sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — 2059 5 kap. 15 § jämförd med 2 kap. 3 § föreskrifter och allmänna råd om polisens uniformer, PMFS 2018:12, FAP 798-1. 2060 Heffter 1871 tar inte upp den principiella frågan om dessa furstehus kunde förläna ordnar, inte heller , Grundsätze des heutigen deutschen Staatsrechts, 3 uppl., am : Varrentrapp, 1847, s. 221-225, som räknar upp de olika rättigheter furstehusen hade. De exempel som finns är ordnar förlä- nade av furstehusen Hohenlohe-Schillingfürst, Isenburg och Thurn und Taxis. Heffter omnämner Hohenlohe- Schillingfürsts Phoenix-orden som en orden förlänad ”unter Landesfürstlicher Zulassung” och en ”nur unter dieser Voraussetzung vorkommende Rarität” (s. 354). 2061 Stair Sainty och Heydel-Mankoo (red.) 2006 s. 569-570, jfr 6 § Gesetz 26.07.1957 über Titel, Orden und Ehrenzeichen (OrdenG). 2062 Reuterskiöld s. 47-48. Jfr Heffter 1871 s. 30: ”aber den einmal erlangten hohen Geburts- und Familienstand kann [ein souveränes Haus] damit nicht ohne Weiteres verlieren, so lange es nich darauf verzich- tet oder sich nicht in völlige Subjection eines oder des andern Staates begiebt oder in bürgerliche Verhältnisse eintritt.” Som exempel angavs att ätterna Leuchtenberg och räknades till denna kategori, något som hade relevans för svensk rätt: (I) gifte sig med av Leuchtenberg, och prins av var titel för den avsatte son . Heffter, liksom Naumann 1879-84 bd 2 s. 47, hänvisade till Maurenbre- cher 1847, s. 217-221, Naumann dock utan att nämna huset . Maurenbrecher krävde inte att husets med- lemmar inte skulle ha blivit undersåtar under någon annan suverän och räknade till kategorin hertigen av Leu- chtenberg (som erkänts höra till kategorin genom bayersk lag), hertigen av Montfort (tidigare konung av West- falen) och var tveksam beträffande hertigarna och prinsarna av , eftersom deras tidigare suverä- nitet kunde diskuteras. 2063 Reuterskiöld s. 208. 1936:261 s. 3; jfr också Bramstång 1990 s. 15. 2065 Naumann 1879-84 bd 2 s. 47 fn. 2066 Jfr vad som ovan avsnitt 5.6. sagts om konungens husmakt över kungafamiljens medlemmar. För svenskt vidkommande har ordnarnas dynastiska drag kommit till uttryck på så sätt att prinsar och prinsessor har omfattats av, och åter omfattas av, särskilda mer generösa regler för ordensförläning. Jfr också vad som ovan avsnitt 3.4.2. och 6.8. sagts om konungens beslutsbefogenheter i förhållande till hovet. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering tillhöriga ett f.d. regerande konungahus kan delas ut till andra än medlemmar av berörd dy- nasti och möjligen medlemmar av ett kvarvarande hov. Det saknas egentligt rättsligt stöd för att det skulle kunna leva kvar fons honorum-rättigheter hos överhuvudet för ett detroniserat kungahus helt oberoende av lagstiftningen i det land där kungahuset regerade.2067 hono- rum-rättigheter kan sammanfattningsvis grundas på statschefsskap och på husmakt. I det svenska uniformsreglementet anges att dynastiska familjeordnar som inte erkänns som offi- ciella statsordnar inte ska bäras på Försvarsmaktens uniformer, dock kan undantag medges för sådan orden om den är förlänad med anledning av krigsmannagärning.2068 Det kan antas att detta inte blir aktuellt särskilt ofta. Eftersom fons honorum-begreppet är knutet till statschefsskapet blir det relevant att un- dersöka folkrättens regler om vad som gäller för andra staters erkännande av en regering.2069 Den rådande principen är att det endast kan finnas en regering åt gången i en stat, vilket innebär att även om andra länder inser att ett land visserligen de facto har en viss statschef, kan det finnas anledningar som gör att en annan statschef erkänns de jure.2070 Bedömningen av om en statschef i exil agerar som statschef de jure eller som privatperson styrs av om det land där denne vistas eller som annars är berört erkänner personen ifråga som statschef. Detsamma gäller t.ex. mynt och sedlar som ges ut av en