sou · H9B368 · 2021-08-25 00:00:00 — För det sistnämnda brottet har vi föreslagit ett minimistraff mot- svarande fängelse, varför det brottet även kommer att om- fattas av häktningspresumtionen så som den är utformad . Utöver att nya straffrättsliga åtgärder generellt sett kan få kon- sekvenser för Kriminalvården kan det innebära ytterligare kostnader för myndigheten i form av ett ökat antal häktesplatser om fler brott omfattas av presumtionsregeln. Att uppskatta tillkommande kostnader för Kriminalvården uti- från förslaget är med tillgänglig information mycket svårt. Endast de tillkommande häktningar som också leder till ytterligare nya lag- föringar med fängelsepåföljd och de tillkommande häktningar som inte leder till fängelsepåföljd alternativt frikännande domar kommer att innebära ökade kostnader för Kriminalvården i form av ytterligare vårddygn. En stor andel av de som häktas döms sedan till ett fängelse- straff, varvid häktningstiden avräknas vid verkställigheten av straffet. Dygnskostnaden för en plats i häkte är jämförbar med kostnaden för en anstaltsplats. Presumtionen för häktning torde därför inte medföra några större kostnadsökningar för Kriminalvården under förutsätt- ning att det inte sker någon ökning beträffande antalet lagföringar.2 Om antalet lagföringar för de aktuella brotten ökar till följd av att häktning sker i större utsträckning än tidigare kommer dock Kriminalvårdens kostnader att öka. Med hänsyn till syftet med häkt- ningsinstitutet kan det inte uteslutas att en sådan ökning kommer att ske. Att med någon form av säkerhet uppskatta storleken av denna ökning låter sig dock inte göras. Förslaget om straffskärpning vid återfall i brott Förslaget om skärpt återfallsreglering lades ursprungligen fram av , som i sitt slutbetänkande anförde följande i fråga om förslagets konsekvenser.3 Det är självfallet mycket svårt att beräkna hur stort genomslag vårt för- slag till ändring av 29 kap. 4 § BrB kommer att få på straffnivåerna vid återfall i brott. Som vi har anfört i avsnitt 8.5 tycks bestämmelsen i dess nuvarande lydelse tillämpas på ett ojämnt sätt, vilket innebär att det är svårt att veta i vilken utsträckning återfallsskärpning med stöd av 29 kap. 4 § BrB sker och hur stort påslag som i så fall görs. Syftet med vårt förslag är dock att straffen ska bli längre för många av dem som vid upprepade tillfällen har dömts för likartad brottslighet eller som återfaller i särskilt allvarlig brottslighet av likartad karaktär. Det förtydligande som 2010 gjordes av bestämmelsen i 29 kap. 4 § synes inte ha haft någon större effekt på dess tillämp- ning. Det verkar fortfarande förhålla sig så att bestämmelsen tilläm- pas ojämnt av domstolarna. Det är också, som konstaterade, mycket svårt att uppskatta i vilken utsträckning som återfallsskärpning görs . Syftet med förslaget är detsamma som gjorde gällande, dvs. att straffen ska bli längre för många av dem som vid upprepade tillfällen har dömts för likartad brottslighet eller som återfaller i särskilt allvarlig brottslighet av lik- artad karaktär. Det är inte möjligt att ange hur mycket ett straff i det enskilda fallet ska skärpas p.g.a. att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. Som regel bör straffskärpningen emellertid procentuellt 2Se även Ds 2017:24 Skjutvapen och explosiva varor – skärpta straff för de grova brotten s. 42 angående höjningen av minimistraffet för vapenbrott till fängelse. 