sou · H9B336 · 2021-05-05 00:00:00 — Många har dock haft upp- fattningen att granskningen bör spridas ut över året genom en möj- lighet för överförmyndaren att bestämma ett annat räkenskapsår än kalenderåret och en annan tid än som sista inlämnings- dag. Det har från några håll också påpekats att den nuvarande ord- ningen innebär en stark tidspress vilket får till följd att granskningen ibland inte blir ordentligt utförd. Att annan viktig verksamhet prio- riteras ner har förts fram som en ytter- ligare nackdel med den nuvarande ordningen. 4Årsräkning ges in till överförmyndaren . 5Av de överförmyndare som besvarat enkäten svarade att återstod. svarade att 1–återstod. svarade att 11–återstod. För av överförmyndarna återstod att granska av årsräk- ningarna. Granskning inom rimlig tid Flera aktörer har dock under utredningen pekat på svårigheter som kan uppstå om redovisningsåret inte är knutet till kalenderåret. Det har återkommande påpekats att uppgifter som ställföreträdare behöver för redovisningen är knutna till kalenderår och skickas ut i skattedeklarationen och i årsbesked . Några ställföre- trädare har påtalat att det inte går att få fram vissa uppgifter när som helst , exempelvis det exakta värdet på vissa värdepapper. Ett annat vanligt påpekande har varit att inkomster ändrar sig , exempelvis bostadstillägg och ersättningar, och att brutet räken- skapsår kan försvåra redovisningen av dessa inkomster. Andra aktö- rer har däremot haft uppfattningen att nödvändiga uppgifter går att få fram när som helst och att deklarationen och års- beskeden egentligen inte behövs. Överförmyndare och länsstyrelser har påtalat att brutet räkenskapsår innebär fler bevakningar och därmed en större risk att ärenden glöms bort. Många överförmyndare har framhållit att det viktigaste för att få till stånd en snabbare och mer effektiv granskning av årsräkningen är att det utvecklas digitala lösningar på området. 17.5.1Årsräkningen ska även fortsättningsvis ges in till överförmyndaren Vår bedömning: Överförmyndaren bör inte kunna bestämma en annan redovisningsperiod för årsräkningen än kalenderåret eller att årsräkningen ska lämnas in än . Detsamma ska gälla för den årsberättelse som föreslås i avsnitt 16.5.1. Som redan sagts ska ställföreträdare lämna in en årsräkning till överförmyndaren. Granskningen av årsräkningen är en central del i överförmyndarens tillsyn. I samband med gransk- ningen fattar överförmyndaren beslut om arvode till ställföreträdaren. och tar granskningen en stor del av överförmyndarens resurser i anspråk. Arbetsbelast- ningen är ofta hög och hos många överförmyndare tar man in extra- personal. Det är vanligt att annan viktig verksamhet sätts åt sidan Granskning inom rimlig tid för att i stället prioriteras upp . Ofta tar det innan alla årsräkningar har granskats. Inte så sällan före- kommer att en årsräkning som getts in före granskas först i slutet av det året, eller till och med därpå. Huvudmannens intresse av att granskningen av ställföreträdarens verksamhet inte drar ut gör det angeläget att granskningen kan ske i så nära anslutning som möjligt till att årsräkningen lämnas in. Ställföreträdarens intresse av att beslutet om arvode inte dröjer är också ett skäl för detta. Flera ställföreträdare och intresseorganisa- tioner har fört fram att fördröjda utbetalningar av arvoden bidrar till att det är svårt att rekrytera lämpliga ställföreträdare. Det finns vidare en risk att den tidspress som ofta uppstår under gransknings- perioden går ut över kvaliteten i granskningen och att annan viktig verksamhet sätts åt sidan. Vi har därför övervägt om överförmyn- daren bör få möjlighet att besluta om brutet räkenskapsår och om en annan tidpunkt för inlämning än . Granskningen skulle på så sätt kunna spridas ut över året genom olika inlämningsdagar för olika årsräkningar. Flera överförmyndare har pekat på ett behov av en sådan möjlighet, inte minst för att få en jämnare arbetsbelast- ning och