sou · H9B369d2 · 2021-08-20 00:00:00 — Slutligen kan konstateras att det inte heller finns hinder mot att en medicinsk behandling innehåller även delar med arbetslivsinriktade eller utbild- ande inslag eftersom preventionsersättning enligt utredningens för- slag kan betalas ut oavsett form på rehabiliteringen (se avsnitt 2.2.1); detta utgör tvärtom en av avsikterna med att inte göra skillnad mellan rehabiliteringsformer. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag 22.2.3Preventionsersättning ska kunna beviljas för arbetslivsinriktade insatser i förebyggande syfte Utredningens förslag: En försäkrad som genomgår förebyg- gande insatser av arbetslivsinriktad karaktär ska kunna beviljas preventionspenning för den inkomstförlust som uppkommer till följd av att han eller hon måste avstå från förvärvsarbete. Gränsdragningen för vilka åtgärder av arbetslivsinriktad natur som kan ge rätt till preventionsersättning avgörs av arbetsgivarens förebyggande arbetsmiljöansvar enligt arbetsmiljölagen, Arbets- miljöverkets föreskrifter eller annan författning. Åtgärder som faller innanför arbetsmiljöansvaret ska inte kunna ersättas med preventionsersättning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska kunna meddela föreskrifter om preventionsersättning vid utbildning. Utredningens bedömning: Utbildning bör kunna utgöra en arbetslivsinriktad åtgärd även i förebyggande syfte. Utbildning som åtgärd bör inte begränsas till de fall där åtgärder kan medföra högre arbetsförmåga, utan även möjligheten till nödvändig om- ställning bör beaktas. De typer av utbildningar som ska kunna ge rätt till preven- tionsersättning bör vara samma som gäller i fråga om rehabili- teringsersättning. Motsvarande utökning som föreslås för reha- biliteringsersättning vid utbildning bör också gälla för preven- tionsersättning. Det innebär att det även bör vara möjligt att studera på yrkeshögskoleutbildningar och andra eftergymnasiala utbildningar i de fall studierna innebär ett slutförande av studi- erna. Preventionspenning bör kunna beviljas för studier . Skälen för utredningens förslag och bedömning: Ett av syftena med den nya förmånen preventionsersättning är att den ska innefatta ett bredare spektrum av åtgärder i förebyggande syfte. kan endast medicinsk behandling i förebyggande syfte ersättas, då genom förebyggande sjukpenning. Befintligt regelverk tillåter däre- mot inte att arbetslivsinriktad rehabilitering i förebyggande syfte sker med ersättning enligt socialförsäkringsbalken. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag literingspenning, som avser att ersätta inkomstförlust vid arbetslivs- inriktad rehabilitering, utges endast om arbetsförmågan är nedsatt med . Förmånen kan således inte användas för t.ex. nödvändig omställning förrän den försäkrade har blivit sjuk och arbetsoförmögen på . Rehabiliteringspenning kan ges i förebyggande syfte, men då endast när arbetsförmågenedsättning redan har uppstått, och i syfte att motverka ytterligare försämring.44 Arbetslivsinriktad rehabilitering ska enligt definitionen i social- försäkringsbalken syfta till att den som har drabbats av sjukdom ska få tillbaka sin arbetsförmåga och förutsättningar att försörja sig själv (29 kap. 2 § SFB). Arbetslivsinriktad rehabilitering kan dels handla om insatser för att individen ska kunna fortsätta arbeta hos sin ar- betsgivare eller i sin egen verksamhet, dels om att ge individen för- utsättning att försörja sig genom annat arbete. I det senare fallet sker detta ofta genom samverkan mellan förmedlingen. Allmänna bestämmelser om rehabilitering finns i 2–11 §§ SFB. De krav som ställs på arbetsgivaren vad gäller rehabilitering, utgår i stort från de regler som styr verksamhet (social- försäkringsbalken). Arbetsgivaren är bland annat skyldig att lämna uppgifter till om arbetstagarens arbetssituation. De kraven utgår alltså inte från arbetsmiljölagen. Utredningen är av uppfattningen att det finns goda skäl för att också rehabiliterande åtgärder