sou · H9B386 · 2021-10-28 00:00:00 — För att en försäkrad ska ha rätt till sjukersättning eller aktivitetsersättning krävs att hans eller hennes arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psykiska presta- tionsförmågan (33 kap. 5 § 2 st. SFB). Aktivitetsersättning beviljas (33 kap. 4 § SFB). Man kan få aktivitetsersättning tidigast det år då man fyller och längst till och med månaden före den månad då man fyller (33 kap. 18 § SFB). Sjukersättning beviljas tills vidare (33 kap. 4 § SFB). Man kan få hel sjukersättning tidigast det år då man fyller . Från och med den månad man fyller kan man förutom hel sjuk- ersättning även beviljas tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels ersätt- ning. Man kan som längst få sjukersättning till och med månaden före den månad då man fyller (33 kap. 16 § SFB). Försäkrings- kassan kan också bevilja sjukersättning eller aktivitetsersättning utan att den försäkrade har ansökt om det. Det kan bli aktuellt när den för- säkrade har sjukpenning, rehabiliteringspenning eller ersättning för sjukhusvård enligt SFB. Detsamma gäller när den försäkrade får sjuk- penning, ersättning för sjukhusvård eller livränta enligt 40–44 kap. SFB (36 kap. 25 § SFB). Den som skadat sig i arbetet kan vid nedsatt inkomstförmåga ansöka om livränta. För att en försäkrad ska ha rätt till livränta krävs att hans eller hennes förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete är nedsatt med minst en femtondel, att nedsättningen kan antas bestå under och att inkomstförlusten uppgår till minst en fjärdedel av prisbasbeloppet (41 kap. 2 § SFB). För att ha rätt till livränta krävs också att den skada eller de besvär den försäkrade har godkänts som en arbetsskada. Man kan i normalfallet som längst få livränta till och med månaden före den månad då man fyller (41 kap. 5 § SFB). Det finns olika situationer när en försäkrad kan ha rätt till livränta. Det är när en arbetsskada orsakat en inkomst- förlust på grund av att den försäkrades arbetsförmåga blivit helt eller delvis nedsatt, att den försäkrade blivit omplacerad, bytt arbete eller blivit arbetslös. Den försäkrade kan också ha rätt till livränta vid del- tagandet av arbetslivsinriktade rehabiliteringsåtgärder. Socialtjänstlagen är en välfärdslag vars övergripande mål framgår av lagens portalparagraf. Samhällets socialtjänst ska på demokratins och solidaritetens grund främja människornas ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhälls- livet. Vidare ska under hänsynstagande till männis- kans ansvar för sin och andras sociala situation inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. Verksamheten skall bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet (1 kap. 1 § SoL). har enligt 2 kap. 1 § SoL det yttersta ansvaret för och för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation (5 kap. 11 § SoL). I samband med lagändringar som trädde i kraft har vissa uppgifter tillkommit, vilket utredningen återkommer till under kapitlet om vissa förebyggande åtgärder för våld i nära relationer. Av föreskrifter och allmänna råd om våld i nära relationer, SOSFS 2014:4, framgår att socialnämnden ska erbjuda in- satser akut och med utgångspunkt i behovet av skydd, stöd och hjälp. Utredningen, inklusive riskbedömningen, ska ligga till grund för bedömningen av vilka insatser som ska erbjudas (7 kap 1 §). Av de allmänna råden till bestämmelsen anges att social- nämnden bl.a. bör kunna erbjuda stöd och hjälp i form av bl.a. infor- mation och råd, stödsamtal och hjälp att ordna stadigvarande boende. Myndigheters och organisationers arbete Flera myndigheter har ett ansvar som riktar sig till personer som utsätts för våld eller själva utsätter närstående för våld. Huvudsak- ligen hanterar , hälso- och sjukvården och Polismyn- digheten individärenden för målgruppen. har enligt socialtjänstlagen det yttersta