exilregering.2071 Som ett exempel kan nämnas förhållandena i under , där terri- var ockuperat av , och utropade sig till ministerpresident och hävdade att han bl.a. övertog konungens uppgifter, medan ledde exilregeringen i . erkändes de jure av alla länder utom axelmakterna.2072 I förlänade S:t Olavsordens storkors till kronprinsessan för hen- nes insats för under kriget, och han lämnade över utmärkelsen med orden ”får du, ikke fordi du er Kronprinsesse, men fordi du har fortjent det”.2073 Det sistnämnda utta- landet bekräftar att det inte var fråga om en ordensförläning inom husmakten där konungen agerade som kungahusets överhuvud, utan om ett handlande som statschef. Samma sak fram- går av att ordnar och andra, delvis nya, utmärkelser också förlänades till såväl norrmän som britter, varav många på generalsnivå, under exilregeringens tid.2074 2067 Cox 2009. 2068 Reglemente Uniformsbestämmelser 2015 s. 358. 2069 Jfr Heffter 1871 s. 33, som anger att det efter Tyska förbundets upphörande blivit en politisk fråga i vad mån de icke suveräna furstehusen skulle erkännas av de suveräna. Se beträffande betydelsen för konunga- värdigheten av erkännandet av andra konungar , ”regii. Die Königswürde im zeremoniellen Zeichensystem der frühen Neuzeit” i (red. ), Dreihundert Jahre Preuβische Königskrönung. , : Duncker & Humblot, 2002, s. 1-26. 2070 Talmon 2001 s. 105-107. 2071 Talmon 2001 s. 207-218, 259-260. 2072 Talmon 2001 s. 293. En minnebok, : Gyldendal, 1955, s. 90. 2074 O. (red. ), Den kongelige norske Sankt Olavs orden , : Grøndahl & son, 1947, s. 25, 95, 139-140 och 483-485; A. Simenstad, Norwegian War Decorations Awarded to Members of the British Armed Forces 1940-1945, : , 1990. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering 8.2.Ordensväsendets rättsliga reglering i Riddarvärdigheter och ordenskedjor har funnits i , då det nuvarande ordensväsendet inrättades, men inte i form av någon kontinuerligt existerande riddarorden eller med stöd av någon rättslig reglering. Däremot har de äldre föregångarna, inklusive vissa missuppfattningar om dem, haft betydelse för att skapa ett historiskt samman- hang åt de då instiftade ordnarna, i första hand Serafimer- och Svärdsordnarna.2075 Det har hävdats att en kedja med änglahuvuden delades ut till riddare under eller tid, men detta kan inte vara riktigt, särskilt som ordenskedjor i andra länder förekommer först . Uppgiften har berott på att det finns en riddarkedja på gravmonument i , men det tillkom först under tid, ett faktum som man inte uppmärksam- made.2076 av kan eventuellt ha instiftat en orden, om vilken mycket litet är känt. Vid kung kröning som kung av , däremot, finns säkrare uppgifter om att en riddarkedja med änglahuvuden delades ut till , men det var då inte fråga om något ordenssällskap utan om ett särskilt hederstecken.2077 en riddarkedja, kallad Salvatorsorden eller Salvatorskedjan. På mynt och på fridstecken (s.k. salvagarde-brev) omgavs riksvapnet med en ordenskedja med änglahuvuden och vasar,2078 vilka av flamländaren (Mennenius) i en bok om ordnar missuppfattades som patriarkalkors. Enligt hade de greve-, friherre- och riddare- värdigheter som utdelade vid sin kröning ett samband med denna orden.2079 Det är emellertid snarare troligt att något sådant samband inte fanns.2080 delade ut en liknande orden. en kedja, den s.k. Jehovah-kedjan, men det saknas exempel på att den delats ut. Drottning delade ut Amaranterorden,2081 som upphörde vid hennes tronavsägelse, och tog initiativ till , vilken han 2075 Se Matikkala 2016. 2076 , ”Heraldiska studier. Det svenska riksvapnet” i för , 7, 1884-85, nr 1, s. 1-98 på s. 73-74; 1948 s. 105-106; Matikkala 2016 s. 52. Se även , II, Fast inredning, inventarier och gravminnen, 1937, i och (utg.), kyrkor. kyrkor bd II hft. 2, s. 375-380. Se också angående ordenskedjors tidiga användning Stair Sainty och Heydel-Mankoo 2006 s. 205 och 249. 