sou · H9B354 · 2021-07-02 00:00:00 — Uppgifter om könsstympning presenteras också i prop. 2020/21:1 Utgiftsområde 13 s. 67 f. Av propositionen framgår att antalet kvinnor och flickor som sökt vård och registrerats kopplat till könsstympning ökat . registrerades 1 110 nydiagnos- tiserade kvinnor och flickor med någon av diagnoskoderna som indi- 25Se 7 a § första stycket och 12 § första stycket 10 passlagen. Se också 18 § första stycket 1 pass- lagen om möjligheter att omhänderta ett pass om fråga om återkallelse har uppkommit och det finns risk att passinnehavaren reser ut ur landet innan beslut om åter- kallelse hinner meddelas. 26Socialdepartementet (2021). Utredning om utvidgat utreseförbud för barn. Hedersrelaterat våld och förtryck kerar att de har varit utsatta för könsstympning. var siffran 388 kvinnor och flickor. Vad ökningen av antal registrerade beror på är inte känt. De flesta är mellan , men det före- kommer även att flickor som är födda i har sökt vård och fått en diagnos kopplat till könsstympning –2018. I sammanhanget kan vara värt att nämna följande uttalande om antalet personer som berörs av könsstympning och tvångsäktenskap i prop. 2019/20:131 s. 28 f. Nämnas kan dock kartläggning Flickor och kvinnor i som kan ha varit utsatta för könsstympning – En uppskattning av antalet (2015) genom vilken det uppskattades att 38 000 flickor och kvinnor i är könsstympade, varav 7 000 är . Indikationer på omfattningen av barn- och tvångsäktenskap samt köns- stympning kan även fås från i som har haft nationella uppdrag på området. har bl.a. i uppdrag att driva en stödtelefon för rådgivning till yrkesverksamma i ärenden som rör barn och vuxna som är utsatta, eller riskerar att utsättas, för hedersvåld och ska även sammanställa statistik över samtalen. kontaktades stödtelefonen i 1 019 ärenden som sammanlagt bedöm- des röra 1 054 utsatta personer. Bland de utsatta är flickor eller kvinnor, pojkar eller män och personer där könstillhörigheten inte kommer fram under samtalet. av de utsatta är . Förutom de 1 054 personer som samtalen direkt handlade om har ytterligare 574 personer nämnts som antingen syskon eller barn till den utsatta men det har inte direkt framgått om de också är eller har varit utsatta. 11Befrielse från svenskt medborgarskap I detta kapitel lämnar utredningen förslag på bestämmelser som ska stärka barns rättigheter i ärenden om befrielse från svenskt med- borgarskap. Förslagen innebär krav på samtycke till en ansökan om befrielse för barn som har fyllt och krav på att en befrielse inte ska stå i strid med barnets bästa. Det föreslås också att en ansökan om befrielse ska kunna vägras för såväl barn som vuxna om det finns anledning att anta att den sökande inte själv vill befrias från sitt svenska medborgarskap eller om det annars finns särskilda skäl. Vidare lämnas förslag om att det under vissa omständigheter ska gå att återkalla ett beslut om befrielse från svenskt medborgarskap. Utredningen ska lämna förslag på hur barns rättigheter i ärenden om befrielse från svenskt medborgarskap kan stärkas och hur möjligheterna att avslå en ansökan om befrielse från svenskt medborgarskap kan ut- ökas, i syfte att motverka hedersrelaterat våld eller tvång och för att stärka barns rättigheter. Uppdraget innefattar också att utreda om beslut om befrielse från medborgarskap som med- delats med anledning av en ansökan som gjorts genom hot, tvång, urkundsförfalskning eller annat otillbörligt förfarande ska kunna änd- ras av , och i så fall med retroaktiv effekt. Uppdraget grundas på uttalanden i betänkandet Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet (SOU 2018:69), vilka återges i avsnitt 10.1. Befrielse från svenskt medborgarskap Bestämmelser om befrielse från svenskt medborgarskap finns i 15 § medborgarskapslagen. I paragrafen anges att: Den som är eller önskar bli utländsk medborgare får på ansökan befrias från sitt svenska medborgarskap. Befrielse skall medges den som saknar hemvist i . Den som har hemvist i får