sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — skulle – om dokumenten hade återgett en verklig händelse – ha klagat på att inkomsterna från öd inte var tillräckliga, och en herredag på skulle ha infört vissa regalrätter över gruvor, vatten m.m.925 har över- tygande visat att händelsen är uppdiktad.926 har visserligen anfört en rad argu- ment mot Styffes slutsats utan att för den skull mena att det är bevisat att avskrifterna åter- speglar ett äkta herredagsbeslut.927 Den rådande uppfattningen är därmed att de båda doku- mentversionerna är falska928 och det går därmed inte att lägga innehållet till grund för några slutsatser om omfattningen av öd . 6.2.2.Uppsala öd i de medeltida lagarna Från den tid då det finns nedtecknade landskapslagar står man på betydligt fastare mark källmässigt. öd nämns i några av dem. Som jag redogjort för ovan (avsnitt 2.2.2.) 919Pettersson 2000 s. 52 och 2004 del 1 s. 71-81. Se också Asgaut Steinnes, Husebyar (utgiven som separathäfte av Norsk Historisk 1955:4), 1955, s. 4-5. Se dessutom 2017 för en utförlig analys av flera aspekter på frågan om vilka slutsatser som kan dras av sammanställningar mellan arkeologiska fynd och senare sago- och lagtexter. 920Holmbäck och Wessén 1946 s. XX 921Pettersson 1998 s. 20. 922DS 67, SDHK 218. Se härtill 1964 sp. 435 samt även 1949 s. 57 och 136. 923DS 612, SDHK 1001. Se härtill 1964 sp. 435 samt 1949 s. 144. 924Rosén 1964 sp. 435, se även 1949 s. 8, 34, 44, 61-62, 72-73 och 79. 925DS 745, SDHK 1209. 926Styffe 1864 s. 55-89. 927Åqvist 1985 s. 188-221. , Till reduktionens förhistoria, gods- och ränteafsöndingarna och de förbudna orterna, : Aka- demiska bokhandeln, 1895, s. 2; 1949 s. 108, , På lögnens väg. Historiska bedrägerier och dokumentförfalskningar, : Historiska Media, 1999 s. 62-64 och 344-345, samt 2005, som inte ens tar upp denna eventuella herredag till diskussion. Däremot finns ett fragment av ett brev om rådsherreval av , se 2005 s. 22 samt DS 748, SDHK 1198 och 1211. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom skulle konung väljas av de tre folklanden i . Sedan skulle först och därefter lagmännen i , , , , och döma den valde till konung. Sedan så hade skett och konungen hade vigts till kronan i , hade konungen enligt konungabalken, tredje flocken i Upplandsla- gen (stadfäst ), fått laglig rätt till öd. Att han hade rätt till öd sägs dock även i första flocken, i samband med att den valde har dömts till konung av lagmännen. och har tolkat detta som att konungen hade rätt till öd genast efter det att han dömts till konung och inte först efter kröningen.929 Södermannalagens be- stämmelser om öd motsvarar de i Upplandslagen. och har kom- menterat dessa regler med att ’öd’ bestod av kungsgårdar belägna i olika delar av riket och att de ofta kallades ’’.930 Det kan noteras att kungsgårdar nämns i Upplands- lagens köpmålabalk utan tydlig koppling till öd.931 Yngre Västgötalagen nedtecknades som nämnts enligt de senaste forskningsrönen på ,932 men den är bevarad i handskrifter tidigast . Sist i kvarnbal- ken (8 §) finns – även om det kan tyckas något malplacerat – en bestämmelse om öd. Vi måste dock börja med Äldre Västgötalagen, där motsvarande bestämmelse hade föl- jande lydelse, ”Iorþ ma eigh at mutu takæ”,933 översatt till nutida svenska ”Jord får man icke taga emot som gåva”934, vilket har uppfattats som att kvarnbalken egentligen är en avslutande del av jordabalken, som kommer närmast före. Förbudet mot gåva handlar om att sättet för överlåtelse av fast egendom ska iakttas; ”muta” kunde då också betyda gåva av lös egen- dom.935 I Yngre Västgötalagen har just denna bestämmelse i stället ett helt annat innehåll: ”Vad och Ökull, , , , Hullsjö, Ås och Skalanda, de äro alla öd. De få aldrig förlänas. Dem ägde alltid den konung, som rådde över landen.”936 Översätt- ningen ’förlänas’ är något missvisande, eftersom