sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Vidare beskrivs det aktuella förbudet mot utmätning, skyddet mot olagliga frihetsberövanden och löneutmätningsinstitutet mer utförligt och slutligen konstateras det att brottsoffrens ställning har stärkts . Med avstamp i detta och i uppgifter som Kronofogdemyndig- heten tagit fram presenteras våra överväganden och förslag i den här delen. 9.2.1Betalning av fastställt skadestånd När en domstol har fastställt att gärningspersonen ska betala ett visst skadestånd till brottsoffret är det möjligt för gärningspersonen och brottsoffret att själva komma överens om betalningen. Något inbetal- ningskort som gäller skadeståndet skickas dock inte ut. Om gärnings- personen inte betalar självmant kan brottsoffret, målsäganden, få hjälp av med att driva in skadeståndet. När en brottmålsdom innehåller en förpliktelse att betala skade- stånd till en fysisk person, skickar domstolen domen direkt till Krono- fogdemyndigheten efter att domen har vunnit laga kraft (25 § första stycket förordningen, 1990:893, om underrättelse om dom i vissa brott- mål m.m.). Godkända strafförelägganden som innehåller förordnanden om brottsskadestånd till en fysisk person skickas till Kronofogdemyn- digheten av (12 § strafföreläggandekungörelsen, 1970:60). En dom på skadeståndsskyldighet är visserligen under vissa för- utsättningar verkställbar redan innan den vunnit laga kraft, men denna möjlighet används sällan av brottsoffer (se t.ex. SOU 2010:1 s. 44). Efter att en kopia av domen eller strafföreläggandet kommit in till , skickar myndigheten ut en förfrågan Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer till var och en av de fysiska brottsoffren om de vill ha hjälp att driva in skadeståndet. Till en sådan förfrågan bifogas en blankett för an- sökan om verkställighet och ett informationsblad som beskriver vad brottsoffret kan göra i nästa steg om inte den skadeståndsskyldige betalar. De brottsoffer som vill ha hjälp med verkställighet uppmanas att fylla i blanketten för ansökan om verkställighet och att skicka in den till . Brottsoffret informeras också om att en ansökan om verkställighet kan göras vid ett besök hos något av kontor. Ett brottsoffer som söker verk- ställighet av en dom som gäller brottsskadestånd behöver normalt inte betala några avgifter för detta förfarande (15 § förordningen, 1992:1094, om avgifter vid ). Juridiska personer som tilldömts skadestånd på grund av brott får på eget initiativ vända sig till , om de vill ansöka om verkställighet. 9.2.2Allmänt om ansökan om verkställighet och utmätning för betalning av skadestånd m.m. När ett brottsoffer ansöker om verkställighet hos Kronofogdemyn- digheten brukar han eller hon kallas för sökande eller borgenär i det förfarandet. Den som verkställigheten söks mot, dvs. den som är skyldig att betala skadeståndet, kallas i verkställighetsförfarandet för gäldenär. När en ansökan om verkställighet kommer in, registreras den i utsöknings- och indrivningsdatabasen, . Det läggs upp ett utsökningsmål för varje gäldenär. Därefter skickas det ut en under- rättelse om utsökningsmålet till gäldenären så att han eller hon ska få tillfälle att ta till vara sin rätt (4 kap. 12 § utsökningsbalken, UB). Gäldenären får på så sätt en tidsfrist (avitiden) att betala skulden innan det vidtas verkställighetsåtgärder. Om gäldenären inte betalar frivilligt, utreder Kronofogdemyn- digheten vilka tillgångar gäldenären har. Myndigheten kan sedan be- sluta att viss egendom eller pengar som gäldenären äger ska användas för att betala skulden (s.k. utmätning). Allmänna regler om utmät- ning finns i 4 kap. UB. Av 4 kap. 2 § framgår att egendom får tas i anspråk genom utmätning såvida den inte är undantagen på grund av en bestämmelse i UB eller på grund av en särskild föreskrift. Frågan om i vilken omfattning egendom ska vara undantagen från utmät- ning behandlas i 5 kap. medan 6 kap. rör säkerställande av utmätning. Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer I 7 kap. finns bestämmelser om utmätning av lön och andra perio- diska utbetalningar som t.ex. pension och sjukersättning (se av- snitt 9.2.6). Även om det inte finns något hinder mot utmätning av viss egen- dom enligt de allmänna förutsättningarna i främst 4 kap. UB, kan egendomen alltså vara undantagen från utmätning enligt särskilda bestämmelser. Dessa undantag är av två olika typer. Den ena grup- pen avser undantag som har uppställts med hänsyn till gäldenärens och hans eller hennes familjs behov, ofta kallade beneficieregler (5 kap. 1–4 §§ UB). Den andra gruppen omfattar fall i vilka förbudet mot utmätning har sin grund i egendomens särskilda beskaffenhet eller i sociala skäl (5 kap. 5–12 §§ UB samt en rad bestämmelser i andra lagar). Bestämmelserna om utmätningsfrihet ska beaktas själv- mant av . Det är inte ovanligt att det finns flera ansökningar om verkstäl- lighet mot samma person (gäldenär). Om viss egendom utmäts, ska den utmätas för samtliga sökande . Det framgår av 4 kap. 11 § första stycket UB. Undantag från detta gäller bara om utmät- ning för någon av fordringarna därigenom fördröjs oskäligt. Bestäm- melsen hänger samman med att förmånsrätt på grund av utmätning räknas från det att utmätning sker och inte från ansökningen. Lagstif- taren har ansett att ingen sökande bör gynnas genom att han eller hon får utmätning för sin fordran före den andre (prop. 1980/81:8 s. 390). 9.2.3Undantag från utmätning är resultatet av en intresseavvägning Gemensamt för alla regler om undantag från utmätning är att de är resultatet av en intresseavvägning. Borgenärens intresse av att få sin fordran betald har vägts mot något annat intresse som lagstiftaren, i de fall förbud mot utmätning gäller, ansett vara mer beaktansvärt. Bestämmelserna i 5 kap. 1–4 §§ UB (de s.k. beneficiereglerna) och 7 kap. 4 § UB (se avsnitt 9.2.6) syftar till att undanta det gäldenären behöver för sin försörjning och även ge honom eller henne ett visst skydd för hem och personliga tillgångar m.m. Frågan vad som bör undantas från utmätning ska, när gäldenären har familj, bedömas med skäligt beaktande av även de övriga familjemedlemmarnas behov. Likvida medel och fordringar på t.ex. skadestånd ska enligt dessa regler undantas från utmätning i den mån inte annat är föreskrivet Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer och tillgången skäligen behövs för underhåll åt gäldenären , dock inte utan synnerliga skäl än en månad (5 kap. 1 § 7 UB). Syftet med regeln i 5 kap. 1 § 7 UB är alltså att gäldenären ska få ”skydd för skäligt behov av underhåll” . har föreslagit att rekvisitet synnerliga skäl i 5 kap. 1 § 7 ska ändras till särskilda skäl. Det skulle innebära en ökad möjlighet att kunna ta hänsyn till den enskildes ekonomiska situation och att undanta pengar m.m. från utmätning än en månad (se vidare SOU 2016:81, del 1, s. 392 ff.). Beneficiereglerna i 5 kap. hindrar alltså inte utmätning av egen- domen på grund av dess särskilda beskaffenhet. I grunden handlar det normalt om utmätningsbar egendom, men gäldenärens behov av t.ex. viss egendom eller försörjning kan ändå hindra utmätning. Det betyder att i den mån det är fråga om delbar egendom (som t.ex. ett banktillgodohavande) så kan en del av egendomen utmätas och en del undantas från utmätning. Vid sidan av beneficiereglerna finns som nämnts ovan flera andra utmätningsförbud som grundas på delvis olika skäl. Förbuden har i många fall sin grund i gäldenärens intresse av att inte behöva avstå specifik egendom men är i vissa fall motiverade av hänsyn till tredje man eller av mera allmänna intressen. Dessa förbud innebär – men inte alltid – att den aktuella egendomen helt undantas från utmätning. 