sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Förslag: sker samverkan i snabbförfarandet för unga lag- överträdare i huvudsak mellan och respektive socialtjänst lokalt. Framöver bör dock samverkansmodellen utveck- las till att bli mer lik den som finns i vuxenspåret och tydligare också involvera och domstolarna. Det föreslås att de kommuner och stadsdelar som ingår i snabb- förfarandet ska delta i den samverkan som anordnas med Polismyn- digheten, och domstolarna på polisområdes- nivå. Samverkan med aktörerna i rättsväsendet I den nuvarande modellen för snabbförfarandet för unga lagöver- trädare ingår , och den lokala i samverkansmodellen. Eftersom åtgärderna för unga lagöverträdare i huvudsak inriktar sig på inledningsskedet av utred- ningen finns det störst behov av samverkan och samordning mellan dessa aktörer. Samverkan mellan polis och socialtjänst sker på lokal nivå som annan samverkan sker på mer central nivå. Det finns behov av att bredda samverkan mellan samtliga aktörer i rätts- kedjan på samma sätt som i vuxenspåret, dvs. också till domstolarna. Det finns också ett behov av att tydliggöra roll och ansvar för återkoppling. Genom att domstolarna ingår i sam- verkansmodellen kommer såväl åklagarbeslut som domstols avgöran- den att återkopplas till . Detta förfarande har varit en stor framgångsfaktor i vuxenspåret. Det finns dessutom redan ett etablerat samverkansforum mellan dessa aktörer i vuxenspåret . och samverkar på lokal nivå. En samverkan bör dock inledas också på en mer övergripande nivå för (polisregion och polisområdena Nord, och Syd), Åklagarmyn- digheten, domstolarna och socialtjänsterna. Syftet är att identifiera av- vikelser och samordna frågor kring rutiner i snabbförfarandet. Åklagar- myndigheten och domstolarna ska återkoppla beslut och avgöranden i snabbförfarandet till . Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Samverkan på polisområdesnivå med kommunerna och med rättsväsendets aktörer I projektet som bedrivs i polisområde nord ingår för när- varande 14 kommuner. Om projektet byggs ut enligt förslaget kommer sammanlagt 27 kommuner ingå varav en av dessa kommuner är som i sin tur består av 13 stadsdelsområden. De innebär att 39 olika och självständiga socialtjänster kommer att ingå i projek- tet. Det innebär att det är svårt utan ett gemensamt forum för kom- munerna att enas och samråda om en arbetsmetod eller att utbyta erfarenheter med varandra. Samverkan sker endast på lokal nivå, dvs. med den enskilde kommunen eller stadsdelen och Polismyndig- heten på lokal nivå (lokalpolisområde eller del av lokalpolisområde). Det föreslås att deltagande kommuner ska delta i den samverkan som hålls på polisområdesnivå. Syftet är att kommunerna i detta forum ska kunna genomföra ett erfarenhetsutbyte sinsemellan och samverka med (polisregion och polisområdena Nord, och Syd), Åklagar- myndigheten och domstolarna. Idén bakom snabbförfarandet är att skapa ett enhetligt sätt att snabbt och effektivt utreda och lagföra brott av unga lagöverträdare. För att uppnå ett mer enhetligt system behöver också på ett mer övergripande plan både med varandra över kommungrän- serna och för del över stadsdelsgränserna och i relation till rättsväsendets aktörer förbättra sin samverkan. Den ska även fort- sättningsvis ske med beaktande av den kommunala självstyrelsen och bygga på frivillighet. Som exempel på frågor som bör bli föremål för samverkan för socialtjänsternas del är utformningen av yttranden enligt LUL, formerna för deltagande vid polisförhör och rutiner för utredningar med flera misstänkta personer som är hemma- hörande i olika kommuner. Av avgörande betydelse är att den lokala samverkan som sker mellan respektive lokalpolisområde med en eller flera kommuner eller stads- delar fortsätter och utvecklas. Grunden i samverkan när det gäller utred- ning och lagföring sker på det lokala planet. Den mer centraliserade formen av samverkan är av betydelse för att kunna följa upp verksam- heten och uppnå enhetlighet. För att samverkan överhuvudtaget ska fungera måste det dock finnas en fungerade samverkan på ett lokalt plan. Fokuset ska därför, som tidigare, ligga där. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Bedömning: När snabbförfarandet för unga lagöverträdare utvid- gas finns det behov av att tydliggöra möjligheten att också inne- fatta allvarligare brott än de som handlagts . Det finns också behov av att stärka erfarenhetsutbytet och genomföra utbild- nings- och fortbildningsinsatser för personal i . Snabbförfarandet för unga lagöverträdare ställer högre krav på organiseringen i . I snabbförfarandet för unga lagöverträdare är en korrekt och effektiv arbetsmetod av central betydelse för ett lyckat resultat. För Polis- myndighetens del handlar det framför allt om att lägga fokus och kraft på internt informationsutbyte, utbildning och fortbildning för polis- personal. Det ställs höga krav på polispersonal att utreda ungdoms- brott jämfört med vuxenbrott. Det gäller både personal i inre och yttre tjänst. Det finns därför ett behov av att löpande stärka förmågan att utreda dessa brott i snabbförfarandet. En erfarenhet i försöket har varit att vuxenspåret och ungdoms- spåret sammanblandas och förväxlas. En inte ovanlig missuppfattning har varit att ett ärende behöver vara utrett och klart direkt på platsen för ingripandet. I snabbförfarandet för unga lagöverträdare kommer dock majoriteten inte att kunna slutföras på plats utan i många fall blir det nödvändigt att boka och kalla till ett förhör längre fram. Vid genomgång av statistik av de brottstyper som handlagts inom snabb- förfarandet för unga lagöverträdare är det i stor utsträckning –2020 samma brottstyper som handläggs i vuxenspåret. Detta gäller trots att avgränsningen för ungdomsspåret är betydligt bredare och föreslås nu också utvidgas till allvarligare brott mot person. Det finns därför behov av att se till att snabbförfarandet i praktiken också breddas till flera och allvarligare brott. En annan lärdom har varit att många inom polisen upplever att det är svårt att arbeta med ungdomsärenden och att hålla förhör med unga personer. innebär de initiala åtgärderna vid ett ingri- pande dock inget större avsteg från den ordinarie verksamheten. Det handlar om att vidta långtgående förstahandsåtgärder och ev. hålla förhör med den unge och andra eller biträda förundersökningsledaren när den unge och andra ska kallas till förhör. Till skillnad från vuxen- spåret förekommer inte tillgänglighetsdelgivning eller fullmaktsförfar- Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Komplexiteten av de åtgärder som sker vid ingripandet kan därför inte jämförs med förfarandet i vuxenspåret. Däremot ställs dock vissa krav på den som förhör en ung person. För att stärka för- mågan i snabbförfarandet finns ett behov av att stärka erfarenhets- utbytet och genomföra utbildnings- och fortbildningsinsatser för personal i . bör biträda Polis- myndigheten i detta arbete. I detta arbete ligger också ett uppdrag för att säkra personalförsörjningen av jourhavande förundersökningsledare och kvalificerad utredningspersonal. Det finns också ett behov av att säkra att utredningarna i praktiken kan genom- föras snabbt med hjälp av teknisk bevisning, t.ex. analys av mobil- telefoner eller spårsäkring. Snabbförfarandet för unga lagöverträdare har till skillnad från vuxenspåret ett tydligt lokalt perspektiv. Samtliga ärenden utreds efter initialskedet lokalt hos lokalpolisområdet och inte centralt av jouren. Lokalpolisområdet är också kontaktpunkt till . Snabb- förfarandet ställer därför högre krav på organiseringen i Polismyndig- heten och hur olika nivåer kommuniceras med varandra, dvs. sam- spelet mellan lokalpolisområdet, polisområdet och polisregionen. Detta är en fråga som bör tas om hand av men det står klart att det krävs en tydlig ledning från polisregionens sida. Som gäller bör även framöver leda och organisera arbetet för att utveckla och utvidga försöksverksamheten. Förslag: Den fortsatta försöksverksamheten ska även framöver ledas och organiseras av . , , , och be- rörda domstolar ska delta i arbetet. ska träffa lokala samverkansavtal med berörda kommuner/stadsdelar. Regeringen ska ge . , , , och be- rörda domstolar i uppdrag att genomföra den utvidgade försöks- verksamheten. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare är den aktör som är central i försöksverksamheten. Det är därför rimligt att även fortsättningsvis leder och organiserar arbetet i försöksverksamheten. De övriga aktörerna, dvs. , , , och berörda domstolar ska också delta i arbetet. När de gäller kommunerna är deras medverkan på samma sätt som tidigare frivilligt. Medverkan i försöksverksamheten kan uppnås genom lokala samverkansavtal med respektive kommun eller stadsdel och den lokala polisen. Arbetet bör dock samordnas även på högre organisa- tionsnivå inom och efter samråd med Åklagar- myndigheten. För att försöksverksamheten ska kunna genomföras föreslås att regeringen ger . , Rättsmedi- cinalverket, Kriminalvården, och berörda domstolar i uppdrag att genomföra den. I uppdraget ingår att: –Utvidga försöksverksamheten med Snabbare lagföring för unga lagöverträdare till hela polisregion . –Upprätthålla samverkan på lokal nivå mellan polis och socialtjänst samt att verka för en bredare samverkan på högre nivå också med åklagare, domstolar och socialtjänst. –Åklagare och domstolar ska inkluderas i samverkansarbetet i rätts- kedjan. –ska stärka erfarenhetsutbytet inom myndig- heten, genomföra utbildnings- och fortbildningsinsatser för inre och yttre personal samt vidta de åtgärder som behövs för att orga- nisera arbetet för lokalpolisområdena, polisområdena och polis- regionen. I försöksverksamheten ska ingå brott som begåtts av personer under Polis ska hålla förhör med den unge inom från brottet eller ingripandet, om det inte kan ske direkt. Tingsrätterna ska prio- ritera samtliga brottmål i snabbförfarandet och som huvudregel hålla huvudförhandling efter åtals väckande. Brott som ska ingå i försöksverksamheten ska vara: Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare –Ingripandebrott där en gärningsperson anträffas vid brottsplatsen om förundersökningen ska ledas av . –Brott mot person och oavsett om förundersökningen ska ledas av eller åklagare om det finns en utpekad miss- tänkt eller det finns uppslag som snabbt kan leda till att en miss- tänkt identifieras. De beskrivna brottstyperna är endast en utgångspunkt för försöks- verksamheten. Det finns alltså inget hinder mot att inkludera t.ex. enklare mängdbrott där den misstänkte identifieras . Det ska finnas ett utrymme för att införa försöksverksamheten successivt i polisregion . Det kan t.ex. bli aktuellt inleda försöksverksamheten i hela polisregionen men endast för de s.k. in- gripandebrottet för de nya polisområdena , och Syd. Polisområde Nord, som redan till- lämpar ett snabbförfarande för unga lagöverträdare, kan t.ex. inleda arbetet i försöksverksamheten för den utvidgade avgränsningen med brott mot person tidigare. De närmare övervägandena bör också ske efter samverkan med övriga aktörer i rättsväsendet och kommunerna. Uppdraget bör med hänsyn till vikten av att arbetet mot brott av och mot barn utvecklas och förstärks lämnas och inte avvakta remissbehandlingen av betänkandet. 7.5Skyndsam delgivning av misstanke Förslag: Delgivning av misstanke mot den som inte fyllt och som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska ske efter det att misstanken har uppkommit och det kan ske utan men för utredningen. Av 4 § lagen (1964:167) om med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) följer att en förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska bedrivas med särskild skyndsamhet och att förundersökningen som huvudregel ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast för delgivning av brotts- misstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket RB. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare tidsfristen bygger på att den misstänkte har delgetts misstanke. Om den misstänkte inte har delgetts misstanke träder den särskilda tidsfristen inte i kraft. Det är dock fortfarande så att för- undersökningen enligt huvudregeln ska bedrivas med särskild skynd- samhet. Det är möjligt att överskrida tidsfristen enligt bestämmelsen om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte ska delta i medling enligt lagen (2002:445) om medling med anledning av brott eller utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Detta får ske endast i undantagsfall och om det är absolut nödvändigt (se prop. 1994/95:12 s. 63 och 96–97, jfr också SOU 1993:35 s. 553 f.). Som exempel på sådana fall anges i motiven att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning, att man under förundersökningen upptäcker nya brott som den misstänkte gjort sig skyldig till eller att en teknisk undersökning tar . Denna reglering kom till 1994 och ändrades för om- fatta alla brott på vilket fängelse kan följa. Tidsfristen börjar inte gälla, som framhålls i motiven, förrän utredningen fortskridit något (se prop. 1994/95:12 s. 62). Det framhölls att tidsfristen inte ska vara för snäv eftersom den annars riskeras att överskridas alltför ofta (se Längden av tidsfristen har sedan kommit att ändras men den grundläggande konstruktionen om att den utgår från tidpunkten för delgivning av misstanke har varit kvar. Regeringen instämde i Ung- domsbrottskommitténs förslag om att fristen ska räknas från den tid- punkt då den unge delges underrättelse om att brottsmisstanken upp- nått graden skälig misstanke. Kommittén resonerade att tidpunkten skulle utgå från delgivning av misstanke och inte när misstanke om brott uppkommer eftersom det är alltför obestämt för att kunna läggas till grund för en tidsfrist (se SOU 1993:35, Del A, s. 268). I promemorian Skyndsamhetskrav och tidsfrister i ärenden med unga misstänkta och unga målsägande Ds 2013:30 föreslogs en ny ordning för utformningen av tidsfristen. Utformningen av tidsfristen byggde enligt förslaget för misstänkta under på att den utsträcktes men att den trädde i kraft när en behörig person fattat beslut om att någon är skäligen misstänkt (se Ds 2013:30 s. 199–207). Lösningen att fristen ska starta från det att misstanken objektivt uppkom avfärdades som alltför oprecist. lyftes fram att utredningsapparaten med en sådan lösning inte disponerade över fristens startpunkt (se a.a. s. 203). Förslaget har inte lett till lagstift- ningen. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Ett problem med den nuvarande utformningen av regleringen i 4 § LUL är att den i vissa fall ger incitament för den brottsutredande myndigheten att fördröja delgivning av misstanken av brottet. Myn- digheten kan se till att sexveckorsfristen inte aktiveras genom att vänta med att delge misstanke. En delgivning av misstanke lämnas normalt sett i samband med ett förhör. Det finns erfarenheter om att brotts- utredningar mot unga lagöverträdare ibland bedrivs i omvänd ord- ning, dvs. först genomförs stora delar av utredningen varefter den unge förhörs och delges misstanke. Det kan visserligen finnas skäl till att bedriva en utredning på det sättet framför allt vid befarad kollusion. När det gäller enklare vardagsbrottslighet finns det sällan anledning att dröja med att förhöra den unge eller att delge miss- tanke om brott. Det gäller särskilt för brott där polisen ingriper direkt i samband med brottet. Den unge är då i realiteten utpekad och varse om att han eller hon är misstänkt för brott oberoende av om något regelrätt förhör kommer till stånd. Det framstår då inte som ända- målsenligt att dröja med att delge misstanke eller hålla ett förhör. Det kan dock t.ex. när det gäller narkotikabrott i vissa fall finnas skäl att invänta analysbesked innan förhör hålls. I försöksverksamheten har analysbeskedet inhämtats så snabbt att förhör ändå kunnat hålla mycket snabbt efter brottet. Det finns vidare en rättssäkerhetsaspekt om att en person ska del- ges misstanke