3SOU 2008:85 Straff i proportion till brottets allvar s. 366. sett vara högre vid låga straffnivåer än vid höga straffnivåer. För den som har gjort sig skyldig till ett brott med ett straffvärde motsvar- ande fängelse i en månad är kan straffet skärpas till två månaders fängelse om den tilltalade har dömts för likartad brottslighet. Om brottet har ett straffvärde som motsvarar fängelse bör det dock sällan komma i fråga att skärpa straffet med mer än en fjärdedel p.g.a. att den tilltalade har gjort sig skyldig till brott. I sammanhanget kan nämnas att enligt kriminalstatistiken dömdes 11 429 fängelsestraff ut. Av dessa uppgick till fängelse mindre än . Brå för statistik över återfall i brott. I den slutliga statistiken redo- visas andelen personer som inom loppet av efter en ingångs- händelse återfallit i ett nytt lagfört brott, och hur nivån har utvecklats . Med ingångshändelse avses frigivningar från anstalt, utskriv- ningar från sluten ungdomsvård, avslutad intensivövervakning med elektronisk kontroll samt lagföringar för andra påföljder genom laga- kraftvunnen dom eller beslut från åklagare. Det bör i sammanhanget betonas att statistiken inte redovisar samtliga återfall i brott i sam- hället, utan endast återfall i brott som lagförts och lett till en ny lag- föring inom en bestämd tidsperiod. En återfallshändelse i statistiken motsvarar ett brott som lagförts genom en lagakraftvunnen dom, ett godkänt strafföreläggande eller en utfärdad åtalsunderlåtelse. för vilket det finns slutlig statistik är 2014. Stati- stiken redovisar personer som återfaller i brott inom ett, två eller efter en ingångshändelse som inträffade . 71200 personer som hade en ingångshändelse 2014 var det 28 400 som återföll i brott minst en gång . Av dessa dömdes 7 901 personer till fängelse eller annan frihets- berövande påföljd vid återfallshändelsen. Övriga dömdes till fri- vårdspåföljder eller böter eller meddelades åtalsunderlåtelse. Av de som i återfallshändelsen dömdes till i en frihetsberövande påföljd hade en ingångshändelse med ett frihetsberövande som mest ingripande påföljd, dvs. de hade dömts till sådan påföljd (motsvarar alltså 2 424 personer).4 Det är inte möjligt att fastslå för hur många av personerna i den nämnda gruppen som förslaget om återfallskärpning skulle aktua- liseras. En uppskattning skulle dock kunna se ut som följande: För- slaget omfattar två tredjedelar av de personer som dömts till fängelse 4Brå (2021), Kriminalstatistik, 2014, Återfall i brott, Slutlig statistik, s. 7 och 22 f. 2014 och som återföll i brott och på nytt dömdes till fängelse (dvs. 1 616 personer). Förslaget innebär att fängelsestraff i genomsnitt skärps med en månad och fängelsestraff . I beräkningen utgår vi ifrån samma fördelning mellan fängelsestraff respektive straff över denna nivå som gällde , dvs. respektive 31 pro- cent. Detta skulle sammantaget ge 218 fängelseår , varav två tredjedelar ska verkställas i anstalt. Detta motsvarar en årlig kostnad om för Kriminalvården. Det ska återigen understrykas att denna beräkning endast baseras på uppskattningar. Det är inte möjligt att uppskatta med någon grad av säkerhet hur många av de personer som återföll i brott som skulle omfattas av förslaget. Det bör också framhållas att förslaget inte är begränsat till att endast omfatta per- soner som återfaller i brott och som tidigare dömts till fängelse. Återfall ska dock, som utvecklats i avsnitt 11.4.2, ha skett i sådan utsträckning att den upptrappning av ingripandenivån som kan ske inom ramen för förverkande av villkorligt medgiven frihet har passerats, vilket i praktiken torde innebära att den tilltalade redan har dömts till fängelse vid minst ett tillfälle tidigare. Mot denna bak- grund har vi begränsat beräkningen till att utgå från personer som har dömts till fängelse. Vidare är beräkningen av hur mycket straffen i genomsnitt kom- mer att skärpas endast en grov uppskattning. Hur skärpningen rent faktiskt kommer att se ut är till mycket stor del beroende av hur praxis utvecklas på området. Våra förslag resulterar i totalt cirka 697 tillkommande fängelseår , varav två tredjedelar eller , ska avtjänas i anstalt. Den totala kostnaden för Kriminalvården för våra samtliga förslag fram- går av uppställningen nedan. Som framgår av sammanställningen uppgår den totala kostnaden alltså till . Det ska återigen betonas att den nu redovisade beräkningen byg- ger på relativt grova uppskattningar av konsekvenserna av våra förslag. Det är inte möjligt att med någon exakthet förutse hur straffnivån för olika brottstyper