sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Den kränkning som denna typ av hot inne- fattar bör även ge utslag på kränkningsersättningens storlek och därför är det vår uppfattning att det vid kränkningsersättningens be- stämmande särskilt ska beaktas om handlingen innefattat hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital. Detta är en ny omständighet som inte upptagits i punkt- listan. Omständigheten bör därför införas i en separat punkt, punkten 7. Vårt förslag: Punktlistan ska införas i 5 kap. 6 § andra stycket skadeståndslagen. Det som tidigare fanns angivet i andra stycket ska införas i ett nytt tredje stycke. En följdändring ska göras i 5 § andra stycket brottsskadelagen. Skälen för vårt förslag Punktlistan i 5 kap. 6 § skadeståndslagen är enligt sin nuvarande utformning placerad i bestämmelsens första stycke. I första stycket finns även de grundläggande omständigheterna för ersättningens be- stämmande angivna. I första stycket ska nu en ny mening om det stärkta upprättelsemomentet införas (se avsnitt 6.3.4). Vi anser att det finns systematiska skäl att i bestämmelsens första stycke endast ange de grundläggande omständigheterna för ersättningens bestäm- mande; (1) handlingens art, (2) handlingens varaktighet och (3) den skadelidandes behov av upprättelse. Det är vår uppfattning att punkt- listan med de omständigheter som därutöver ska beaktas särskilt bör finnas i bestämmelsens andra stycke. Det som enligt den nuvarande bestämmelsen finns angivet i andra stycket, om tryckning av dom i vissa fall, bör därför flyttas ner till ett nytt tredje stycke. I 5 § andra stycket brottsskadelagen anges att brottsskadeersätt- ning för kränkning bestäms enligt 5 kap. 6 § första stycket skadestånds- lagen. Brottsskadeersättningen bör även fortsättningsvis bestämmas utifrån de principer som finns angivna i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Som en följd av den föreslagna ändringen i 5 kap. 6 § skadestånds- lagen, som innebär att punktlistan placeras i bestämmelsens andra Höjda nivåer på kränkningsersättning stycke, föreslås att det i 5 § andra stycket brottsskadelagen ska in- föras en hänvisning även till 5 kap. 6 § andra stycket skadeståndslagen. 6.5Vår syn på de framtida ersättningsnivåerna De omständigheter som ska medföra att ersättningsnivåerna för kränkningsersättning höjs generellt är att det vid ersättningens be- stämmande ska tas hänsyn till de förändringar som skett i penning- värdet , att det antagits en skärpt syn på flera typer av brott som en följd av det stärkta skyddet för den kroppsliga integ- riteten och att upprättelsemomentet vid ersättningens bestämmande stärks genom tillägget i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Det som ska med- föra relativa höjningar av ersättningsnivåerna för vissa gärningar är att fler omständigheter än tidigare nu ska beaktas särskilt vid ersätt- ningens bestämmande enligt 5 kap. 6 § skadeståndslagen. I det föl- jande redovisas vår syn på hur våra förslag bör påverka de framtida ersättningsnivåerna. 6.5.1Lägstanivån bör höjas från till anses vara det lägsta belopp som betalas ut i kränk- ningsersättning. Beloppet kan sägas vara den nedersta gränsen för vad som, mätt i pengar, utgör en allvarlig kränkning. Denna nedersta gräns har varit lägre. Lägstanivån har dock varit . För många brott som t.ex. misshandel, olaga hot och sexuellt ofredande har ersättningsnivån för mindre allvarliga fall i princip uppgått till . I de fall då ersättningsnivåerna varit helt oförändrade har det skett reala minsk- ningar av ersättningens värde, vilket innebär att den som fick kränk- ningsersättning med utifrån ett ekonomiskt perspektiv fick ”mer” i ersättning än den som får . Den som fick i kränkningsersättning för ett knytnävs- slag 2000 hade t.ex. kunnat använda pengarna för att köpa saker som kostar . Eftersom hänsyn till förändringar i penningvärdet inte har beak- tats i tillräcklig utsträckning , är detta en omständighet som bör påverka ersättningsnivåerna