9.2.4Förbudet mot utmätning av skadestånd med anledning av ett frihetsberövande m.m. Skadestånd på grund av en kränkning av den personliga integriteten är med hänsyn till sin personliga karaktär i stor utsträckning skyd- dade mot utmätning (5 kap. 7 § UB). Utmätningsförbudet gäller skadestånd med anledning av personskada, frihetsberövande, falskt åtal, ärekränkning eller annat sådant. Egendom som gäldenären köpt för skadestånd som omfattas av bestämmelsen kan också omfattas av utmätningsförbudet (se rättsfallet ”Suzukin” NJA 2018 s. 966). Regeln tillkom i väsentliga delar vid ändringarna i utsökningslagen . Då infördes ett generellt förbud mot att utmäta skadestånd av de angivna slagen innan skadeståndet betalats ut. Rättsläget hade dess- förinnan varit oklart. Skälet för förbudet var att de aktuella skade- Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer stånden ansågs vara av en sådan personlig natur att de inte borde få tas i anspråk av borgenärerna (prop. 1968:130 s. 150 f.). När bestämmelsen infördes angavs att det som avsågs med ”annat dylikt” var brott mot person som var jämförligt med någon av de särskilt uppräknade kränkningarna (SOU 1964:57 s. 246). Rekvisitet har ändrats till ”annat sådant” men någon ändring i sak har inte skett. Det är främst kränkningsersättning enligt 2 kap. 3 § skade- ståndslagen som avses med ”annat sådant”. Det anses dock inte vara ett krav att den skadeståndsgrundande handlingen är kriminaliserad (m.fl., Utsökningsbalken, kommentaren till 5 kap. 7 §, version 5). har föreslagit att ”annat sådant” ska ersättas med ”annan kränkning av den personliga integriteten”. Någon ändring i sak är dock inte avsedd (SOU 2016:81, del 1, s. 396 och del 2, s. 300). När frihetsberövandelagen infördes uttalades att det förutsattes att ersättning enligt den nya lagen skulle omfattas av utmätningsfriheten enligt den då gällande bestämmelsen i utsökningslagen (prop. 1974:97 s. 92). Under beredningen inför införandet av UB påtalade Lagrådet att bestämmelsen gav utrymme för viss tvekan om utmätningsfri- hetens omfattning (prop. 1980/81:8 s. 1125). Det gjordes dock inte några närmare förtydliganden i detta avseende när bestämmelsen fördes över till UB. Detta motiverades främst med att bestämmel- serna verkade tillgodose det behov som föranledde dem och att det inte hade kommit fram att deras utformning orsakat några tillämp- ningssvårigheter (prop. 1980/81:8 s. 1217). I rättsfallet NJA 2001 s. 823 kom fram till att allmänt skadestånd enligt 38 § LAS föll utanför bestämmelsens tillämpningsom- råde. Det motiverades med att många av de allmänna skadestånd som utgår enligt 38 § LAS saknar den starkt personliga karaktär som angetts utgöra skälet för utmätningsfrihet enligt bestämmelsen. Att göra en prövning i varje enskilt fall av utmätning framstod enligt Högsta dom- stolen som olämpligt och i många fall svårtillämpat. Utmätningsskyddet enligt bestämmelsen gäller till förmån för den som genom det inträffade fått ett självständigt ersättningsanspråk, även efterlevande som mist försörjare. Däremot gäller det inte för härledda eller överlåtna skadeståndsanspråk. Sådana fordringar anses ha förlorat sin personliga karaktär och hinder mot utmätning före- ligger då inte (SOU 1964:57 s. 247). Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer När det gäller skadestånd för frihetsberövanden skiljer bestäm- melsen varken mellan ekonomiskt skadestånd och ideellt skadestånd eller mellan de olika situationer då skadeståndsansvar kan inträda. Bestämmelsen omfattar alltså såväl ersättning enligt frihetsberövan- delagen som skadestånd med anledning av ett frihetsberövande ut- dömt med stöd av skadeståndslagen. Med tanke på vad som anfördes om rekvisitet ”annat dylikt” när bestämmelsen infördes går det inte heller att utesluta att skadestånd med anledning av frihetsberövande även skulle kunna omfatta kränkningsersättning till följd av att ska- devållaren gjort sig skyldig till t.ex. olaga frihetsberövande. Utmätning av den här typen av skadestånd får ske tidigast dagen efter utbetalning av skadeståndet (5 kap. 12 § UB). Skadeståndet är dock i viss utsträckning skyddat mot utmätning även efter utbetal- ning (5 kap. 7 § andra stycket UB). En grundläggande förutsättning för att det även