kan komma att påverkas eller hur många tillkom- mande lagföringar förslagen kan medföra. Vidare förtjänas det att upprepas att den uppskattade kostnaden för förslaget om straff- skärpning vid återfall i brott är förenad med stor osäkerhet. Det framräknade beloppet kan därför endast ses som en indikation på den sammanlagda effekten av våra förslag. Tillkommande kostnad (kr) Förslag om nykriminalisering m.m Förslag om ny straffskärpningsgrund Förslag om straffskärpning vid återfall Våra förslag om straffskärpningar, nykriminaliseringar och utvidgade eller nya straffskärpningsgrunder kan medföra ökade kostnader även för (SiS) och för landets kommuner, eftersom dessa aktörer ansvarar för verkställigheten av ungdoms- påföljderna. Således ansvarar SiS för sluten ungdomsvård och kom- munerna för de övriga påföljderna. Kriminalvården ansvarar i sam- verkan med i den enskilda kommunen för påföljden ungdomsövervakning. Våra förslag innebär att straffmätningsvärdet för ett enskilt brott kommer att öka, vilket i sin tur innebär att ung- domspåföljderna blir mer ingripande, t.ex. genom att antalet timmar ungdomstjänst för ett visst brott ökar eller att sluten ungdomsvård döms ut i förhållande till . Det är dock inte möjligt att med någon grad av säkerhet uttala sig om hur stora kostnadsökningar det kan vara fråga om i denna del. Vidare syftar flera av våra förslag till att minska nyrekryteringen av unga till de kriminella nätverken, vilket således kan medföra att färre unga döms för brott. Detta skulle i sin tur kunna innebära en kost- nadsminskning för de berörda aktörerna. 14.2.4Polismyndigheten, , och domstolarna Förslag om straffskärpningar och straffskärpningsgrunder Det förhållandet att straffskalorna för flera brott skärps samt att vissa av de bestämmelser i 29 kap. som styr straffmätningen utformas annorlunda än innebär inte någon utvidgning av Polis- myndighetens, eller domstolarnas arbetsupp- gifter. I denna del kan våra förslag således inte förväntas medföra några ekonomiska konsekvenser för myndigheterna. När det gäller Åklagar- myndigheten och bör förslagen om ny respektive utvidgad straffskärpningsgrund snarare ha en kvalitativ än en kvanti- tativ påverkan på handläggningen av ärenden. Med detta avser vi att en straffskärpningsgrund företrädesvis kommer att påverka hur man genomför utredningsåtgärder och förehåller sig till den information som framkommer, men att förslagen inte nödvändigtvis medför att förundersökningarnas storlek ökar i sig. När det gäller domstolarnas handläggning av de mål som berörs av de nämnda förslagen kan det krävas ytterligare förhandlingstid för att parterna ska kunna lägga fram utredning om relationerna mellan en eller flera tilltalade och/eller andra individer och personernas tillhörighet till olika grupperingar, våldskapital och bakgrunden till konflikter etc. för att kunna bevisa t.ex. att ett brott har haft bak- grund i en konflikt mellan grupper av personer. Längre förhand- lingstid innebär ett ökat resursbehov både för domstolarna och för . Längre förhandlingstider medför även ökade kostnader för rättsliga biträden. Det är emellertid svårt att uppskatta i vilken mån dessa typer av mål kan komma att fordra ytterligare förhandlingstid i domstolarna och vilken kostnad detta kan medföra för respektive berörd myndighet. Vi bedömer dock att kostnaderna i denna del inte är större än att de ryms inom de befintliga anslagen. När det gäller de föreslagna nykriminaliseringarna är det, som anförts ovan, svårt att bedöma i vilken mån de kommer leda till nya lagföringar. Detsamma gäller för de förslag som avser utvidgning av befintliga straffbestämmelser eller införande av kvalifikationsgrunder. De föreslagna nykriminaliseringarna kan medföra ökade kostna- der i fråga om rättsliga biträden, dvs. offentliga försvarare och måls- ägandebiträden. Som nämnts är det dock svårt att bedöma i vilken mån dessa förslag kommer att leda till lagföringar. Även den före- slagna straffhöjningen för narkotikabrott