sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Av statistiken som redovisats ovan framgår att den genomsnitt- liga genomströmningstiden hos för redovisade ärenden är relativt lång. För de flesta ärendetyper överstiger medel- tiden (). Därutöver tillkommer åklagarens och tings- rättens handläggningstider. En förlängning av fristen i 33 kap. 6 § RB skulle därför öka domstolarnas möjligheter att använda förenklad del- givning. Det skulle i sin tur öka domstolarnas effektivitet och för- korta handläggningstiderna. Andel inställda huvudförhandlingar i brottmål på grund Källa: årsredovisning s. 28. De inställda huvudförhandlingarna på grund av bristande delgivning uppgår till cirka 4–. avgjordes 115 038 brott- mål vid tingsrätterna (se årsredovisning s. 26, tabell 7). De inställda huvudförhandlingarna, även om andelen är liten sett till det totala antalet brottmål, är i absoluta tal betydande. Bristande delgivning medför också fördröjningar i utsättning och handläggning av brottmål. Den faktorn är inte mätbar på samma sätt i tillgänglig statistik. En förlängning av tidsfristen för förenklad delgivning skulle öka förutsättningarna att delge tilltalade stämningsansökan och andra handlingar i brottmål. Det skulle medföra att domstolsprövningen skulle gå fortare och leda till en snabbare lagföring. Domstolens alternativ till förenklad delgivning är primärt vanlig delgivning. Nackdelen med vanlig delgivning är att det kräver ett svar eller en aktiv bekräftelse från delgivningsmottagaren. I många fall kan en sådan delgivning gå relativt fort om delgivningsmottaga- ren svarar direkt. I många fall undviker eller underlåter dock enskilda att svara vilket medför tidsfördröjning och behov av ytterligare arbets- insatser från domstolens sida. är det tillräckligt att skicka på- minnelser till delgivningsmottagaren eller ringa till denne för att slut- föra delgivningen. I andra fall krävs att andra delgivningsåtgärder be- höver vidtas, t.ex. stämningsmannadelgivning. Den nya tidsfristens längd En ny och förlängd tidsfrist bör utformas för att med marginal möj- liggöra användning av förenklad delgivning i brottmål i de allra flesta fallen. Intresseavvägningen står mellan rättsväsendets möjlighet att effektivt delge handlingar i brottmål och den enskildes besvär av att behöva vara tillgänglig för delgivning . Förenklad delgivning bygger på att delgivningsmottagaren i vart fall i fråga om post kontrollerar sin brevlåda. ska förenklad delgivning användas återhållsamt med hänsyn till att delgivningsmottagaren kan vara bortrest. Delgivnings- mottagaren har också möjlighet att anmäla en ny adress eller anmäla tidsbegränsat förhinder att ta emot post. När elektroniska kommuni- kationssätt används med förenklad delgivning är dessa besvär för delgivningsmottagaren inte lika påtagliga eftersom mottagandet av delgivningshandlingarna inte sker fysiskt. Av betydelse är att den misstänkte under förundersökningen be- höver vara tillgänglig för att ta emot handlingar genom förenklad del- givning, t.ex. av slutunderrättelse enligt 23 kap. 18 a § RB. När den misstänkte informeras om att förenklad delgivning kan komma att användas under förundersökningen finns ingen fast tidsgräns. Det- samma gäller domstolen som kan lämna information om förenklad delgivning direkt till den tilltalade i brottmålet. Inte heller då gäller någon fast tidsgräns. Användandet av förenklad delgivning kan emel- lertid förhindras av delgivningslagens allmänna bestämmelser. För- enklad delgivning kan enligt 4 § delgivningslagen vara olämpligt om det gått mycket sedan delgivningsmottagaren informerades om förenklad delgivning (se bl.a. prop. 2009/10:237 s. 133–134). En informell tumregel som tillämpas av vissa domstolar är att det ska övervägas om det är olämpligt att fortsättningsvis använda förenklad delgivning om det gått domstolen kommunicerade med parten. Förenklad delgivning har alltså inte någon fast tidsgräns förutom när information lämnas under förundersökningen för att kunna in- leda