sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Det är en komplex uppgift att avgöra när brott inte ska leda till lagföring i domstol och kräver en ökad medvetenhet och kunskap från de polisiära förunder- sökningsledarna som ska delta i verksamheten. I Brås rapport fram- hålls att polisiära förundersökningsledare bör få mer utbildning och fortbildning om förundersökningsbegränsning. Det föreslås också att möjligheten att förundersökningsbegränsning direkt bör utnyttjas mer. I Snabbare lagföring bedöms ärendet av förundersöknings- ledaren i anslutning till brottet. Det innebär att det finns stora för- utsättningar att fatta beslut om förundersökningsbegränsning i detta inledande skede. En sådan utveckling skulle också medföra att kun- skap och erfarenhet sprids till poliser i yttre tjänst. Det kan vidare finnas skäl att noggrannare överväga vilka brott som den ingripandeverksamheten ska fokusera på. Som exempel kan nämnas att beivra narkotikabruk i missbruksmiljöer framstår som mindre angeläget än att beivra innehav av större partier narkotika eller narkotikabruk bland unga, ostraffade eller i trafiken. I försöks- verksamheten finns goda exempel på när polisen lyckats beivra fler narkotikainnehav än narkotikabruk eller fokuserat på att beivra brott som köp av sexuell tjänst, allvarligare former av brott mot knivlagen och rattfylleri. En ytterligare förutsättning för en lyckad verksamhet i Snabbare lagföring är att arbetet i leds och organiseras på rätt sätt. Med en större geografisk utbredning ställs större krav på hur verksamheten drivs och hur den utvecklas. Det är således av vikt, som föreslagits i avsnitt 3.4.11, att organiserar arbetet på ett sätt som möjliggör styrning och ledning i praktiken. Därutöver behövs en fortsatt god plattform för samverkan mellan myndigheterna på lokal och nationell nivå. Delgivningsformen tillgänglighetsdelgivning har en tät koppling till snabbförfarande i brottmål. Det föreslås dock att tillämpningen av delgivningssättet ska kunna utvidgas också till andra situationer i brott- målsprocessen eller som har samband med utredning eller lagföring av brott. Tillgänglighetsdelgivning har under försöksverksamheten visat sig vara en rättssäker och effektiv delgivningsform. För Dom- stolar innebär tillgänglighetsdelgivning en arbetsbesparing framför allt för administrativ personal vid tingsrätten. För inne- bär användandet av tillgänglighetsdelgivning visserligen ett krav på kunskap och noggrannhet vid tillämpningen. Det kommer också fram- över behövas utbildnings- och fortbildningsinsatser för en bredare grupp inom polisverksamheten. Detsamma gäller andra brottsbekäm- pande myndigheter som tillämpar tillgänglighetsdelgivning. Det för- väntas dock inte uppstå några negativa konsekvenser eller nämnvärt ökade kostnader på grund av det. För enskilda innebär tillgänglighetsdelgivning att den enskilde som delgivningsmottagaren får ett större ansvar att medverka i processen och aktivt medverka i delgivningsförfarandet. innebär till- lämpningen av tillgänglighetsdelgivning en snabbare och tydligare process för den enskilde. Nyttan av att använda tillgänglighetsdelgiv- ning överväger det besvär som delgivningssättet kan medföra för den som är delgivningsmottagare. Part som inställer sig i allmän domstol för att ta del av handling på grund av tillgänglighetsdelgivning ska i vissa fall kunna få ersättning av allmänna medel för resa och uppehälle. bedöms detta, precis som under försöksverksamheten, tillämpas i mycket begränsad utsträckning. Det bedöms därför inte leda till ökade kostnader. Förslag: Förslagen i detta avsnitt föreslås att träda i kraft . Lagen (2018:160) om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål upphör vid utgången av 2022. Om delgivningsmottaga- ren fått information om tillgänglighetsdelgivning före ikraftträ- dandet ska den upphävda lagen tillämpas. Bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser i övrigt. Förslagen om ett snabbförfarande i brottmål och tillgänglighetsdel- givning föreslås träda i kraft . Tillgänglighetsdelgivning regleras i lagen (2018:160) om för- sök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål. När bestämmelser om tillgänglighetsdelgivning införs i delgivningslagen och RB finns behov av den tillfälliga försökslagstiftningen. Lagen är tids- begränsad och upphör att gälla vid utgången av 2022. Försöksverksamheten övergår