av normalgraden som avser försäljning eller annan befattning med narkotika avsedd att säljas kan också leda till en sådan kostnadsökning eftersom höjningen av straffet till sex månaders fängelse påverkar rätten till en offentlig försvarare (se avsnitt 13.4.3). I många fall kan dock offentlig försvarare förordnas även om minimistraffet inte uppgår till denna nivå, dvs. även de som döms för narkotikabrott av normalgraden kan ha rätt till sådant biträde. Övriga förslag kan, som nämnts i avsnitt 14.2.2, leda till fler lagföringar än vad som är fallet . Det går dock inte att uppskatta i vilken mån detta kan komma att ske. Mot denna bakgrund är det svårt att uppskatta den tillkommande kostnaden för rättsliga biträden när det gäller våra förslag. Den bedöms dock inte vara sådan att den inte ryms inom det redan identifierade behovet av ökande anslag för sådana biträden. Den nya lagstiftningen kan även komma att medföra ett begrän- sat behov av information, utbildning och ändringar i verksamhets- stöd, handböcker, informationsmaterial och liknande för de rätts- vårdande myndigheterna. Kostnaderna för detta kan inte anses som mer än begränsade och bör rymmas inom de befintliga anslagen. Förslaget om förändrad häktespresumtion När det gäller förslaget om förändrad häktningspresumtion kan det antas att detta kommer att leda till att åklagarna och domstolarna får fler häktningsförhandlingar och fler s.k. fristmål att hantera. Ett ökat antal fristmål riskerar att få till följd att handläggningen av andra typer av mål nedprioriteras om inte myndigheterna tillförs ytterligare resurser. Ett ökat antal mål med häktade kan också innebära ökade kost- nader för domstolarna eftersom ett sådant mål beräknas kosta mer än ett brottmål som inte är av förturskaraktär. De brott som berörs av förslaget om förändrad häktningspresumtion är grov misshandel och rån. Antalet lagföringar för dessa brott uppgick enligt Brås stati- stik till cirka 570 respektive 870. grov utpressning att omfattas av den nuvarande häktespresumtionen i och med den föreslagna straffhöjningen för detta brott. Antalet lag- föringar för detta brott uppgick till 2020. Sammanlagt uppgick antalet lagföringar för de aktuella brotten till drygt 1 2020. Det kan antas att det därtill kommer ytterligare antal fall där per- soner är på sannolika skäl misstänkta för sådan brottslighet, men där misstankarna inte leder fram till åtal. Häktning sker sannolikt till stor del vid misstanke om de aktuella brotten eftersom brotten till sin karaktär är sådana att kollusionsfara ofta föreligger (se avsnitt 12.4.2). Man kan därför utgå ifrån att det nu redovisade antalet lagföringar i stor utsträckning avser mål där den misstänkte är häktad redan enligt nuvarande lagstiftning. Handläggningen av mål som avser brott mot person har enligt uppgift från en kostnad om . Motsvarande siffra för förmögenhetsbrott är . För ett förtursmål ökar kostnaden . Ett förtursmål som avser brott mot person kostar alltså mer än ett ”vanligt” brottmål medan motsvarande siffra för förmög- enhetsbrott är . Om man utgår ifrån att antalet häktade kommer att öka och här utgår från antalet lag- föringar, innebär detta en ökning med 300 förtursmål. Vid samma fördelning mellan brotten som i fråga om lagföringsbeslut innebär detta att utgörs av grov misshandel (brott mot per- son) och av rån och grov utpressning (förmögen- hetsbrott). Detta skulle medföra en årlig kostnadsökning om sam- manlagt (120×5 231 kronor+180×1 954 kro- nor), vilken måste anses rymmas inom befintliga anslag. Det ska dock betonas att kostnadsökningen är baserad på en grov uppskattning avseende i vilken utsträckning antalet förtursmål kan komma att öka till följd av en förändrad häktespresumtion. Behovet av att beakta mindre kostnadskrävande reformer på aggregerad nivå Även de förslag som inte kan antas leda till större kostnader än vad som ryms inom befintliga anslag till rättsväsendets olika delar bör dock beaktas på en aggregerad nivå vid övervägande