2077 Matikkala 2016 s. 36; 1884-85 s. 74; jfr 1948 s. 105. , ”Svenska ordensdekorationer på mynt. En heraldisk-numismatisk studie” i Meddelanden från s. 123-124. Det finns även exempel på bilder med en or- denskedja med vasar och (se , ”En svensk vapenbok . Ett nytt dokument till de svenska landskapsvapnens äldsta historia” i Meddelanden från s. 84-87) och enligt själv var det fråga om liljor och änglahuvuden (1884-85 s. 51-52 och 75) men detta var skrivet på latin (en kedja ”qui liliis et capitibus angelicis constat”) i samband med ett tilltänkt överlämnande till konungen av , något som ger anledning att misstänka att det ändå var vasarna som avsågs (jfr Hilde- brand 1884-85 s. 75). 2079 1948 s. 118-136 är av denna uppfattning, Löwenhielm i (red.) 1998 s. 24 gör däremot inte denna koppling. 2080 1884-85 s. 74-75. Skildringen av kröningshögtidligheterna ger inte stöd för att riddarvär- digheterna skulle ha samband med en särskild orden, se ”resa till kröning 1561” i 1885 s. 259-296 ssk. 2081 Den nuvarande Amaranterorden är inte samma orden. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering förlänade till sonen (XI), som bar den som ung. instiftade drottning eller l’Ordre de l’, som var en hovorden. Bortsett från att tog fram förslag till statuter för , saknar dessa ordnar statuter.2082 1500-talskedjorna med änglahuvuden utgör förklaringen till att Serafimerorden fick sin utformning och sitt namn samt angavs vara återuppväckt snarare än nyinstiftad. I ett rättshistoriskt sammanhang är emellertid av större intresse. En av tecknad kedja,2083 baserad på en teckning i verk Le Théâthre d’Honneur föreställande vad som där antogs vara ”l’ordre de dict dv nom de Iesvs, ov des Seraphins”,2084 kan av ha varit avsedd för men fick tjäna som förebild för Serafimerorden.2085 Det finns en plansch i Antiqua et Hodierna2086 graverad av som föreställer samma ordnar som finns i plansch men där bilden på Serafimerorden är mer olik Favyns bild.2087 Statuterna för av har enligt utgjort en förebild ordensstatuter,2088 liksom statuterna för den franska Helgeandsorden.2089 statuter var skrivna på franska och finns tryckta som bilaga till en dissertation med historieprofessorn i som preses och som respondent.2090 I avhandlingen – som lades fram till disputation – visade Celsius2091 att gravstenen med ordenskedjan på grav i hade tillkommit under tid, men även om avhandlingen innehöll ett visst mått av källkritik fyllde den främst funktionen att stödja tanken att de just inrättade ordnarna utgjorde återupplivanden av äldre ordnar.2092 En väsentlig skillnad mellan statuterna för och Serafimerorden är omfånget; de förstnämnda består av nio paragrafer men de senare av 42. I 1 § statuterna för sägs att konungen som stormästare och restorator (”Grand Maitre & Restaurateur”) av orden ska vara född riddare av orden, likväl som hans söner prinsarna. Detta motsvararas av 1 och 5 §§ i Serafimerordens statuter, dock är konungen där ”Ordens Herre och Mästare”). Konungen skulle enligt 2-4 §§ utse riddare av och 2082 Se generellt till detta och föregående stycke främst Matikkala 2016 och vidare 1884-85 s. 69-93, 1948 s. 97-236; Löwenhielm i s. 22-30 och Bergroth 2002 s. 18. 2083 Matikkala 2015 s. 24-27. 2084 , Le théâtre d'honneur et de chevalerie [---], 1620, del II, s. 1365. 2085 Areen och 1942 bd 1 s. 67. 2086 , Antiqua et Hodierna, : , 1924, pl. 2087 Matikkala 2015 s. 24-27. 2088 1948 s. 204. De lyftes även bl.a. fram i borgareståndet i samband med ändringar av ordensförordningen, se Borgarståndets protokoll, bd 10, 1751-52, : , 2008, s. 89. 2089 Bergroth 1997-98 s. 22. 2090 [], Dissertatio historica de ordinum equestrium in usu antiquo et hodierno, quam consensu ampliss. præside [...] Olavo O. Celsio [...] publico bonorum examini subjicit [...] In audit . d. XIX Decemb. Horis ante meridiem consvetis, 1748. 