sou · H9B322 · 2021-03-29 00:00:00 — Där påtalades i stället följande. Allmän enighet råder t.ex. om att efterhandsingripanden mot framställ- ningar som är av utpräglad kommersiell natur och har rent kommersiella syften och som är otillbörliga mot konsumenter och näringsidkare kan göras utanför TF:s ram. Detta innebär alltså att marknadsföringsåtgär- der kan bedömas enligt marknadsföringslagen utan hinder av TF. Det anses också möjligt att föreskriva om informationsskyldighet såväl i reklam som i andra meddelanden om kommersiella förhållanden. Vissa typer av åtgärder ter sig emellertid mer tveksamma när man ska bedöma om de är förenliga med TF eller inte. Det gäller generella förbud mot kommersiell reklam för vissa varor, generella förbud mot kommersiell reklam i vissa slags tryckta skrifter eller begränsningar av reklamens volym. För att undanröja sådana tveksamheter finns det särskilda undan- tag i TF. Dessa bestämmelser återfinns i 1 kap. 9 § TF (numera 1 kap. 12 § TF, utredningens anmärkning).43 41Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2010/13/EU av om samord- ning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (direktiv om audiovisuella medietjänster). 42Se även dom i mål C-132/17 , EU:C:2018:85. 2007/08:115 s. 58. Ovanstående synsätt, alltså att regleringen i 1 kap. 12 § TF medger ett mer generellt reklamförbud, synes vara det förhärskande. Det har om inte annat tydliggjorts när grundlagsfrågorna varit föremål för bredare genomlysningar . Mediegrundlagskom- mittén sammanfattade rättsläget enligt följande i sitt betänkande:44 Reklam och annan kommersiell marknadsföring förekommer ofta i tryckta skrifter, vilket innebär att sådan marknadsföring i princip om- fattas av . Det har dock bedömts falla utanför TF:s syfte att skydda en näringsidkares ekonomiska intressen. Därför anses exempel- vis reklam under vissa förutsättningar ligga utanför det materiella tillämp- ningsområdet. Enligt praxis gäller detta undantag framställningar som är av utpräglat kommersiell natur, dvs. sådana som vidtagits i kommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte samt har rent kommersiella för- hållanden till föremål (se i bl.a. NJA 1975 s. 589 och 1999 s. 749). En konkret innebörd av undantaget är att TF inte hindrar att marknadsföring kan bedömas och bli föremål för åtgärder enligt marknadsföringslagen (2008:486). Däremot har det ansetts tveksamt om det går att förena med generella förbud mot kommersiell reklam för vissa varor, generella förbud mot kommersiell reklam i vissa slags tryckta skrifter eller begränsningar av reklamens volym (jfr prop. 2007/08:115 s. 58). För att undanröja sådana tveksam- heter finns det särskilda undantag i 1 kap. 9 § TF. I denna bestämmelse anges bl.a. att kommersiella annonser kan förbjudas genom lag i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror (punkt 1 och 2). Vidare anges att kommersiella annon- ser kan förbjudas genom lag om förbudet har meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelse som följer av anslutning till Euro- peiska gemenskaperna (punkt 3). Bestämmelsen ger alltså möjligheter att genom lag förbjuda kommersiella annonser om förbudet syftar till att skydda människors hälsa enligt föreskrifter i t.ex. ett EU-direktiv. Bestämmelsen i TF tillämpas även på YGL:s område (se 1 kap. 12 § YGL). När det gäller radioprogram har dock det uttryckliga undantaget för reklam gjorts något vidare. Detta ger större möjligheter att i lag meddela föreskrifter om kommersiell reklam och s.k. sponsring. De nämnda bestämmelserna i 1 kap. 9 § 1–3 TF avser dock inte endast total- förbud mot vissa annonser utan ger även möjlighet att t.ex. ställa upp villkor för annonseringen eller andra begränsningar som är mindre långtgående än ett fullständigt förbud (se prop. 1973:123 s. 47). Det bör noteras att begreppet ”kommersiell annons” som används i bestämmel- sen är snävare än begreppet ”marknadsföring”, vilket förekommer i andra delar av lagstiftningen. Innebörden är att inte all marknadsföring omfattas av de skrivna undantagen i punkt 1–3. Marknadsföring som hamnar utanför dessa skrivna undantag kan dock undantas efter en tolk- ning av syftet med TF och YGL, t.ex. på det sätt som gäller för många av de frågor som behandlas i marknadsföringslagen. 