ansvaret för och för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de be- höver. Till uppgifter hör, utöver att utfärda före- skrifter och allmänna råd, att ta fram lägesrapporter och bistå reger- ingen med underlag och expertkunskap för utvecklingen inom social- tjänst och hälso- och sjukvård. Andra myndigheter som har uppdrag av betydelse för arbetet mot våld i nära relationer är och Nationellt centrum för kvinnofrid (NCK) vid . NCK arbetar på regeringens uppdrag med att höja kunskapen om mäns våld mot kvinnor och utveckla metoder för omhändertagande av vålds- utsatta kvinnor. NCK:s uppdrag är att arbeta med metodutveckling, information, utbildning, forskning och kunskapssammanställning. Verksamhetsområdet utökades till att även omfatta våld i sam- könade relationer samt hedersrelaterat våld och förtryck. Nationella kompetensteamet vid i har det nationella ansvaret för arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck. har ett regionalt uppdrag att inom sitt län bistå och utveckla bl.a. arbetet med att förebygga och be- kämpa mäns våld mot kvinnor. Till dessa myndigheter kommer rättsväsendets myndigheter som , och Kriminalvården. Även andra aktörer, särskilt civilsamhällets organisationer, är aktiva och spelar en stor roll i arbetet mot våld mot närstående.60 Det innefattar inte minst kvinnojourer som bl.a. kan ge råd och stöd till våldsutsatta kvinnor. En del jourer erbjuder t.ex. skyddat boende och kan följa med som stödperson vid besök hos t.ex. polis, advokat eller social- tjänst. Offer för våld kan drabbas av allvarlig ohälsa och även förlust av arbete och inkomst. Förutom uppgift att bl.a. besluta och betala ut sådana förmåner och ersättningar som myndig- heten ansvarar för ingår också att motverka mäns våld mot kvinnor, våld i nära relationer och hedersrelaterat våld och förtryck. Upp- draget har sitt ursprung i bl.a. FN:s konventioner om de mänskliga rättigheterna, konvention om de mänskliga rättigheterna, konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (Istanbulkonventionen), Agenda 2030 och svensk lagstiftning. Det framgår av myndighetens instruktion att myndigheten bl.a. ska belysa, analysera och uppmärk- samma åtaganden enligt internationella konventioner till skydd för de mänskliga rättigheterna, se förordningen (2009:1174) 2020/21:163 s. 15. med instruktion för . ska bidra till att de jämställdhetspolitiska målen uppnås och jämställdhetsinteg- rering ska vara den huvudsakliga strategin för att förverkliga dem. Myndigheten har också i uppdrag att medverka i arbetet inom ramen för den nationella strategin för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor. ska arbeta med uppföljning, analys, samordning, kunskap och stöd i syfte att nå de jämställdhetspolitiska målen och ska bidra till en strategisk, sammanhållen och hållbar styr- ning och ett effektivt genomförande av jämställdhetspolitiken. Myn- digheten ska även främja utvecklingen av förebyggande insatser mot mäns våld mot kvinnor, det framgår av instruktion. i samverkan med , För- säkringskassan, och Arbetsförmedlingen har uppdrag från regeringen att förbättra upptäckten av våld i nära relationer. Arbetsför- medlingen, och ska var för sig utveckla detta arbete gentemot målgrupperna för sina verksamheter. Samtliga myndigheter ska samverka i frågor om bl.a. rutiner och metoder för upptäckt av våldsutsatthet och våldsutövande. Myndig- heterna ska också hänvisa berörda individer till , hälso- och sjukvård samt rättsväsende. Målet är att medarbetare på myn- digheterna som har kontakt med medborgarna ska få kunskap om våld i nära relationer för att kunna identifiera och ge relevant stöd och skydd. I lagen (2007:606) om utredningar för att förebygga vissa skador och dödsfall finns bestämmelser som bl.a. medför skyldigheter att i vissa fall utreda våld i nära relationer för att kunna förebygga detta i