av arbetslivsinriktad natur ska kunna sättas in i förebyggande syfte i de fall de bedöms nödvändiga, och inte bara först när sjukdom har lett till nedsatt arbetsförmåga. Den försäkrade ska inte behöva vänta på att sjukdomsförloppet utveck- lats till en nedsättning av arbetsförmågan innan adekvata åtgärder sätts in. Detta medför att preventionsersättning ska kunna utges även i samband med vissa förebyggande åtgärder av arbetslivs- inriktad karaktär. Sådana åtgärder bör också kunna underlättas genom en rehabiliteringsförmån som ersätter inkomstförlust för den som genomgår en sådan åtgärd. Det framstår inte som en optimal ordning att man först måste invänta att ett sjukdomstillstånd har uppstått och att den försäkrade ska ha fått nedsatt arbetsförmåga för att adekvata rehabiliteringsinsatser ska kunna sättas in och ersätt- ning kunna beviljas. Genom möjligheten till ersättning för förebygg- ande åtgärder finns incitament för att agera tidigare i de fall där ute- 4431 kap. 3 § SFB och , vägledning 2015:1. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag blivna åtgärder kommer att medföra att den försäkrade blir arbets- oförmögen och en tidigare kontakt med relevanta aktörer kommer att kunna tas. Ett sådant syfte kan utläsas redan i förarbetena som låg till grund för rehabiliteringsreformen. Där anges att rehabiliteringsersättning förutom när en försäkrad påbörjar rehabilitering som avlösning på sjukpenning också ska kunna ges förebyggande, i samband med rehabiliteringsåtgärder som sätts in för att den enskilde ska kunna få eller behålla ett arbete. Arbetsförmågan är då nedsatt i den utsträck- ning den försäkrade genom deltagande i rehabiliteringen måste av- hålla sig från arbete.45 Möjligheten till förebyggande arbetslivsinriktad rehabilitering ligger nära arbetsgivarens långtgående arbetsmiljö- och rehabiliter- ingsansvar, där bl.a. nödvändiga arbetsanpassningar ingår. Arbets- givarens rehabiliteringsansvar aktualiseras emellertid först när den anställde har fått nedsatt arbetsförmåga.46 Avsikten med förmånen är att komplettera de verktyg och det ansvar arbetsgivaren har men inte att inkräkta på området för arbetsgivarens förebyggande arbets- miljöansvar. Denna gränsdragning diskuteras vidare i nästa avsnitt. Ett annat syfte med förslaget är att medicinska och arbetslivs- inriktade insatser ska kunna kombineras och att inkomstförlust till följd av sådana insatser ska kunna ersättas med samma förmån. Ut- redningen menar att det även fortsättningsvis är medicinska insatser som sannolikt kommer att utgöra den huvudsakliga delen av före- byggande åtgärder. Oavsett om den försäkrade genomgår olika typer av medicinsk eller arbetslivsinriktad rehabilitering – eller en kom- bination av de båda – ska insatsen enligt utredningens förslag kunna ersättas med den nya förmånen. Enligt utredningens uppfattning är en sådan lösning mer ändamålsenlig sett till hur dagens rehabiliter- ingsformer ser ut. Enligt utredningens förslag ska förebyggande åt- gärder således kunna berättiga till ersättning utan att Försäkrings- kassan, som , behöver dela upp de åtgärder som ingår i en plan för att förebygga sjukdom och nedsatt arbetsförmåga. Genom att tidigt uppmärksamma risker och behov av insatser i stället för att behöva invänta att det har gått så långt som att ohälsa har gått över till sjukdom, eller arbetsoförmåga har uppstått till följd 1990/91:141, s. 60–61. 46Se 29 kap. 2 och 6 §§ SFB, prop 1990/91:140, 3 kap. 2 a och 3 §§ AML, 7 § LAS samt m.fl. s. 70 f. och Iseskog, s. 33 f. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag av sjukdom, är avsikten att sjukskrivningar och senfärdiga rehabili- teringsutredningar kommer att kunna undvikas i större utsträck- ning. kan nödvändiga omställningar både identifieras och underlättas i ett tidigt skede. Enligt utredningens förslag ska fler typer av preventiva åtgärder kunna rymmas inom förmånens tillämpningsområde. Med förslaget blir det lättare att sätta in förebyggande åtgärder som motverkar att sjukdom och arbetsförmåga ens uppstår. I de fall rehabilitering be- döms relevant ska det ske tidigt, oftast tidigare än vad som är fallet och ofta i anslutning till arbetsplatsen, i processen när rehabilitering enligt rådande forskningsläge är som effektivast. Se vidare avsnitt 21.1.2. En framgångsrik åtgärd bör kunna leda till att en anställd kan kvarstå i sitt nuvarande arbete eller, där det förstnämnda inte är möjligt, kunna bli kvar på sin befintliga arbetsplats. Är inte detta möjligt bör en omställning kunna ske tidigt som gör det möjligt för den enskilde att exempelvis byta arbete och där fortsätta kunna för- sörja sig själv. En sådan insats bör ske tidigt, och i bästa fall upp- märksammas riskfaktorer så tidigt att förebyggande insatser kan sättas in och sjukdom och sjukskrivning undvikas helt. Enligt ut- redningens uppfattning är det därför viktigt att det finns en sådan möjlighet, där ersättning för inkomstförlust för förebyggande arbets- livsinriktade åtgärder kan beviljas. Det är viktigt att ett sådant behov av åtgärder identifieras . Denna uppgift kommer inte heller att i första hand kunna åläggas . I ett pågående sjukfall ska identifiera och klarlägga behov av rehabilitering, men i det fall ersätt- ningen ska ges förebyggande har sällan möjlighet att inledningsvis identifiera behovet. En stor del av detta ansvar kommer i stället att behöva ligga på den försäkrade själv, men även andra aktörer som den försäkrades arbetsgivare och de expertresur- ser som arbetsgivaren är skyldig att tillhanda enligt arbetsmiljö- lagen47, vårdgivare och exempelvis lokal facklig organisation bör kunna bidra till att ett behov av insatser identifieras. Liknande pro- blematik finns för den förebyggande sjukpenningen, som utredningen menar sannolikt är underanvänd, och där informations- behovet är stort för såväl enskilda som vårdgivare. 4712 § AFS 2001:1. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag Enligt utredningens bedömning framstår det relevant att också andra typer av åtgärder än medicinska ska kunna sättas in i före- byggande syfte, förutsatt att dessa kan bedömas medföra att den en- skilde därigenom kan undgå att drabbas av sjukdom och nedsatt arbetsförmåga, och att man därigenom kan undvika en sjukskriv- ningsprocess där rehabiliteringsarbetet för att den försäkrade ska kunna återgå i arbete sannolikt dessutom tar och mer resurser i anspråk jämfört med om insatsen kan göras redan innan arbetsoförmåga uppstår. Vad gäller den medicinska rehabiliteringen framhålls den förebyggande sjukpenningens principiella fördelar av flera aktörer och resultaten av sådana förebyggande medicinsk be- handling eller rehabilitering är ofta goda. Det finns vidare en upp- fattning bland dessa aktörer att förmånen borde kunna användas mer för att förebygga ohälsa, sjukdom och sjukfrånvaro och att ersätt- ningen således fyller ett viktigt syfte. Behandling i samband med förebyggande sjukpenning verkar också vara effektivt i förebygg- ande syfte, för att förhindra att ohälsa utvecklas till sjukdom och arbetsoförmåga.48 Det vetenskapliga kunskapsläget för arbetslivsinriktad rehabili- tering visar att flerdisciplinära rehabiliteringsåtgärder med inrikt- ning på arbetsplatsen har positiva effekter på återgången i arbete vid olika typer av besvär (se avsnitt 21.1.2). Även om forskningsläget är relativt gott för delar av den arbetslivsinriktade rehabiliteringen kan utredningen konstatera att det återstår mycket att göra i forsk- ningsväg när det kommer till den arbetslivsinriktade rehabiliter- ingen; vilka insatser som fungerar, vilken effekt de ger och de bör sättas in.49 Frågan är aktuell också vad gäller Försäk- ringskassans statistik på vilka åtgärder som genomförs inom ramen för rehabiliteringsersättningen och resultat i de enskilda fallet. Ut- redningen föreslår därför att ska få ett uppdrag att sammanställa sådan statistik (se avsnitt 22.3.3). 48Se vidare ISF 2020:6. 