44SOU 2016:58 s. 446–447. Kravet på att ett yttrande måste falla inom grundlagarnas materiella tillämpningsområde, och inte bara inom det formella tillämpnings- området, för att åtnjuta skydd, återkommer i regeringens proposition Ändrade mediegrundlagar.45 Grundlagsfrågorna fick ny aktualitet vid genomförandet av tobaks- produktdirektivets bestämmelser om e-cigaretter. Utredaren konsta- terade med hänvisning till tidigare lagstiftningsärenden att någon grundlagsändring inte behövdes.46 Regeringen gjorde motsvarande bedömning.47 Genom 11 och 12 §§ lag om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare fick marknadsföringsförbuden och YGL-undantaget sin nuvarande utformning. Bestämmelserna överfördes sedan oförändrade till 4 kap. 3–4 §§ lagen om tobak och liknande produkter. Redaktionellt har marknadsföringsförbuden och undantagen för e-cigaretter och påfyllningsbehållare en delvis annan utformning än motsvarande bestämmelser för tobaksvaror i 4 kap. 1–2 §§ lagen om tobak och liknande produkter. Det tycks vara fråga om två skillnader. Den första är att det stadgas ett mer principiellt förbud mot mark- nadsföring av tobaksvaror i 4 kap 2 §, som inte återfinns i bestäm- melserna om e-cigaretter och påfyllningsbehållare. Det andra är att begränsningarna mot kommersiella meddelanden inne på försälj- ningsstället i 2 § tredje punkten och sista stycket saknar motsvarighet för e-cigaretter. I övrigt framstår det som att avsikten är att åstad- komma samma reglering för e-cigaretter och påfyllningsbehållare som för tobaksvaror.48 4.2Dagens marknadsföringsbegrepp i ljuset av harmoniseringslagstiftningen Med marknadsföring avses enligt 3 § marknadsföringslagen (2008:486) reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter. Häri inbegrips en näringsidkares handlande, underlåtenhet eller någon annan åtgärd eller beteende i övrigt före, under eller efter försäljning eller leverans av produkter till konsumenter eller näringsidkare. 2017/18:49 s. 170–171. 46Regeringens promemoria Genomförande av tobaksproduktdirektivets bestäm- melser om e-cigaretter, dnr S2016/01612/FS, s. 60–61. 2016/17: 132 s. 40–41. 42–43. angavs i 1 § andra stycket marknadsföringslagen att be- stämmelser om marknadsföring fanns i bl.a. dryga trettiotalet andra lagar vilka räknades upp. Upplysningen om bestämmelser om mark- nadsföring i andra lagar togs bort, men det var endast fråga om en redaktionell ändring.49 Bestämmelserna om marknadsföring i andra lagar finns alltjämt kvar. Flera av lagarna som innehåller be- stämmelser om marknadsföring genomför EU-lagstiftning, till exempel lagen (2013:1054) om marknadsföring av modersmjölksersättning och tillskottsnäring, och paketreselagen (2018:1217). I den utsträck- ning marknadsföring förekommer som begrepp i bakomliggande EU-lagstiftning måste det som utgångspunkt tolkas EU-autonomt.50 Detsamma gäller förstås om man vid det svenska genomförandet har valt att använda marknadsföring som begrepp i stället för en annan motsvarande term i unionslagstiftningen. Bestämmelser om marknadsföring förekommer även i lagen om tobak och liknande produkter. Redan till följd av den direktivkonforma tolkning som kan aktua- liseras när lagstiftningen ska tillämpas står det klart att marknads- föring är ett begrepp som måste tolkas utifrån sitt rättsliga samman- hang. Enligt vad som utvecklas närmare i det här kapitlet har marknads- föringsbegreppet en delvis annan innebörd än när det tillkom. Framför allt saknar begreppet en enhetlig betydelse. Det måste i stället uttolkas konformt med unionsrätten. Mot bakgrund av att såväl tobakslagstiftningen som marknadsföringslagstiftningen är har- moniserad saknas enligt vår uppfattning utrymme att tolka marknads- föringsbegreppet på annat sätt än direktivkonformt på tobaksområdet. Det innebär i korthet att de uttalanden om marknadsföringsbegrep- pet som gjordes i förarbetena är överspelade. För att förstå marknadsföringsbegreppet i tobakslagstiftningen måste man i stället se till vilka begrepp från direktiven som samlas upp i marknadsföringsbegreppet, och hur de har tolkats av EU-dom- stolen. 