fattas vid årliga partsmöten. administreras av IMO. 32Om toalettavfallet är finfördelat eller desinficerat med hjälp av en typgodkänd anläggning får det släppas ut utanför , och om fartyget har en typgodkänd reningsutrust- ning ombord så får det renade avfallet släppas ut överallt. 33Barlastvattenlagen (2009:1165), barlastvattenförordningen (2017:74) och Transportsty- relsens föreskrifter (TSFS 2017:73). 34Dumpning i juridisk mening, avser att göra sig av med något genom att dumpa det i havet eller på havsbotten. Man dumpar från båtar, flygplan eller plattformar. antog parterna ett protokoll till . Utgångspunkten för protokollet är att all dumpning av varje form av avfall eller ämne, inklusive radioaktivt material, på internationellt vatten och i parternas territorialhav är förbjuden (bortsett från nöd- situationer till havs eller i luften). Protokollet förbjuder även all för- bränning av avfall och andra ämnen på internationellt vatten och i parternas territorialhav.35 ratificerade konventionen 1974.36 ratificerade även pro- tokollet 2000, men inte de två tilläggen till protokollet från 2006 och 2013.37 Regeringens klimatpolitiska handlingsplan anger att dessa två tillägg nu ska ratificeras.38 Till skillnad från har konven- tionen, liksom havsrättskonventionen, en definition av dumpning.39 ansvarar för konventionen och Havs- och vatten- myndigheten är ansvarig myndighet och deltar vid partsmötena. EU och dess medlemsstater är parter till , som är den övergripande rättsliga ramen för mänsklig verksamhet till havs. EU har även antagit några ramdirektiv och strategier som får betydelse för sjöfarten och havsmiljöfrågor, bl.a. ramdirektivet om en marin strategi (havsmiljödirektivet) och Östersjöstrategin. Dessa har beskrivits i kapitlet om EU och havsmiljöarbetet. Dessutom har flera av de EU-regler effekt även på sjöfarten. Nedan redovisas EU-lagstiftning som har direkt betydelse för sjöfartens påverkan på havsmiljön. Förutom dessa finns många för- ordningar och direktiv inom EU som på andra sätt berör sjöfart och 35www.havochvatten.se/hav/samordning--fakta/internationellt-arbete/konventioner/ londonkonventionen---reglering-av-dumpning-och-forbranning-till-havs.html. 36SÖ 1974:8 om förhindrandet av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall och annat material. 37SÖ 2000:48, protokoll till konvention (SÖ 1974:8) om förhindrandet av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall och annat material. 2019/20:65, En samlad politik för klimatet, Klimatpolitisk handlingsplan. 39SOU 2010:91, Planering på djupet – fysisk planering av havet, betänkande av Havsplaner- ingsutredningen. som handlar om säkra transporter, arbetstider, rapportering, stati- stisk över transporter och sjöhandel m.m. Genom det s.k. mottagningsdirektivet40 förbättras tillgången till och användningen av mottagningsanordningar i hamn för fartygsgene- rerat avfall och lastrester. Mottagningsdirektivet ska skydda den miljön från de negativa effekterna av avfall från fartyg som använder EU:s hamnar. I direktivet fastställs också en ordning för kontroll av efterlevnad, däribland ett system för inspektioner och utbyte av in- formation. Enligt de nya reglerna ska fartyg betala en indirekt avgift för att täcka kostnaderna för systemet, som ger dem rätt att lämna av sitt avfall till en hamn, oavsett om de gör detta eller inte. I vissa fall, om ett fartyg lämnar av en exceptionellt stor mängd avfall, kan även en direkt avgift tas ut för att säkerställa att kostna- derna för att ta emot sådant avfall inte skapar en oproportionerlig börda för en hamns kostnadstäckning. Avgifternas storlek kan bero på t.ex. fartygets kategori, typ och storlek och den typ av trafik som fartyget används i. En nedsatt avgift gäller för ”gröna fartyg”, dvs. fartyg som kan bevisa att de lämnar mindre avfallsmängder och har ett hållbart system för avfallshantering ombord. EU-länderna måste se till att mottagningsanordningarna i ham- narna tillgodoser behoven för de fartyg som använder hamnarna utan att orsaka onödiga förseningar, är anpassade efter hamnens storlek och efter de fartygskategorier som anlöper där, eftersom större ham- nar brukar ha mer trafik och större fartyg. Varje hamn måste göra en plan för mottagande och hantering av avfall. Direktivet omfattar alla fartyg, oavsett flagg, som anländer till en hamn i ett EU-land, med undantag för krigsfartyg och fartyg som tillhör eller används av en stat i icke-kommersiell statlig tjänst. Direk- tivet gäller dock inte för havsgående fartyg. 40Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/883 av om mottagnings- anordningar i hamn för avlämning av avfall från fartyg. Implementeringen av mottagningsdirektivet i De lagändringar som behövdes för att genomföra mottagningsdirek- tivet infördes i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från far- tyg respektive tullagen (2000:1281). Direktivet överensstämde i stora delar med den s.k. Östersjöstrategin, som hade genom- förts i det svenska regelverket.41 Direktivet om hamnstatskontroll42 syftar till att minska antalet under- måliga fartyg i EU:s vatten genom att säkerställa att fartyg följer de regler för sjösäkerhet och den miljön som fastställts på EU- nivå och på internationell nivå och genom att fastställa gemensamma kriterier för fartygsinspektioner. Lagen gäller för alla fartyg som kan bli föremål för inspektion, samt deras besättningar, som anlöper eller ankrar i en hamn i . EU- ländernas regeringar måste se till att de har tillräckligt många kvali- ficerade inspektörer med de resurser som krävs för att genomföra inspektionerna. Årliga inspektioner är obligatoriska för fartyg med hög riskprofil och frivilliga för andra. Inspektion av fartyg som sällan anlöper hamnar i EU prioriteras. Vid inledande inspektioner kontrol- leras att certifikat och handlingar är i ordning, och fartyget allmänna tillstånd bedöms. Om brister upptäcks inspekteras fartyget mer in- gående. Mer ingående inspektioner genomförs på fartyg med hög risk- profil, passagerarfartyg och olje-, gas-, kemikalietank- och bulkfartyg som är äldre än . Eventuella brister som upptäcks måste rättas till. Om bristerna påtagligt är en fara för säkerhet, hälsa eller miljö hålls ett fartyg kvar tills bristerna har rättats till. De nationella myn- digheterna kan vägra tillträde till hamnar för fartyg som har kvarhållits mer än två gånger . Direktivet omfattar inte fiskefartyg eller räddningsfartyg, örlogs- fartyg, vissa typer av träfartyg eller fritidsbåtar. 2001/02:181, s. 1. 42Europaparlamentets och rådets direktiv /16/EG av om hamnstats- kontroll. Svaveldirektivet innehåller EU:s gemensamma regler om vilken svavel- halt bränslen får innehålla. EU:s svaveldirektiv43 införlivade på så sätt de internationella reglerna om svavelutsläpp som finns i bilaga 6 till för att skulle har- moniera med internationell rätt. Syftet med svaveldirektivet är att minska utsläppen av svaveldi- oxid från förbränning av vissa typer av flytande bränslen och där- igenom minska de skadliga effekterna på människan och miljö från sådana utsläpp.44 Utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa petroleum- baserade flytande bränslen ska minskas genom att det fastställs gräns- värden för svavelhalten i sådana bränslen, som villkor för deras använd- ning inom medlemsstaternas territorium, territorialvatten, exklusiva ekonomiska zoner eller övervakningszoner för föroreningar.45 Direktivet är ett s.k. minimidirektiv och hindrar inte någon med- lemsstat från att behålla eller införa strängare skyddsåtgärder i syfte att uppmuntra tidigt genomförande med avseende på den maximala svavelhalten i bränslen, exempelvis genom att använda utsläpps- minskningsmetoder utanför svavelkontrollområdena. Sådana åtgärder måste dock vara förenliga med fördragen och ska anmälas till kom- missionen.46 Från är högsta tillåtna svavelhalt i far- tygsbränslen högst globalt. Strängare krav gäller i de s.k. svavelkontrollområdena där högsta tillåtna svavelhalt är . är ett av flera svavelkontrollområden där högsta tillåtna svavelhalt i fartygsbränsle är . Artikel 8 i svaveldirektivet tillåter alternativa metoder (läs skrubb- rar) för att minska utsläppen och lyder: Medlemsstaterna ska tillåta att fartyg, oavsett flagg, använder sig av ut- släppsminskningsmetoder i de hamnar, territorialhav, exklusiva ekono- miska zoner och utsläppskontrollområden som hör till respektive med- lemsstat, som ett alternativ till användning av bränslen som upp- 43Europarlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/802 av om att minska svavel- halten i vissa flytande bränslen. 44Artikel 1 punkt 1 svaveldirektivet (EU) 2016/802. 45Artikel 1 punkt 2 svaveldirektivet (EU) 2016/802. 