sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Strafföreläggandet skulle därför innehålla sådana uppgifter som behövde finnas i åtalet. I samband med att ett strafföre- läggande utfärdades för godkännande skulle den misstänkte ges till- fälle att, för det fall föreläggandet inte godkändes, skriftligen svara på åtalet, ange vilken bevisning som åberopades, slutföra talan och yttra sig över frågan om målet kunde avgöras av rätten utan huvudför- handling. Utredningen föreslog också ett särskilt förfarande i erkända mål. Ett erkänt mål skulle prövas inom ramen för en förenklad ordning utan huvudförhandling. Påföljder upp fängelse skulle kunna dömas ut i ett sådant förfarande. Utredningens förslag i dessa delar har ännu inte genomförts. 5.3.1Allmänna förutsättningar för strafföreläggande Strafföreläggande regleras tillsammans med föreläggande av ordnings- bot i 48 kap. RB. Av 48 kap. 1 § RB följer att fråga om ansvar för brott, som hör under allmänt åtal, får under de villkor som föreskrivs i 48 kap. RB upptas av åklagare genom strafföreläggande och av polisman genom föreläggande av ordningsbot. Bestämmelserna om strafföreläggande är alltså inte tvingande. Det är således möjligt att väcka åtal mot den misstänkte trots att det i och för sig finns förutsättningar att i stället utfärda strafföreläg- gande. Av 1 § strafföreläggandekungörelsen (1970:60) framgår emel- lertid att om det finns förutsättningar för det bör åklagaren utfärda strafföreläggande för den misstänkte i stället för att väcka åtal. I 48 kap. 2 § RB finns närmare bestämmelser om vad ett strafföre- läggande omfattar. Som huvudregel föreläggs den misstänkte ett bötes- straff efter att åklagaren utfärdat strafföreläggande. Den misstänkte kan då eller godkänna föreläggandet. Av 48 kap. 3 § andra stycket RB följer att ett godkänt strafföreläggande gäller som en dom som vunnit laga kraft. Av 48 kap. 4 § andra stycket RB följer att strafföreläggande under vissa förutsättningar kan om- fatta villkorlig dom och av 48 kap. 5 a § RB framgår att strafföreläg- gande också kan omfatta enskilt anspråk som omfattar betalnings- skyldighet. Ett strafföreläggande kan också enligt 48 kap. 2 § RB omfatta egen- doms förverkande, särskild rättsverkan, kostnad för provtagning och analys samt företagsbot. Ett bötesstraff får föreläggas genom strafföreläggande enligt 48 kap. 4§ första stycket RB om böter ingår i straffskalan, dock inte norme- rande böter. Av samma bestämmelse följer att 34 kap. 1 § första stycket BrB är tillämplig vid föreläggande av bötesstraff. Bestämmel- serna i 34 kap. BrB omfattar dock inte strafföreläggande med böter eftersom böter inte omfattas av bestämmelserna. BrB innebär att en ny påföljd ska bestämmas för den tillkom- mande brottsligheten om den dömde begått ett annat brott före lag- föringen (nyupptäckt brott) eller begår ett nytt brott efter lagför- ingen men innan påföljden helt har verkställts eller annars upphört (nytt brott). Det innebär att ett strafföreläggande med böter endast omfattar den brottslighet som framgår av strafföreläggandet och att åklagaren med stöd av bestämmelsen kan utfärda strafföreläggande med böter om den misstänkte begått annat brott tidigare som om- fattas av 34 kap. 1 § första stycket BrB (se också prop. 1996/97:8 s. 17). Av 48 kap. 4 § andra stycket RB följer att villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter får föreläggas genom strafföreläggande i fall då det är uppenbart att rätten skulle döma till sådan påföljd. Det gäller dock inte för brott som har begåtts av någon som inte har fyllt eller om det finns anledning att förena den villkorliga domen med en föreskrift om samhällstjänst. Av 48 kap. 5 § RB följer att strafföreläggande inte får utfärdas om: –förutsättningar för allmänt åtal inte föreligger, –i föreläggandet inte tas upp alla brott av den misstänkte, vilka enligt åklagarens vetskap föreligger till bedömning, eller –målsäganden förklarat att han eller hon avser att föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet som avser annat än betal- ningsskyldighet. Det första hindret innebär att det inte får saknas förutsättningar för att väcka åtal, dvs. alternativet till att utfärda strafföreläggande ska vara att väcka åtal. Det innebär att ansvarsfrågan ska vara klarlagd. Det får således inte finnas någon osäkerhet om den misstänktes skuld. Den misstänkte behöver visserligen inte erkänna gärningen men bör vidgå de faktiska omständigheterna. Ett blankt förnekande innebär dock inte ett hinder mot strafföreläggande om bevismaterialet är sådant att man kan utgå från att en domstolsprövning leder till en fällande dom (se JO 1990/91 s. 61). Det andra hindret avser sammanträffande av påföljd, dvs. när den misstänkte också är misstänkt eller föremål för åtal för annan brotts- lighet. Bestämmelsen är ett uttryck för asperationsprincipen och prin- cipen om gemensamt straff. Finns det således andra brottsmisstankar som inte omfattas av strafföreläggandet där åklagare eller domstol ska ta ställning till dessa får strafföreläggande inte utfärdas. Det tredje hindret föreligger om målsäganden avser att föra talan om annat än betalningsskyldighet. Av 48 kap. 5 a § RB följer att ett enskilt anspråk i form av betalningsskyldighet ska omfattas av strafföre- läggandet. 5.3.4Innehållet och godkännande av strafföreläggande I 48 kap. 6 § RB finns bestämmelser om vilka uppgifter som ska finnas i ett strafföreläggande. Det ska innehålla uppgift om 1.den åklagare som har utfärdat föreläggandet, 3.brottet med angivande av tid och plats för dess begående samt övriga omständigheter som behövs för att känneteckna det, 4.den eller de bestämmelser som är tillämpliga när det gäller brottet, 5.det straff och den särskilda rättsverkan, som föreläggs den miss- tänkte, och 6.det enskilda anspråk som föreläggs den misstänkte med uppgift om målsäganden och de omständigheter som anspråket grundar sig på. I 48 kap. 7–9 §§ och 11–12 §§ RB finns bestämmelser om vilken information som ska ges till den misstänkte och hur ett strafföreläg- gande godkänns. När ett strafföreläggande utfärdas ska den misstänkte normalt få att godkänna det och information om hur det går till samt att en upplysning om att åtal kan väckas om inte godkän- nande sker inom tiden. Den misstänkte har normalt sett på sig att godkänna föreläggandet. Om inget svar har inkommit skickas normalt sett en påminnelse på . Om det är möjligt bör enligt 8 § strafföreläggandekungörelsen också ett strafföreläg- gande delges den misstänkte om han eller hon inte kommit in med något svar. I åklagarväsendet används i praktiken en bevakningsfrist . Efter den tiden prövar således åklagaren åtalsfrågan i stället för att vänta på ytterligare svar från den misstänkte. Ett arbete pågår hos för att se över längden av bevak- ningsfristerna. Ett godkännande sker genom att den misstänkte skriver under före- läggandet med papper och penna och därefter sänder det åter. God- kännandet kan också ske elektroniskt med en avancerad elektronisk signatur. Någon teknisk möjlighet för att göra det finns emellertid inte . Ett strafföreläggande som endast avser böter eller böter och särskild rättsverkan som innebär betalningsskyldighet kan också godkänns genom betalning. Strafföreläggandet anses godkänt när betalning eller skriftligt godkännande inkommit till behörig motta- gare. Om åklagaren väckt åtal eller utfärdat nytt strafföreläggande är ett godkännande som sker därefter utan verkan. I 48 kap. 10 § RB finns en bestämmelse som möjliggör att god- känna ett strafföreläggande genom ombud om den misstänkte upp- rättar en skriftlig fullmakt som lämnas till åklagaren. Strafföreläggande har en stor betydelse för rättsväsendets och de brottsbekämpande myndigheternas förmåga att hantera och lagföra brott. Bötesstraff är den vanligaste reaktionen på brott. utgjorde böter av alla påföljder. Föreläggande av ordningsbot är den vanligaste formen av böter och utgör () av samtliga böter. Böter genom domstols