49En rekommendation om uppdrag till Myndigheten för arbetsmiljökunskap har lämnats i SOU 2020:24. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag Vem bedömer om en viss arbetslivsinriktad åtgärd kommer att uppfylla syftet med preventionsersättning? Ovan har angetts att ett behov av en förebyggande arbetslivsinriktad insats först måste identifieras. När ett sådant behov har identifierats krävs också en bedömning av vilken åtgärd som kan vara lämplig i det enskilda fallet för att uppfylla något av syftena för att ersättning ska kunna beviljas – dvs. att åtgärden ska vara effektiv för att mot- verka uppkomsten av sjukdom, förkorta sjukdomstid eller förhindra nedsättning av arbetsförmåga. Preventionsersättningen skiljer sig inte från exempelvis förut- sättningarna för att den försäkrade ska kunna beviljas rehabiliter- ingsersättning under arbetslivsinriktad rehabilitering där en sådan liknande bedömning måste göra, se vidare avsnitt 22.1. Det innebär att det är som fattar beslut om ersättning och om underlaget för ersättning adekvat beskriver en lämpad åtgärd. I sådant fall bör ersättning kunna beviljas. Det är alltså inte Försäkrings- kassan som planerar eller genomför de preventiva insatserna men det är som ska bedöma om underlaget och de be- skriva insatserna är tillräckliga för att syftet med insatsen ska vara uppfyllt och ersättning kunna beviljas. I arbetsgivarens skyldigheter enligt 30 kap. 6 a § SFB ingår att vidta de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering, men vilka dessa är preciseras inte närmare. I förarbetena betonas det hur viktigt det är att arbetsgivaren genomför de åtgärder som kan behövas på arbetsplatsen.50 Vad som ska anses utgöra en effektiv och lämpad åtgärd i det enskilda fallet kan enligt utred- ningens uppfattning inte definieras i förväg. Bedömningen är inte lika enkel som vid medicinsk rehabilitering, där hälso- och sjuk- vården utgör en naturlig expertbedömare som kan förlita sig på. Som konstaterats ovan finns stöd för att arbets- platsnära åtgärder är effektiva för återgång i arbete. Det är arbets- givaren som är skyldig att genomföra åtgärder för en effektiv åter- gång i arbete. Samma skyldighet föreligger inte innan den anställde har fått nedsatt arbetsförmåga men samma åtgärder torde ha effekt även i detta läge. Arbetsgivaren har också en skyl- dighet att hålla sig med den expertresurs som de behöver inom 2006/07:59, s. 22. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag arbetsmiljö och rehabilitering.51 En sådan resurs, företrädesvis före- tagshälsovård, bör i normalfallet kunna bistå arbetsgivaren med en plan för en effektiv preventiv åtgärd. Det kan finnas flera fördelar med att företagshälsovården används som stöd till såväl den enskilde som arbetsgivaren i frågor om förebyggande insatser eller stöd för återgång.52 För arbetslösa försäkrade har Arbetsförmedlingen och de expertresurser myndigheten förfogar över i stället denna roll. Det är sammantaget de aktörer som har insikt i arbetsplatsen och den enskildes situation som behöver göra bedömningen av vilken insats som är lämpad i det enskilda fallet. Arbetsgivaren, med stöd av erforderliga expertresurser såsom företagshälsovård, bör ha stora möjligheter att göra denna bedömning för anställda. Det är sedan som bedömer om åtgärderna är adekvat beskrivna och kan ligga till grund för ersättning. När arbetsgivaren och/eller tillsammans med den försäkrade tar fram planer för att underlätta återgång i arbete kan planerna innehålla olika typer av åtgärder, exempelvis av typen medicinsk rehabilitering som fysioterapi, arbetsterapi eller samtals- terapi tillsammans med mer arbetsplatsanknutna åtgärder som ar- betsträning eller omskolande utbildning. Enligt utredningens förslag avses sådana åtgärder kunna berättiga till preventionsersättning också i förebyggande syfte, utan att de olika åtgärderna behöver särskiljas på ett detaljerat sätt och hamna inom olika ersättningsslag. Avsikten med förslaget är således att den nya förmånen ska