46Preambel 14 till direktivet. fyller kraven i artiklarna 6 och 7, förutsatt att punkterna 2 och 4 i den här artikeln efterlevs. De krav som följer av punkterna 2 och 4 är följande. (2 p) Fartyg som använder sig av de utsläppsminskningsmetoder som avses i punkt 1 ska kontinuerligt uppnå minskningar av svaveldioxid- utsläppen som minst motsvarar de minskningar som hade uppnåtts om de använt bränslen som uppfyller kraven i artiklarna 6 och 7. Ekvivalenta utsläppsvärden ska bestämmas i enlighet med bilaga I. (4 p) De utsläppsminskningsmetoder som avses i punkt 1 ska uppfylla kraven i de instrument som avses i bilaga II. Implementeringen av svaveldirektivet i Svaveldirektivet är införlivat i svensk rätt genom svavelförordningen (2014:509). Enligt förordningen får inte ett marint bränsle med en sva- velhalt som överstiger 0,10 viktprocent användas i svenskt inre vatten, och Nordsjöområdet.47 Förordningen anger vidare att – trots föreskrivna högsta svavel- halt i marint bränsle i olika geografiska områden – det bränsle som används får ha en högre svavelhalt, om det i fartyget används en metod för att minska utsläppen så att svaveldioxidutsläppen kontinuerligt inte blir större än vad som hade blivit fallet med den angivna högsta tillåtna svavelhalten. Det är således tillåtet att använda sig av alternativa metoder och tekniker i stället för att använda fartygsbränsle med lägre svavelhalt. En metod är den s.k. skrubbertekniken som tvättar avgaserna och sänker innehållet av farliga ämnen som släpps ut till luften. Proble- met ur ett havsmiljöperspektiv blir då att tvättvattnet som bildas ham- nar i havet i stället och bidrar till försurning och övergödning. Det finns en bestämmelse om tvättvattnet från skrubbrar i 27 § svavelförordningen. Av den framgår att när ett avgasreningssystem används som innebär att rökgasen tvättas, får tvättvattnet släppas ut i havet endast om det kan visas att tvättvattnet inte har ”någon bety- dande effekt på och inte innebär någon risk för människors hälsa eller miljön”. Detta gäller även utsläpp i havet som görs i skyddade ham- nar eller flodmynningar. Denna bestämmelse är en implementering av bilaga II till svaveldirektivet. 4720 § svavelförordningen (2014:509). Redovisning av regeringsuppdrag om tvättvatten från skrubbrar Transportstyrelsen och Havs- och vattenmyndigheten redovisade ett regeringsuppdrag om utsläpp av tvättvatten från skrubbrar på fartyg.48 I rapporten finns en utförlig beskrivning av regelverket för skrub- bers och en rättslig analys av utrymmet för att införa nationella be- stämmelser som reglerar utsläpp av tvättvatten från skrubbrar. Enligt den rättsliga analysen är det möjligt med en nationell regler- ing, under förutsättning att det kan visas att utsläppen försämrar vat- tenkvaliteten på så sätt att vattendirektivets eller havsmiljödirektivets bestämmelser äventyras. Vidare anges flera alternativ till handlingslinje till regeringen: Ett alternativ kan vara att förbjuda utsläpp av tvättvatten på svenskt inre vatten. Ett annat alternativ är att förbjuda utsläpp på delar av svenskt inre vatten, t.ex. hamnar. Ett tredje alternativ är att införa striktare utsläppsnivåer på svenskt inre vatten och ett fjärde alternativ är en internationell reglering. En internationell reglering kan innebära både utsläppsförbud eller striktare utsläppsnivåer på ett visst geografiskt område. Havs- och vattenmyndighetens och Transportstyrelsens förslag till regeringen är att i första hand bör driva frågan interna- tionellt, vilket i första hand motiveras av att inte få en snedvriden kon- kurrens för rederibranschen. Dessutom föreslår myndigheterna att en nationell reglering i inre vatten ska förberedas parallellt med det internationella arbetet.49 Förordningen om förbud mot tennorganiska föreningar, den s.k. AFS-förordningen50, förbjuder tennorganiska föreningar på fartyg. Tennorganiska föreningar är kemikalier från antifouling- färg som används på båtskrov och nät. Dessa ytbeläggningar funge- rar som biocider, utformade för att förhindra att alger, mollusker 48Havs- och vattenmyndigheten och Transportstyrelsen, Uppdrag att ta fram underlag om ut- släpp av tvättvatten från skrubbrar på fartyg, Redovisning av regeringsuppdrag /03417/TM, , dnr 4934-19 (Hav) TSS 2019-4813. 49A.a., s. 8. 50Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 782/2003 av om för- bud mot tennorganiska föreningar på fartyg. och andra organismer som minskar fartygs hastighet sätter sig på far- tygen. De är mycket giftiga för den miljön. Genom AFS-förordningen införlivas reglerna i Internationella sjöfartsorganisationens konvention om antifoulingsystem på fartyg, den s.k. , i EU:s lagstiftning. Syftet är att förbjuda tennorganiska föreningar på alla fartyg som kommer in i hamnar i EU, för att minska eller helt få bort de skadliga effekterna av dessa produkter. AFS-förordningen gäller i och kompletteras även av ett antal bestämmelser i förordningen (1980:789) om åtgärder mot förore- ning från fartyg. Till exempel är det förbjudet att använda svenska fartyg som inte uppfyller föreskrifter som följer av AFS-förordningen om förbud mot tennorganiska föreningar på fartyg.51 Det finns även hänvisningar till AFS-förordningen angående besiktning och certi- fiering.52 18.4.4Förordningen om påskyndat införande av krav på dubbelskrov för oljetankfartyg Förordningen om påskyndat införande av krav på dubbelskrov för oljetankfartyg53, som har omarbetats , syftar till att komma ifrån användningen av oljetankfartyg av s.k. ”enkelskrovskonstruk- tion”. I fartyg med enkelskrovskonstruktion är oljan åtskild från havs- vattnet av en enkel plåt i botten och sida. Om denna plåt skadas på grund av en kollision eller grundstötning, finns det en risk att inne- hållet i lasttankarna läcker ut i havet och orsakar omfattande förore- ningar. Ett effektivt sätt att förebygga denna risk är att omge last- tankarna med en andra invändig plåt, på tillräckligt avstånd från den yttre plåten. En konstruktion med ett sådant ”dubbelskrov” skyddar lasttankarna mot skador och minskar risken för utsläpp. 514 kap. 9 §. 524 kap. 10 §. 53Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) nr 530/2012 av om ett påskyndat införande av krav på dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov. 18.5Exempel på sjöfartens reglering i 18.5.1Lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg är genomförd i svensk rätt genom bl.a. lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, med till- hörande förordning.54 Lagen om åtgärder mot förorening från fartyg innehåller bestäm- melser om förbud mot föroreningar från fartyg, mottagning av skad- liga ämnen från fartyg, fartygskonstruktion, tillsyn och andra åtgär- der för att förebygga eller begränsa förorening från fartyg samt om förundersökning vid brott mot bestämmelser i lagen eller mot före- skrifter meddelade med stöd av lagen. Den centrala bestämmelsen finns i 2 kap. 2 § som anger att olja inte får släppas ut från fartyg inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt utanför dessa vattenområden. Om det till följd av en olyckshändelse släpps ut olja eller skadliga ämnen från ett fartyg ska utsläppet be- gränsas så långt det är möjligt.55 Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbudet i bl.a. 2 kap. 2 §, om inte gärningen är belagd med strängare straff i eller miljöbalken.56 Lagen innehåller vidare bestäm- melser om ingripanden mot utländska fartyg, om kvarhållande av fartyg och rapportering till flaggstaten.57 Vid fara i dröjsmål får en tjänsteman vid vidta vissa åtgärder som annars endast polisman eller åklagare har befogenhet till. Lagen innehåller även bestämmelser om att det ska finnas anord- ningar för mottagning och behandling av oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten på platser där olja lastats eller oljetankfartyg repa- reras samt att någon avgift inte får tas ut vid mottagningen. Reger- ingen eller den myndighet som regeringen utser får föreskriva sådana begränsningar av eller förbud mot trafik i farvatten inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon som behövs för att förebygga förorening.58 Om ett fartyg har väsentliga brister i fråga om kon- struktion, utrustning eller drift får Transportstyrelsen eller annan myndighet som regeringen utser meddela förbud mot fartygets av- 54Förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg. 555 kap. 4 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 5610 kap. 1 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 5711 kap. 1 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 587 kap. 1 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. gång eller vidare resa, förbud mot att använda viss utrustning, före- läggande att fartyget ska följa en viss färdväg, föreläggande att far- tyget ska anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppehålls- plats eller föreläggande i fråga om fartygets framförande eller drift. Om något beslut om sådan åtgärd inte meddelas får myndigheten, när det gäller brister i fråga om konstruktion, utrustning eller drift, i stället kräva att bristerna ska avhjälpas.59 Släpps olja eller något annat skadligt ämne ut från ett fartyg eller kan det skäligen befaras att så kommer att ske och finns det grundad anledning att anta att svenskt territorium, svenskt luftrum eller svenska intressen i övrigt på grund av detta kan skadas i avsevärd mån, får Transportstyrelsen eller annan myndighet som