dom och strafföreläggande är ungefär lika vanliga. (Se Brås Kortanalys 4/2016 – Användning av bötesstraff, s. 10–11.) Figur 5.1 Samtliga reaktioner på brott, uppdelat på antalet förelägganden om ordningsbot, strafföreläggande och domar på böter och andra lagföringsbeslut –2014 Källa: Brås Kortanalys 4/2016 – Användning av bötesstraff s. 10 – figur 2. Figur 5.2 Utveckling av bötesstraff uppdelat på ordningsbot, strafföreläggande och domar på böter Källa: Brås Kortanalys 4/2016 – Användning av bötesstraff s. 11 – figur 3. har strafförelägganden blivit mindre förekommande. En förklaring är att föreläggande av ordningsbot, som infördes , har blivit allt vanligare. En annan förklaring är avkriminalisering av fyl- leri 1977 (se Brås Kortanalys 4/2016 – Användning av bötesstraff s. 16). Figur 5.3 Andelen bötesstraff i form av strafförelägganden och bötesdomar (ordningsbot ej medräknade) Källa: Brås Kortanalys 4/2016 – Användning av bötesstraff s. 17 – figur 6. Det är tydligt att strafföreläggande med tiden fått en allt mindre betydelse till förmån för böter genom domstols dom. En förklaring till den höga andelen bötesdomar kan enligt Brå vara möjligheten att avgöra brottmål utan huvudförhandling vilket infördes genom reformen En modernare rättegång (EMR) . Det har således blivit enklare att hantera bötesmål i domstol och reformen kan ha påverkat åklagare att väcka åtal för bötesbrott istället för att utfärda strafförelägganden vilket lett till en ökad andel bötesdomar (se Brås Kortanalys 4/2016 – Användning av bötesstraff s. 23–24 och 28). 5.4.2Strafföreläggande i jämförelse med domstols domar Tabell 5.1 Fördelning mellan bötesstraff i strafförelägganden och domstols domar Jämförelse , –2019 Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 420). Andelen bötesstraff mellan strafförelägganden och domstols domar är cirka hälften var. har antalet och andelen godkända strafförelägganden gått ner något. Tabell 5.2 Fördelning mellan bötesstraff i strafförelägganden och domstols domar Uppdelning på brottstyper – Rattfylleri (alkohol) Rattfylleri (narkotika) Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 420). stöld, olovlig körning, rattfylleri och ringa narkotikabrott ut- gör en stor del av godkända strafförelägganden. Ett fåtal brottstyper står för en stor del av strafföreläggandena. De fyra brottstyperna som räknades upp är i fokus inom försöksverksamheten Snabbare lag- Dessa är i regel relativt lättutredda med möjlighet till snabb lagföring eftersom utredningen kan avslutas snabbt. Strafförelägganden för förseelser mot trafikförordningen uppgår till en stor andel av samtliga förelägganden. Som en jämförelse god- kändes 243 920 förelägganden 2018 där en stor andel utgjorde förseelser mot trafikförordningen (se Kriminalstatistik, , godkända ordningsbotförlägganden, tabell 710). 5.4.3Strafföreläggande vid olika rattfylleribrott och vid återfall av brott Rattfylleri (alkohol) Rattfylleri (narkotika) Antal strafföreläggande med böter Antal domstols domar med böter Andel lagförda fem gånger eller mer Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 420 och 471). Brottet rattfylleri kan begås efter att gärningsmannen intagit alkohol eller narkotika. Statistiken skiljer sig åt för dessa två varianter. av de som lagförs för alkoholrattfylleri gör det genom strafföreläggande. är motsvarande siffra för drograttfylleri endast . Det kan visserligen tänkas att erkännandegraden är något lägre för drograttfylleri eftersom föraren begår brottet under förutsättning att det finns narkotiskt ämne kvar i blodet vilket kan vara fallet efter intaget och utan att föraren känner sig påverkad. Det kan därför tänkas vara vanligare med invändningar om bristande uppsåt. En annan aspekt är att resultatet från analysen kan dröja eftersom förarens blod måste analyseras. Med alkoholrattfylleri kan analysen färdigställas direkt i samband med brottet genom alkoholutandningsprov. En annan förklaring till att strafföreläggande är mer vanligt