det som åsyftades var att godsen inte fick ’evärdligen avsöndras’.937 De åtta gårdarna är belägna i var sitt av de åtta bo, som Västergöt- land var indelat i, och som omfattade ett eller flera härader.938 Den text som har brukat kallas ”Lydekini excerpter” och som har ansetts vara utdrag ur Yngre Västgötalagen anses numera utgöra noteringar från den omarbetning av Äldre Väst- götalagen som ledde fram till Yngre Västgötalagen. Texten bör därför enligt denna uppfatt- ning i stället kallas ”bok” och torde vara från tiden omkring år 1305.939 I den finns 929Holmbäck och Wessén 1933 (Upplandslagen) s. 43-44 och 53-54. 930Holmbäck och Wessén 1933 (Upplandslagen) s. 53 och 1940 s. 56. 931Holmbäck och Wessén 1933 (Upplandslagen) s. 154, 1998 s. 27. 932Se referenser i avsnitt 2.1. ovan. S. och C. J. , , bd 1, Westgöta-Lagen, : Z. , 1827, s. 52; 2011 bd 1 s. 168 och bd 2 s. 122. 934Holmbäck och Wessén 1946 s. 155, samma tolkning 2012 s. 48. har utan kom- mentar översatt bestämmelsen med ”Jord må (man) ej som muta ta”, se 2011 bd 2 s. 123. J. , , bd 13, , : , 1877, s. 448; K. F. Söder- wall, öfver svenska medeltids-språket, bd 2, del 1, M-T, : Berlingska, 1891-1900, s. 67; och 1946 s. 155-157. 936Holmbäck och Wessén 1946 s. 346; se till originaltexten och 1827 s. 194. 937Rosén 1949 s. 72-73. 938Holmbäck och Wessén 1946 s. 347, 1998 s. 30-40. 939Nilsson 2011 s. 45 och 2012, se även 1998, appendix s. i-xiv. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom dock ingen anteckning om öd.940 Om man i enlighet med . forsk- ningsrön utgår från att bok återspeglar delar av den lagstiftningsprocess varige- nom Äldre Västgötalagen omarbetades till Yngre Västgötalagen, kommer kvarnbalkens av- slutande paragraf i nytt ljus – det finns då anledning att fundera på varför de gods som ut- gjorde öd behövde räknas upp i Yngre Västgötalagen men inte i Äldre Västgötala- gen. Anledningen skulle kunna vara att de tidigare hade omfattats av det generella förbudet mot gåva av jord, men att avskaffandet av detta förbud krävde en specialreglering med för- bud mot gåva i form av förläning av kronogods.941 Denna teori sätter in den nya och den gamla lydelsen av 8 § kvarnbalken i ett logiskt sammanhang och ger en rimlig förklaring till att öd inte uttryckligen nämndes i Äldre Västgötalagen. Detta skulle i nästa led – även om vi nu är inne på spekulationer – kunna passa ihop med att kan ha fått uppgifter om öd i trots att öd inte nämns i landskapets nedskrivna lagar förrän . I Östgötalagen saknas bestämmelser om öd, men i dråpsbalkens fjortonde flock finns bestämmelser om dråp av ”konungs bryte i bo”, ”jarls bryte i Rodens bo” och ”biskops bryte i stavs och stols bo”.942 Det sistnämnda begreppet kan knytas till biskopssto- len och biskopsstaven, roden har med ledungsflottan att göra och bo torde kunna knytas till öd.943 Några närmare upplysningar om vad detta innebar för Östergöt- lands del finns dock inte, utöver att det västgötska bo-begreppet knyts samman med öd. I Hälsingelagen, nedtecknad , finns en uppräkning av vilka gods (kungsgår- dar) som hörde till öd.944 Det är fråga om sex gårdar som var belägna längs Norrsti- gen, den medeltida vägen längs Norrlandskusten.945 Följande anges i konungabalkens elfte flock. ”Dessa äro öd: Hög längst i söder, Hög i Sunded, Hög på Norrstigen, i Selånger, Norrstig i Säbrå, Kutby. Dessa gårdar må ingen byta eller sälja från kronan, och ej heller något som hör till dem.”946 Dessa gårdar betalade inte skatt till kyrkan.947 har kommenterat bestämmelse med att man genom den får ”en synkron bild av de norrländska krono- godsen ”.948 Även mellan dessa gårdar finns skillnader: De två nordligaste låg inte i samma typ av maktcentra som de fyra sydligaste.949 940Jfr 2012 s. 53. 