generellt. Det stärkta upprättelsemomentet bör också medföra generella höjningar Höjda nivåer på kränkningsersättning för samtliga brottsliga angrepp. Detta bör sammantaget medföra att lägstanivån på kränkningsersättningen höjs från till . Denna höjning av lägstanivån är inte avsedd att påverka bedömningen av vad som utgör en allvarlig kränkning. Beloppet bör främst utgå i de fall då kränkningen varit i nivå med – eller något över – den nedersta gränsen för vad som bedöms utgöra en allvarlig kränkning enligt 2 kap. 3 § skadestånds- lagen. Bedömningen bör göras likt den som gjordes tidigare då utgick vid de mindre allvarliga brottsliga angreppen. Det kan t.ex. handla om lindrigare fall av olaga hot, ofredande, för- olämpning, hemfridsbrott, kränkande fotografering, olovlig identi- tetsanvändning, dataintrång, överträdelse av kontaktförbud eller vissa fall av ringa misshandel. För vissa kränkningar bör alltså behovet av upprättelse kunna bli tillgodosett genom lägstanivån om 8 000 kro- nor. Individuella bedömningar måste naturligtvis göras i varje enskilt fall, bland annat med beaktande av det stärkta upprättelsemomentet. I en del av de lindrigare fallen kan det därför finnas skäl att döma ut ett något högre skadestånd än vad som normalt hade betalats ut med den tidigare regleringen. Det ska framhållas att kränknings- ersättningen ingår i ett dynamiskt system och att synen på de gär- ningar som beskrivits som ”lindrigare” kan förändras. 6.5.2Hur mycket ska ersättningsnivåerna höjas? Ambitionen är att våra förslag ska resultera i generella höjningar för samtliga brottsliga angrepp. Hur stora höjningarna blir för varje enskild gärning är något som rättstillämpningen ytterst ansvarar för. Det vi vill framhålla är att höjningarna bör vara differentierade. Höj- ningarna bör alltså inte vara lika stora för varje enskild brottslig gär- ning. Tanken är inte heller att det ska ske en generell dubblering av ersättningsnivåerna för varje enskilt brottsligt angrepp. De omstän- digheter – innefattande det stärkta upprättelsemomentet – som anges i 5 kap. 6 § skadeståndslagen bör vara vägledande för vad de kom- mande beloppen normalt ska uppgå till. När de nya ersättningsnivå- erna ska bestämmas bör hänsyn också tas till: Höjda nivåer på kränkningsersättning •om det antagits en skärpt syn på det aktuella brottet, •om det har skett höjningar av ersättningsnivåerna för det aktuella brottet, •hur hög den befintliga ersättningsnivån är, •om den nya nivån är rimligt differentierad i förhållande till ersätt- ningsnivåerna för andra kränkningar, samt •om ändringarna i punktlistan till 5 kap. 6 § skadeståndslagen kom- mer medföra att ersättningsnivån för det aktuella brottet höjs relativt. I det följande redogör vi för vad våra förslag och vad det vi anfört om det generella behovet av förändring kan innebära för ersättnings- nivåerna för ett par utvalda brott. Vi vill återigen påminna om vikten av att alltid göra en nyanserad bedömning. De belopp som redovisas i det följande bör alltså inte övertolkas eller appliceras på varje enskilt fall. Skyddet för den kroppsliga integriteten har stärkts och i samhället råder en skärpt syn på våldsbrottslighet. När det antagits en skärpt syn på en viss typ av brottslighet har det i vissa fall återspeglats genom att ersättningsnivåerna för den brottstypen höjts. När ersättnings- nivåerna för sexualbrotten höjdes motiverades det bland annat med en skärpt syn på sådan brottslighet. Ersättningsnivåerna för miss- handel har varit konstanta och någon utveck- ling motsvarande den som skett för sexualbrotten har, trots den skärpta synen på våldsbrottslighet, inte skett för brott som t.ex. miss- handel. Användningen av fysiskt våld utgör inte endast ett angrepp mot den utsattes kroppsliga integritet, det innefattar också ett angrepp mot den utsattes värdighet och självbestämmande. Det finns anled- ning att se allvarligt på användningen av fysiskt våld, även i de fall då den skadelidande inte tillfogats några allvarliga skador. Normalbeloppet