samhället i stort. Syftet med utredningsverksamheten enligt lagen är att ge regeringen underlag för beslut om åtgärder som har som mål att förebygga att bl.a. vuxna utsätts för våld eller andra övergrepp av närstående eller tidigare närstående personer. Av lagen framgår att statliga förvaltningsmyndigheter bör genomföra tillsyn eller intern tillsyn (3 a §). Ansvarig utredningsmyndighet är . Social- styrelsen kan utreda om en myndighet brustit i sitt uppdrag med att förebygga skador och dödsfall som brott. utrednings- funktion i detta avseende har t.ex. inneburit att Arbetsförmedlingen har inrättat en intern tillsyn där myndigheten även utan synpunkter från granskar den egna handläggningen. Det handlar bl.a. om handläggarnas tillämpning av Arbetsförmedlingens hand- läggarstöd för våld i nära relationer. Den interna tillsynen är ett sätt att säkra och förbättra hanteringen av våld i nära relationer som där- med kan minska påverkan i arbetslivet. Vissa förebyggande åtgärder för våld i nära relationer Genom lagändringar som trädde i kraft fick som ansvar att arbeta för att personer som utsätter eller har utsatt närstående för våld eller andra övergrepp ska ändra sitt beteende. och hälso- och sjukvården ska också under vissa förutsättningar kunna lämna uppgifter till Polismyndig- heten som rör en person, eller en närstående till personen, i syfte att förebygga att det begås ett allvarligare vålds-, frids- eller sexualbrott mot den närstående. Åtgärderna innebär ett ökat fokus på det vålds- förebyggande arbetet i syfte att förbättra skyddet för våldsutsatta och personer som riskerar att bli utsatta för allvarligt våld av när- stående. Lagändringarna är delvis en konsekvens av de krav som ställs på medlemsstaterna enligt Istanbulkonventionen.62 Istanbulkonventionen är det första juridiskt bindande avtalet om våld mot kvinnor i och beskrivs av en bred skara som ett viktigt avtal. Istanbulkonventionen handlar om åtgärder mot alla former av våld mot kvinnor och flickor inklusive hedersrelaterat våld och förtryck. Den syftar också till att motverka alla former av våld i nära relationer, bl.a. mot barn, personer inom gruppen hbtq samt nationella minoriteter. Konventionen beskriver att avskaffandet av våld mot kvinnor är nödvändigt för att kunna uppnå jämställdhet och kräver stater på omfattande åtgärder. expertgrupp GREVIO (Group of Experts on Action against Violence against Women and Domestic Violence) är konventionens granskningsorgan. ratificerade konventionen 2014. lämnade regeringen en rapport om svenska förhållanden och insatser för att efterleva Istanbulkonventionen till expertgrupp GREVIO. I GREVIO:s granskningsrapport lämnades sammanlagt 2020/21:163, rskr. 2020/21:350. 2020/21:163 s. 17. 41rekommendationer till om vad expertgruppen anser ytter- ligare behöver förbättras. Regeringen ska senast rap- portera hur rekommendationerna har hanterats i . I propositionen Makt att forma samhället och sitt eget liv – nya mål i jämställdhetspolitiken63 uttrycks att det övergripande målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Utifrån det övergripande målet arbetar regeringen efter sex delmål. Det sjätte delmålet är att mäns våld mot kvinnor ska upphöra samt att kvinnor, män, flickor och pojkar ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet. Del- målet omfattar alla yttringar av fysiskt och psykiskt, inklusive sexu- ellt, våld och hot om våld som riktas mot kvinnor och flickor. Delmålet omfattar vidare hedersrelaterat våld och förtryck samt prostitution och handel med människor för sexuella ändamål.64 Som utredningen redogjort för i avsnitt 10 beslutade regeringen om en tioårig nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor som redovisades i skrivelsen Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid.65 Den nationella strategin är ett av de verktyg som används för att nå de krav på åtgärder som ratificeringen av Istanbulkonventionen inne- bär. Strategin uppmärksammar att ansträngningarna har ten- derat att hantera våldets konsekvenser snarare än dess orsaker. En- ligt strategin är regeringens ambition att verka för en omorientering, från ett reaktivt till ett proaktivt förhållningssätt, och att främja utvecklingen av effektiva åtgärder för att förhindra både att våld ut- övas och att våld upprepas. Fokus ska genomgående sättas på den eller de som utövar våld och de som har bäst förutsättningar att stoppa det. 2005/06:155. 