ett brottmålsförfarande i tingsrätt. Från den misstänktes perspek- tiv framstår dock lagföringsprocessen som en enda process, låt vara att olika aktörer är inblandade under processens gång. Det framstår därför inte heller som orimligt att delgivningsmottagaren ska kunna förvänta sig att ta emot handlingar under betydligt än när så kan ske i andra sammanhang, t.ex. under själva domstolsprocessen. Av betydelse är att det blir aktuellt att ta emot handlingar från tingsrätten med förenklad delgivning först när förundersökningen är avslutad. Den misstänkte blir normalt under- rättad när förundersökningen är på väg att avslutas enligt bestäm- melsen i 23 kap. 18 a § RB. Delgivningsmottagaren behöver därför endast vara beredd att ta emot handlingar med förenklad delgivning från tingsrätten när förundersökningen har avslutats. En ytterligare aspekt att beakta i sammanhanget är att synen på behovet av en korrekt folkbokföring har skärpts bl.a. genom åter- införandet av ansvar för folkbokföringsbrott (se prop. 2017/18:145). Det finns alltså en straffsanktionerat skyldighet att anmäla verkliga förhållanden om sin bosättning. Inom ramen för förenklad delgiv- ning ska delgivningsmottagaren anmäla ändrade adressuppgifter för att delgivning ska kunna ske på ett tillförlitligt sätt. En delgivnings- mottagares beredskap att ta emot handlingar hänger ihop med åliggandet att anmäla ändrade adressuppgifter. En skärpt syn att anmäla ändrade förhållanden till folkbokföringen inne- bär att en förlängd tid för förenklad delgivning inte heller framstår som lika betungande som . Det föreslås att tidsfristen ska förlängas till . Det är visser- ligen betydligt längre än den nuvarande fristen men framstår endast som marginellt mer betungande för delgivningsmot- tagaren. Tidsfristen blir också mer lättillämpad och tidsfristens längd blir lättare att ta till sig. Genom att den förlängs till bedöms också en övervägande majoritet av samtliga brottmål kunna använda förenklad delgivning. En tidsfrist bedöms inte stå i strid med bestämmelsen i 4 § andra stycket delgivningslagen. En möjlighet till förenklad del- givning under högst kan inte i sig anses innebära en olämpligt för att använda delgivningssättet. I tidigare lagstiftningsärende ansåg regeringen att fristen levde upp till kraven på en rättvis rättegång i artikel 6 i Europa- konventionen och 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen (se prop. 2013/14:170 s. 32–35). Information om förenklad delgivning lämnas under förundersök- ning normalt endast till den som är skäligen misstänkt för brottet (jfr 3 § föreskrifter och allmänna råd [PMFS 2017:5] om information om förenklad delgivning enligt 33 kap. 6 § andra stycket ). Skyldigheten att hålla sig tillgänglig för förenklad delgivning överensstämmer därför väl med när delgivnings- mottagaren är misstänkt för brott. Av 2 kap. 11 § RF följer bl.a. att en rättegång ska genomföras rätt- vist och inom skälig tid. Den bestämmelsen knyter an till bestämmel- sen om rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 i . Någon fast tidsgräns för vad som är en rättegång inom skälig tid finns inte utan påverkas av omständigheterna i det enskilda fallet bl.a. med hänsyn till hur komplicerat målet varit, hur den tilltalade själv agerat under förfarandet och hur domstolar och myndigheter hand- lagt målet (se avgöranden Nakhmanovich v. , dom , Rokhlina v. , dom , mot , dom och Kudla mot , dom ). kränks rätten till en rättegång inom skälig tid när förfarandet drar ut . Enligt svensk rätt finns emellertid inte stöd för att ett åtal skulle kunna avvisas eller ogillas på grund av att rättegång inte hållits inom skälig tid (se NJA 2003 s. 414). Det innebär att det fortfarande finns ett delgivningsintresse om handläggningen har dragit ut . Det får vidare anses osannolikt att en kränkning av rättigheten skulle uppstå för att en rättegång inte hållits (jfr bl.a. NJA 2001 s. 35 och NJA 2005 s. 726). En annan fråga är om förenklad delgivning i sig kan anses stå i strid