2019/20:120 s. 98. 50Se t.ex. dom i C-544/13 Abcur, EU:C:2015:481, punkt 45. 4.2.1Direktiv /33; tobaksreklamdirektivet Genom tobaksreklamdirektivet harmoniseras bestämmelser om reklam för tobaksvaror och främjandet av dessa varor i tidningar och andra tryckta publikationer, i radiosändningar och i informationssamhällets tjänster. Direktivets artikel 2–4 har följande lydelse: I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges: a)tobaksvaror: alla varor som är avsedda att rökas, snusas, sugas på eller tuggas, om de är tillverkade, även delvis, av tobak. b)reklam: varje form av kommersiella meddelanden vars syfte eller direkta eller indirekta verkan är att främja en tobaksvara. c)sponsring: varje form av offentligt eller privat bidrag till ett evene- mang, en verksamhet eller en person med syftet eller den direkta eller indirekta verkan att främja en tobaksvara. d)informationssamhällets tjänster: tjänster enligt definitionen i artikel 1.2 iEuropaparlamentets och rådets direktiv /34/EG av om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter. Reklam i tryckta medier och informationssamhällets tjänster 1.Reklam i tidningar och andra tryckta publikationer är bara tillåten i publikationer som endast är avsedda för personer som är yrkesverk- samma inom tobaksbranschen och i publikationer som trycks och ges ut i tredje land, när dessa publikationer inte i första hand är avsedda för gemenskapsmarknaden. 2.Övrig reklam i tidningar och andra tryckta publikationer skall vara förbjuden. Reklam som inte är tillåten i tidningar och andra tryckta publikationer skall inte vara tillåten i informationssamhällets tjänster. 1.Alla former av radioreklam för tobaksvaror skall vara förbjudna. 2.Radioprogram får inte sponsras av företag vilkas huvudsakliga verk- samhet är tillverkning eller försäljning av tobaksvaror. Av särskild betydelse är begreppen reklam, informationssamhällets tjänster, kommersiella meddelanden och tryckta publikationer. Dessa begrepp diskuteras nedan med utgångspunkt i sekundärlagstiftning och praxis. Reklam och tryckta publikationer har i stor avdelning klargjort att förbudet mot reklam i tryckta publikationer i artikel 3 i tobaksreklamdirektivet inte är avsett att omfatta alla typer av publikationer. Uttrycket tryckta pub- likationer kan endast anses omfatta sådana publikationer som tid- ningar, tidskrifter och magasin, men inte föreningsblad för lokala föreningar, program för kulturevenemang, affischer, telefonkataloger samt olika flyg- och reklamblad.51 Vidare uttalade i samma avgörande att även om förbuden mot reklam eller sponsring, som föreskrivs i artiklarna 3 och 4 i direktivet, får till verkan att de indirekt försvagar yttrandefriheten, förblir den journalistiska yttran- defriheten okränkt. Följaktligen påverkas inte det redaktionella arbete som journalister utför (domen, punkt 156). 