941Nilsson 2012 s. 48-49 samt s. 64, 244-245 och 249. Detta gör också att nytt ljus faller även över Roséns teori (1949 s. 71) att bestämmelsen tillkom under intryck av ett aktuellt förbud avseende avsöndringar av kronans gods men att den ändå återspeglar ett äldre stadium i rättsutvecklingen. 942Holmbäck och Wessén 1933 (Östgötalagen) s. 62. 943Holmbäck och Wessén 1933 (Östgötalagen) s. 71, 1914 s. 22-23, 1949 s. 71-72. 944Holmbäck och Wessén 1940 s. . 946Holmbäck och Wessén 1940 s. 293. 947Holmbäck och Wessén 1940 s. 264 och 278, 1914 s. 4-5. 948Grundberg 2000 s. 77. 949Bohman 1999 s. 69, Grundberg 2000. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom Sammanfattningsvis förekom öd som begrepp i Upplandslagen, stadfäst , men det är först som det går att belägga att öd var ett begrepp av relevans i , och motsvarande tidpunkt är för del . 6.2.3.1335 års stadga för kungaval, och landslagar I den stadga för kungaval som lät utarbeta omkring , vilken sedan inarbetades i en handskrift av Södermannalagen och ligger till grund för landslagens konungabalk flockarna 1-8, förtydligades regelverket.950 När det gäller öd angavs att en av konungens uppgifter var att styra och råda över ”och land, öd, konung- ens gods och alla kungliga ingälder”.951 Detta fick konungen inte minska för den konung som skulle komma efter, och om så ändå hade skett, fick den nye konungen återta de gods som hade frånhänts kungamakten.952 Utländsk man fick inte sitta i riksrådet eller ”råda över hus eller land, öd, eller ock något kronans gods så gammalt, att ingen minnes eller ock känner av säker hörsaga, huru det först har kommit under kronan”.953 Konungen skulle leva av öd och laga utskylder samt sådana pålagor som varje lagsaga samtyckte till.954 Dessa bestämmelser fick utgöra inledningen till konungabalken i landslag. Intressant att notera är att ”konungens gods” i det första citatet i föregående stycke blev ”kronans gods”,955 vilket visar att tanken på kronan som rättssubjekt hade fått fäste . Ärkediakonen i uttydde i sin latinska översättning av landslagen från omkring öd som fiscus . Detta innebar att öd knöts till ett internationellt gångbart begrepp, även om över- sättningar i övrigt långt ifrån alltid är tillförlitliga.956 Ytterligare av intresse är att ”och land, öd, konungens gods och alla kungliga ingälder” kan uppfattas som olika kategorier av tillgångar eller som att öd var en avgränsad del av de andra nämnda tillgångsslagen.957 ”och land” torde syfta på slottslänen, områden med slott med fogdar och manskap som centralpunkter, vilka hade utvecklats fram till omkring år 1300.958 Begreppet öd skulle i samband med det 950Holmbäck och Wessén 1940 s. 236-241 och 245-256, ssk. 951Holmbäck och Wessén 1940 s. 236. 952Detta framgår av 1 § i stadgan och 3 kap. konungabalken, jfr till att det också fanns ett förbud mot minskning av statsterritoriet Nilsson-Stjernquist 1950 s. 25. 953Holmbäck och Wessén 1940 s. 237. 954Holmbäck och Wessén 1940 s. 237-238. 955Holmbäck och Wessén 1962 s. 3 och 22; jfr och 1940 s. 247 samt 1949 s. 119-121. 956Pettersson 1998 s. 26; C. J. , , bd 10, Konung , : Berlingska boktryckeriet, 1862, s. 6 not 52, se till de av använda handskrifterna av översättning och dennes källor s. LVI-LXI; J. E. , ”Juridisk litteraturhistoria. Kommentatorerna ” i 1943 s. 130-135 på s. 130; , landslag. Latinsk översättning (ca ) av . V-XV, : , 1980, s. 1-5. 957Pettersson 1998 s. 26-30. 958Rosén 1949 s. 80-83. Se även , Statsmakt och statsfinans i det medeltida . Studier över skatteväsen och länsförvaltning, : och , 1940, s. 137-171. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom kunna ha kommit att avse ”gammalt kronogods”,959 men det var fortfarande ett relevant begrepp eftersom det då användes i Västgöta- och Hälsingelagen. I en handskrift av landslag första hälft, vilken även innehöll delar av Yngre Västgötalagen, finns bestämmelsen om öd med, fast omfor- mulerad till imperfekt.960 Detta skulle kunna uppfattas som att öd då hade mist sin betydelse.961 I landslag behölls emellertid bestämmelserna om Upp- sala öd och kronans gods, och de togs in i 2-4 kap. konungabalken.962 Trettionde flocken i konungabalken i landslag handlade om straff för den som jagade i ko- nungens parker, och samma bestämmelse återkom i 34 kap. konungabalken i landslag med ett tillägg: det angavs nu att konungens parker var konungens enskilda ägor, som öd och annat dylikt.963 6.2.4.Uppsala öd i medeltida brev Namnet öd förekommer också i några bevarade brev, bl.a. ett utfärdat av kung år 1345.964 I brevet kopplas öd samman med husaby- begreppet.965 bytte bort tre i som var ”vår och svenska kungadömets kronas gård” (”predia nostra, et corone regni swecie”) mot bl.a. , och det angavs då att de tillbytta godsen ”från och med nu och för evigt böra kallas och räknas såsom öd” (”vt vpsalaødher exnunc pro perpetuo dici debeant”).966 Som har anfört blir det historiska sambandet dunkelt;967 det sägs inte uttryckligen att de bortbytta gårdarna hette just för att de hörde till öd. anför vidare att begreppet öd ”förefaller [---] ha utvecklat sig till en historisk kliché i källorna , som kronan använder för att ge en historisk sanktion åt sina rättigheter och sitt agerande.”968 Begreppet öd kan således ha använts för att hävda kronans rätt, även om det ur- sprungligen avsåg något specifikt gods, troligen med by som kärna.969 I samma riktning talar det förhållandet att i drottning och riksrådets stadga om 959Rosén 1949 s. 82. Se även 2012 s. 161, som noterar att öd i en skattestadga från 1300- talet, vars rättsliga status dock är oklar (2012 s. 159-169), jämställs med gammalt kronogods. S. och C. J. , , bd 1, Westgötalagen, : Haegg- ström, 1827, s. 194 not 47 samt s. XXV-XXVII. 961Pettersson 1998 s. 38-39. 962Petter (red. ), Swerikes Rikes Lands-Lag, 1726, s. 2, 86 och 95. 963Schlyter 1862 s. 42; C. J. , , bd 12, Konung , : Berlingska boktryckeriet, 1869, s. 50; (red. ), Swerikes Rikes Lands-Lag, 1726, s. 237- 239; och 1962 s. 16 och 37. Jfr även Tauson 1846 s. 4 964Pettersson 2000 s. 52. 965Pettersson 1998 s. 28-29, 2000 s. 52 och 62. 966DS 3975, SDHK 5202. Se härtill Söderwall 1900-18 s. 1163; 1949 s. 72 och 168; 1998 s. 29; 2000 s. 52. 967Pettersson 2000 s. 52. 968Pettersson 2000 s. 52. 969Pettersson 2000 s. 52, se vidare , ”by – största” i Från Östra Aros till . uppsatser kring det medeltida , stads historia VII, 1986, s. 254- 271 på s. 264. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom reduktion nämns kronans gods,970 men vid själva reduktionen benämndes detta gods öd.971 intygade byfogden i samt borgmästare och rådmän där att häradshövdingen i Björkekinds härad och ytterligare personer hade vittnat att Grinneby och Grinnebytorp i Björkekinds härad av ålder varit öd – ”hafuer warit af alder gamalt konwngs vpsalødh”.972 Det ska noteras att formen ”konungs öd” används och att det är ett något som en fastighet kan vara, det betecknar alltså en egenskap hos fastigheten.973 Samma sätt att beskriva denna typ av jord förekommer i ytterligare brev, t.ex. ett räftstetings- brev och ett intyg från samma år975 samt i en räfstetingsdom . I den domen återdömde biskop i och riddaren , i Öster- götland, jord i Hagelstad till . och hade tagit jorden från till öd: de ”haffdo takit aff domkirkione meth velde twa attunga jord i Hagelstada til Vpsal-øde wtan lag oc reth, hwilkit nempdin vitnadhe oc swor at thet aldre konungx Vpsal-øde, war, oc at kronan ther ingen ret til haffde”.976 Även här syftar uppenbarligen ”konungs öd” på en egenskap hos jorden.977 I sin försäkran inför tillträdet som svensk konung lovade av bl.a. att skydda svensk lag samt att slott, land, län och ”gamblä Vpsahla ödhe”978 inte skulle lämnas över till andra än svenskar.979 I ett brev intygade ärkebiskop i , biskop i , biskop i med flera i rikets råd att kung bortbytt kronans öd-gods Gorsunga (Gårsinge) och