till ett permanent snabbförfarande i brottmål /2023. Delgivningsåtgärder som vid- tagits före ikraftträdandet ska därför fortfarande kunna användas i domstolsprocessen enligt äldre bestämmelser. Det föreslås därför att om delgivningsmottagaren fått information om tillgänglighetsdel- givning före ikraftträdandet ska den upphävda lagen (2018:160) om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål tillämpas. När det gäller förvaltningsrättslig och processrättslig lagstiftning är huvudregeln att nya regler blir tillämpliga . Det inne- bär att reglerna ska tillämpas på varje förvaltningsåtgärd eller proces- suell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. När försöksverksamheten blir en permanent verksamhet rekom- menderas ändå att snabbförfarandet byggs ut successivt i de kvarvarande delar av landet där förfarandet inte har tillämpats tidigare. I praktiken påverkas tingsrätterna först när polisen börjar tillämpa ett snabbförfarande under brottsutredningen. Det finns därför inte behov av några övergångsbestämmelser i övrigt. För att kunna åstadkomma en snabb och effektiv brottmålsprocess krävs ändamålsenliga delgivningsregler. Reglerna om delgivning i brottmål bör vara utformade så att det finns rimliga garantier för att den tilltalade har fått del av innehållet i de handlingar som ligger till grund för domstolens avgörande. som delgivningsreglerna utgör en viktig rättssäkerhetsgaranti får de inte vara utformade på ett sätt som gör att de hindrar eller försenar brottmålsprocessen. Att bestämmelserna om delgivning är utformade på ett ändamålsenligt sätt är viktigt av såväl rättssäkerhets- som effektivitetssynpunkt. I förarbetena till den nya delgivningslagen anges att det är rimligt att lägga ett ansvar på parterna att bevaka handlingar som domstolar och andra myndigheter skickar i pågående mål och ärenden (prop. 2009/10:237 s. 131). Bristande delgivning är också en av de van- ligaste orsakerna till att handläggningen av ett mål drar ut . Det finns skäl att löpande utvärdera gällande delgivningsbestäm- melser och överväga nödvändiga förändringar. Förenklad delgivning spelar en mycket stor roll i brottmålsprocessen och har förändrats . Ett lyckat delgivningssystem är en nyckel- faktor i ett effektivt och rättssäkert rättsväsende. Förenklad delgiv- ning används också i övriga delar av den statliga förvaltningen och utgör ett viktigt verktyg för att delge enskilda på ett resurseffektivt och rättssäkert sätt. Det finns ett behov att fortlöpande fortsätta utvecklingen av förenklad delgivning. trädde en ny delgivningslag (2010:1932) i kraft. Delgivningslagen gäller när delgivning ska ske i ett mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet. Om det finns en avvikande bestämmelse i lag eller annan författning så gäller den bestämmelsen. Delgivningsreglerna syftar till att garantera att enskilda ska kunna ta del av innehållet i de handlingar som legat till grund för myndighetens avgörande. Syftet med den nya delgivningslagen var enligt regeringen att ge bättre förutsättningar för en effektiv och säker hantering av delgiv- ningar. Ett större ansvar skulle läggas på parterna att bevaka handlingar som domstolar och andra myndigheter skickar i pågående mål och ärenden. Förändringarna ingick som ett led i arbetet med att minska andelen inställda huvudförhandlingar i brottmål. (Se prop. 2009/10:237 s. 91–93 och 227.) De delgivningssätt som framför allt aktualiseras i brottmål är vanlig delgivning, muntlig delgivning, stämningsmannadelgivning och förenklad delgivning. Delgivningssätt ska alltid väljas med utgångs- punkt från att sättet ska vara ändamålsenligt med hänsyn till hand- lingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt (4 § första stycket delgivningslagen). Delgivning får inte heller ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till om- ständigheterna i delgivningsärendet (4 § andra stycket delgivnings- lagen). Det är den myndighet som handlägger ett mål eller ärende som i allmänhet ska se till att delgivning sker och som ska kontrollera att den har gått till på rätt sätt. Allmänt om förenklad delgivning Förenklad delgivning får enligt 24 § första stycket delgivningslagen som huvudregel endast användas av en myndighet om parten fått information av samma myndighet om att delgivningssättet kan komma att användas i målet eller ärendet. I förarbetena har denna ordning motiverats