51Mål C-380/03 mot parlamentet och rådet, EU:C:2006:772, punkterna 83–85. Informationssamhällets tjänster definieras enligt följande:52 b)tjänst: alla informationssamhällets tjänster, det vill säga tjänster som vanligtvis utförs mot ersättning på distans, på elektronisk väg och på individuell begäran av en tjänstemottagare. I denna definition avses med i)på distans: tjänster som tillhandahålls utan att parterna är närvarande , ii)på elektronisk väg: en tjänst som sänds vid utgångspunkten och tas emot vid slutpunkten med hjälp av utrustning för elektronisk be- handling (inbegripet digital signalkomprimering) och lagring av uppgifter, och som i sin helhet sänds, befordras och tas emot genom tråd, radio, optiska medel eller andra elektromagnetiska medel, iii)på individuell begäran av en tjänstemottagare: en tjänst som till- handahålls genom överföring av uppgifter på individuell begäran. Begreppet informationssamhällets tjänster finns också i det s.k. e- handelsdirektivet.53 I skäl 18 i e-handelsdirektivet preciseras att be- greppet omfattar en mängd näringsverksamheter som bedrivs online. Dessa verksamheter kan särskilt bestå i försäljning av varor online. Sådana verksamheter som själva leveransen av varor eller tillhanda- hållandet av offlinetjänster omfattas inte. Vad som utgör informations- samhällets tjänster har varit föremål för prövning flertalet gånger av . Reklam online kan enligt utgöra en 52Artikel 1.1 b i och rådets direktiv (EU) 2015/1535 av om ett informationsförfarande beträffande tekniska föreskrifter och beträffande före- skrifter för informationssamhällets tjänster, vilket upphävde och ersatte direktiv /34. En vägledande förteckning över tjänster som inte omfattas av denna definition finns i bilaga I till e-handelsdirektivet. I förteckningen över tjänster som faller utanför uppräknas undersökning eller behandling på en läkarmottagning med hjälp av elektronisk utrustning men med patienten fysiskt närvarande, användning av en elektronisk katalog i en affär med kunden fysiskt närvar- ande, reservation av en flygbiljett genom ett nät av datorer på en resebyrå med kunden fysiskt närvarande, tillhandahållande av elektroniska spel i ett köpcentrum med användaren fysiskt när- varande, automater (bankomater, tågbiljettautomater), tillträde till vägnät, parkeringar osv. som är avgiftsbelagda även om det finns elektronisk utrustning vid infarten och/eller utfarten för att kontrollera tillträdet och/eller säkerställa rätt betalning, off-line-tjänster: distribution av cd-rom-skivor eller programvara på diskett, taltelefonitjänster, telefax- och telextjänster, tjänster som utförs med hjälp av taltelefoni eller telefax, läkarkonsultation med hjälp av telefon/telefax, advokatkonsultation med hjälp av telefon/telefax, direktmarknadsföring med hjälp av telefon/ telefax, tv-tjänster (inklusive tjänster som är närbesläktade med beställ-tv) som avses i arti- kel 1.1 e i direktiv /13/EU, radiotjänster och (televisuell) teletext. 53Europaparlamentets och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden. informationssamhällets tjänst.54 TV-sändningar hör däremot inte till informationssamhällets tjänster.55 Begreppet kommersiella meddelanden ingår som en underordnad del av reklambegreppet i tobaksreklamdirektivet (”reklam: varje form av kommersiella meddelanden vars syfte eller direkta eller indirekta verkan är att främja en tobaksvara”). Begreppet har tolkats av EU-dom- stolen med avseende på samma eller liknande begrepp i annan sekun- därlagstiftning, däribland e-handelsdirektivet.56 I annan sekundärlag- stiftning förekommer också en liknande definition genom begreppet ”marknadskommunikation”.57 har fastslagit att en marknadskommunikation i den mening som avses i denna bestäm- melse inte bara omfattar traditionell reklam, utan även andra former av reklam och tillhandahållande av information som är avsedda att attrahera nya kunder.58 Kommersiellt meddelande i viss annan sekun- därlagstiftning59 förstås så att det bland annat avser ett meddelande i form av reklam för livsmedel som syftar till att direkt eller indirekt marknadsföra dessa livsmedel.60 Genomförandet i svensk rätt Genomförandet i svensk rätt av tobaksreklamdirektivet i relevanta delar har beskrivits i avsnitt 4.1.2. 54Mål C-339/15 Vanderborght, EU:C:2017:335, punkt 37. 55Mål C-89/04 Mediakabel, EU:C:2005:348, punkterna 38–39. 