kunna ges för inkomstförlust till följd av ett brett spektrum av förebyggande åtgärder, enskild eller i kombination med varandra. Det finns ingen uttömmande uppräkning av vilka åtgärder som kan utgöra sådana förbyggande åtgärder av arbetslivsinriktad natur. Som utgångspunkt är det fråga om samma sorts åtgärder som vid arbetslivsinriktad rehabilitering vid nedsatt arbetsförmåga (se dock gränsdragningen mot arbetsgivarens förebyggande arbetsmiljöan- svar nedan). Sakens natur innebär dock att vissa åtgärder som mer syftar till nödvändig omställning sannolikt kommer att vara van- ligare i förebyggande syfte. Det kan exempelvis röra sig om arbets- träning hos annan arbetsgivare, utbildning eller omskolning samt tekniska arbetshjälpmedel, anpassning av arbete eller arbetsorganisa- tion. Det går därför inte heller att generellt uttala när sådana åtgärder 5112 § AFS 2001:1. 52Jfr SOU 2020:24, s. 255. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag ska sättas in förebyggande och vilken typ av åtgärder det rör sig om och bedömningen får ske från fall till fall. Ett typfall skulle kunna vara omskolning genom utbildning i förebyggande syfte. I ett fall där det bedöms vara nödvändigt med omställning för att undvika sjukdom och arbetsoförmåga kan den försäkrade enligt utredningens förslag beviljas preventionsersättning för utbildning. Exempelvis kan en försäkrad som har arbetat i ett slitsamt yrke inom vården riskera att drabbas av för- slitningsskador om han eller hon fortsätter i yrket. krävs att det går så långt att arbetsförmågan blir nedsatt med minst en fjärdedel innan den försäkrade kan få rehabiliteringsersättning för en utbildning som syftar till omställning; det krävs således att man inväntar att skadan uppstår innan inkomstförlusten för rehabiliter- ingsinsatsen kan ersättas från socialförsäkringsbalken. Med förslaget skulle denna försäkrade i stället kunna genomgå förebyggande reha- bilitering i form av utbildning för att exempelvis utbilda sig till ett en administrativ tjänst med mindre fysiskt betungande arbetsupp- gifter hos sin befintliga eller annan arbetsgivare. Det är viktigt att sambandet mellan risken att få nedsatt arbets- förmåga och det nuvarande arbetet är klarlagt för att det ska vara motiverat att den enskilde ska få möjlighet att omskola sig och ha preventionsersättning . Risken och behovet av nödvän- dig omställning ska också vara klarlagda i det enskilda fallet, dvs. det ska inte enbart vara fråga om en generell risk utan bedömningen ska ske utifrån den enskildes individuella förutsättningar. Avgränsningar mot arbetsgivarens förebyggande arbetsmiljöansvar Preventionsersättning ska enligt utredningens förslag kunna beviljas för förebyggande rehabiliteringsinsatser av arbetslivsinriktad karak- tär. En viktig gränsdragning vid sådana insatser är att det ska vara fråga om sådana som inte ryms inom arbetsgivarens förebyggande arbetsmiljöansvar. Däremot ska förmånen kunna beviljas för före- byggande åtgärder som ligger utanför ansvaret att anpassa arbetet enligt arbetsmiljölagen, men där arbetsgivarens rehabiliteringsansvar ännu inte har aktualiserats eftersom den anställde ännu inte har fått nedsatt arbetsförmåga. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag Arbetsgivarens arbetsmiljöansvar och rehabiliteringsansvar har tidigare diskuterats, se avsnitt 18.3.2. Av socialförsäkringsbalken, arbetsmiljölagen och föreskrifter framgår att en arbetsgivare har ett långtgående ansvar för arbetsanpassning. Arbets- givaren ska arbeta förebyggande med det systematiska arbetsmiljö- arbetet och vid behov arbetsanpassa enskilda arbetstagares arbets- miljö, detta för att undvika olyckor, ohälsa och sjukskrivningar. Arbetsanpassning är en del av arbetsgivares arbetslivsinriktade reha- biliteringsansvar. Därutöver inträder arbetsgivarens rehabiliteringsansvar när en ar- betstagare får nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom eller skada. Arbetsgivaren behöver så långt det är skäligt