vägras befrielse endast om det finns särskilda skäl. Är sökanden inte redan utländsk medborgare skall som villkor för be- frielsen från svenskt medborgarskap krävas att han eller hon förvärvar medborgarskap i ett annat land. Bestämmelserna i 15 § medborgarskapslagen gör det således möjligt för en enskild att befrias från sitt svenska medborgarskap. En grund- förutsättning är dock att befrielsen inte leder till att den enskilde blir statslös. För den som saknar hemvist i ska, som framgår ovan, befrielse medges, medan den som har hemvist i får vägras be- frielse, dock endast om det finns särskilda skäl. Skrivningen om att den som har hemvist i får befrias från sitt svenska medbor- garskap endast om det finns särskilda skäl för det, är en kodifiering av vad som tidigare gällde enligt praxis (prop. 1999/2000:147 s. 78). Med särskilda skäl avses, enligt författningskommentaren till bestäm- melsen, bl.a. att sökanden genom att avsäga sig sitt svenska medbor- garskap skulle uppnå otillbörliga fördelar gentemot svenska staten, t.ex. då sökanden är misstänkt för brottslighet här i landet och av- sägelsen skulle försvåra eller omöjliggöra ett utlämnande hit. Ett annat exempel som nämns är om sökanden under pågående värnpliktstjänst- ansöker om befrielse från sitt svenska medborgarskap vilket med omedelbar verkan skulle innebära att personen i fråga inte längre omfattades av skyldigheten att fullgöra värnplikt i . Rent allmänt gäller dock att det är upp till tillämpande myndigheter att i varje enskilt fall pröva om det föreligger sådana omständigheter som kan utgöra särskilda skäl för att vägra någon med hemvist i befrielse från det svenska medborgarskapet (a. prop. s. 57). Bestämmelser om befrielse från svenskt medborgarskap går att spåra tillbaka till lagen om förvärvande och förlust av medborgarrätt (medborgarskapslag). I dess 5 § angavs att: Befrielse från svenskt medborgarskap Svensk medborgarerätt förloras af den, som blifver medborgare i annat land. Önskar någon, för vinnande af utländsk medborgarerätt, att frikallas från sina medborgerliga förpligtelser till , göre derom ansökning hos Konungen. Bifalles ansökningen, varde dervid såsom vilkor stadgadt, att sökanden inom viss utsatt tid skall hafva förvärfvat medborgarerätt i annat land.1 Vilka närmare överväganden som gjordes vid införandet av bestäm- melserna om befrielse medborgarskapslag framgår inte av förarbetena. Enligt utredningens uppfattning är en av anledningarna till att bestämmelserna infördes sannolikt att säkerställa att en person inte innehar dubbelt medborgarskap, vilket var en av grundprinciperna i svensk medborgarskapslagstiftning (jfr 1999/2000:147 s. 15), och att säkerställa att en befrielse från medbor- garskap inte leder till statslöshet (jfr också FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna enligt vilken det är en mänsk- lig rättighet att byta medborgarskap). I lagen (1924:130) om förvär- vande och förlust av svenskt medborgarskap (medborgarskaps- lag) som ersatte lag infördes bestämmelser om befrielse från svenskt medborgarskap i 10 §. Bestämmelserna löd enligt följande: Vill någon, som är eller önskar bliva utländsk medborgare, erhålla befrielse från sitt svenska medborgarskap, göre därom ansökning hos Konungen. Bifalles dylik ansökning, vare, om sökanden ej redan är utländsk med- borgare, som villkor stadgat, att sökanden skall hava för- värvat medborgarskap i annat land. Som synes skiljer sig inte bestämmelserna i 5 § andra stycket lag och 10 § lag så mycket i sak. Av förarbetena (prop. 1923:29 s. 6 f. och 47 samt prop. 1924:137 s. 4) framgår också att 10 § lag motsvarar andra stycket i 5 § av lag, men att det före- slagna nya stadgandet skiljer sig från regeln lag såtillvida, att i ”detsamma uttryckligen utsäges, att medgivande till utträde ur det medborgarrättsliga förhållandet kan erhållas även i det fall, att veder- börande redan är medborgare i annat land”.2 1894:8 s. 3. 