56Enligt artikel 2 f i e-handelsdirektivet avses med kommersiellt meddelande varje form av meddelande som syftar till att direkt eller indirekt främja varor eller tjänster från ett företag, en organisation eller en person som bedriver handels-, industri- eller hantverksverksamhet, eller utövar reglerad yrkesverksamhet, eller till att direkt eller indirekt främja ovan nämnda företags, organisationers eller personers anseende. 57Artikel 4 led 12 i och rådets direktiv /123/EG av om tjänster på den inre marknaden. 58Mål C 119/09 fiduciaire nationale d’expertise comptable, EU:C:2011:208, punkt 33. 59Artikel 1.2 i och rådets förordning (EG) nr 1924/2006 av den 20 decem- ber 2006 om näringspåståenden och hälsopåståenden om livsmedel. 60Mål C-19/15 Verband Sozialer Wettbewerb, EU:C:2016:563, punkterna 25–29. Passivt saluhållande och tobaksreklamdirektivet Sammanfattningsvis finns det inget som tyder på att tobaksreklam- direktivets förbudsbestämmelser skulle omfatta själva saluförandet. Tvärtom bygger systematiken i direktivet på att tobaksvaror, e-ciga- retter och påfyllningsbehållare får säljas, medan marknadsföringen däremot i princip förbjuds. 4.2.2Direktiv /40; tobaksproduktdirektivet Tobaksproduktdirektivet antogs 2014. Artikel 20.5 a, b och e har följande lydelse: Medlemsstaterna ska se till att a)kommersiella meddelanden inom informationssamhällets tjänster, i pressen och andra tryckta publikationer, vars syfte eller direkta eller indirekta effekt är att främja elektroniska cigaretter och påfyllnings- behållare är förbjudna, med undantag för publikationer avsedda ute- slutande för personer som är yrkesverksamma inom handeln med elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare och för publikationer som trycks och publiceras i tredjeländer, när dessa publikationer inte huvudsakligen är avsedda för unionsmarknaden, b)kommersiella meddelanden i radion, vars syfte eller direkta eller in- direkta effekt är att främja elektroniska cigaretter och påfyllnings- behållare, är förbjudna, e)audiovisuella kommersiella meddelanden på vilka och rådets direktiv /13/EU är tillämpligt är förbjudna för elek- troniska cigaretter och påfyllningsbehållare. Liksom i tobaksreklamdirektivet är begreppen informationssamhäl- lets tjänster, tryckta publikationer och kommersiella meddelanden viktiga för en förståelse av tobaksproduktdirektivet. Hur innebörden av dessa begrepp har tolkats i praxis har redovisats ovan i avsnitt 4.2.1. Punkten e) ovan får delvis sitt innehåll genom förbudsbestäm- melser i det s.k. AV-direktivet.61 Alla former av audiovisuella kom- mersiella meddelanden för cigaretter och andra tobaksvaror, liksom för e-cigaretter och påfyllningsbehållare är förbjudna (artikel 9.1 d i 61Europaparlamentets och rådets direktiv /13/EU av om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om till- handahållande av audiovisuella medietjänster. den lydelse som gäller efter det s.k. ändringsdirektivet).62 Ändrings- direktivet utökar även direktivets tillämpningsområde till att omfatta s.k. videodelningsplattformar.63 Ett audiovisuellt kommersiellt med- delande definieras genom ändringsdirektivet som bilder med eller utan ljud som är utformade för att direkt eller indirekt marknadsföra varor eller tjänster tillhandahållna av en fysisk eller juridisk person som bedriver ekonomisk verksamhet eller för att främja dennes anse- ende; sådana bilder åtföljer eller ingår i ett program eller i en användar- genererad video mot betalning eller liknande ersättning eller i form av egenreklam. Till de olika formerna av audiovisuella kommersiella meddelanden hör bl.a. tv-reklam, sponsring, teleshopping och pro- duktplacering (artikel 1 h AV-direktivet genom ändringsdirektivet). Genomförandet i svensk rätt Tobaksproduktdirektivet genomfördes genom ändringar tobakslag,64 utom bestämmelserna om e-cigaretter och påfyllnings- behållare som i stället genomfördes genom den numera upphävda lagen (2017:425) om elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare. Bestämmelserna samlades sedan i lagen om tobak och liknande pro- dukter. 