för kränkningsersättning vid misshandel av normalgraden har uppgått till , när angreppet ansetts vara av mindre allvarlig art. har Höjda nivåer på kränkningsersättning t.ex. betalats ut när den skadelidande blivit slagen med ett eller flera slag i ansiktet. Det är en ersättning som legat i nivå med vad som utgått i kränkningsersättning vid verbala olaga hot och mindre all- varliga men ersättningsberättigade ofredanden, se t.ex. B1.1 och B2.1 i bilaga 3. Vi anser att det ofta finns anledning att i ersättningshänse- ende göra en differentiering mellan våldsbrott och brott som inte innefattar våld. Det beror bland annat på att behovet av upprättelse typiskt sett är större när fysiskt våld har använts. Även om t.ex. dödshot kan vara mycket integritetskränkande och medföra allvarlig skada är det ändå en upptrappning att gå från ett verbalt hot till att med våld angripa en annan människa. På samma sätt bör det typiskt sett anses vara mer allvarligt att bli utsatt för en misshandel jämfört med att utsättas för ett hänsynslöst beteende i form av att bli ofredad. Normalt bör alltså en misshandel betraktas som allvarligare än ett olaga hot eller ett ofredande. Det kan även antas att den som blir utsatt för fysiskt våld typiskt sett är i större behov av upprättelse. Synsättet – att användningen av fysiskt våld är mer kränkande och medför ett större behov av upprättelse – bör ha genomslag på all användning av fysiskt våld. Detta innebär t.ex. att ersättningsnivåerna för misshandelsbrotten på alla rubriceringsnivåer normalt borde vara högre relativt till de flesta andra brott som inte innefattar vålds- användning. Sammantaget anser vi därför att normalbeloppet för kränkningsersättning vid misshandel bör uppgå till . I de fall där tillhyggen använts och det orsakats sårskador har i vissa fall dömts ut, se t.ex. A1.5 i bilaga 3. Även det är lågt och bör med den nya lagstiftningen hamna på omkring 25 000 kro- nor vid lindrigare skador och högre vid allvarligare skador. ska det framhållas att ersättningsnivån även fortsättningsvis ska på- verkas av hur farligt våldet varit, skadornas omfattning m.m. För grov misshandel har kränkningsersättning utgått med om- kring 20 000–i vissa allvarliga fall, se t.ex. A2.1 () och A2.3 () i bilaga 3. I A2.1 var det fråga om ett i princip helt oprovocerat angrepp med bland annat hund som innefattade allvarligt våld med slag och sparkar som gav upphov till flera frakturer i ansiktet. I A2.3 var det fråga om ett helt oprovocerat angrepp av överfallsliknande karaktär som medförde nio revbensbrott och flertalet ansiktsfrakturer. Det är vår uppfatt- ning att nivån på den kränkningsersättning som har dömts ut i dessa två fall visar på att ersättningsnivåerna för allvarliga våldsbrott varit Höjda nivåer på kränkningsersättning för låga i förhållande till hur allvarliga vissa gärningar varit. Med det stärkta upprättelsemomentet och med beaktande av de omständig- heter som medför att det nu finns ett behov av att höja nivåerna bör kränkningsersättning i fall som liknar A2.1 och A2.3 utgå med om- kring 50 000–. I allvarligare fall, vid svåra skador eller då livsfarliga vapen använts mot centrala delar av kroppen som i t.ex. A2.4 där den skadelidande fick en punkterad lunga till följd av ett knivhugg i ryggen, kan det finnas skäl att döma ut ännu högre be- lopp. Det är vår uppfattning att ersättningsnivån vid grov misshandel i regel inte bör understiga . När det gäller brottet synnerligen grov misshandel har vi noterat att ersättningen i princip alltid bestäms till , se t.ex. 2020, ref 9–12. Ett liknande mönster finns i den domstolspraxis som vi undersökt, se A3.1–A3.5 i bilaga 3. Som tidigare framhållits finns det goda skäl att använda sig av schabloner, men det är viktigt att det görs nyanserade bedömningar vid ersättningens bestämmande. Det sagda innebär att det i vissa fall, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, kan finnas skäl att frångå det som ansetts vara normalbeloppet i praxis – både i höjande