2Förslaget till ny medborgarskapslag lades först fram för i prop. Proposi- tionen antogs emellertid inte av den första kammaren i varför ytterligare arbete med en ny medborgarskapslag fick göras. Förslaget till medborgarskapslag lades fram för i prop. Befrielse från svenskt medborgarskap När medborgarskapslag ersattes av lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap (medborgarskapslag) följde 10 § lag med till den nya lagen med vissa redaktionella ändringar. Vid en jämförelse av förarbetena (prop. 1950:217 s. 53 f.) framgår dock att paragrafen i sak anses överensstämma med 10 § i gällande lag. I för- arbetena framhölls också att man vid tillämpningen av paragrafen borde beakta att är bundet av för lösande av vissa konflikter mellan medborgarskapslagar (SÖ 1937:9) enligt vilken befrielse från medborgarskap inte får vägras den som ofrivilligt blivit innehavare av dubbelt medborgarskap och som har sitt hemvist i utlandet. Bestämmelserna fördes in i 9 § medborgarskaps- lag och formulerades enligt följande: Konungen må på ansökan befria den som är eller önskar bliva utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. Är sökanden ej redan utländsk medborgare, skall som villkor för befrielsen stadgas, att han förvärvar medborgarskap i annan stat.3 Från att det hade varit kungen som beslutade om befrielse ändrades detta genom prop. 1968:158 till att ankomma på den dåvarande centrala utlänningsmyndigheten (jfr prop. 1968:158 s. 4 och 52). Detta grun- dades på ett förslag om att utlänningsärenden och naturalisations- ärenden skulle flyttas över till och hanteras av en central utlännings- myndighet varvid det ansågs ändamålsenligt att också beslutanderätten rörande bl.a. befrielseärenden fördes över till denna myndighet (a. prop. 70–72). Bestämmelserna om befrielse förändrades ytterligare något i sak genom prop. 1978/79:72 då skrivningarna om att en person ska med- ges befrielse från sitt svenska medborgarskap om han eller hon inte har hemvist i infördes. Bakgrunden till att inte skulle neka en person befrielse från svenskt medborgarskap om han eller hon inte har sitt hemvist i grundades Europakon- vention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap m.m. Enligt artikel 2 i konventionen i dess dåvarande lydelse får en med- lemsstat inte neka den som har sitt hemvist (ordinary ) utan- för statens territorium befrielse från statens medborgarskap.4 Liknande bestämmelser finns i artikel 8 europeiska konvention om medborgarskap (SÖ 2001:20) (konvention) och artikel 6 i . 1950:217 s. 9. 4Konventionen har sagts upp, se prop. 1999/2000:147 s. 17 och 25. Befrielse från svenskt medborgarskap Bestämmelserna om befrielse i 9 § medborgarskapslag såg, med undantag för namnet på den myndighet som beslutar om befri- else, ut som anges nedan fram till att lag upphävdes när medborgarskapslagen trädde i kraft den 1 juli 2000.5 må på ansökan befria den som är eller önskar bliva utländsk medborgare från hans svenska medborgarskap. Befrielse får ej vägras den som har sitt hemvist utom riket. Är sökanden ej redan utländsk medborgare, skall som villkor för befri- elsen från svenskt medborgarskap föreskrivas, att han för- värvar medborgarskap i annan stat. Sammanfattningsvis förefaller bestämmelserna om befrielse från svenskt medborgarskap ha varit nästintill desamma . Enligt 5 § medborgarskapsförordningen (2001:218) ska en ansökan om befrielse från medborgarskap som huvudregel ges in till Migra- tionsverket. Om personen inte är folkbokförd i ska ansökan emellertid ges in till en svensk beskickning eller ett svenskt karriär- konsulat inom vars verksamhetsområde sökanden är bosatt. Till an- sökan ska bifogas personbevis, eller för den som inte är folkbokförd i , annan likvärdig handling (se 2 § medborgarskapsförord- ningen). Även bestyrkt kopia av utländskt pass eller annan handling som visar att sökanden har medborgarskap i annat land eller handling som visar att han eller hon ansöker om medborgarskap i annat land ska ges in med ansökan.6 För barn ska en bestyrkt kopia av folkbokföringsdoku- ment som visar vem som är vårdnadshavare för barnet bifogas ansökan.7 Ansökningar som gäller barn ska också skrivas under av båda vård- nadshavarna eller den som har ensam vårdnad om barnet. Av 2 § första 1978/79:72 s. 4. Centrala utlänningsmyndigheten utmönstrades genom prop. 1983/84:156 s. 2 till som därefter ersattes av , se prop. 1999/2000:43 s. 10. 