4.2.3Direktiv /29; direktivet om otillbörliga affärsmetoder Direktivet om otillbörliga affärsmetoder65 är av central betydelse för en mer allmän förståelse av marknadsföringslagens marknadsför- ingsbegrepp. 62Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/1808 av om änd- ring av direktiv /13/EU om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlems- staternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (direktivet om audiovisuella medietjänster), mot bakgrund av ändrade marknadsförhållanden. 2019/20:168. 2015/16:82. 65Europaparlamentets och rådets direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv /450/EEG och och rådets direktiv /7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder). Begreppet marknadsföring förekommer i bl.a. artikel 2 d, arti- kel 6.2 a och i punkt 21 i svarta listan i direktivet om otillbörliga affärsmetoder, men då närmast som ett underordnat begrepp i förhål- lande till det överordnade begreppet affärsmetoder. I artikel 2 d i direktivet om otillbörliga affärsmetoder definieras affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter som en näringsidkares handling, underlåtenhet, beteende, företrädande eller kommersiella meddelande (inklusive reklam och saluföring) i direkt relation till marknadsföring, försäljning eller leverans av en produkt till en konsument. För att något ska utgöra en affärsmetod i den mening som avses i artikel 2 d krävs att metoden dels härrör från näringsidkare, dels står i direkt relation till marknadsföring, försäljning eller leverans av näringsidkarens produkter till en konsument.66 Det har också uttryckts så att en affärsmetod förekommer när de berörda metoderna ingår i en näringsidkares affärsstrategi och direkt syftar till marknadsföring och försäljning av näringsidkarens produkter eller tjänster. De utgör då affärsmetoder enligt artikel 2 d och omfattas av direktivets tillämp- ningsområde.67 I artikel 2 d i direktivet i den svenska lydelsen förekommer ut- trycket saluföring. En genomgång av andra språkversioner av direk- tivet föranleder dock vissa tvivel om vilka slutsatser som kan dras av detta (se de franska, engelska, italienska och danska versionerna68). Såvitt gäller uttrycket försäljning i bestämmelsen måste iakttas dess placering i meningen. Direktivet om otillbörliga affärsmetoder kännetecknas enligt praxis från av ett synnerligen vitt materiellt tillämpnings- område innefattande samtliga affärsmetoder i direkt anknytning till marknadsföring, försäljning eller leverans av en produkt till en kon- sument. Som framgår av skäl 6 i direktivet är det således endast sådan nationell lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder som ”enbart” skadar konkurrenters ekonomiska intressen, eller som gäller trans- aktioner mellan näringsidkare, som inte omfattas av direktivets tillämpningsområde.69 66EU-domstolens dom i mål C-391/12 RLvS, EU:C:2013:669, punkterna 35–37. 67EU-domstolens domar i förenade målen C-261/07 och C-299/07 VTB-VAB och Galatea, EU:C:2009:244, punkt 50, och i mål C-304/08 Plus Warenhandelsgesellschaft, EU:C:2010:12, punkt 37. 68I den engelska och den danska versionen används ”marketing” respektive ”markedsføring”. 69Mål C-540/08 Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, EU:C:2010:660, punkt 21, se även beslut i mål C-288/10 Wamo, EU:C:2011:443. Enligt omfattar begreppet affärsmetoder således inte bara beslut om att förvärva eller inte förvärva en produkt, utan också beslut som har en direkt koppling till sådana beslut, såsom exempelvis ett beslut att gå in i en butik.70 Genom direktivet om otillbörliga affärsmetoder genomförs, i prin- cip, en fullständig harmonisering på gemenskapsnivå av reglerna om näringsidkares otillbörliga affärsmetoder gentemot konsumenter.