för att inte behöva ta in extrapersonal för granskningen. Vi har dock uppmärksammat ett antal svårigheter med en modell med brutet räkenskapsår. Många uppgifter som ställföreträdare behöver för årsräkningen framgår av huvudmannens skattedeklaration som skickas ut , vilket bland annat och Förvaltare har pekat på. Ett brutet räkenskapsår kan därför göra det svårare för ställföreträdare att få fram underlag för årsräk- ningen. Föreningen har vidare pekat på att det kan uppstå svårigheter när ärenden flyttas mellan överförmyn- dare om möjligheten till brutet räkenskapsår tillämpas hos den över- lämnande men inte den mottagande överförmyndaren. Många över- förmyndare har dessutom ansett att den modell som gäller fungerar bra i verksamheten. Sammantaget gör vi bedömningen att en möjlig- het till brutet räkenskapsår inte bör införas, även om det finns flera fördelar med en sådan ordning. Årsredovisningen ska alltså även fortsättningsvis lämnas in till överförmyndaren . Vi har i avsnitt 16.5.1 föreslagit att ställföreträdare ska ge in en årsberättelse till överförmyndaren med en redogörelse för verk- samheten . Även årsberättelsen bör ges in . Granskning inom rimlig tid 17.5.2En tidsgräns för granskningen ska införas Vårt förslag: Det ska införas en bestämmelse om att överför- myndaren ska granska årsräkningen senast från det att den har getts in. Överförmyndaren ska vara skyldig att underrätta ställföreträdaren om granskningen bedöms bli för- senad. I underrättelsen ska överförmyndaren redovisa anledningen till förseningen och ange för när granskningen bedöms vara klar. Samma krav ska gälla för granskningen av den sluträkning som ställföreträdaren ska ge in till överförmyndaren när uppdra- get upphört. Även granskningen av den årsberättelse och slut- berättelse som vi föreslår i avsnitt 16.5.1 ska omfattas av kravet. En reglering om detta tas in i en ny bestämmelse, 16 kap. 3 a § . För att säkerställa att årsräkningen granskas inom rimlig tid har vi övervägt om det bör krävas att granskningen ska vara klar senast inom . Den främsta fördelen med en sådan modell är att det tydliggörs vilken längsta tid som är acceptabel för granskningen och att ställföreträdare får en bättre bild av när de kan förvänta sig att få betalt. En nackdel skulle kunna tänkas vara att överförmynda- ren kompromissar med granskningens kvalitet för att uppnå tids- kravet. Vi bedömer dock inte denna risk som särskilt stor. Ett tydligt krav bedöms i stället kunna leda till ett arbete hos överförmyndaren mot högre effektivitet och bättre resursutnyttjande. Det blir också synligt i kommunen när tidsgränsen inte kan hållas och överför- myndaren därför kan behöva ökade resurser för att upprätthålla sådan kvalitet och kompetens som ska prägla verksamheten (se vårt förslag i avsnitt 19). Dessutom kan ett tydligt krav påskynda en digitalisering av vissa rutinmässiga delar av överförmyndarens gransk- ning, vilket enligt vår bedömning är en nyckel till högre effektivitet och snabbare granskning. En ökad digitalisering bedöms också kunna frigöra resurser till en sådan mer kvalitativ granskning som vi efter- lyser i avsnitt 16.5.2. Vi återkommer till frågan om digitalisering i avsnitt 26. Sammantaget gör vi bedömningen att det bör finnas en tydlig tidsgräns för när granskningen av årsräkningen senast ska vara klar. Förvaltningslagens bestämmelser innebär, som nämnts, att ärenden ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (9 §), att myndigheter ska Granskning inom rimlig tid underrätta en enskild part som har inlett ett ärende om västenliga förseningar (11 §) och att parten skriftligen får begära att myndigheten fattar beslut i ärendet (12 §). Detta är dock enligt vår uppfattning inte tillräckligt i det nu aktuella sammanhanget. Vi vill därför se något stramare bestämmelser för när överförmyn- darens granskning av årsräkningen ska vara klar. Ett skäl för detta är att det ökar förutsebarheten för ställföreträdarna om när