fortsättningsvis ska vara skyddat är dock att beloppet hålls avskilt. I övrigt är utmätningsskyddet beroende på om det är avsett att skadeståndet ska tillgodose ett försörjningsbehov eller om så inte är förhållandet. I det förra fallet gäller förbud mot utmätning av skadeståndet (i dess helhet) så länge försörjningsbehovet kvar- står, medan skadeståndet i det senare fallet – t.ex. vid ideella ersätt- ningar av olika slag – är fredat från utmätning av från utbetalningen. Genom hänvisningar i annan lagstiftning gäller förbudet även i fråga om vissa andra närbesläktade ersättningsformer som anses ha en starkt personlig prägel. Det gäller t.ex. brottsskadeersättning för personskada och kränkning genom brott (5 kap. 10 § UB och 32 § brottsskadelagen) samt trafikskadeersättning med anledning av per- sonskada (5 kap. 10 § UB och 32 § trafikskadelagen). 9.2.5Skyddet mot olagliga frihetsberövanden Var och en är enligt 2 kap. 8 § regeringsformen gentemot det all- männa skyddad mot frihetsberövanden. Den som är svensk medbor- gare är även i övrigt tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och att lämna det. Rörelsefriheten hör dock till de fri- och rättigheter som kan inskränkas (jfr 2 kap. 20 § första stycket 3 regeringsformen). Att var och en är skyddad mot frihetsberövanden innebär alltså inte Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer att frihetsberövanden är otillåtna men däremot att frihetsberövan- den alltid måste ha stöd i lag. Rörelsefriheten är också skyddad genom . Artikel 5 i reglerar rätten till personlig frihet. Artikeln bygger på principen att varje frihetsberövande måste ha stöd i lag och att det måste falla inom någon av de kategorier som räknas upp i artikel 5.1. Uppräkningen är uttömmande, vilket inne- bär att frihetsberövanden i andra situationer än de i artikel 5.1 an- givna strider mot konventionen. Det kan tilläggas att det här liksom i fråga om andra bestämmelser i konventionen gäller ett krav på pro- portionalitet. Ett frihetsberövande får alltså inte ske om det framstår som oproportionerligt i förhållande till syftet med åtgärden. Den som berövats friheten ska vidare åtnjuta de rättssäkerhets- garantier som anges i punkterna 2, 3, 4 och 5 i artikel 5. Han eller hon ska alltså skyndsamt få kännedom om skälen till frihetsberövan- det (artikel 5.2) och, när detta grundar sig på misstanke om brott, skyndsamt ställas inför domare och åtalas eller friges inom skälig tid (artikel 5.3). Den som berövats friheten ska också ha rätt att få lag- ligheten av frihetsberövandet prövad av domstol (artikel 5.4) och ha rätt till skadestånd om frihetsberövandet skett i strid med konven- tionen (artikel 5.5). Vid frihetsberövanden kan det även förekomma överträdelser av andra konventionsartiklar. Det skulle t.ex. kunna gälla artikel 6 (som bland annat innefattar rätten till en rättvis rättegång och rätten att betraktas som oskyldig) och artikel 3 (förbud mot tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning). Enligt konventionen är skyldigt att tillhandahålla natio- nella effektiva rättsmedel för att enskilda ska kunna få sina rimligt grundade påståenden om konventionsöverträdelser prövade (arti- kel 13 i konventionen). I de fall en överträdelse har skett ska den enskilde också kunna få gottgörelse. I fråga om vissa konventions- rättigheter framgår, antingen uttryckligen i konventionstexten eller genom praxis, att möjligheten att föra en skade- ståndstalan för att därigenom få en överträdelse gottgjord ska finnas med bland de effektiva rättsmedel som erbjuds. Vid felaktiga frihets- berövanden ska t.ex. den enskilde uttryckligen vara berättigad till skadestånd (artikel 5.5). Rätten till skadestånd vid oriktiga frihetsberövanden, som be- handlas i artikel 5.5, grundas på att ett frihetsberövande ägt rum i Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer strid med bestämmelserna i artikel 5. Det måste alltså föreligga ett brott mot någon av de föregående bestämmelserna i artikel 5. Fram- för