6Information om ansökan om att bli befriad från svenskt medborgarskap på , 052/mbl_312011_sv.pdf []. 7Information om Befrielse från svenskt medborgarskap på , /sv/om-utlandet-f%C3%B6r-svenska- medborgare/norge/hj%C3%A4lp-till-svenskar-utomlands/hj%C3%A4lp-kring- medborgarskap/befrielse-svenskt-medborgarskap/# []. Befrielse från svenskt medborgarskap stycket medborgarskapsförordningen framgår att den som gör en ansökan på heder och samvete ska bekräfta att de uppgifter som lämnas är sanna. fattar beslut i befrielseärenden efter egen utred- ning eller efter att ha erhållit handlingarna i ärendet och den utred- ning som svensk beskickning eller svenskt karriärkonsulat har gjort (jfr 7 och 8 §§ medborgarskapsförordningen). Vid handläggningen kontrolleras t.ex. om den som ansöker om befrielse har sitt hemvist i , eller om han eller hon är avregistrerad som utflyttad, om sökanden har ett annat medborgarskap eller har för avsikt att ansöka om medborgarskap i ett annat land och, för barn, vem som är vård- nadshavare för barnet och att båda vårdnadshavarna har skrivit under ansökan och är eniga om den. Om endast en av två vårdnadshavare står bakom ansökan om befrielse avslår således ansökan. Det finns inte några särskilda bestämmelser om barn i 15 § medbor- garskapslagen. Några bestämmelser kopplade till barns befrielse från svenskt medborgarskap finns inte heller i medborgarskapsförord- ningen. Varken lagen eller förordningen innehåller några särskilda be- stämmelser om hur barns ansökningar om befrielse från medborgar- skap ska handläggas. ansökningsblankett innehåller dock ett krav på samtycke till ansökan om befrielse genom att an- sökan ska skrivas under av barn som är eller äldre.8 Och det bör i sammanhanget noteras att lagen (2018:1997) om konvention om barnets rättigheter () gäller som svensk lag och att den innehåller bestäm- melser om såväl barns rätt till ett medborgarskap som bestämmelser om skydd för det medborgarskap som ett barn förvärvat (se artik- larna 7 och 8 i ). Enligt var antalet ansökningar om befrielse från svenskt medborgarskap som rörde barn sju stycken och 27 stycken . avsåg fyra av ansökningarna flickor och tre pojkar. rörde elva av ärendena flickor och 16 ärenden rörde pojkar. Detta kan jämföras med 87 respektive 189 stycken ansök- ningar från vuxna de angivna åren, varav om- fattade kvinnor och omfattade män. När det gäller utfall noteras att var bifallsandelen för 8Information om ansökan om att bli befriad från svenskt medborgarskap på , 052/mbl_312011_sv.pdf []. Befrielse från svenskt medborgarskap barn och för vuxna. Fem ansökningar från vuxna avslogs och två ärenden avseende vuxna avskrevs. bifölls två av de sex ärenden som avgjordes när det gällde barn och av de vuxna 65 ansökningarna som avgjordes bifölls. avskrevs totalt 18 ansökningar (2 barn och 16 vuxna). Den vanligaste anled- ningen till att en ansökan avslås är enligt uppgift från tjänstemän på att sökanden inte kan visa att han eller hon har eller förvärvar ett annat medborgarskap. Den minskning av antalet ärenden som skett kan enligt uppgift från tjänsteman på ha samband med att tillåter dubbla medborgarskap. Befrielse- ärenden med personer som sökt norskt medborgarskap uppskattas fram ha utgjort av ärendena. hanterade 114 konsulära ärenden där en person med avsikt hade förts ut, eller kvarhållits av närstående i utlandet i en hedersrelaterad eller patriarkal kontext (s.k. ärenden gällande familjerelaterat tvång). Ärendena omfattade totalt 211 indi- vider och av dessa var 73 personer myndiga och 138 personer barn. hanterades 72 ärenden gällande familjerelaterat tvång. Ärendena omfattade totalt 134 individer