av den långsik- tiga finansieringen av , åklagarväsendet och dom- stolarna. Det finns annars en betydande risk att reformer som var för sig framstår som begränsade till sin omfattning sammantaget leder till en ökning av arbetsbördan på ett sätt som negativt påverkar möjligheterna att klara respektive uppdrag. Utgångspunkter för vår bedömning Som angetts inledningsvis ska en utredning som lämnar förslag som innebär kostnadsökningar eller intäktsminskningar för staten, kom- muner eller landsting föreslå en finansiering av förslagen. Det ankom- mer alltså på oss att lämna förslag till finansiering av de kostnads- ökningar som våra förslag kan antas leda till för staten, vilket också framhålls i våra direktiv. Som framgår av vår redogörelse ovan beräknas våra förslag leda till kostnader för Kriminalvården med . Med hänsyn till beloppets storlek står det klart att de för- ändringar som vi föreslår inte kan finansieras inom ramen för befint- liga resurser. Inte heller torde det, med hänsyn till beloppets storlek, vara möjligt att finansiera förslagen genom att överföra medel till de myndigheten från någon annan del av rättsväsendet. Ett genom- förande av de förslag som vi har lämnat kräver därför att det tillskjuts medel till Kriminalvården från andra utgiftsområden. När det gäller våra förslag om straffhöjningar finns det anledning att beakta att ändringarna i första hand syftar till att höja straff- nivåerna för brott som i de flesta fallen föranleder för- hållandevis långa fängelsestraff. De kostnader som förslagen för med sig kommer därför inte, som nämnts inledningsvis, att uppstå förrän tidigast efter det att lagändringarna har trätt i kraft och får inte fullt genomslag förrän ett flertal år därefter. Samma resonemang kan göras gällande i fråga om förslaget om straffskärpning vid åter- fall i brott; de straffskärpningar som förslaget kommer att leda till kan inte väntas få fullt genomslag förrän efter förslagets ikraftträdande. När det gäller förslaget om förändring av häktespre- sumtionen bedömer vi dock att det kommer att få genomslag relativt snabbt efter att det har trätt i kraft. Häktning ska ju ske så snart någon är på sannolika skäl misstänkt för brottet och det inte är upp- enbart att skäl för häktning saknas och till skillnad från förslagen om ändringar i den straffrättsliga lagstiftningen kan ändringen tillämpas även med avseende på brott som har begåtts före ikraftträdandet. Till skillnad från lagföringsbeslut kommer alltså vårt förslag om att en presumtion för häktning ska föreligga vid fler brott än tidigare få en direkt effekt för införandet. Kriminalvårdens behov av ökade resurser Kriminalvården har till regeringen i en rapport beskrivit platsbehovet i anstalt och häkten de kommande tio åren. Kriminal- vården planerar för en utökning med cirka 3 400 fasta platser , varav 900 i häkte och 2 500 i anstalt. finns det drygt 2 200 fasta häktesplatser och cirka 4 500 fasta anstaltsplatser samt drygt 600 beredskapsplatser. Utifrån den plan som Kriminal- vården fastställt ska myndigheten ha drygt 3 100 fasta häktes- platser och cirka 7 000 fasta anstaltsplatser. Det totala platsbehovet bedöms dock inte fullt ut kunna tillgodoses ens med den planerade expansionen av fasta platser. Ett stort antal s.k. tidsbegränsade plat- ser och beredskapsplatser behövs därför även framgent. Med utökad platskapacitet följer också ett växande kompetensförsörjnings- och utbildningsbehov. Rekryteringsbehovet till följd av kapacitetsutök- ningen bedöms vara som störst i början av tioårsperioden, detsamma gäller utbildningsbehovet.5 Av Kriminalvårdens rapport framgår att myndigheten står inför stora utmaningar till följd av den ökade beläggningen på anstalter och häkten. Våra förslag kommer att i olika tidsskeden kräva att ytterligare anstalts- och häktesplatser än de antal som nämns i rap- porten finns tillgängliga. Det kan – mot bakgrund av nämnda rap- port – antas att den nuvarande platskapaciteten i häkten och anstalter är otillräcklig