för alkoholrattfylleri kan vara att av de lagförda är ostraffade och de därför inte är misstänkta för annan brottslighet. Enligt 48 kap. 5 § RB föreligger hinder i vissa fall mot strafföreläggande om den misstänkte är misstänkt eller åtalad för annan brottslighet. När det gäller drograttfylleri är ostraffade och lagförda fem gånger eller mer för brottslighet . Det går också att utgå ifrån att de som begår drograttfylleri saknar körkort och därför gör sig skyldiga till olovlig körning. Uppdelning på brottstyper, antal lagföringar, Rattfylleri (alkohol) Rattfylleri (narkotika) Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 471). Tabell 5.5 Jämförelse mellan tidigare lagföring och andel strafförelägganden i förhållande till domstols domar förhållande till domstols domar Rattfylleri (alkohol) Rattfylleri (narkotika) Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 420 och 471). Strafföreläggande förekommer i högre utsträckning för brottstyper där andelen ostraffade personer är högre. Det är givetvis svårt att dra några säkra slutsatser utifrån det sambandet. Det finns ändå skäl att utgå ifrån att de nuvarande bestämmelserna om hinder för strafföre- läggande vid andra brottsmisstankar har en viss hämmande inverkan på andelen strafföreläggande. En annan förklaring kan vara att de som återfaller i brott i mindre utsträckning erkänner eller godtar strafföreläggande. En ytterligare förklaring är att om en brottsaktiv person tidigare inte godtagit ett strafföreläggande så kommer denne inte heller göra det framöver. Vid ställningstagandet om strafföreläggande ska utfärdas gör åklagaren nor- malt en prognos av den misstänktes benägenhet att godta strafföre- läggandet. En omständighet av betydelse är i vilken utsträckning den misstänkte tidigare godtagit eller motsatt sig ett strafföreläggande. 5.4.4Strafföreläggande med villkorlig dom Tabell 5.6 Fördelning mellan lagförda personer av villkorlig dom (utan samhällstjänst) i strafförelägganden och domstols domar Jämförelse , –2019 Villkorlig dom i domstol (ej samhällstjänst) Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 420). Som redogjorts för i avsnitt 5.3.2 infördes en möjlighet att utfärda strafföreläggande med villkorlig dom. och har antalet sådana strafförelägganden dubblerats som antalet villkorliga domar som dömts ut i domstol haft en relativt jämn nivå. Tabell 5.7 Fördelning mellan lagförda personer av villkorlig dom (utan samhällstjänst) i strafförelägganden och domstols domar Uppdelning på brottstyper – Förskingring, annan trolöshet, mutbrott (10 kap. BrB) Narkotikabrott (innehav) Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 420). Anmärkning: I tabellen utelämnas vissa brottstyper. En stor del av strafförelägganden med villkorlig dom, cirka 32 pro- cent, avser stöld. Den andra stora delen avser bokföringsbrott på . utgör andra brottstyper en mindre del av god- kända strafföreläggande med villkorlig dom. 5.4.5Böter och villkorlig dom som påföljd Fördelning av antal lagföringsbeslut efter huvudpåföljd Skyddstillsyn eller villkorlig dom med samhällstjänst Domstols dom med villkorlig dom Domstols dom med böter Strafföreläggande med villkorlig dom Summa domslut, strafföreläggande och åtalsunderlåtelser Källa: Kriminalstatistiken (lagförda personer, tabell 420). Anmärkning: I summan för domslut ingår även andra former av domslut som inte finns i tabellen. Såväl strafförelägganden med böter eller villkorlig dom som dom- stols domar med böter eller villkorlig dom utgör en betydande del av det totala antalet lagföringsbeslut, tillsammans . Böter som påföljd utgör av samtliga lagföringsbeslut. 