2016/17:10. 12.7.3Utredningens bedömning avseende våld i nära relationer Bedömning: Det krävs inga lagändringar eller andra åtgärder för att svensk rätt ska var förenlig med konventionens bestämmelser om att medlemsstaterna ska erkänna konsekvenserna av våld i nära relationer och, i den utsträckning som är praktiskt möjligt, minska dess påverkan i arbetslivet. Att förebygga och bekämpa våld i nära relationer är en viktig sam- hällsfråga där ansvaret huvudsakligen ligger på staten, regionerna och kommunerna samt olika myndigheter. På nivå ska socialnämnden särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av när- stående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situa- tion. har enligt socialtjänstlagen det yttersta ansvaret för . har ett övergripande ansvar för män- niskors ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltagande i samhällslivet. Vidare har en rad myndigheter olika uppgifter i arbetet med att förebygga våld i nära relationer. Hälso- och sjukvården samt Polis- myndigheten fyller viktiga funktioner. Uppdraget från regeringen som samordnar och där myndigheten samver- kar med , , och Arbetsförmedlingen är också en betydelsefull åtgärd i syfte att förbättra upptäckten av våld i nära relationer. Uppdraget innebär bl.a. att både anställda och arbetssökande som utsätts för våld i nära relationer kan identifieras och få stöd. Därtill kommer även skyldigheten för vissa myndigheter att i vissa situationer utreda våld i nära relationer för att kunna förebygga detta i samhället i stort. Civilsamhället, t.ex. kvinnojourer, har också en viktig komplet- terande funktion i sammanhanget. Det finns ingen särskild ledighetslag kopplat till dessa situationer. För den som utsatts för våld och som därmed inte kan arbeta står socialförsäkringen till buds eftersom den i regel omfattar alla som bor eller arbetar i . Arbetsrättens regler och praxis för vad som ut- gör saklig grund för uppsägning vid t.ex. eventuell frånvaro gäller även i dessa situationer. Vidare föreskriver arbetsmiljöregelverket att arbetsförhållandena ska anpassas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Det är utredningens uppfattning att, utifrån ovan nämnda regel- verk och system samt myndighetsuppdrag, får svensk rätt anses leva upp till konventionens krav på att medlemsstaterna ska erkänna kon- sekvenserna av våld i nära relationer och, i den utsträckning som är praktiskt möjlig, minska dess påverkan i arbetslivet. Även om utredningen bedömer att det inte föreligger ratifikations- hinder i förhållande till artikel 10 f kan det ändå finnas fler åtgärder som samhället kan behöva vidta för att förbättra utsattas situation och minska våldets påverkan i arbetslivet, se avsnitt 14. Vidare pågår ett arbete på olika fronter kopplat till våld i nära relationer som bl.a. handlar om tänkbara straffskärpningar och ytter- ligare förebyggande insatser. Utredningen är positiv till ett fortsatt arbete med att identifiera och genomföra olika åtgärder inom detta område, se vidare avsnitt 14. 