och sänkande riktning. För synnerligen grov misshandel bör normalbeloppet med den nya lagstiftningen uppgå till i vart fall . Ersättningsnivåerna för försök till mord har historiskt legat om- kring 25 000–högre än ersättningsnivåerna för våld- täkt av normalgraden – i vart fall när försöket lett till allvarliga eller livshotande skador. Försök till mord hör till ett av de allvarligaste och mest integritetskränkande brotten som man kan bli utsatt för. Den enskildes behov av upprättelse bör i dessa fall antas vara stort. När angreppet inte lett till några allvarliga skador, se t.ex. A4.1 i bilaga 3 som gällde ett misslyckat angrepp med en kniv, bör ersätt- ningen i fortsättningen normalt bestämmas till . I de fall då den skadelidande fått allvarliga eller livshotande skador, se t.ex. A4.2, bör ersättningen normalt bestämmas till . I allvarligare fall som innefattat försvårande omständigheter, se t.ex. A4.3 och A4.5 bör ersättningen överstiga . Ersätt- ningsnivåerna för försök till mord har tidigare höjts i praxis och detta är något som bör vägas in vid bedömningen av de nya ersättnings- nivåerna. Höjda nivåer på kränkningsersättning Brottet vållande till kroppsskada, grovt brott, förutsätter inget uppsåt. En gärning som begåtts genom oaktsamhet kan i vissa fall utgöra en allvarlig kränkning. Inte sällan är det fråga om allvarliga skador som drabbat personer som inte haft någon beredskap för att bli utsatta, se t.ex. A5.2 i bilaga 3 där en man blev påkörd på ett över- gångsställe eller A5.3 där en äldre kvinna fick livshotande skador när hon blev knuffad av en man som försökte fly efter en butiksstöld. Gärningar som begås genom oaktsamhet kan alltså vara allvarliga och även om behovet av upprättelse möjligen inte kan anses vara lika starkt som vid uppsåtliga brott finns det ändå ett behov av upp- rättelse för den enskilde. Ersättningsnivåerna för vållande till annans kroppsskada, grovt brott, bör differentieras i förhållande till uppsåt- liga brott som t.ex. grov misshandel. Vid mindre allvarliga gärningar bör ersättningsnivån för vållande till kroppsskada, grovt brott, upp- gå till . I allvarligare fall t.ex. som i A5.3–A5.5 där skadorna i samtliga fall var livshotande bör ersättningsnivån upp- gå till omkring 60 000–. Ersättningsnivåerna vid rån mot person har i princip inte förändrats . Vid obeväpnade rån, se t.ex. A6.1 i bilaga 3, utgår normalt i kränkningsersättning. Det är en ersättningsnivå som är nära eller i nivå med andra typiskt sett mindre allvarliga brott som t.ex. olaga hot och ofredande, se t.ex. B1.1, B1.2, B1.3, B1.4, B2.1 och B2.2. Vi anser att det måste finnas en tydligare differentiering mellan rånbrott och brott som t.ex. olaga hot och ofredande där kränkningen typiskt sett får betraktas som lägre. Ersättningsnivåerna för obeväpnade rån bör efter denna reform inte understiga 15 000 kro- nor och i större utsträckning differentieras till annan brottslighet som typiskt sett kan betraktas som mindre allvarlig. Vid rån som innefattar vapen eller andra farliga föremål har enligt praxis utgått i mindre allvarliga fall och i allvarligare fall. Det finns anledning att se allvarligt på brott som innefattar hot med användandet av vapen, då denna typ av hot nor- malt medför stor rädsla. I mindre allvarliga fall av rån som innefattat vapen, se t.ex. A6.3 där en man sparkades ner från sin moped och hotades med kniv, bör ersättningsnivåerna uppgå till omkring Höjda nivåer på kränkningsersättning I allvarligare fall av rån som innefattat vapen, se t.ex. A6.4 där det var fråga om ett allvarligt hot med en pistol som riktades mot målsägandens huvud under ett rån i dennes bostad och A6.5 där två maskerade män trängde sig in i en bostad där de med våld angrep och rånade målsäganden, bör ersättningsnivåerna uppgå till mellan När ersättningen bestäms måste samtliga om- ständigheter vid angreppet beaktas, bland annat var, mot vem och under vilka omständigheter rånet skett, hur påtagligt hotet framstått för målsäganden, omfattningen av