med att det skulle kunna vara tveksamt om sakens iden- titet är densamma i olika skeden, alltså om vad som egentligen är samma mål eller ärende. Det skulle enligt motiven också kunna vara svårt att i en information i första instans precisera i vilket sorts ärende och vid vilken myndighet som saken kan komma att handläggas i ett senare skede. (Se prop. 1990/91:11 s. 22 f., jfr också prop. 2009/10:237 s. 134–135.) Ett annat skäl som har lyfts fram som ett argument för en ordning där information om förenklad delgivning måste lämnas i varje mål eller ärende och i varje instans är att varje myndighet själv bör få bestämma vilka delgivningsformer den vill använda. Det har även hävdats att en annan ordning kan innebära att den enskilde måste hålla sig anträff- bar än vad som kan vara skäligt. Förenklad delgivning bör därför enligt motiven kräva att information om delgivningsformen delges i varje ärende och hos varje myndighet för sig. (Se a.st.) Förenklad delgivning sker genom att myndigheten skickar den handling som ska delges till delgivningsmottagaren och efterföljande arbetsdag ett kontrollmeddelande om att så har skett. I praktiken skickas handlingen oftast med post till delgivningsmottagaren under dennes senast kända adress och dagen efter ett meddelande om att handlingen har skickats. Om den senast kända adressen inte kan an- vändas får handlingen och kontrollmeddelandet skickas till delgiv- ningsmottagarens folkbokföringsadress om det finns en sådan och det är en annan än den senast kända adressen. Myndigheten förutsätts dokumentera att meddelandet har sänts, exempelvis genom att göra en anteckning om det i akten. Regleringen är teknikneutral (se prop. 2009/10:237 s. 137). Det betyder att handlingen exempelvis kan skickas elektroniskt. Av 4 § andra stycket delgivningslagen följer att delgivning inte får ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet. Det innebär att det ska göras en lämplighetspröv- ning även vid användandet av förenklad delgivning. En särskild form av förenklad delgivning i brottmål När det gäller delgivning av handlingar i brottmål genom förenklad delgivning gäller särskilda regler i (33 kap. 6 § RB). I samband med ikraftträdandet av den nya delgivningslagen ändrades regeln i 33 kap. 6 § RB om på vilket sätt stämning i brottmål får del- ges. I bestämmelsen görs numera ett undantag från regeln i 24 § del- givningslagen om att förenklad delgivning inte får användas vid del- givning av en handling som inleder ett förfarande och att parten måste ha fått information om att delgivningssättet kan komma att användas av den myndighet som handlägger målet eller ärendet. följer i stället av 33 kap. 6 § RB att stämning och andra handlingar i brottmål oavsett brottstyp kan delges genom förenklad delgivning om handlingarna skickas från det att den tilltalade vid ett personligt sammanträffande med polis eller annan tjänsteman fått del av information om att sådan delgivning kan komma att användas i tingsrätten. Kravet på att delgivningsmottagaren ska ha fått information om delgivningssättet vid ett personligt samman- träffande har uppställts för att det inte ska finnas någon risk för att den misstänkte missuppfattar vad förenklad delgivning innebär (se prop. 2009/10:237 s. 149). Enligt motiven kan det vara olämpligt att använda förenklad del- givning om brottsmisstanken har ändrats sedan informationen del- gavs. Ett annat exempel på en situation där det kan vara olämpligt att använda förenklad delgivning som nämns i förarbetena är att den miss- tänkte har varit påverkad eller av annan anledning kan antas ha haft svårt att ta till sig informationen om vad förenklad delgivning inne- bär. (Se prop. 2009/10:237 s. reformer om förenklad delgivning Förenklad delgivning infördes i den tidigare delgivningslagen. Ett motiv till införandet var att det kunde ifrågasättas om det verk- ligen var befogat att så hårt upprätthålla beviskravet för att delgiv- ning har skett i en situation när delgivningsmottagaren är medveten om att det pågår ett visst mål i domstolen (se prop. 1990/91:11 s. 17). Införandet innebar att allmänna domstolar kunde använda förenklad delgivning i brottmål. Det förutsattes dock att delgivningsmottagaren genom domstolens försorg först inledningsvis upplystes om att dom- stolen kunde komma att använda förenklad delgivning. Enligt 3 a § delgivningslagen fick förenklad delgivning inte