gransk- ningen är klar och arvodet kan betalas ut. Ett annat viktigt skäl som vitagit fasta på är att en granskning i rimlig tid ligger i huvudmannens intresse. Vi föreslår därför att en ny bestämmelse tas in i föräldra- balken, utformad med viss ledning av regleringen i förvaltningslagen. Förslaget innebär att överförmyndaren ska granska årsräkningen senast från det att den har getts in. Möjligen kan framstå som en förhållandevis , och ofta kan granskningen av betydligt snabbare än så, inte minst med beaktande av den utvidgade möjlighet till förenklade redovisningar som vi föreslår i avsnitt 16.5 och den kommande digitaliseringen i verksamheten som vi återkommer till i avsnitt 26. Tidsgränsen framstår dock som rimlig, särskilt mot bakgrund av det stora antal årsräkningar som ska granskas . Även sett i ljuset av att flertalet överförmyndare strävar efter att granskningen ska vara klar , och rättar sig efter JO:s uttalande6 om att en granskningstid som överstiger är för lång, framstår tidsgränsen som rimlig. Vi föreslår därför att det införs en sexmånadersgräns för granskningen. För att säkerställa att kravet upprätthålls ska överförmyndaren vara skyldig att underrätta ställ- företrädaren om granskningen bedöms bli försenad. I underrättelsen ska överförmyndaren redovisa anledningen till förseningen och även ange för när granskningen bedöms vara klar. Samma krav före- slås för granskningen av den sluträkning som ställföreträdaren ska ge in till överförmyndaren när uppdraget upphört. Även gransk- ningen av den årsberättelse och slutberättelse som vi föreslår i av- snitt 16.5.1 ska omfattas av tidskravet. 6JO:s beslut , dnr 5172-2008. 18Arvode och kostnadsersättning till ställföreträdare Vi har haft i uppdrag att analysera om reglerna om ställföreträdares arvode och kostnadsersättning bör ändras för att möjliggöra att de får betalt i ett tidigare skede än vad som ofta är fallet . Ställföreträdare har rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande (12 kap. 16 § första stycket , FB). Det är överförmyndaren som beslutar om arvode och kostnadsersättning. Överförmyndaren bestämmer också i vilken mån kostnaderna ska betalas av huvudmannen (andra stycket). Om det inte finns särskilda skäl för något annat är det huvudmannen själv som ska betala, när hans eller hennes beräknade årsinkomst överstiger 2,65 gånger pris- basbeloppet eller den enskildes tillgångar överstiger två gånger prisbasbeloppet (tredje stycket).1 På beloppet ska huvud- mannen betala socialavgifter eller särskild löneskatt. När arvodet och ersättningen inte ska betalas av huvudmannen är det kommunen som svarar för kostnaderna (femte stycket). Ställföreträdaren är skyldig att betala skatt på den ersättning som han eller hon får. Överför- myndarens beslut får överklagas till tingsrätten. 1Prisbasbeloppet är fastställt till . Arvode och kostnadsersättning till ställföreträdare I regel fattar överförmyndaren beslut om arvode och ersättning när granskningen av årsräkningen är klar. Normalt får ställföreträ- dare alltså betalt en gång . När det gäller gode män för ensam- kommande barn är det dock vanligt att beslut om arvode och ersätt- ning fattas kvartalsvis eller . 18.3Riktlinjer för arvode och kostnadsersättning I förarbetena till 12 kap. 16 § FB anges att överförmyndaren har stor frihet när det gäller att bestämma arvode men ska sträva efter en rättvis och likformig bedömning. Riktlinjer och rekommendationer utfärdade av Kommuner och Regioner (SKR) kan vara ett stöd vid tillämpningen.2 SKR:s senaste rekommendationer för arvode och ersättning är . När det gäller att förvalta egendom och sörja för person är rekommendationen att det årliga arvodet för var och en av dessa delar bör uppgå till mellan av prisbasbeloppet, och ibland därutöver, beroende på hur uppdraget kategoriseras utifrån omfattning och svårighetsgrad. Särskilda uppgifter hänförliga till att bevaka rätt medför enligt riktlinjerna ett arvode om 150 till 500 