varav 46 personer var myn- diga och 88 personer var barn. Enligt bedöm- ning bör den lägre ärendeinströmningen jämfört med i huvudsak kunna härledas till Covid 19-pandemin. Det kan dock inte uteslutas att de nya bestämmelserna om utreseförbud i lagen om vård av unga fått effekt. Sedan bestämmelserna trädde i kraft har ett antal beslut om utreseförbud fattats av landets socialnämnder. har haft ett konsu- lärt ärende där barn befriats från sitt svenska medborgarskap inför eller efter bortförande till utlandet. För att bättre kunna förstå de svenska bestämmelserna om befri- else från medborgarskap och även förstå hur de förhåller sig till inter- nationella överenskommelser följer, i avsnitten nedan, en redogörelse av några konventionsåtaganden som är särskilt intressanta när det gäller regleringen av befrielse från medborgarskap. Det ges också en redogörelse för hur några andra länders lagstiftning ser ut när det gäller barns befrielse från medborgarskap. Befrielse från svenskt medborgarskap Bestämmelserna om befrielse från medborgarskap bygger enligt ut- redningens uppfattning till synes på två grundtankar eller parametrar, hemvist och undvikande av statslöshet samt individens rätt att be- stämma själv (artikel 15 i FN:s allmänna förklaring). Bestämmelserna om att en person inte ska nekas befrielse från svenskt medborgar- skap om han eller hon inte har sitt hemvist i hänger samman med konventionsåtaganden och infördes medborgarskaps- lag med anledning av artikel 2 i den dåvarande lydelsen av Europakonvention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap m.m. I artikeln angavs att ”en medlems- stat inte får neka den som har sitt hemvist (ordinary ) utan- för statens territorium befrielse från statens medborgarskap”. Liknande bestämmelser om befrielse från medborgarskap om en person saknar hemvist i konventionsstaten och bestämmelser som syftar till att begränsa eller motverka uppkomsten av statslöshet i samband med befrielse finns också i artikel 8 konvention, artikel 7 konvention om begränsning av statslöshet (konvention) (SÖ 1969:12) och artikel 6 i till vilka är anslutet. I artikel 6 i anges att: Utan att detta innebär någon inskränkning i rätten för en stat att medgiva än större frihet för sina medborgare att avsäga sig medborgarskap, som han förvärvat annorledes än på grund av egen fri vilja, må envar, vilken äger två medborgarskap, avsäga sig medborgarskapet i en av dessa stater med tillstånd av denna stat. Dylikt tillstånd kan icke förvägras den, som har sitt vanliga och huvud- sakliga hemvist i utlandet, förutsatt att han uppfyller de villkor som upp- ställas enligt lagen i den stat, från vars medborgarskap han önskar avstå. Enligt artikeln ska en konventionsstat medge en person befrielse från medborgarskap som han eller hon har förvärvat utan eget agerande, vilket i svensk medborgarskapslagstiftning sannolikt skulle be- tecknas som ett automatiskt förvärv, om han eller hon har två med- borgarskap. Konventionsstaten har dock möjlighet att vara mera gene- rös i sin lagstiftning och medge befrielse av andra anledningar, vilket i konventionen uttrycks som ”utan inskränkning i rätten för en stat att medgiva än större frihet för medborgarna att avsäga sig sitt med- borgarskap”. Befrielse från svenskt medborgarskap Av artikel 7 i framgår att: I den mån enligt lagen i en stat befrielse från medborgarskap kan med- givas, medför beslut om sådan befrielse icke förlust av medborgarskap i denna stat – såvitt den, som erhållit befrielsen, icke redan äger med- borgarskap i annan stat – förrän i och med att han förvärvar nytt med- borgarskap. Beslut om befrielse från medborgarskap förlorar sin giltighet, om den, som erhållit befrielsen, icke förvärvar nytt medborgarskap inom den frist, som fastställts av den stat, av vilken beslutet meddelats. Vad nu sagts äger dock ej tillämpning för det fall, att den, som erhållit befrielse från medbor- garskap, redan äger medborgarskap i annan stat än den, vilken meddelat befrielsen. Den stat, i