våldsanvändningen samt med hän- syn till vilka skador som uppstått. Vid rån är det dessutom inte sällan flera gärningspersoner som deltar i angreppet mot den skadelidande. Detta är något som enligt den föreslagna lydelsen i 5 kap. 6 § andra stycket 6 skadeståndslagen särskilt ska beaktas i ersättningshöjande riktning. En gärning som rubriceras som grovt rån är typiskt sett mycket allvarlig. Graden av kränkning är normalt hög vid denna typ av gär- ningar. Som lägst brukar normalt dömas ut i kränk- ningsersättning vid grovt rån, se t.ex. A7.1–A7.3 i bilaga 3. När omstän- digheterna varit försvårande, som i t.ex. A7.4 där en man sköts med en automatkarbin i benet eller A7.5 där två män brutalt rånade en man som orsakades livshotande skador har respektive betalats i kränkningsersättning. Det finns till följd av det stärkta skyddet för den kroppsliga integriteten en skärpt syn på denna typ av rånbrott som ofta innefattar allvarligt hot, tvång eller våld. Ersättningsnivåerna för grovt rån bör efter denna reform som utgångspunkt inte understiga . Ofredande, olaga hot och grovt olaga hot Ersättningsnivåerna för ofredande och olaga hot uppgår i praxis till ungefär samma nivåer som för misshandel. Som har utvecklats i av- snitt 6.5.1 bör normalt betalas ut för ett ofredande och olaga hot på lägstanivå. När det kan motiveras utifrån graden av kränk- ning bör högre belopp dömas ut, se t.ex. B1.5 i bilaga 3 där det var fråga om upprepade trakasserier och B2.2–B2.5 där hoten förstärktes med vapen. Graden av kränkning kan skilja sig åt mellan enskilda gärningar, särskilt vid olaga hot där hoten kan vara av varierande karaktär. Höjda nivåer på kränkningsersättning hot som förstärkts med ett vapen bör typiskt sett anses vara mer kränkande än ett hot som endast är verbalt. Bedömningen av vilken nivå som kränkningen når upp till vid olaga hot bör ske utifrån samt- liga relevanta omständigheter i det enskilda fallet, t.ex. utifrån hur akut hotet framstått, avståndet mellan gärningspersonen och den skadelidande, om något vapen använts och i sådana fall vilken typ samt om hotet påtagligt förstärkts genom anspelning på ett vålds- kapital på det sätt som framgår av den föreslagna lydelsen i 5 kap. 6 § andra stycket 7 skadeståndslagen. Liknande bedömningar bör göras vid grovt olaga hot där kränkningsersättning utgår med ungefär 10 000–. Det är i dessa fall ofta fråga om allvarliga gär- ningar, se t.ex. B3.2 i bilaga 3 där en man med skyddsväst hotade en familj med en pistol. Som utgångspunkt bör ersättningsnivån för grovt olaga hot börja vid efter denna reform. I allvar- ligare fall som i t.ex. B3.4 där en man med ett hagelgevär sköt in i en lägenhet där två barn låg och sov eller B3.5 där ett vapen riktades mot personer i samband med ett mord borde graden av kränkning och behovet av upprättelse motivera en klart högre ersättningsnivå än . Vid kränkande fotografering uppgår kränkningsersättningen normalt till i de lindrigare fallen, se t.ex. B4.1 i bilaga 3. Det är i nivå med vad som normalt betalas ut vid misshandel. En del fall av kränkande fotografering är inte av sådan karaktär att de i ersättningshänseende bör jämställas med misshandel. Det är vår upp- fattning att ersättningsnivån för kränkande fotografering i de mindre allvarliga fallen som utgångspunkt bör ligga något lägre än ersättnings- nivån för misshandel. Ersättningsnivån för kränkande fotografering bör därför som utgångspunkt börja vid . Graden av kränkning varierar dock beroende på vad det är som har tagits upp. Normalt får det anses vara mer kränkande att det som tagits upp är den skadelidandes helt eller delvis nakna kropp, se t.ex. B4.2 och B4.3 i bilaga 3. I praxis har högre ersättning även utgått då upptagningen avsett mycket integritetskränkande situationer, se t.ex. B4.4 där ett samlag filmades eller B4.5 där en våldtäkt filmades. Höjda nivåer på kränkningsersättning differentierar alltså domstolarna ersättningsnivåerna vid kränkande fotografering på ett tydligt sätt. Kränkningsersättningen