kro- nor . När det gäller ersättning för utgifter anges i rikt- linjerna att ställföreträdaren måste visa att en utgift varit nödvändig och att schablonersättning saknar stöd i lag.3 18.4Arvode och kostnadsersättning i praktiken Enligt statistik var totalkostnaden för beslutade arvoden . Kommunerna svarade för av kostnaden och huvudmännen för . Enligt slutsatser som kan dras från statistik uppgår ett genomsnittligt arvode till per år.4 Arvodets storlek varierar dock med hänsyn till uppdragets omfattning och svårighetsgrad och beroende 1993/94:251 s. 220 f. 3Sveriges Kommuner och Regioner (2018). Arvoden och ersättningar till förmyndare, gode män och förvaltare, cirkulär 18:7. 4Länsstyrelserna, se (hämtad ). Enligt statistiken uppgick antalet ställföreträdarskap 2019 till 122 418, varav arvode inte togs ut för Totalkostnaden för arvode uppgick till . Tre kommuner har inte redovisat statistik . Statistik har inte redovisats för att kunna tas in i betänkandet. Arvode och kostnadsersättning till ställföreträdare på vilka riktlinjer för arvode som tillämpas i kommunen. Enligt upp- gifter från bland annat SKR uppgår ett normalarvode till en god man enligt 11 kap. 4 § FB till . väljer en ställföreträdare att inte ta ut något arvode. Som nämnts fattar överförmyndaren vanligen beslut om arvode och ersättning i samband med att årsräkningen granskas. Årsräkningen ska ges in till överförmyndaren . I de flesta fall beslutar överförmyndaren om arvode och kostnadsersättning efter det att årsräkningen lämnats in. Det är dock inte ovanligt att det dröjer in innan granskningen är klar och arvodesbeslutet fattas. Det förekommer att beslutet dröjer ända därpå. Vår intervjuundersökning5 har gett en bild av att många ställföreträ- dare är inställda på att få betalt endast en gång och accepterar den ordningen men att de vill ha betalt inom rimlig tid efter det att årsräkningen har lämnats in. Det har varit en vanlig uppfattning att arvodet inte på långa vägar motsvarar arbetsinsatsen. Ställföreträdare och intresseföreningar har påpekat att fler skulle intressera sig för uppdraget om arvodet var högre och betalades ut tätare, även om många också påpekat att svårigheter att rekrytera ställföreträdare främst har andra orsaker. En återkommande synpunkt har varit att det kan vara svårt för ställföreträdaren att få betalt när det är huvudmannen som ska betala arvodet. Ställföreträdare har lyft fram att huvudmannen ibland gör av med de pengar som satts av för ändamålet och att det inte finns tillräckligt med pengar kvar när betalningen ska ske. Det har på- pekats att ställföreträdare därför drar sig för att ta sig an uppdrag när det är huvudmannen som ska betala, eftersom de inte vill stå i valet mellan att vända sig till eller att stå utan ersättning. 5Vilka undersökningar vi har gjort under utredningsarbetet framgår av avsnitt 2.2. Arvode och kostnadsersättning till ställföreträdare 18.6.1Reglerna om arvode bör inte ändras Vår bedömning: Reglerna om arvode till ställföreträdare i 12 kap. 16 § bör inte ändras. Reglerna om arvode i 12 kap. 16 § FB innebär att överförmyndaren beslutar om arvode efter vad som är skäligt för varje enskilt ställ- företrädarskap. Överförmyndarna har sina egna riktlinjer för att bedöma skäligt arvode och det är vanligt att SKR:s riktlinjer tillämpas (se ovan i avsnitt 18.3). Vanligen beslutas om arvode , i sam- band med granskningen av ställföreträdarens årsräkning. Tätare be- slut om arvode, exempelvis kvartalsvis, möter inget lagligt hinder men förutsätter att överförmyndaren har ett underlag för att bedöma vilket arvode som är skäligt för den gångna perioden. Det är inte lag- ligt möjligt att i förväg avtala om arvode eller att besluta om förskott. En återkommande kritik mot arvodessystemet har varit att det är svårförutsägbart hur stort arvodet blir och att ställföreträdare får vänta på sina arvoden. I avsnitt 17.5.2 har vi föreslagit att det ska finnas en tidsgräns för hur