när den uppkommer eftersom den enskilde då får ställ- ning som misstänkt i förundersökningen. Det innebär att en rad rättigheter som tillkommer en misstänkt aktiveras, bl.a. rätt till offent- lig försvarare och insyn i utredningen. En person som i realiteten är misstänkt för brott har därför bättre förutsättningar att tillvarata sitt försvar om denne också formellt sett betraktas som misstänkt. Det finns också erfarenheter om att tiden från anmälan om brottet till dess brottet aktivt börjar utredas ibland sträcks ut . Det kan bero på resursbrist eller för att undvika att man i ett senare läge kommer att behöva överskrida tidsfristen. Det innebär att den utredande myndigheten genom att dröja med att delge misstanke kan påverka tidsfristen i 4 § LUL. Genomströmningstiderna för brottsutredningar med unga lagöver- trädare är i allmänhet längre än för vuxna, framför allt för ärenden som leder till åtal (se bl.a. Brås rapport för brotts- misstankar i brottmålsprocessen 2019 s. 21–23). En naturlig förklaring till det är bl.a. den särreglering som gäller för utredning av ungdoms- Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Det är dock angeläget att vidta åtgärder för att ungdomsären- dena ska bedrivas snabbare än . Genomströmningstiderna har ökat för ungdomsärenden som vuxenärenden inte har utvecklats på samma sätt (se bl.a. Brås rapport ningstider för brottsmisstankar i brottmålsprocessen 2019 s. 23–24). Det finns ett behov av att se över konstruktionen av skyndsam- hetskrav och tidsfrister för unga lagöverträdare. Det ingår inte i upp- draget att göra en större eller mer genomgripande översyn av denna fråga. Den pågående försöksverksamheten har bedrivits utifrån det nuvarande regelverket med vissa förändrade rutiner. Det finns därför inget underlag från erfarenheterna i försöksverksamheten om att i grunden göra om systemet med tidsfristerna. Det har däremot i för- söksverksamheten varit en uttalad utgångspunkt och en målsättning att hålla förhör med den unge och delge misstanke direkt på brotts- platsen eller inom från brottet (se avsnitt 7.4.4, se också Ds 2018:9 avsnitt 5.3.4, 5.4.4 och 5.3.8). Det föreslås att lagbestämmelsen i 4 § LUL kompletteras med ett krav på skyndsam delgivning av misstanke. Kravet innebär att delgiv- ning av misstanke ska ske efter att misstanken uppkom. På det sättet tydliggörs vikten av att inte avvakta med att förhöra den unge och delge misstanke om brott. Syftet med refor- men är dock inte att ändra den nuvarande ordningen med tidsfristen i 4 § LUL utan att förverkliga ändamålet med reform när tidsfristerna infördes. Som redogjorts för följer av 4 § LUL att en förundersökning mot den som inte har fyllt och som gäller brott på vilket fängelse kan följa alltid ska bedrivas med sär- skild skyndsamhet. Kravet på skyndsam delgivning av misstanke ska därför i viss utsträckning betraktas som ett uttryck för den principen. Det föreslås att kravet på att delge misstanke ska ske efter att brottsmisstanken objektivt sett uppkommer. Som tidigare framhållits är nackdelen med en sådan lösning att den till viss del är oprecis. Eftersom bestämmelsen enligt förslaget inte inne- håller någon fast tidsgräns är nackdelen dock inte lika påtaglig. I de flesta fall bör det också framstå som uppenbart att den unge är miss- tänkt, t.ex. när polisen ingriper mot ett brott eller påträffar den miss- tänkte på brottsplatsen eller i anslutning till den. Samma sak är gällande när den misstänkte är utpekad av någon annan för brottet och det finns ytterligare utredning som stärker misstanken. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Tillämpningsområdet för förslaget omfattar, på samma sätt som i övrigt gäller för bestämmelsen i 4 § LUL, endast misstanke mot den som är och brott på vilket fängelse kan följa. Bestämmelsen är utformad så att delgivning av misstanke ska ske . När en ung person hörs ska den unges vårdnads- havare och normalt sett närvara. I många fall ska den unge också få biträde av en offentlig försvarare. Det krävs således en viss samordning när ett förhör planeras med en ung person. Det är inte rimligt att kräva att förhöret ska kunna ske fortare än inom även för ett enklare brott. Vid enklare brott, t.ex. trafikbrott, narkotikabrott och tillgreppsbrott och övriga ingripandebrott som omfattas av den pågående försöksverksamheten bör en utgångspunkt vara att en acceptabel tid att vänta med att delge misstanke uppgår till högst om inte det finns förutsättningar att förhöra den unge direkt. Det är visserligen inte nödvändigt att förhöra den unge när denne delges misstanke om brott. En ung person kan dock ha svårt att ta till sig vad en brottsmisstanke innebär. Det är därför naturligt att delge misstanke om brott som den unge hörs. Vid mer komplexa brott eller utredningar är det dock rimligt att tiden för att delge den unge misstanke om brott sträcks ut. Det går dock inte att ange någon fast tidsangivelse utan kravet på skynd- samhet är beroende av omständigheterna i det enskilda fallet och karaktären av utredningen. Delgivning av misstanke behöver inte ske om det är till men för utredningen. Om det finns skäl till att avvakta att förhöra den unge för att säkra bevis eller vidta andra utrednings- åtgärderna ska den föreslagna bestämmelsen ge utrymme för det. Utrymmet för att avvakta delgivning av brottsmisstanke är större vid allvarligare brottslighet. Bedömning: En fortsatt försöksverksamhet och utvidgning för- väntas inte leda till några kostnadsökningar. Det kan dock leda till en ökad ansträngning för verksamhet. Förutsättningar för en fortsatt försöksverksamhet och utvidg- ning är till viss del beroende av om berörda kommuner är villiga att delta. Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare Förslaget om ett nytt krav på skyndsamhet av delgivning av miss- tanke förväntas inte leda till några betydande kostnadsökningar eller negativa konsekvenser men innebär en höjd ambition för utredningsverksamheten och kan därför kräva en omfördelning av resurser inom och ett behov av stärkt kom- petensförsörjning. En fortsatt försöksverksamhet och utvidgning förväntas inte leda till några kostnadsökningar för de involverade myndigheterna, dom- stolarna eller kommunerna. För domstolarnas del innebär förslaget att vissa brottmål som rör brott där det inte är föreskrivet fängelse och som ska handläggas skyndsamt framöver ska handläggas som om den tilltalade vore häktad, dvs. huvudförhandling ska hållas från åtal. En sådan skyndsamhet innebär normalt stora ansträngningar för domstolen eftersom utrymmet att i förväg planera verksamheten försvåras och det ofta innebär ett stort arbete att kalla och få tag på dem som ska närvara vid huvud- förhandlingen. Antalet brottmål som behöver handläggas snabbare be- döms emellertid bli högst marginellt. Många av de brott med sådant begränsat straffvärde lagförs på annat sätt, t.ex. genom strafföreläg- gande, straffvarning eller åtalsunderlåtelse. Det finns också ett ut- rymme trots kravet på skyndsamhet att göra undantag från tidsmålet i större utsträckning än vad som gäller för ordinarie fristmål. Den samlade bedömningen är därför att en fortsatt försöksverksamhet och utvidgning inte kommer leda till några nämnvärt negativa konse- kvenser för domstolarna. För kommer en fortsatt försöksverksamhet och utvidgning att innebära en utmaning och en stor ansträngning. Det är inte heller uteslutet att försöksverksamheten kan komma att påverka annan polisiär verksamhet. är de frågor som försöksverk- samheten riktar sig mot mycket angelägen och ska enligt de bestämmelser som finns på området prioriteras högt. Det bedöms också att de negativa konsekvenserna för myndigheten endast kommer inträda på kort sikt, dvs. 1–och att myndigheten beroende på utfallet och försöksverksamhetens genomförande kan få en Snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare stärkt förmåga att utreda och lagföra ungdomsbrott. Försöksverk- samheten syftar till att uppnå en mer enhetlig och kvalitativ utred- ningsverksamhet.