13Verktyg, vägledning och utbildning 13.1Kravet på att höja medvetenheten om våld och trakasserier i arbetslivet – artikel och 11 b–c Medlemsstaterna ska ta fram verktyg, vägledningar och utbildningar, och se till att medvetenheten ska höjas, i tillgängliga format och på lämpligt sätt (artikel ). Varje medlemsstat ska i samråd med re- presentativa arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer sträva efter att säkerställa att arbetsgivare och arbetstagare och deras organisa- tioner samt relevanta myndigheter ges vägledning, resurser, utbild- ning eller andra verktyg i tillgängliga format på lämpligt sätt, om våld och trakasserier i arbetslivet, inbegripet om könsbaserat våld och könsbaserade trakasserier (artikel 11 b). Vidare ska medlemsstaterna sträva efter att säkerställa att initiativ genomförs, inbegripet kam- panjer för att höja medvetenheten (artikel 11 c). I punkt 23 i rekommendationen finns en lista med exempel på vägledningar och utbildningar m.m. som medlemsstaterna på lämp- ligt sätt bör finansiera, utveckla, genomföra och sprida. Ett sådant exempel är program som syftar till att ta itu med faktorer som ökar sannolikheten för våld och trakasserier i arbetslivet, bl.a. diskrimi- nering och genusnormer. Bestämmelsen tar också upp jämställdhets- integrerande vägledningar och utbildningsprogram som stöd till olika myndighetspersoner samt för att hjälpa statliga och privata arbets- givare och arbetstagare och deras organisationer att förebygga våld och trakasserier i arbetslivet. Vidare nämns allmänna eller sektorspe- cifika modeller för riktlinjer och riskbedömningsverktyg avseende våld och trakasserier i arbetslivet som beaktar situationen för de grupper som artikel 6 avser. Rekommendationen listar också kam- panjer på olika språk för att höja medvetenheten hos allmänheten, inbegripet migrerande arbetstagare som vistas i landet, som förmed- Verktyg, vägledning och utbildning lar att våld och trakasserier är oacceptabla, i synnerhet könsbaserat våld och könsbaserade trakasserier m.m. Även läroplaner och infor- mationsmaterial om våld och trakasserier, inbegripet könsbaserat våld och könsbaserade trakasserier, som är jämställdhetsintegrerande, på alla utbildnings- och yrkesutbildningsnivåer och i överensstäm- melse med nationell lagstiftning och nationella förhållanden. Vidare lyfter rekommendationsbestämmelsen material till journalister och andra inom media, med vederbörlig respekt för deras oberoende och yttrandefrihet, om könsbaserat våld och könsbaserade trakasserier, inbegripet bakomliggande orsaker och riskfaktorer. Slutligen listas offentliga kampanjer som har som mål att främja säkra, hälsosamma och harmoniska arbetsplatser som är fria från våld och trakasserier. 13.2Myndigheternas uppgifter och arbetsmarknadsparternas gemensamma arbete med verktyg, vägledningar m.m. De olika åtgärder och insatser utredningen redogör för i detta avsnitt har beröringspunkter med avsnitt 10. I avsnitt 10 framgår att arbetet med våld och trakasserier i arbetslivet är en del av flera nationella politiska mål och inriktningar dit strategier och handlingsplaner kopplas. Myndighetsstyrningen i form av instruktioner, reglerings- brev och regeringsuppdrag är en form av vägledning som förväntas leda till att myndigheterna bidrar till att prioriteringarna uppnås. I sammanhanget bör nämnas att myndigheterna, vid sidan av experter i , utgör regeringens expertkompetens i sakfrågor. Det är därför i huvudsak ansvariga myndigheter som ansvarar för kunskapshöjande insatser, inbegripet vägledningar, utbildning och andra verktyg. När det gäller verksamhet ska myn- digheten samråda med arbetsmarknadens parter samt med andra organisationer och myndigheter i den utsträckning som behövs. Även det partsgemensamma arbetet med framtagandet av vägled- ningar, stöd och utbildningar som riktar sig till särskilda yrkesgrupper är av särskild betydelse även i detta avsnitt utifrån vad konventionen föreskriver. Verktyg, vägledning och utbildning I detta avsnitt redogör utredningen alltså för relevanta myndig- heters uppdrag och det partsgemensamma arbetet när det gäller kon- ventionens krav på