5.4.6Antal och andel godkända strafförelägganden Många utfärdade strafförelägganden godkänns inte. När strafföre- läggandet har utfärdats skickas eller lämnas det till den misstänkte som har på sig att svara. Om föreläggandet inte godkänns är åklagaren i regel hänvisad till att i stället väcka åtal mot den misstänkte om inte nya omständigheter har framkommit. Tabell 5.9 Antal och andel brottsmisstankar som fått ett strafföreläggande utfärdat efter förekomst och typ av nya beslut på brottsmisstanken efter utfärdande Inga nya beslut, utfärdandet kvarstår och väntar på godkännande Inga fler beslut har därefter tagits Sedan lades misstanken ned Beslut har sedan tagits om att komplettera utredningen Beslut har sedan tagits om att ej väcka åtal Beslut har sedan tagits om att väcka åtal Beslut har sedan tagits om åtalsunderlåtelse Källa: Brottsförebyggande rådets rapport för brottsmisstankar i brottmåls - processen 2020 s. 47, tabell 3. Tabell 5.10 Antal brottsmisstankar som godkändes efter brottstyp Brott mot liv och hälsa Brott mot frihet, frid m.m. Källa: Brottsförebyggande rådets rapport för brottsmisstankar i brottmåls - processen 2020 s. 48, tabell 4. Tabell 5.11 Andel brottsmisstankar som godkändes efter brottstyp Brott mot liv och hälsa Brott mot frihet, frid m.m. Källa: Brottsförebyggande rådets rapport för brottsmisstankar i brottmåls - processen 2020 s. 48, tabell 4. En betydande del av de utfärdade strafföreläggandena, cirka en fjärde- del eller , godkänns inte. Av dessa har åtal väckts för 9 960 brottsmisstankar (se Brottsförebyggande rådets rapport läggningsresultat för brottsmisstankar i brottmålsprocessen 2020 s. 47, tabell 3). Tillgreppsbrott, brott mot trafikbrottslagen och narkotikastraff- lagen utgör en betydande del av samtliga brott som omfattas av utfär- dade strafföreläggande, dvs. 31 600 brottsmisstankar eller av samtliga utfärdade strafförelägganden. Av dessa brottstyper god- känns inte 9 298 strafförelägganden eller . Tabell 5.12 Strafförelägganden i Snabbare lagföring Uppdelat per brottstyp, –2020 Narkotikabrott (innehav och bruk) Övriga sexualbrott, t.ex. sexköp Antalet utfärdade strafförelägganden har ökat i försöks- verksamheten när projektet har utvidgats och byggts ut. En stor del av antalet strafföreläggande godkänds genom fullmakt enligt 48 kap. 10 § RB. Fullmaktsförfarandet ställer stora krav på Polisen. Inled- ningsvis användes fullmaktsförfarandet endast för fem utvalda brotts- typer för att sedan komma att omfatta alltfler brott. Som exempel kan nämnas köp av sexuell tjänst, olovlig körning, grovt brott och ringa narkotikabrott genom innehav. 5.5Behov av en förändring av strafförelägganden Bedömning: Systemet med strafförelägganden bör reformeras för att öka antalet och andelen strafförelägganden både vad gäller bötesstraff och villkorlig dom. 5.5.1Åklagaren ska ha kvar ansvaret för strafföreläggande I svensk rätt finns en tydlig uppdelning mellan aktörer- nas roller i rättskedjan, dvs. polis, åklagare, domstol och kriminal- vård. Den nuvarande rollfördelningen bör i så stor utsträckning som möjligt bevaras och hållas intakt. En reform bör därför ske med ut- gångspunkt från den nuvarande ordningen. En alltför stor omfördelning av uppgifter mellan olika aktörer kan leda till oförutsedda och oönskade effekter. Som exempel kan nämnas rollfördelningen mellan polis och åklagare. Det är bestämt att polis- och åklagarväsendena ska vara organiserade i olika och från varandra fristående myndigheter. En fara med att förskjuta uppgifter från åklagare till polis är att många av de fördelar som finns med uppdelningen går förlorade. En förskjutning av uppgifter från åklagare till polis kan medföra att polisen ställs inför åligganden som kräver en annan organisation, personalsammansättning, kompetens och resurser. är det av vikt att strafföreläggandesystemet utformas så rationellt och effektivt som möjligt. Det är i grunden en god ordning att strafförelägganden utfärdas och hanteras av åklagare. Åklagare är utbildade jurister och har god vana, kunskap och erfarenhet av såväl straffrättsliga som processrätts- liga frågor. Åklagare väcker också åtal för brott när strafföreläggande inte utfärdas. Dagens regelverk om strafförelägganden är komplicerat. Frågor som påföljdsbestämning och bedömning om det finns förut- sättningar för att utfärda strafföreläggande