2091 skrev preses vanligen avhandlingen och det var endast respondentens sak att försvara den. Det torde således inte vara alldeles rättvisande att hänvisa till det som anförs i dissertationen som Rosensti- ernas uppfattningar, jfr t.ex. Löwenhielm i s. 24, utan påståendena ska snarare tillskrivas , jfr Matikkala 2016 s. 52. 2092 Matikkala 2016 s. 51-52. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering det nämndes inget om riksrådets medverkan, medan Serafimerorden enligt 4 § i den ordens statuter förlänades genom beslut i riksrådet. Att riddare alltid skulle bära ordenstecknet på sina kläder framgår av 5-6 §§ respektive 25 §. 8.2.2.Instiftandet av tre riddarordnar och ändringarna De svenska riddarordnarna instiftades genom en förordning angå- ende ”trenne Riddare-Orden”. Bakgrunden står att finna i en del olika förhållanden: Adlandet hade utnyttjats flitigt under drottning , det behövdes fler sätt att belöna för- tjänstfulla insatser än adlandet och tilldelning av namn, heder och värdighet av olika ämbeten, och de flesta andra länder hade riddarordnar som en del av sina belöningssystem. finns belägg för planer på ett ordensväsende med tre ordnar med serafhuvuden, svärd respektive nordstjärnan som framträdande symboler. togs frågan upp på riks- dagen men föll. senare kunde emellertid ett ordensväsende bli verklighet. En bidragande praktisk orsak till att ett ordensväsende behövdes var att , som valts till tronföljare, var riddare av den ryska S:t Andreasorden. Endast genom att inneha en svensk orden kunde han underlåta att bära den ryska orden, och om han som monark bar enbart en rysk orden kunde uppfattas som underställt . Motsvarande gällde för svenska medborgare, som borde kunna belönas med svenska utmärkelser för att inte genom utmärkelser från andra länder hamna i beroendeställning; det förekom försök från det ryska sändebudets sida att muta riksdagsmän med ordnar.2093 Bakom förslaget stod kanslipresidenten , men det lades fram genom ett förslag ställt till sekreta utskottet underskrivet av överintendenten och författat av antingen eller själv.2094 I förslaget nämndes Serafimerorden, Svärdsorden och en tredje icke namngiven orden. Anledningen till att Sera- fimerorden och Svärdsorden nämndes uttryckligen var att deras namn och insignier hämtade inspiration från de äldre ordenskedjorna dekorerade med serafer respektive den Svärdsrid- darorden som hade funnits i . Ordnarna skulle delas ut av konungen med råds råde, och baktanke kan ha varit att det regerande partiet kunde få nytta av denna typ av belöningar. Sekreta utskottet förde frågan vidare direkt till konungen, och efter föredragning i riksrådet fick en grupp bestående av bl.a. , och i uppdrag att utarbeta statuter för ordnarna. Förslaget lades fram för konungen första gången den 23 feb- ruari 1748, godkändes i riksrådet och undertecknades av konungen . Det är dock den förstnämnda dagen som ansetts som den formella utfärdandeda- gen.2095 2093 Areen och 1942 bd 1 s. 3-10, Bergroth 1997-98 s. 6-11 och 19-20, Bergroth 2002 s. 19- 20, 2011 s. 102-105, 2015 s. 86-88. 2094 Bergroth 1997-98 s. 18-19. 2095 Areen och 1942 bd 1 s. 10-20, Bergroth 1997-98 s. 11-26. – ordensförordning (Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, Angående Trenne Riddare-Orden) finns utgiven i separattryck från (i det s.k. årstrycket). Den versionen – som i första hand använts här – finns också i faksimil i s. 239-282. Den finns också i Modée bd 5 s. 2619-2634 men med mindre avvikelser, bl.a. saknas formuleringarna för och riddarbreven. Texten till ordensförordningen är också tryckt i Areen och 1942 bd 2 bilaga I. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering I förordningen angavs i ingressen att konungen skulle vara ordens herre och mästare, och sedan vad de tre ordnarna skulle ha för inriktningar. Serafimerorden skulle tillägnas ko- nungar och furstar samt svenska män, som ”af thet allmänna giordt sig högst förtiente”2096 och blivit värdiga att beklä rikets högsta ämbeten. En riddare av Serafimerorden måste först ha blivit riddare – i praktiken kommendör – av Svärds- eller . Svärdsorden tillägnades krigsbefälet, och tanken redan i förslaget var att den skulle delas ut till sårade i strid eller efter tjänsteår. För riddartecknet skulle tjänstgöring som officerare, lägst kapten, räcka.2097 Utdelning efter tjänsteår var en helt ny idé även om inspiration hämtades från den sachsiska S:t Henriksorden, och tanken ligger i linje med ett av syftena med en förtjänstorden.2098 tillägnades ”them, som i andra förrättningar, eller ock med Borgerliga dygder, Snille, och för Riket nyttige inrättningar giordt sig af en Nådig ihog- komst förtiente”.2099 Den väsentliga skillnaden mellan Svärds- och Nordstjärneordnarna var att Svärdsorden kunde förlänas för militära insatser och för civila.2100 För- ordningen består, utöver av ingressen, av stadga för Serafimerorden,2101 Svärdsorden och . Ordet ’stadga’ användes i singularis (med formen ’stadgor’ i pluralis), vil- ket var vanligt beträffande föreskrifter, till skillnad från föreningsstadgar och liknande där ordet åtminstone numera normalt används i pluralis, då i formen ’stadgar’. Den formen av ordet har dock använts års ordensstadgar. I de tre olika ordensstadgorna angavs att Konungen skulle vara ordnarnas herre och mästare och att ingen konung skulle ha makt och frihet att avskaffa ordnarna.2102 Prinsar av det svenska kungahuset skulle födas som riddare av Serafimer-, Svärds- och Nordstjärneord- narna.2103 I övrigt skulle riddare och kommendörer utnämnas genom riksrådet, men först sedan konungen krönts och avlagt en särskild ed.2104 Antalet riddare av Serafimerorden var begränsat till 24 svenska och åtta utländska män, utöver utländska furstar.2105 De kallades vid dubbningsceremonin ”och ”.2106 Antalet riddare av Svärdsorden var obe- gränsat, men det skulle finnas 24 kommendörer. skulle maximalt ha tolv kommendörer och 24 riddare;1751 höjdes antalet riddare till 50.2108 För att bli riddare av Serafimerorden behövde man, förutom att ha minst generallöjt- nants rang (antingen med denna militära grad eller högre, eller med motsvarande civila sam- 2096 ordensförordning, ingressen. 2097 ordensförordning, 1 kap. 6 § stadgan för Svärdsorden; Bergroth 1997-98 s. 35 och 71-77. 2098 Bergroth 1997-98 s. 18. 2099 ordensförordning, ingressen. 2100 Areen och 1942 bd 1 s. 171. 2101 Då egentligen kallad Serafinerorden, vilket ändrades till Serafimerorden med förordning. 2102 ordensförordning, 1 kap. 1 och 3 §§ i resp. stadga. 2103 ordensförordning, 1 kap. 5 § i resp. stadga. Se härtill Areen och 1942 bd 1 s. 28- 2104 ordensförordning, 1 kap. 2 och 4 §§ i resp. stadga. 2105 ordensförordning, 1 kap. 7 § stadgan för Serafimerorden. 2106 ordensförordning, 1 kap. 15-16 §§ stadgan för Serafimerorden. Se till de första utnämning- arna, ordenstecknens utformning och ceremonierna Bergroth 1997-98 s. 29-80. 2107 ordensförordning, 1 kap. 6 och 11 §§ stadgan för Svärdsorden och 1 kap. 6 § stadgan för . 2108 ordensförordning, 1 kap. 5 § stadgan för . Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering hällsställning), också redan vara åtminstone riddare av Svärds- eller . Rid- daren av Serafimerorden blev också kommendör av den orden som han tidigare varit riddare av; i praktiken fungerade det så att han redan tidigare var kommendör.2109 Beteckningen ”Riddare och Kommendör av Kungl. ” syftar alltså på att personen i fråga är riddare av Serafimerorden och kommendör av Svärds- eller ; ’orden’ är här en pluralform.2110 För att bli riddare av Svärdsorden måste man ha tjänat som krigsman i fredstid, men tjänst i krig räknades som flera i fred. Även den kunde tas in i orden som gjort sig känd för tapperhet.2111 För att bli riddare av krävdes att man var en av de ”witre, namnkunnige och trogne Konungens Män och Tienare” (detta syftade på en viss rangmässig ställning) och att man genom ”synnerligit snille, lärde och nyt- tige Arbeten, nye och fördelaktige inrättningar, eller andre särdeles förtienster” gjort sig därav