att medvetenheten ska höjas, genom olika medel, avseende våld och trakasserier inbegripet könsbaserat våld och köns- baserade trakasserier. Utredningen redogör även i korthet för upp- lägget för vissa branschspecifika utbildningar och vissa myndighets- funktioner. Urvalet av myndighetsfunktionerna baseras på punkt 23 b och 23 e i rekommendationen. Redogörelsen i detta avsnitt är inte uttömmande. har enligt myndighetens instruktion, förordningen (2007:913) med instruktion för , i uppgift att ta fram och tillhandahålla behovsanpassad, lättillgänglig och kvalifice- rad information inom sitt ansvarsområde, där små och medelstora företags behov särskilt ska beaktas. Av instruktionen framgår att har ansvar för arbetsmiljöfrågor (1 §) vilket inne- fattar våld och trakasserier i arbetsmiljön. infor- mation riktar sig bl.a. till arbetstagare, skyddsombud och arbets- givare. En del information på myndighetens hemsida tillhandahålls även på ett flertal olika språk. Av instruktion framgår också att myndigheten ska bedriva verksamheten så att den främjar mångfald och jämställdhet och en arbetsmiljö fri från krän- kande särbehandling (4 a §). I enlighet med regleringsbrevet till myn- digheten redovisar resultatet till regeringen av myndighetens arbete med jämställdhetsintegrering (jfr artikel 4.2 och kravet på en jämställdhetsintegrerad ansats). Inom ramen för uppgiften att informera publicerar myndigheten material, t.ex. stöd i riskbedömningar och verktyg om bl.a. våld och hot om våld samt kränkande särbehandling. Informationen är både generell och sektorsspecifik. Stöd och verktyg består av vägledningar till regelverken, en guide för en bättre arbetsmiljö, checklistor, webb- utbildningar och informationsfilmer. När det gäller sexuella trakas- serier har myndigheten skapat en gemensam digital plattform till- sammans med (). Plattformen innehåller bl.a. broschyrer och filmer. Verktyg, vägledning och utbildning tillhandahåller även ett digitalt självtest i syfte att stimulera en diskussion om jämställda arbetsvillkor. Myndigheten konstaterar att arbetsvillkoren ofta skiljer sig åt i kvinnodominerade och mansdominerade verksamheter. Testet beskrivs som en hjälp att synliggöra, jämföra samt reflektera kring förutsättningarna för en god arbetsmiljö i olika verksamheter. Vidare finns Genuskollen, en folder om hur genusperspektivet kan hjälpa bl.a. arbetsgivare att identifiera risker i arbetsmiljön. Arbets- miljöverket tillhandahåller också information om trakasserier och sexuella trakasserier enligt diskrimineringslagen (2008:567) och hän- visar via länkar till DO:s hemsida. På DO:s hemsida finns bl.a. infor- mation om trakasserier p.g.a. kön. DO har ett främjandeuppdrag, vilket framgår av lagen (2008:568) om . Där anges att DO har de upp- gifter som framgår av diskrimineringslagen och att DO därutöver ska verka för att diskriminering som har samband med kön, köns- överskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder inte förekommer på några områden av samhällslivet. DO ska också i övrigt verka för lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder (1 § lagen om DO). Vidare ska DO inom sitt verksamhetsområde informera, utbilda, överlägga och ha andra kontakter med myndigheter, företag, enskilda och organisationer. DO ska följa såväl den internationella utveck- lingen som forsknings- och utvecklingsarbete, ha kontakter med internationella organisationer, föreslå författningsändringar samt ta andra initiativ som kan motverka diskriminering (3 § lagen om DO). På DO:s hemsida tillhandahålls bl.a. stöd och verktyg inom arbets- livet. På temasidan finns checklistor och tips, vägledningar, guider och e-utbildningar som hjälp i det förebyggande arbetet mot diskri- minering. Broschyren Motverka och förebygg sexuella trakasserier på din arbetsplats riktar sig till arbetsgivare och ger konkreta exempel på