för brottet olaga integritetsintrång uppgår som vid kränkande fotografering normalt till i de lindrigare fallen, se t.ex. B5.1 i bilaga 3. Det finns enligt vår uppfatt- ning skäl att differentiera ersättningsnivåerna mellan kränkande foto- grafering och olaga integritetsintrång. Vid kränkande fotografering krävs inte, till skillnad från vad som gäller vid olaga integritetsintrång, att någon spridning skett. En handling som innefattar spridning kan i vissa fall också betraktas som ägnad att väcka allmän uppmärksam- het, se den nuvarande lydelsen i 5 kap. 6 § första stycket 5 skadestånds- lagen. En spridning av integritetskänsliga uppgifter kan medföra all- varliga personliga skador för den skadelidande. Den skadelidande har sällan möjlighet att själv begränsa spridningen och skadans omfatt- ning. Uppgifterna som sprids kan bli tillgängliga och konsekvenserna kan vara svåra att överblicka. Den skade- lidande är vid denna typ av angrepp i en utsatt situation och behovet av upprättelse bör därför normalt anses vara stort. Det är därför vår uppfattning att ersättningsnivån för olaga integritetsintrång som ut- gångspunkt bör börja vid , i nivå med den lägre ersätt- ningsnivån för misshandel. I likhet med det resonemang som förts beträffande kränkande fotografering bör ersättningsnivåerna för olaga integritetsintrång variera utifrån vad det är som har tagits upp och spridits. Människorov är ett brott som det finns särskild anledning att se allvarligt på (prop. 2009/10:147 s. 9 f. och 40 f.). Brottsligheten kan innehålla tortyrliknande moment, innebära stor ovisshet och rädsla för den skadelidande. Inte sällan är det flera gärningspersoner inblan- dade mot en skadelidande. Hoten kan ofta vara allvarliga och det före- kommer även att de påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital, se t.ex. B6.3 i bilaga 3. Vid människorov finns det enligt vår uppfattning också ett tydligt behov av upprättelse. Höjda nivåer på kränkningsersättning framhållits en skärpt syn på denna typ av allvarliga frihetsbrott. Människorov innefattar inte sällan angrepp mot den kroppsliga integ- riteten. Den kränkningsersättning som betalas ut uppgår normalt till (se avsnitt 4.3.5). I samtliga avgöranden som ingått i vår kartläggning avseende människorov har gärningspersonerna även dömts för att ha utsatt brottsoffret för andra allvarliga brott. Därför är det svårt att uttala sig om vad de gällande ersättningsnivåerna för endast människorov uppgår till. Av detta skäl är det svårt att uttala sig mer precist om vad som bör utgå i ersättning för endast ett män- niskorov. En bedömning måste göras av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. En omständighet av betydelse är bland annat fri- hetsberövandets längd. När gärningen involverat flera gärningsperso- ner eller innefattat hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital bör detta också beaktas särskilt vid ersättningens bestämmande, se de föreslagna lydelserna i 5 kap. 6 § andra stycket 6 och 7 skadeståndslagen. Normalt bör inte utgå i kränkningsersättning om gärningen endast avsett människo- rov. I de fall då brottsoffret även har utsatts för andra allvarliga gärningar som t.ex. grov misshandel, grov utpressning, rån m.m. ska den samlade kränkningen ersättas och i sådana fall bör ersättnings- nivån normalt inte understiga . Vi har med anledning av vad som anförts ovan om svårigheten att fastställa ersättnings- nivåerna för människorov valt att inte ta med brottet i den vägledande tabellen 6.1 nedan. Brott i nära relation När det gäller brott i nära relation har det i praxis betalats ut vid enstaka fall av misshandel av en partner eller ett barn, se t.ex. C2.2 i bilaga 3 där en man slog sin sambo och C2.3 där en pappa slog sin dotter med en elsladd. Det finns dock även exempel på lägre ersättningsnivåer, se t.ex. C2.1 där betalades ut. Ersättningsnivåerna är generellt högre än vid andra misshandels- fall där det inte finns en nära relation mellan gärningspersonen och den skadelidande.