allt kan man här tänka sig fall då någon varit berövad friheten i strid med artikel 5.1. Viktigt att komma ihåg är dock att den som avtjänar ett frihetsstraff enligt en dom som senare upphävs eller den som hålls i häkte för ett brott för vilket inget åtal väcks eller väckt åtal ogillas av domstol inte nödvändigtvis har utsatts för ett konven- tionsstridigt frihetsberövande (, Mänskliga rättigheter i euro- peisk praxis, version 5, s. 155). Att ett häktningsbeslut upp- hävs eller undanröjs, t.ex. efter överklagande, innebär alltså inte i och för sig att det frihetsberövande som ägt rum med stöd av beslutet stått i strid med artikel 5.1. Förutom i skadeståndslagen finns det i speciallagstiftning flera exempel på ersättningsmöjligheter som kan utgöra effektiva rätts- medel vid överträdelser av rättigheter. Ett så- dant exempel är såklart möjligheten till ersättning enligt frihetsbe- rövandelagen. Reglerna i frihetsberövandelagen vilar dock till stor del på ett strikt ansvar vilket innebär att det i de allra flesta fallen då ersättning utgår inte föreligger någon överträdelse av vare sig Euro- pakonvention eller regeringsformen. I detta sammanhang bör slutligen nämnas Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, också kallad rättighets- stadgan. Rättighetsstadgan kan åberopas mot EU:s institutioner och gentemot dessa är stadgan i princip alltid tillämplig. Stadgan riktar sig dock också mot medlemsstaterna, men ”endast när dessa tillämpar unionsrätten”. Även enligt rättighetsstadgan skyddas rätten till fri- het och säkerhet (artikel 6). Denna rättighet är inte absolut, utan den kan begränsas i förhållande till olika syften, bland annat i förhållande till straffrättsskipning och olika slags säkerhetsåtgärder. Syftet med artikel 6 i rättighetsstadgan är att ge ett skydd motsvarande det skydd som finns under artikel 5 i . Rätten till ett effek- tivt rättsmedel och till en opartisk domstol regleras i artikel 47. Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer 9.2.6Om utmätning av lön m.m. Utmätning av lön innebär att beslutar att gäldenärens arbetsgivare ska innehålla en viss del av gäldenärens lön och redovisa innehållet belopp direkt till myndigheten (angående ar- betsgivarens skyldigheter, se 7 kap. 20–22 §§ UB). Som namnet anger kan löneutmätning ske av gäldenärens lön, dvs. ersättning för utfört arbete. Men löneutmätning kan också ske av andra liknande ersätt- ningar, t.ex. pension, livränta, sjukpenning, arbetslöshetsersättning m.fl. (7 kap. 1–2 §§ UB). Den här typen av utmätning kan ske för betalning av alla slags fordringar. Vissa fordringar, som det anses sär- skilt angeläget att driva in, har emellertid företräde framför fordringar i allmänhet (se mer om det nedan). Precis som vid annan utmätning gäller att lön eller annan liknande ersättning bara ska utmätas om det är försvarligt med hänsyn till det belopp som beräknas flyta in (7 kap. 3 § andra stycket UB). Vidare får lön eller annan ersättning bara tas i anspråk till den del lönen eller ersättningen överstiger det belopp som gäldenären behöver för sitt och familjens underhåll (det s.k. förbehållsbeloppet) samt för betal- ning av fordran som har bättre rätt än den för vilken utmätning sker (7 kap. 4 § UB). Gäldenärens förbehållsbelopp är det belopp som gäldenären behöver för sin dagliga försörjning. Beloppet räknas fram med ledning av ett s.k. normalbelopp som fastställer (senast KFMFS 2020:1). I princip gäller att gäldenärens månatliga bruttolön ska minskas med avdrag för preliminär skatt och gäldenärens förbehållsbelopp (7 kap. 5 och 16 §§ UB). Det belopp som sedan återstår, det s.k. ut- mätningsbeloppet, kan utmätas. Förfarandet vid löneutmätning är närmare reglerat i 7 kap. 7– 12 §§ UB. Ett löneutmätningsbeslut innebär att även framtida löne- utbetalningar omfattas av beslutet och arbetsgivarens skyldigheter. behöver därför inte meddela ett särskilt utmätningsbeslut för varje gång en lön förfaller till betalning. Löne- utmätningsbeslutet