med den tilltalades rättighet till en rättvis rättegång om han eller hon behövt vara tillgänglig för delgivning . Som redogjorts för är tiden i realiteten kortare eftersom den till- talade inte behöver vara beredd på att ta emot handlingar innan för- undersökningen är avslutad. I begreppet rättvis rättegång ligger bl.a. att den tilltalade ska få vetskap om tid och plats för huvudförhand- ling samt tid och möjlighet att förbereda sitt försvar och närvara vid förhandlingen. I detta ligger enligt inte att den tilltalade har en rätt att få domstolshandlingar på ett visst sätt, t.ex. genom en rekommenderad försändelse (se avgöran- den v. , dom och Kolegovy v. , dom , se också Bogonos v. , dom ). Förenklad delgivning bygger på, till skillnad från vanlig delgivning, att delgivningsmottagaren har ett större ansvar att medverka i processen och vara tillgänglig för del- givning. Det finns inget som pekar på att en förlängning av fristen till skulle göra delgivningsförfarandet illusoriskt eller omotiverat betungande. har också godtagit att ett visst ansvar kan läggas på den anklagade att medverka i processen genom att inte göra sig oanträffbar (se avgörande Demebukov v. dom , se referat av domen i SvJT 2008 s. 440, nr 28). Det bedöms därför att förenklad delgivning i brottmål med en tidsfrist inte strider mot regeringsformens eller krav på rättvis rättegång. En reform av bestämmelserna om förenklad delgivning bedöms inte heller står i strid med EU:s oskuldspresumtionsdirektiv (Europa- parlamentets och rådets direktiv /343/EU). Direktivet omfattar inte olika delgivningsformers tillåtlighet i sig. Av betydelse är där- emot att delgivning sker på ett sätt som gör det möjligt för den till- talade att bli medveten om tid och plats för huvudförhandlingen (se SOU 2017:17 s. 165–166, se också skäl [36] i direktivet). Förenklad delgivning bedöms även med en utökad tidsfrist att uppnå detta krav. Utformningen av förslaget med en ny tidsfrist Förslaget innebär att tidsfristen som regleras i 33 kap. 6 § RB när för- enklad delgivning kan användas för stämning och andra handlingar i brottmål förlängs till efter det att informationen om delgivningssättet lämnats till den tilltalade. Delgivning får även i fortsättningen inte ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet (4 § andra stycket delgivningslagen). Det kan i de situationer som avses i 33 kap. 6 § andra stycket RB vara olämpligt att använda förenklad delgivning om brottsmisstanken har ändrats sedan informationen delgavs. Det förhållandet att åtal har väckts i en annan tingsrätt än vad som framstod som troligt när informationen delgavs bör där- emot inte utgöra något hinder mot att använda förenklad delgivning. Ett exempel på en situation när det är olämpligt att använda förenk- lad delgivning är när den misstänkte har varit påverkad eller av annan anledning kan antas ha haft svårt att ta till sig innebörden av infor- mationen om förenklad delgivning. (Se prop. 2009/10:237 s. 270 och prop. 2013/14:170 s. En ny begränsning av förenklad delgivning i brottmål till att det endast får används när handläggningen av åtalet inleds bygger konstruktion av 33 kap. 6 § RB på att tingsrätten kan använda sig av förenklad delgivning utifrån den information som har lämnats under förundersökningen. Regeln avviker från vad som nor- malt gäller enligt förenklad delgivning enligt de allmänna bestäm- melserna i delgivningslagen. Av 24 § andra stycket delgivningslagen följer att förenklad delgivning inte får användas vid delgivning av en handling som inleder ett förfarande. Bestämmelsen i 33 kap. 6 § RB innehåller alltså ett undantag från regeln i delgivningslagen. Syftet med bestämmelsen är att möjliggöra för tingsrätten att delge handlingar för att inleda ett förfarande vilket annars inte är möjligt. Man kan också beskriva bestämmelsen som en slags brygga mellan förundersökningen och brottmålsprocessen i domstol. Ett annat ex- empel på en sådan typ av bestämmelse finns i 60 a § i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handläggning. Den möjliggör att tings- rätten kan delge handlingar som inleder ett förfarande efter att delgiv- ningsmottagaren fått information om det av . Den nuvarande lydelsen av 33 kap. 6 § RB möjliggör att denna s.k. brygga är öppen . Det krävs alltså att tingsrätten skickar delgivningshandlingar från det att den till- talade fått information om det under förundersökningen. Tingsrätten har ofta behov av att också under den fortsatta handläggningen delge den tilltalade handlingar med förenklad delgivning. För att det ska vara möjligt efter tio veckors perioden krävs att tingsrätten på nytt delger den tilltalade information om förenklad delgivning enligt de allmänna bestämmelserna i delgivningslagen. Enligt 33 kap. 6 § RB kan tingsrätten delge den tilltalade stämning och andra handlingar. I begreppet andra handlingar ingår information om förenklad del- givning. Som beskrivits i avsnitt 4.2 förtydligades 2016 under vilka förut- sättningar tingsrätten kunde använda förenklad delgivning i brott- mål. Bestämmelsen i 33 kap. 6 § RB förtydligades så att tingsrätten kunde delge den tilltalade information om förenklad delgivning genom förenklad delgivning. Det innebär att tingsrätten kan använda för- enklad delgivning under sin handläggning även efter tioveckorsfristen under förutsättning att den tilltalade fått information om förenklad delgivning kunde komma att användas i tingsrätten. (Se prop. 2015/16:39 s. 62 f.) Figur 4.3 Nuvarande ordning Tidsfrist enligt 33 kap. 6 § RB 33 kap. 6 § RB Med hjälp av den information som den tilltalade fått om förenklad delgivning under förundersökningen kan alltså tingsrätten delge information om förenklad delgivning för domstolens handläggning. Om målet förväntas att avgöras inom fristen behöver tingsrätten inte nödvändigtvis delge den tilltalade en ny information om för- enklad delgivning. I praktiken delger dock tingsrätterna den tilltalade en ny information om förenklad delgivning. I försöksverksamheten med snabbare lagföring används två del- givningssätt parallellt, förenklad delgivning och tillgänglighetsdel- givning. Delgivningssätten kompletterar varandra (se mer utförligt om förslagen om tillgänglighetsdelgivning i avsnitt 3.5). Justitiekanslern har granskat försöksverksam- heten (se dnr 7012-19-2.4.2 med beslut ). I försöks- verksamheten används i första hand tillgänglighetsdelgivning för att delge den tilltalade stämning och andra handlingar i tingsrättens mål. Tillgänglighetsdelgivning kräver å andra sidan att den planering som görs under förundersökningen håller. Om förundersökningen eller åtalsbeslutet dröjer kan alltså förutsättningar för tillgänglighetsdel- givningen gå förlorad. Som ett komplement delger polisen den till- talade också information om förenklad delgivning enligt 33 kap. 6 § RB. Det innebär att delgivningsförutsättningarna för tingsrätten inte blir sämre än om målet inte hade ingått i försöksverksamheten även i en situation när tillgänglighetsdelgivning faller. I JK:s granskning (se s. 14–15) uttalas bl.a. följande. När polisen på ett korrekt sätt delgett information om tillgänglighets- delgivning är denna delgivningsform ensam tillräcklig för tingsrättens fortsatta handläggning, så länge det inte uppstått behov av att delge ytterligare handlingar i tiden efter delgivningen. I det senare fallet har tingsrätten normalt haft möjlighet att istället använda förenklad del- givning, då polisen delgett den misstänkte information även om den delgivningsformen. Som redovisats ovan förutsätter det dock att inte än har förflutit från det att den tilltalade delgavs informationen till dess att handlingarna skickas och att det dessutom inte är olämpligt (33 kap. 6 § andra och tredje stycket RB och 4 § andra stycket delgivningslagen). Trots polisens delgivning har tingsrätten i de granskade målen delgett den tilltalade information om förenklad delgivning i samband med att målet inletts hos tingsrätten. Justitiekanslern har förståelse för att tings- rätten genom