Gorsungaholm i Åkers härad till biskop mot biskopsbordets gods i Kärnbo och Taxinge socknar.980 Gårsinge angavs i brevet vara ”hans [dvs. konungens] oc krononna i ödhe”.981 I en lagmanstingsdom dömde lagmannen i i en tvist om 16 ör- tugland jord i Nibble. Ena parten påstod att han hade fått jorden genom byte med kung , och av betydelse var att kung hade bytt bort jorden mot öd vid ”Marpö”.982 970Överenskommelse i anledning af svenska rikets öfvergång från konung till drottning och skedda val och hyllning till konung , i (utg.), traktater med främmande magter jemte andra dit hörande handlingar, del 2, 1336-1408, s. 655- 664. 971Rosén 1964 sp. 435. 972SD 406, SDHK 16205. Se härtill Söderwall 1900-18 s. 1163; 1998 s. 29. 973Pettersson 1998 s. 29. 974SD 1178, SDHK 17324. Se härtill Söderwall 1900-18 s. 1163. 975SD 1214, SDHK 17373. 976SD 1844, SDHK 18159. 1998 s. 29. 977Se härtill 1998 s. 29. 978Konung försäkran till rikes ständer , i (utg.), traktater med främmande magter jemte andra dit hörande handlingar, del 3, 1409-1520, s. 191-194 på s. 192; 1964 sp. 435. 979Jfr också ett belägg hos Söderwall 1900-18 s. 1163 ”styra och radha all land och slott och ödhe i medh jnländske män” , av Söderwall hämtat ur , Bihang till Rimkrönikorna, 1676 104. Se härtill 1949 s. 72. 981Pergamentsbrev , länk till bild från SDHK nr 26651; jfr även 1949 s. 72. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom Som redan nämnts har och kopplat samman öd med husa- byarna, och en sådan koppling görs också i några medeltida brev. Gårdar med namnet eller finns spridda runt om i , med särskild tyngdpunkt i , Söderman- land och Närke.983 Vad som förenar dessa gårdar är inte helt enkelt att definiera. I Västergöt- land vid finns ett där omkring ska ha döpts, om man får tro Äldre Västgötalagens konungalängd, som nedtecknades strax före 1200-talets mitt.984 menade att samtliga husabyar ingick i ett egendomskomplex med namnet öd och att de fanns i varje territoriell enhet. De skulle ha ett ursprung i forntiden och systemet skulle ha varit intakt fram till , då flera av godsen avyttra- des.985 Detta synsätt fördes delvis vidare av bl.a. och . Enligt framstod öd ”under medeltidens första århundraden som ett omfattande godskomplex, vilket utgjorde kronans förnämsta inkomstkälla”, där ”husabyarna [tycks] ha ingått såsom viktiga förvaltningscentra”.986 lade samman husabyarna och Hälsingelagens öd-gods och fick antalet till över sjuttio.987 Det har också antagits att det funnits en koppling mellan kungsgårdarna och konungens behov av ”replipunkter”988 vid resor i landet för försörjning under dessa. har kopplat husabyarna öd (bona regalia) och till kungasläkternas patrimonial- gods.989 På en viktig punkt visade att slutsatser inte stämde. hade hävdat att öd varit ett kolossalt godskomplex som utsatts för vanvettig gods- förskingring ,990 även om han också framhöll att mer forskning behövdes.991 kunde emellertid visa att någon omfattande minskning av kronans gods- innehav inte alls ägde rum vid denna tid.992 Slutsatsen att husabyarna öd-godsen användes för försörjningen under konungens resor i landet kan också ifrågasättas.993 har tagit ett nytt grepp om källmaterialet och kritiskt granskat un- derlaget för de slutsatser som dragits.994 Han har därvid sammanfattat tre iakttagelser som kan utgöra en utgångspunkt för slutsatser om husabyarna: för det första ortnamnets särpräglade spridning, med en per hundare eller härad, åtminstone i , för det 983Brink 2000 s. 67. 984Anders , ”Långt före . Om projektet kring , ” i Olaus- son (red.) 2000 s. 101-113 och , ”och ” i (red.) dateringen av konungalängden, se 2000 s. 118-119. Se härtill också 2007 s. 268-296. 986Rosén 1964 sp. 435. 987Lönnroth 1940 s. 43. 988Andræ 1964 sp. 514. 989Brink 2000 s. 70. 990Schück 1914 s. 3-4 och 9. 991Schück 1914 s. 4. 992Rosén 1949 s. 51-53 och 116. 993Pettersson 1998 s. 47-49. 