är alltså normalt inte tidsbegränsat. För att ett beslut om löneutmätning ska kunna ändras behöver inte alltid över- klagande ske. kan själv ändra sitt beslut, dock endast i fråga om den fortsatta verkställigheten (7 kap. 10 § första stycket UB). Ändring kan göras såväl till gäldenärens förmån som Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer till hans eller hennes nackdel. ska självmant ändra beslutet, när det finns anledning till det. fanns det två former av löneexekution; införsel och utmät- ning av lön. De överensstämde med varandra i sina grunddrag. Olik- heterna mellan de båda verkställighetsformerna bestod främst i att införsel bara fick ske för vissa typer av fordringar vars indrivning an- setts särskilt angelägen (underhållsbidrag, skatter och allmänna av- gifter samt böter och viten), att löneutmätning endast fick äga rum , medan införsel fick ske utan särskild tids- begränsning, och att det belopp som skulle förbehållas gäldenären var något större vid löneutmätning än vid införsel. Införsel hade vi- dare företräde framför löneutmätning. De båda verkställighetsfor- merna sammanfördes genom en lagändring och bildade det nuvarande löneutmätningsinstitutet. Inom ramen för det nya syste- met behölls mer eller mindre den företrädesrätt som tidigare funnits för fordringar som fick tas ut genom införsel. Om löneutmätning sker i flera mål ska pengarna därför fördelas på det sätt som framgår av 7 kap. 14 § UB. Först ska under- hållsbidrag enligt och betalas (punk- ten 1), därefter konkursbos fordran på gäldenärens lön enligt 3 kap. 4 § konkurslagen (1987:672) om lönen innehållits under konkursen (punkten 2), sedan fordringar som avses i 2 § lagen (1993:891) om in- drivning av statliga fordringar m.m. (fordringar avseende bland annat böter, viten, vissa skatter och avgifter, punkten 3) samt övriga fordringar med lika rätt. Fordringar avseende skadestånd på grund av brott har således inte något företräde, utan de har lika rätt som andra oprioriterade fordringar. Mer om redovisning och fördelning av pengar I många fall finns det mer än en sökande som gör anspråk på betal- ning vid löneutmätning. Då måste fördela pengarna som kommer in genom löneutmätningen mellan sökandena. För denna fördelning är i första hand den ovan beskrivna företrä- desordningen styrande. Därutöver kan det dock också finnas behov Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer av att fördela pengar mellan olika fordringar med samma företrä- desrätt. I 7 kap. 16 § UB behandlas konkurrens mellan olika fordringar som avses i 14 § första stycket punkten 1 (underhållsbidrag). För statliga fordringar som avses under punkten 3 (skatter m.m.) finns ingen sär- skild fördelningsregel. Staten har rätt att själv bestämma på vilken skuld som avräkning ska ske. Avräkning brukar dock normalt ske på det äldsta beloppet. När löneutmätning har beslutats för flera fordringar utan företrä- desrätt så har dessa lika rätt till framtida förfallande belopp. Vid för- delningen tillämpas då proportioneringsprincipen, dvs. respektive sökande får betalt i förhållande till skuldbeloppets storlek. Det är alltså på detta sätt som fordringar avseende skadestånd på grund av brott hanteras. Pengar som har kommit in till i mål om utmätning ska enligt huvudregeln betalas ut till sökandena . Vid utmätning för ett underhållsbidrag som inte har för- fallit till betalning får dock sådan redovisning ske tidigast i nära an- slutning till den tidpunkt då bidraget förfaller till betalning. (13 kap. 1 § UB.) Enligt gällande ordning upprättar inte några formella fördelnings- eller utbetalningsbeslut i utsökningsmå- len. Rent faktiskt sker dock ett ställningstagande i dessa frågor varje gång t.ex. en arbetsgivare redovisar ett utmätningsbelopp till myn- digheten. Sådana ställningstaganden görs alltså löpande, varvid hän- syn tas till bland annat hur stora belopp som kommer in till myndig- heten och till förändringar på sökandesidan. 9.3Brottsoffrens ställning har stärkts