överförmyndarens gransk- ning av ställföreträdarens årsräkning som längst får ta. En sådan ordning innebär att det jämfört med blir mer förutsägbart för ställföreträdaren när beslutet om arvode kommer. Vidare har vi upp- fattningen, som vi pekat på i bland annat det avsnittet, att en ökad digitalisering av ställföreträdares redovisning och överförmyndares granskning kan leda till att ställföreträdare får betalt i ett tidigare skede än vad som ofta är fallet . Även mot den bakgrunden finns det anledning att överväga om det bör vidtas ytterligare åtgärder för att åstadkomma en mer förutsägbar och effektiv modell för arvo- deringen. Frågan har kommit upp om det inte bör finnas en enhetlig taxa för ställföreträdare på liknande sätt som finns för exempelvis advokater som tar sig an vissa offentliga uppdrag. Det kan nämnas att ställföreträdare i både och får ett fast årligt arvode och en fast årlig kostnadsersättning, med möjlighet att under vissa omständigheter beviljas högre arvode eller ersättning (se av- snitt 4.1.2 och 4.2.2). En liknande modell i skulle skapa större förutsägbarhet än vad som är fallet och skulle enligt vår be- dömning också göra överförmyndarens handläggning av arvoden Arvode och kostnadsersättning till ställföreträdare mer effektiv och smidig. har pekat på att det behövs en lägsta gräns för vad som är ett skäligt arvode. Överförmyndare har dock framfört att möjligheten att anpassa arvodets storlek efter lokala förhållanden och kunna göra individuella bedömningar är ett viktigt redskap för dem. Från kom- munerna finns ett starkt önskemål om att även fortsättningsvis ha frihet att bestämma över arvodena, vilket SKR har fört fram. Vi har därför inte funnit tillräcklig anledning att föreslå ett sådant system. Frågan om det bör vara möjligt att i förväg avtala om arvodets storlek har kommit upp under utredningen. Ett avtal om arvode innebär att huvudmannen blir avtalspart, bland annat eftersom det som utgångspunkt är han eller hon som ska betala arvodet. Modellen förutsätter alltså att huvudmannen förhandlar och ingår avtal om arvode vilket knappast är möjligt eller lämpligt. Det bör därför, som , inte vara möjligt att avtala om arvodet. Det kan dock framhållas att överförmyndaren, enligt vårt förlag i avsnitt 11.4.2, före förordnandet ska informera ställföreträdaren om vad uppdraget förväntas innebära. I samband med att sådan information lämnas bör ställföreträdaren få en uppfattning om vilken arvodesnivå det är fråga om, även om inget avtal ingås. Även frågan om det bör vara möjligt för överförmyndaren att bevilja ställföreträdaren förskott på arvodet har aktualiserats. Något större behov av en sådan möjlighet har dock inte förts fram till ut- redningen. Förskottsbetalning kan dessutom få den olyckliga konse- kvensen att ett för stort förskott beviljas och att ställföreträdaren blir återbetalningsskyldig gentemot sin huvudman. Många huvud- män skulle inte förstå att ett skuldförhållande uppkommit och ännu mindre på egen hand kunna vidta åtgärder för att driva in en sådan skuld. Vi bedömer mot den bakgrunden att det inte bör bli möjligt med förskottsbetalning. En upprepad kritik mot reglerna om arvode och kostnadsersätt- ning gäller frågan om vem som ska betala. Utgångspunkten är att huvudmannen själv ska betala arvodet och ersättningen men det är vanligt att hans eller hennes ekonomiska förhållanden är sådana att kommunen helt eller delvis ska stå för kostnaden, enligt reglerna i 12 kap. 16 § tredje och femte stycket FB. När det är huvudmannen som ska betala saknas det ibland pengar till arvodet på huvudmannens konto. Det kan därför vara svårt för ställföreträdaren att få ut det beviljade arvodet. Det har återkommande förts fram att det skulle Arvode och kostnadsersättning till ställföreträdare underlätta väsentligt för ställföreträdare om det alltid var kommunen som betalade ut arvode och kostnadsersättning, och att huvudmannen blev skyldig att betala till kommunen i stället