vilken någon, som av annan stat erhållit befrielse från med- borgarskap, upptagits till medborgare, skall härom lämna meddelande till den stat, från vars medborgarskap befrielse vunnits. Enligt får således en konventionsstat medge en person befrielse från medborgarskap om detta inte leder till att denne blir statslös. För den som har hemvist utomlands kan en stat inte neka befrielse från medborgarskap om han eller hon uppfyller de eventu- ella villkor för detta som staten ställer upp. En stat har således möjlig- het att ställa upp villkor för att en person som har hemvist utomlands ska kunna befrias från sitt medborgarskap så länge detta inte leder till att han eller hon blir statslös. Artikel 8 konvention har liknande innebörd men skiljer sig ändå lite från artikel 6 i Haagkon- ventionen. I artikel 8 konvention anges att: Varje konventionsstat skall tillåta avsägelse av medborgarskap i den staten om den berörda personen därigenom inte blir statslös. En konventionsstat får dock i sin nationella lagstiftning föreskriva att av- sägelse endast får göras av medborgare som har varaktigt hemvist utom- lands. Såsom utredningen uppfattar det är huvudregeln enligt kon- vention att en stat som är ansluten till konventionen ska medge en person befrielse från medborgarskap såvida det inte leder till att han eller hon blir statslös. Konventionen gör det dock möjligt för en stat att föreskriva att en person endast ska medges befrielse från medbor- garskap om personen inte längre har hemvist i konventionsstaten. Befrielse från svenskt medborgarskap Av artikel 7 konvention följer bl.a. att: (a) Om lagen i fördragsslutande stat medgiver befrielse från med- borgarskap, skall sådan befrielse icke meddelas med mindre vederbörande innehar eller förvärvar annat medborgarskap. (b)Bestämmelserna under (a) skall icke vara tillämpliga, om det skulle strida mot de principer som fastställts i artiklarna 13 och 14 i den all- männa förklaringen om de mänskliga rättigheterna som godkänts av . 2.Medborgare i fördragsslutande stat, som söker naturalisation i främ- mande land, skall icke förlora sitt medborgarskap med mindre han för- värvar eller har tillförsäkrats förvärv av medborgarskap i det främmande landet. 6.Med undantag för i denna artikel angivna fall skall en person icke för- lora medborgarskap i fördragsslutande stat, om han därigenom blir stats- lös, oaktat sådan förlust icke är uttryckligen förbjuden i annan bestäm- melse i denna konvention. Enligt utredningens uppfattning ger en konven- tionsstat förhållandevis stora möjligheter när det gäller att reglera be- frielse från medborgarskap. Som anges ovan får en konventionsstat inte neka den som har sitt vanliga och varaktiga hemvist utomlands befrielse, om denne uppfyller de villkor som staten föreskriver, dvs. det är möjligt att ställa upp villkor för befrielsen. konven- tion ger också den som har sitt varaktiga hemvist utomlands rätt till befrielse, men talar inte i övrigt om huruvida det ska vara möjligt att t.ex. ställa upp särskilda villkor för att befrielse ska kunna ske. Någon ledning i detta avseende finns inte heller i den förklarande rapporten till konventionen. Det kan dock noteras att punkt 78 i den förklar- ande rapporten till konvention som behandlar rätten till befrielse från medborgarskap i artikel 8 i konventionen särskilt betonar individens vilja. Enligt denna punkt utgör individens vilja en viktig faktor i bedömningen av om det finns en varaktig samhörighet mellan individen och staten, av denna orsak bör staterna ha bestämmelser som tillåter befrielse av medborgarskap på villkor att personen inte blir statslös. Enligt punkt 81 i den förklarande rapporten är det inte acceptabelt enligt artikel 8 att avslå en ansökan om befrielse från med- borgarskap för en person som är varaktigt bosatt i en annan stat på den grunden att personen fortfarande har militära skyldigheter i ur- sprungslandet eller på grund av att det pågår civila eller straffrättsliga Befrielse från svenskt medborgarskap