994Pettersson 2000 s. 49-63. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom andra förekomsten av en husabyman i Dalalagen, och för det tredje förekomsten av ortnam- net i Hälsingelagen.995 I Dalalagen nämns en husabyman. Husabymannen hade vissa – med dagens begrepps- bildning – polisiära uppgifter. Ett problem är att avgöra vilket förhållande husabymannen hade till länsmannen, ett annat hur många verksamhetsområden (s.k. tredingar) för husaby- män som fanns i Dalarna.996 Enligt hade husabymannen en annan och lägre befatt- ning än länsmannen.997 och anslöt sig på ett ställe till detta998 men ansåg på ett annat att det var två ord för samma sak, trots att det på några ställen i lagen talades om länsmannen och husabymannen som olika personer.999 har därefter med stöd av några ställen där både husabyman och länsman nämns argumenterat för att husaby- man och länsman var två skilda ämbeten,1000 en argumentation som funnit över- tygande.1001 Husabymannen hade väsentligen uppgifter mellan tingen, bl.a. att sammankalla ting, medan länsmannen verkade på tingen. I Hälsingelagen finns en bestämmelse om någon typ av funktionärer med koppling till husabyarna.1002 I första flock anges: ”kumber konungx breef æller buþ till landsins. þa scall lænzman buþkaulæ wp skæræ. fiuræ aff hwærium husæby þe skulu fram fara ok æy ater.”1003 Detta har översatts: ”kommer konungens brev eller bud till landet. Då skall länsmannen skära upp budkavle, fyra från varje . De skola gå framåt och icke tillbaka.”1004 Att skära budkavle innebar att den försågs med runor eller märken.1005 Orden ”fyra från varje ” är svårtydda, eftersom det är svårt att veta om frasen hör samman med det som står före eller efter. De kan syfta på fyra budkavlar från varje , och i så fall kan det antas att de vidarebefordrades därifrån till områdena runt husabyn.1006 De kan också syfta på att det var fyra män från varje som skulle bära budkavlarna.1007 Ett samband mellan husabyarna, vilket dock inte är entydigt, är att det finns gravfält med storhögar eller kungshögar i närheten av dem.1008 Ett tydligare samband är att de är belägna i närheten av vattenleder, ofta där dessa korsar landsvägar.1009 De hade således en ”speciell 995Pettersson 2000 s. 51. 996Pettersson 2000 s. 53-56. 997Schlyter 1877 s. 290-291. 998Holmbäck och Wessén 1936 (Dalalagen) s. 42. 999Holmbäck och Wessén 1936 s. . 1000 , ”Hövitsmän och husabymän” i Scandia 24, 1958, s. 139-166 på s. 157-166. 1001 2000 s. 53 och 62. 1002 2000 s. 51. J. , , bd 6, Helsingelagen, : Berlingska boktryckeriet, 1844, s. 85: 1004 och 1940 s. 393. 1005 Nordisk familjeboks uggleupplaga bd 4 sp. 513-514. 1006 1914 s. 6. 1007 2000 s. 51. 1008 , Centralbygd – randbygd. Strukturella, ekonomiska och administrativa huvudlinjer i mellansvensk yngre järnålder, : , 1974, s. 103-118; 2000 s. 9-38, ssk. s. 12-13; 2000 s. 60 och 62. 1009 1974 s. 103-118; 2000 s. 9-38, ssk. Finansieringen av statschefens, kungahusets och hovets verksamhet samt den kungl. dispositionsrätten till statlig egendom belägenhet i landskapet, ofta vid viktiga kommunikationspunkter”.1010 Det kan – vilket ex- emplet vid i ger stöd för – vara fråga om att redan existerade lokala centra fått nya funktioner och fungerat som centralort och del av ett kungligt godskomplex.1011 Det finns dock även husabyar som tillkommit senare, på 1200-talet.1012 Att ordet är knutet till lokala centra eller gårdar av betydelse för kungar och andra stormän får också visst stöd av ett danskt brev där kungen ansåg sig ha kyrklig jurisdiktion på ”våra gårdar som kallas ” (in nostris que huseby dicuntur), men där det också konstateras att biskopen i hade vissa rättigheter på sina gårdar ”av samma slag” (in talibus suis).1013 har lyft fram betydelsen av den språkvetenskapliga diskussionen.1014 Frågan är vad sammansättningen husa-by egentligen betyder från början.