för till ställföreträ- daren. En förändring av det slaget har inte tagits upp i utredningens direktiv och skulle kräva noggranna överväganden. Förändringen möter också motstånd från kommunerna. Vi lämnar därför inget förslag i frågan. Ett sådant system, innebärande att det alltid är kommunen som sköter betalningen till ställföreträdare, skulle dock underlätta för de personer som tar sig an ett viktigt uppdrag för att hjälpa en annan människa och skulle även kunna bidra till bättre möj- ligheter att rekrytera nya lämpliga ställföreträdare. Det kan därför finnas anledning att för framtiden överväga en sådan modell. Frågan om högre arvodesnivåer har lyfts fram till utredningen som ett sätt att få fler personer att intressera sig för ställföreträdar- uppdrag. Vi bedömer emellertid att andra faktorer har större bety- delse i detta avseende, även om också arvodet spelar roll. Det handlar bland annat om att skapa goda förutsättningar för att ställföreträdare ska kunna utföra sina uppdrag på ett bra och smidigt sätt, samt om att arvodet ska betalas ut inom en rimlig tid och utan onödigt krångel. Dessa frågor adresseras på flera ställen i betänkandet, bland annat i detta avsnitt och i avsnitten 12–14, 17, 25 och 26. Till detta kommer att en utgångspunkt i vårt uppdrag är att det ideella inslaget i upp- draget ska bestå. Vi konstaterar också att det nuvarande arvodessyste- met är kopplat till basbeloppet, vilket oftast innebär att arvodena höjs . Vi gör sammantaget bedömningen att det inte nu finns anledning att ändra reglerna om arvode till ställföreträdare. 18.6.2Småutgifter ska kunna ersättas utan att kvitton visas upp Vårt förslag: Det ska framgå av lagstiftningen att överförmyn- daren, utan att ställföreträdaren visar underlag, får bevilja ställföre- trädaren ersättning för utgifter som varit nödvändiga vid uppdragets fullgörande med ett belopp som motsvarar högst två pro- cent av prisbasbeloppet enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkrings- balken (2010:110). Bestämmelsen tas in i 12 kap. 16 § första stycket . Arvode och kostnadsersättning till ställföreträdare Reglerna i 12 kap. 16 § FB innebär att ställföreträdare har rätt till ersättning för utgifter som varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande. Det handlar ofta om mindre utgifter för exempelvis kortare resor, porto och administration. lägger ställföreträ- dare och överförmyndare mycket tid på att redovisa och granska även denna typ av småutgifter. Det var tidigare vanligt att överförmyn- dare beviljade ett schablonbelopp motsvarande högst av prisbasbeloppet, utan uppvisande av kvitton. Det har emellertid hävdats, bland annat i SKR:s riktlinjer6, att 12 kap. 16 § inte tillåter kostnads- ersättning utan uppvisande av underlag. är det därför ovanligt med sådana schablonersättningar. Frågan om den nämnda bestäm- melsen tillåter kostnadsersättning utan att utgiften verifieras med kvitton eller liknande har såvitt känt inte prövats rättsligt. Det är enligt vår mening högst rimligt att ställföreträdare kan få ersättning för nödvändiga utgifter på ett smidigt sätt. Att mindre utgifter ersätts utan att kvitton ska redovisas och kontrolleras inne- bär en betydligt minskad administrativ börda för både ställföreträdare och överförmyndare. En något snabbare handläggning hos överför- myndaren kan alltså förväntas bli följden av en sådan ordning. Vi har därför övervägt om det bör framgå av lagstiftningen att en schablon- ersättning ska få lämnas. En nackdel med schablonersättning är emellertid att ett schablonbelopp till skillnad från ersättning för visade utgifter kan bli föremål för inkomstbeskattning, vilket framgår av information om kostnadsersättning.7 En schablonersätt- ning riskerar vidare att innebära merkostnader för vissa huvudmän. En bättre ordning är därför att överförmyndaren får möjlighet att utan underlag bevilja ersättning för mindre utgifter som varit skäligen påkallade för uppdragets utförande.