användas för stämningsansökningar och andra handlingar varigenom mål eller ären- den anhängiggörs. Ett undantag infördes som möjliggjorde att förenklad del- givning kunde användas i brottmål för handlingar som inledde dom- stolsförfarandet. I 3 b § delgivningslagen infördes en be- stämmelse som innebar att en tilltalad i brottmål vid tingsrätt fick delges stämningsansökan och andra handlingar i målet genom för- enklad delgivning om saken gällde penningbotsbrott. Under en tidigare försöksverksamhet 2004–infördes ett tids- begränsat undantag som innebar att en tilltalad fick delges stämnings- ansökan och andra handlingar i brottmål genom förenklad delgivning om han eller hon vid en polismyndighet eller hade delgetts information om att sådan delgivning kunde komma att användas i brottmål. Det krävdes dock att tidpunkten för delgivning inte inföll senare än från upprättandet av anmälan för brottet. (Se lagen [2004:505] om försöksverksamhet med snabbare handläggning av brottmål, se också prop. 2003/04:89.) När den nya delgivningslagen infördes permanentades möjlig- heten att använda förenklad delgivning i brottmål genom bestämmel- sen i 33 kap. 6 § RB. Den begränsades på så sätt att delgivningshand- lingarna inte fick skickas senare än från det att information om förenklad delgivning lämnats av polisman eller annan tjänsteman. ändrades fristen vilket innebar att delgiv- ningshandlingar inte fick skickas senare än från det att del- givningsmottagaren fått information om förenklad delgivning (se prop. 2013/14:170 s. 32–35, se också SOU 2013:17 avsnitt 8.5.7). fick civilanställda inom polisen utökade befogenheter. Information om förenklad delgivning kunde framöver lämnas också av andra anställda inom polisen än polismän efter särskild delegation. (Se prop. 2013/14:232 s. 29–31.) förtydligades under vilka förutsättningar tingsrätten kunde använda förenklad delgivning i brottmål. Bestämmelsen i 33 kap. 6 § RB förtydligades så att tingsrätten kunde delge den tilltalade infor- mation om förenklad delgivning genom förenklad delgivning från förundersökningen. Det innebar att det förtydligades att tingsrätten kunde använda förenklad delgivning under sin handläggning även efter tio veckors fristen under förutsättning att den tilltalade fått information om förenklad delgivning kunde komma att användas i tingsrätten. (Se prop. 2015/16:39 s. 62 f.) 4.3Fortsatt utveckling av förenklad delgivning i brottmål m.m. 4.3.1Förenklad delgivning ska kunna användas vid talan om undanröjande av villkorlig dom Förslag: Förenklad delgivning ska också kunna användas för talan om undanröjande av villkorlig dom i mål enligt 27 kap. 6 § brotts- balken om den dömde delgetts sådan information av en anställd inom med anledning av myndighetens beslut att begära att åklagare för talan om att påföljden ska undanröjas. infördes en möjlighet att använda förenklad delgivning för talan om undanröjande av skyddstillsyn i tingsrätt om ordfö- randen vid övervakningsnämndens sammanträde lämnade informa- tion om det personligen till den dömde. Det infördes därför en ny bestämmelse i 33 kap. 6 a § RB som hänvisade till den befintliga bestämmelsen i 33 kap. 6 § RB för förenklad delgivning i brottmål. Reformen genomfördes eftersom det fanns ett behov av att effek- tivisera delgivningsförfarandet i dessa ärenden (se prop. 2018/19:71 s. 31). Införande av en möjlighet att använda förenklad delgivning i samband med talan om undanröjande av villkorlig dom övervägdes dock inte. De krav som i övrigt ställs på bl.a. tidsfrister och lämplig- hetsbedömning gäller även då övervakningsnämnden delger infor- mation om förenklad delgivning (se prop. 2018/19:71 s. 32, jfr även prop. 2009/10:237 s. 133, 149 och 270 samt prop. 2013/14:170 s. 33 f.). gäller enligt bestämmelsen i 33 kap. 6 a § RB i stället att den dömde ska delges information om förenklad delgiv- ning av en anställd inom med anledning av myndig- hetens beslut att begära att åklagare för talan om att skyddstillsynen ska undanröjas. Det är en följdändring när delar av övervaknings- nämndernas uppgifter flyttas till Kriminalvården (Se prop. 2020/21:85 s. 38–41). Det finns skäl att utöka möjligheten till att använda förenklad delgivning också för en talan om undanröjande av villkorlig dom. Av 27 kap. 1 § BrB följer att rätten får döma till villkorlig dom för ett brott för vilket påföljden inte bedöms kunna stanna vid böter. Som