regeringen utser meddela de förbud och förelägganden som är nödvändiga för att förebygga eller begränsa förorening. Sådana förbud och föreläg- ganden kan t.ex. vara förbud mot fartygets avgång eller vidare resa, förbud att påbörja eller fortsätta lastning, lossning, läktring eller bunk- ring, förbud att använda viss utrustning eller föreläggande att fartyget ska följa en viss färdväg. Ett förbud eller föreläggande enligt första stycket får även med- delas om det finns ett allvarligt hot om förorening av andra staters havs- eller kustområden.60 Enligt 8 kap. i lagen får en vattenföroreningsavgift tas ut om för- budet mot utsläpp av olja från fartyg har överträtts och utsläppet inte är obetydligt. Detsamma gäller om ett utsläpp inte har begränsats så långt det är möjligt.61 18.5.2Lagar om Sveriges sjöterritorium Lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, lagen (2017:1272) om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner, lagen (2017:1273) om angränsande zon och lagen (1966:314) om kontinental- sockeln kan kortfattat beskrivas som ett införlivande i svensk rätt av havsrättskonventionen. Lagen om ekonomiska zon innehål- ler bestämmelser om skydd av miljöer, utnyttjande av natur- tillgångar, forskning i zonen, tillsyn m.m. 597 kap. 4 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 607 kap. 5 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 618 kap. 1 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 18.5.3Barlastvattenlagen (2009:1165) Barlastvattenlagen (2009:1165) och barlastvattenförordningen (2017:74) införlivar bl.a. Barlastvattenkonventionen i svensk rätt och inne- håller bestämmelser om hur barlastvatten ska hanteras, mottagnings- anordningar, tillsyn, vissa åtgärder mot spridning av vattenlevande organismer som kan vara skadliga, t.ex. kan regeringen förbjuda ut- släpp av barlastvatten för viss trafik på inre vatten. 18.5.4Kustbevakningslagen (2019:32) Kustbevakningslagen (2019:32) innehåller bestämmelser om vilka uppgifter och vilken rätt som och en tjänsteman vid (kustbevakningstjänsteman) har att självständigt ansvara för eller biträda en annan myndighet i verksamhet som avser brottsbekämpning och ordningshållning. 18.5.5Förordningen (2013:540) om ansvar för oljeskador till sjöss Förordningen (2013:540) om ansvar för oljeskador till sjöss inne- håller bestämmelser om att fartyg, med en dräktighet som är högre än 1 000 kW, ska ha en försäkring eller ha annan betryggande säker- het ställd för att täcka ansvaret vid en eventuell bunkeroljeskada. 18.5.6Lagen (1978:160) om vissa rörledningar Lagen handlar om att rörledningar för transport av råolja eller produkt av råolja eller av annan vätska eller gas som är ägnad att användas som bränsle inte får dras fram eller användas utan särskilt tillstånd (koncession). Att anlägga sådana rörledningar till havs torde inne- bära viss sjöfart och även undervattensbuller som påverkar havsmiljön. Koncession krävs även för att dra fram och använda en rörledning för transport av koldioxid som ska lagras geologiskt. Koncession krävs inte om rörledningen uteslutande ska nyttjas inom en hamn. För verksamheter och åtgärder som ska prövas för en koncession ska frågan om verksamheten eller åtgärden kan antas medföra en be- tydande miljöpåverkan avgöras i ett särskilt beslut efter att en under- sökning har gjorts. En specifik miljöbedömning ska göras, om en betydande miljöpåverkan kan antas enligt 6 kap. om läns- styrelsen beslutar att en betydande miljöpåverkan inte kan antas ska en liten miljökonsekvensbeskrivning tas fram. Förordningen (1978:164) om vissa rörledningar Till lagen om vissa rörledningar hör även en förordning som inne- håller bl.a. bestämmelser om ansökan om koncession, koncessions- havares åligganden och att utövar tillsyn. 18.5.7Lagen (1998:812) med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet Lagen är tillämplig på vattenverksamhet och vattenanläggningar. Be- stämmelser om vattenverksamhet och vattenanläggningar finns också i . Vattenverksamhet kan för verksamhetsutövare innebära bl.a. vattenreglering, vattentäkt för allmän vattenförsörjning, allmän värmeförsörjning eller bevattning, markavvattning, vattenverksam- het som behövs för allmän väg, allmän farled eller allmän hamn, vatten- verksamhet som behövs för att motverka förorening genom avlopps- vatten, eller vattenverksamhet som behövs för järnväg. Staten, kommuner och vattenförbund får bedriva sådan vatten- verksamhet som är önskvärd från allmän miljö- eller hälsosynpunkt eller som främjar fisket.