förtjänt.2112 En författningsteknisk egenhet i stadgarna är att de är indelade i ett första kapitel om förläning, ordensvärdigheter, ceremonier m.m. Serafimerordens stadga har ett andra kapitel om ordensämbetsmännen. Stadgan för Svärdsorden har ett andra kapitel med en enda para- graf som hänvisar till 2 kap. i Serafimerordens stadga. Hela stadgan för ryms i vad som uttryckligen betecknas som 1 kap. Det borde ha funnits ett 2 kap. motsva- rande det i Svärdsordens stadga, men i stället får man utläsa ur 2 kap. 9 § Serafimerordens stadga att den ordens ämbetsmän även hanterade de båda andra ordnarna. Det är enligt or- dalydelsen oklart om arkivariens uppgifter även omfattade dessa ordnar, men att så var fallet följer av att det endast fanns ett ordenskapitel, kansli och arkiv. Förklaringen torde ligga i att stadgarna utarbetades mycket snabbt2113 och att intresset för de ceremoniella aspekterna var större än för de författningstekniska detaljerna. Efter den riksdag som avslutades samlades nästa riksdag . avled och tillträdde . skulle enligt 45 § regeringsform pröva de åtgärder som riksrådet vidtagit , bl.a. de förordningar som konungen mellan riksdagarna beslutat med råds råde. Detta ledde mycket sällan till ingripanden, och förordningarna brukade förbli gällande.2114 Ordensförordningen togs upp till ganska omfattande diskussion inom adeln, och även frågan om förändring av densamma så att ordensväsendet frikopplades från riksrådet aktua- liserades – under inkom från konungen ett förslag till förändringar av ordensstad- gorna.2115 En anledning till detta var, enligt friherre som först tog upp ämnet, att ”som den härtils vedertagne med ordens utdelande grundar sig på visse tiensteår, så måste på slutet antalet af Riddare blifva nästan lika med tiensterne i riket, der det likväl är oförnekeligt, at en, uti hvad métier han vara må, ofta kan 2109 ordensförordning, 1 kap. 6-7 §§ stadgan för Serafimerorden. Areen och 1942 bd 1 s. 34. 2110 Areen och 1942 bd 1 s. 41. Jfr beteckningen ”riddare av Serafimerorden” för utländska riddare som inte är kommendörer av någon av de andra båda ordnarna. 2111 ordensförordning, 1 kap. 5 och 7 §§ stadgan för Svärdsorden. 2112 ordensförordning, 1 kap. 6 § stadgan för Nordstjärnerorden. 2113 Areen och 1942 bd 1 s. 18 och 230. 2114 1946 s. 164-165. 2115 Ridderskapet och adelns protokoll, bd 18, 1751-52, : , 1911, s. 78-81, 129-130, 176-178, 181-186, 197-199, 213-215, 216 och 337-373. Se till den politiska kontexten Nilsén 2001 s. 182-187. Ordens- och medaljväsendets rättsliga reglering vid förekommande tillfälle framgifva mera lysande bevis af erfarenhet och tapperhet än den, som igenom ett stilla förbidande på ett vist antal af ti- ensteår hunnit til någon värdighet.”2116 Problemet skulle kunna motverkas genom att konungen skulle få en självständig rätt att efter nådigt behag utdela ordnar; på så sätt skulle visserligen kraven för respektive orden upprätthållas, men ”ej en ringa caractére må vid de mindre ordens utdelande, enär förtienst dertil banat vägen, utestänga någon ifrån ett så kärt bevis af Öfverhetens nådiga förtro- ende”.2117 Andra, som t.ex. friherre , ansåg att ordensfrågorna skulle fort- sätta att hanteras av riksrådet, så att inte riksrådets och ordenskapitlets samexistens skulle vara som att ”formera 2:ne Conseils i riket” – han varnade: ”Det kunde sedermera hända, at saker af större vigt drogos under denne sednare Conseil.”2118 Förslaget till ändring av ordens- stadgorna antogs med 372 röster mot 277. Även bondeståndet biföll denna ändring.2119 I prästeståndet ansåg man att riksrådet borde ha inflytande över utnämningen av serafimerrid- dare och kommendörer. I debatten framfördes å ena sidan att det var riksråd som satt i or- denskapitlet, å andra sidan att detta kunde komma att ändras.2120 I borgarståndet önskade man att riksrådets funktion kvarstod oförändrad.2121 Eftersom två stånd förenat sig om änd- ringen ansågs den godkänd.2122