när det gäller det tillkommande antal platser som våra förslag fordrar. I och med rådande kritiska beläggningsläge kan det för Kriminal- vården medföra höga kostnader att tillskapa ytterligare kortsiktiga platser som framför allt vårt förslag om en ändrad häktespresumtion kommer att kräva. En snabb ökning av antalet klienter i anstalt kan även komma att medföra svårigheter för Kriminalvården att ta emot klienter och att under verkställigheten kunna tillhandahålla vård och behandling i syfte att förebygga återfall. Med hänsyn till belägg- 5Kriminalvården (2021), Kriminalvårdens platskapacitet –2030, KV 2021-1325. ningssituationen i anstalterna och på häktena blir detta inte bara en fråga om resurser utan – också kanske framför allt – en praktisk svårighet när det gäller att kunna iordningställa ytterligare platser, vilket kan komma att kräva nybyggnation av häkten och anstalter. Kriminalvården behöver alltså tillföras mycket stora resur- ser i anledning av det ökade platsbehovet. Mot bakgrund av det anförda gör vi bedömningen att finansieringen av våra förslag bör ske inom ramen för de resurser som kan förväntas behöva tillföras myndigheten . 14.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Bedömning: Våra förslag medför i viss utsträckning konsekven- ser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet. Ett av skälen bakom att kriminalisera ett visst beteende är att krimi- naliseringen ska påverka människor på sådant sätt att de inte begår brott, dvs. att den ska ha en allmänt brottsavhållande verkan. Denna kan antas uppstå genom avskräckning och genom moralbildning eller moralförstärkning. Generellt är det dock svårt att härleda effek- ter av detta slag till specifika lagändringar.6 Det finns, som utvecklats i avsnitt 6.6.1 inte något empiriskt stöd för att stränga straff skulle medföra minskad brottslighet. Detta gäller särskilt i fråga om impulsiva gärningar eller sådana som sker under påverkan av alkohol. I fråga om gärningar som föregås av mer plane- rande och kalkylerande av risktagande kan det emellertid inte ute- slutas att de föreslagna höjningarna av straffnivåerna har en mer direkt betydelse för benägenheten att begå brott. Detta gäller även för de föreslagna nykriminaliseringarna. Gärningar som är typiskt förekom- mande inom kriminella nätverk framstår inte sällan som välorgani- serade och planerade. Detta gäller t.ex. för narkotikaförsäljning som ju kräver att säljaren först skaffar sig tillgång till narkotikan. Även andra gärningar som begås inom kriminella nätverk, såsom spräng- ningar, torde i någon mån föregås av viss planering. 6Se t.ex. SOU 2010:71 Sexualbrottslagstiftningen – utvärdering och reformförslag s. 480. Det finns därför ett visst fog för att anta att flera av våra förslag skulle kunna ha en något avskräckande effekt på den brottslighet som begås inom kriminella nätverk. Det är emellertid inte möjligt att ha någon mer välgrundad uppfattning om i vilken utsträckning för- slagen kan bidra till att minska antalet brott, särskilt som straffets avskräckande effekt i de flesta fall torde vara starkt kopplad till risken för upptäckt och lagföring. Som vi har redogjort för i kap. 6 utgår våra förslag till straffskärpningar i första hand från propor- tionalitetsprincipen, dvs. att straffet ska svara mot brottets allvar. Detta utesluter emellertid inte att straffskärpningarna också kan ha en brottspreventiv effekt av beskrivet slag. Våra förslag kan vidare påverka de prioriteringar som Polismyn- digheten och gör inom sina respektive verk- samheter, vilket i sin tur kan påverka brottsligheten på olika sätt. Förslagen kan också ge en signal till andra myndigheter och övriga aktörer i samhället att prioritera åtgärder som syftar till att förebygga och bekämpa sådan brottslighet som är typisk för kriminella nätverk. Det är emellertid mycket svårt att ha någon mer grundad uppfatt- ning om i vilken utsträckning våra förslag kommer att ha sådana effekter på det brottsförebyggande arbetet.