denna handläggning vill kunna använda förenklad delgiv- ning även efter tioveckorsfristens utgång, utan att behöva delge infor- mationen på nytt genom en annan delgivningsform. I sammanhanget bör dock noteras att är vad gäller mål som ska hanteras i snabbförfarandet. I merparten av de mål som Justitiekanslern granskat har det inte varit nödvändigt att tillämpa en annan delgiv- ningsform än tillgänglighetsdelgivning. Som framgår av förarbetena är en viktig del i informationslämnandet att den enskilde förstår hur de möjliga delgivningssätten förhåller sig till varandra (jfr prop. 2017/18:67 s. 12 f.). Risken med tingsrättens förfar- ingssätt är att det leder till viss förvirring hos den tilltalade om vad som egentligen gäller rörande delgivningen i målet, dvs. vilken delgivnings- form som tillämpas och han eller hon är delgiven. Av stämningen i mål som tingsrätten har ansett kunna avgöras på hand- lingarna framgår bl.a. att den tilltalade efter delgivningen har en viss tidsfrist – i de flesta mål , i en del – på sig att svara på åtalet, lägga fram bevis, m.m. innan domstolen avgör målet. Med hänsyn till att tingsrätten i många fall skickar stämningen och övriga handlingar före dagen för tillgänglighetsdelgivning – och dessutom bifogar information om förenklad delgivning – kan det vara svårt för den tilltalade att avgöra från vilket datum fristen egent- ligen börjar löpa. Den mängd information som den tilltalade förutsätts ta till sig är dess- utom redan omfattande. Om det finns sätt att minska denna bör ett sådant alternativ övervägas. Ett alternativt handläggningssätt i detta fall skulle kunna vara att kontrollera om polisen har delgett informationen om förenklad delgivning på rätt sätt och, om så är fallet, avstå från att skicka ut informationsblanketten på nytt, såvida det inte finns omstän- digheter som tyder på att målet riskerar att bli fördröjt på något sätt. Ett annat alternativ är att omarbeta informationen så att det tydligt framgår hur tingsrättens åtgärder förhåller sig till den tillgänglighetsdelgivning som den tilltalade tidigare informerats om av polisen. Frågan om när de två delgivningssätten, tillgänglighetsdelgivning och förenklad delgivning, kombineras återkommer i avsnitt 3.5.3. Om del- givningsmöjligheten för tingsrätten förlängs till innebär det att tingsrätten i vissa fall inte behöver delge den tilltalade en ny information om förenklad delgivning. Det gäller främst om tingsrättens handläggning inleds före den nya ettårsfristen. Figur 4.4 Alternativt förslag enbart med en förlängning av tidsfristen Tidsfrist enligt 33 kap. 6 § RB Förlängning upp till 1 år 33 kap. 6 § RB Nackdelen med en ordning som innebär att tingsrätten även efter handläggningens inledningsskede kan använda förenklad delgivning baserat på den information som den tilltalade fått i ett tidigare skede, dvs. under förundersökningen, är att det blir otydligt för den tilltalade. Det föreslås därför att det inte ska vara möjligt att använda för- enklad delgivning i brottmål för att delge stämning och andra hand- lingar förutom under inledningsskedet av handläggningen, dvs. när handläggningen av åtalet inleds. Det innebär att tingsrätten efter inled- ningsskedet av handläggningen av åtalet på nytt måste delge den till- talade information om förenklad delgivning för att förenklad delgiv- ning ska kunna användas under tingsrättens fortsatta handläggning. Precis som tidigare ska det vara möjligt att delge den informationen på samma sätt som , dvs. med stöd av förenklad delgivning enligt 33 kap. 6 § RB och genom tillgänglighetsdelgivning. Den föreslagna begränsningen tar sikte på när handläggningen av åtalet inleds och inte när målet inleds. Eftersom flera åtal kan hand- läggas i ett enda mål ska det vara möjligt att använda förenklad del- givning för varje åtal oavsett när själva målet har inletts. Det är också så den nuvarande tioveckorsfristen fungerar . Det föreslås att lagbestämmelsen i 33 kap. 6 § RB utformas så att förenklad delgivning i ett