kräver erfarenhet och kunskap om rättssystemet. Det kan finnas skäl att förenkla vissa delar av strafföreläggandets konstruktion för att öka förutsättningarna att lagföra personer. Det bör dock inte komma i fråga att överflytta ansvaret av strafförelägganden från åklagare till polis. Åklagarens kontrollfunktion av polisens åtgärder bidrar till ökad rättssäkerhet och kvalitet. Av rättssäkerhetsskäl bör därför åklagare ha kvar ansvaret för strafförelägganden för att förhindra felaktiga Det sagda innebär emellertid inget hinder mot att polisen får en aktivare roll, likt den som sker i den pågående försöksverksam- heten med fullmaktsförfarande. I försöksverksamheten har t.ex. polisens utökade uppgifter med fullmaktsförfarandet överlag fungerat mycket bra. Det har med hänsyn till det stora antalet ärenden emel- lertid förekommit enstaka felaktigheter. Dessa har uppmärksammats och kunnat rättats till i samband med åklagarens handläggning. Åklag- aren har därför fyllt en viktig och central funktion i försöksverksam- hetens hantering av strafförelägganden. 5.5.2Ingen omfördelning mellan strafföreläggande och ordningsbot Föreläggande av ordningsbot kan föreläggas den misstänkte av polis- man och avse brott som leder till penningböter. Strafföreläggande föreläggs av åklagare och kan också omfatta dagsböter och i vissa fall villkorlig dom med eller utan böter. Det har i olika sammanhang förts en diskussion om det behövs en omfördelning mellan ordningsbot och strafföreläggande. Polisen har t.ex. haft önskemål om att kunna förelägga ordningsbot för ringa stöld. I utredningens uppdrag ligger i första hand att reformera . Det finns inget utrymme för att göra en djupare analys i frågan om gränsdragningen mellan ordningsbot och strafföre- läggande. Förslaget med ett utökat system med förhandsgodkännande i avsnitt 5.6.2 har till viss del samma syfte som ett ev. utökat ordnings- botsinstitut, dvs. att polisen i större utsträckning i ett tidigt skede kan vidta åtgärder för att lagföra den misstänkte efter ett erkännande. Skillnaden består framför allt i att åklagaren har det slutgiltiga ansvaret för saken. Med den föreslagna reformen saknas till viss del skäl att också överväga ett utökad ordningsbotsinstitut. Strafförelägganden är ett effektivt sätt att lagföra personer för lind- riga brott. Genom att den misstänkte har möjlighet att erkänna gär- ningen eller godta strafföreläggandet kan han eller hon lagföras för brottet utan att en brottmålsrättegång behöver genomföras. Detta sparar samhället och rättsväsendet stora ekonomiska och personella Den misstänkte har också möjlighet att få sin sak avgjord snabbt och slipper besväret att behöva delta i en rättegång. Det finns därför många starkt bärande skäl att behålla och utveckla förfarandet med strafförelägganden. Det är av vikt att systemet med strafförelägganden utvecklas på ett sådant sätt att möjligheterna och förutsättningar att utfärda och godta ett strafföreläggande är så stora som möjligt. Det kan åstadkom- mas på flera olika sätt. ska den misstänktes rättssäkerhet värnas och institutet ska utformas på ett sätt som minimerar riskerna för felaktiga lagföringar. 5.5.4Fler sätt att erkänna brott och godta strafföreläggande Lagföringsprocessen består av flera delar, framför allt förundersök- ning, åtal och brottmålsrättegång. Polis, åklagare och domstol leder var sin del av denna process. Ur den misstänktes synvinkel framstår detta dock som en enda process. Under denna lagföringsprocess upp- står frågan om strafföreläggande normalt först hos åklagaren, dvs. i mitten av processen i ett skede när förundersökningen är avslutad men innan åtal har väckts och brottmålsrättegången har inletts. Den misstänkte har möjlighet att godta ett strafföreläggande efter att denne fått det med brev på posten. Han eller hon kan då under- teckna föreläggandet och returnera det. Det finns numera också en möjlighet i många fall att godta ett strafföreläggande genom att betala bötesbeloppet.