med hjälp av stöd- och anpassningar rehabilitera arbetstagaren för att denne ska återfå sin arbetsförmåga. Rehabilitering är, som tidigare konstaterats, ett sam- lingsbegrepp för åtgärder av medicinsk, arbetslivsinriktad och social art. Arbetsgivarens ansvar avser endast den arbetslivsinriktade reha- biliteringen. Vidare avser rehabiliteringsansvaret endast åtgärder som syftar till att den försäkrade ska kunna återgå i arbete hos arbetsgivaren. Gällande regelverk innebär att rehabiliteringsersätt- ning kan utges för sådana åtgärder som arbetsgivaren ansvarar för inom ramen för sitt rehabiliteringsansvar. har arbetsgivare även en lagstadgad skyldighet att upprätta en plan för återgång i arbete för de arbetstagare som varit sjukskrivna och som kan antas fortsätta vara frånvarande på grund av sjukdom i minst . Planen är främst ett stöd för rehabiliteringsarbetet på arbetsplatsen och ska underlätta en tidig återgång i arbete. Det saknas ett samband mellan arbetsgivarens rehabiliterings- ansvar och rehabiliteringskedjan och det saknas också uttalanden om hur systemen är tänka att korrespondera. Införandet av rehabiliter- ingskedjan medförde inte någon reducering av arbetsgivarens reha- biliteringsansvar. Detta ansvar enligt socialförsäkringsbalken och arbetsmiljölagen har inte i någon del förändrats. Utredningens förslag innebär att preventionsersättning ska kunna beviljas också för åtgärder som sätts in i förebyggande syfte, innan ohälsa har lett till sjukdom. En målsättning med förslagen är också att rehabiliteringsbehov genom detta ska kunna utredas tidigare än och att rehabilitering också ska kunna ske tidigare. Förmåner vid rehabilitering – utredningens överväganden och förslag Arbetsgivarens ansvar förändras inte med utredningens förslag om införande av preventionsersättning. Förändringar av arbetsgivarens rehabiliteringsansvar och regleringen kring detta ligger utanför ut- redningens uppdrag. Gränsen för arbetsgivarens arbetsmiljöansvar och förebyggande rehabiliteringsansvar avgör tillämpningsområdet för förmånen Arbetsgivaren kan sammantaget sägas ha ett omfattande ansvar för den enskilde arbetstagarens rehabilitering, såväl i förebyggande syfte enligt framför allt arbetsmiljölagen och dess relevanta föreskrifter som enligt socialförsäkringsbalken i de fall där arbetsoförmåga har uppstått. I de ursprungliga förarbetena för rehabiliteringsreformen53 angavs att åtgärder för att nå målet för rehabiliteringen kan bestå av föränd- ringar i den försäkrades arbetsförhållanden, t.ex. ändring i arbets- tidens förläggning, ändrad arbetsorganisation, arbetsträning eller omskolning. Vidare framhölls att det var viktigt att en gräns drogs mellan å ena sidan en rehabiliteringsåtgärd enligt socialförsäkrings- balken (dåvarande AFL) och å andra sidan någon annan åtgärd som låg inom ramen för arbetsgivarens allmänna skyldigheter när det gällde arbetsmiljön och anpassningsverksamheten och som regler- ades i bl.a. arbetsmiljölagen och lagen (1974:13) om vissa anställ- ningsfrämjande åtgärder. Utredningen menar att denna gräns måste vara avgörande även för vilken typ av arbetslivsinriktade åtgärder som kan sättas in före- byggande och ersättas med förmånen preventionsersättning. Avsik- ten med förslaget är inte att ersätta eller inkräkta på arbetsgivarens arbetsmiljöansvar, utan att underlätta för sådana åtgärder som normalt ligger inom rehabiliteringsansvaret och göra det möjligt för sådana insatser att sättas in även som förebyggande åtgärd. Att denna gräns är viktig och måste vara avgörande för tillämp- ningen har också lyfts av flera aktörer i utredningens referensgrupp.54 Sådana åtgärder som ska anses ingå i arbetsgivarens förebyggande arbetsmiljöansvar kan inte ersättas med den nya förmånen. Detta ansvar är kopplat till den försäkrades anställning. Åtgärder i form av arbetsanpassning eller annat som ligger inom ramen för anställningen 1990/91:141 s. 88. 54Avser referensgruppen som består av arbetsmarknadens parter m.fl.