brottmål får användas när handläggningen av åtalet inleds. Med begreppet handläggningen av åtalet inleds avses i första hand tingsrättens inledande försändelse till den tilltalade, vanligtvis stämning och kallelse till huvudförhandling. I vissa fall kan det dock vara nödvändigt att sända ytterligare handlingar till den till- talade kort därefter. Syftet är därför inte att begränsa möjligheten att använda förenklad delgivning enligt bestämmelsen endast för den första försändelsen. För att den tilltalade under tingsrättens handläggning ska kunna delges med förenklad delgivning krävs alltså att han eller hon på nytt får en sådan information. Sådan information delges med förenklad delgivning vilket tar i anspråk. Det är därför nöd- vändigt att tingsrätten, innan den tilltalade blivit delgiven informa- tionen på nytt, har en kontinuerlig möjlighet att använda förenklad delgivning. Det innebär att begreppet när handläggningen av åtalet inleds även omfattar efterföljande handlingar som skickas kort efter den inledande försändelsen. Tingsrätten har därför möjlighet att använda förenklad delgivning i brottmål i vart fall under från den tidpunkt då handläggningen av respektive åtal inleddes. Om målet kan avgöras inom en månad från åtals väckande, vilket t.ex. är möjligt för snabbförfarandemål, finns det normalt sett inte något behov av att delge en ny information om förenklad del- givning. Figur 4.5 Föreslagen ordning Tidsfrist enligt 33 kap. 6 § RB Upp till fram till när handläggningen av åtalet inleds 33 kap. 6 § RB Allmänna bestämmelser enligt delgivningslagen För domstolarnas del innebär ändringen i praktiken i de flesta fall ingen modifiering av det redan tillämpade arbetssättet eftersom det med den nuvarande tioveckorsfristen är brukligt att direkt i inled- ningsskedet lämna en ny information om förenklad delgivning till den tilltalade. Med denna anpassning förtydligas också kravet på den infor- mation som den tilltalade ska få för att domstolen också fortsättnings- vis under handläggningen ska kunna använda förenklad delgivning. Mål enligt 27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § Bestämmelsen i 33 kap. 6 § andra stycket RB har betydelse för be- stämmelsen i 33 kap. 6 a § RB som reglerar möjligheten att använda förenklad delgivning också för handlingar i mål enligt 27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § (se förslaget i avsnitt 4.3.1). Det innebär att förenklad delgivning av handlingar i ett mål enligt 27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § också omfattas av förslaget med en utökad tidsfrist . På samma sätt som i brottmål kan förenklad delgiv- ning endast användas när handläggningen av talan inleds. Det före- slås ett förtydligande i 33 kap. 6 a § RB om att det som sägs om åtalet i 33 kap. 6 § andra stycket RB i stället ska avse talan om undanröjande. 4.3.3Information om förenklad delgivning i brottmål ska kunna delges genom en ljud- och bildöverföring (videolänk) Förslag: Information om förenklad delgivning i brottmål ska kunna delges genom en ljud- och bildöverföring (videolänk). Av bestämmelsen i 33 kap. 6 § RB krävs att information om för- enklad delgivning lämnas vid ett personligt sammanträffande. Till skillnad från de generella bestämmelserna om förenklad delgivning räcker det alltså inte att delgivningsmottagaren t.ex. får ta emot skrift- lig information per post utan informationen måste lämnas vid ett personligt möte av en sådan befattningshavare som enligt bestäm- melsen har rätt att lämna en sådan information. Syftet med att informationen ska lämnas vid ett personligt sam- manträffande är att det inte ska finnas någon risk att den misstänkte missuppfattar vad förenklad delgivning innebär (se prop. 2009/10:237 s. 149). I det personliga mötet har alltså den misstänkte möjlighet att ställa följdfrågor eller rätta ut oklarheter. Den befattningshavare som lämnar informationen får också en möjlighet att förvissa sig om att den misstänkte har förstått vad som kan förväntas av denne.