huvudregel förenas en villkorlig dom med dagsböter enligt 27 kap. 2 § BrB. Det finns normalt sett inte något behov av att undanröja en villkorlig dom eftersom den inte har något reellt verkställighetsinne- håll. Vid misskötsamhet i form av återfall i brott blir det snarare aktuellt att beakta återfallet vid påföljdsbestämningen när den nya påföljden bestäms. En villkorlig dom kan emellertid förenas med en föreskrift om samhällstjänst enligt 27 kap. 2 a § BrB. Såsom särskilda skäl för villkorlig dom i stället för fängelse kan rätten enligt 30 kap. 7 § andra stycket BrB beakta, om den tilltalade samtycker till att domen förenas med en föreskrift om samhällstjänst och en sådan föreskrift är lämplig med hänsyn till den tilltalades person och övriga omständigheter. Påföljden villkorlig dom med samhällstjänst används i första hand för att ersätta ett fängelsestraff. När rätten meddelar en föreskrift om samhällstjänst ska den i domslutet ange hur långt fäng- elsestraff som skulle ha dömts ut, om fängelse i stället hade valts som påföljd. Det är också möjligt att förena en villkorlig dom med en föreskrift om att ersätta uppkommen skada eller avhjälpa eller begränsa skadan efter brottet enligt 27 kap. 5 § BrB. Om den dömde inte iakttar vad som åligger honom eller henne enligt den villkorliga domen, får rätten enligt 27 kap. 6 § BrB i vissa fall undanröja den villkorliga domen och bestämma annan påföljd för brottet. En typ av misskötsamhet är att den dömde inte genomför den ålagda samhällstjänsten. Förutsättningarna för att undanröja en skyddstillsyn och villkorlig dom är i stort detsamma, dvs. Det finns däremot oftast starkare skäl vid skyddstillsyn att snabbt undanröja och bestäm- ma ny påföljd för brottet eftersom den dömde oftast lever under sådana förhållanden att denne riskerar att återfalla i brott. En vill- korlig dom används enligt 30 kap. 7 § BrB om det saknas särskild anledning att befara att den tilltalade kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Samhällstjänsten fyller i första hand inte en preventiv åtgärd för fortsatt brottslighet på samma sätt som en skydds- tillsynspåföljd. Det är däremot på det sättet att villkorlig dom med sam- hällstjänst i normalfallet endast används för brottslighet som i annat fall hade lett till ett fängelsestraff, t.ex. på grund av brottslighetens art. Även om påföljdskombinationen används för brottslighet med relativt lågt straffvärde finns det alltså ofta starka skäl för fängelse. Det är angeläget att delgivningsförfarandet är effektivt och till- förlitligt oavsett om talan om undanröjande avser skyddstillsyn eller villkorlig dom. Det har betydelse för förtroendet för rättsväsendet att utdömda påföljder verkställs. Det är föreslås därför att bestäm- melsen i 33 kap. 6 a § RB också ska omfatta undanröjande av talan om villkorlig dom. Bestämmelsen ska därför omfatta både mål enligt 27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § BrB. En talan enligt 27 kap. 6 § BrB väcks av åklagare. Kriminalvården är dock initiativtagare till åtgärden på samma sätt som enligt 28 kap. 9 § BrB. Det innebär att en talan om undanröjande av villkorlig dom föregås av ett beslut av Kriminalvår- den på samma sätt som vid skyddstillsyn. Bestämmelsen om förfaran- det vid förenklad delgivning vid talan om undanröjande av villkorlig dom kan därför utformas på samma sätt som vid talan om undan- röjande av skyddstillsyn enligt 33 kap. 6 a § BrB. 4.3.2Förlängning av tidsfristen för förenklad delgivning i brottmål Förslag: Tidsfristen för att delge stämningsansökan och andra handlingar i brottmål genom förenklad delgivning förlängs till . begränsas förenklad delgivning i brottmål till att det endast får används när handläggningen av åtalet inleds. Vid talan om undanröjande av påföljd får förenklad del- givning endast användas när handläggningen av talan om undan- röjande inleds. Behov av en längre frist för förenklad delgivning i brottmål Förenklad delgivning i brottmål kan användas i enlighet med be- stämmelsen i 33 kap. 6 § RB för att delge den tilltalade stämning och andra handlingar under förutsättning att denne fått information om delgivningssättet under ett personligt sammanträffande av en polis- man eller annan tjänsteman inte tidigare än . Bestämmelsen i fråga om tidsfristen ändrades . Det ursprungliga förslaget lämnades av Straff- processutredningen (se SOU 2013:17 avsnitt 8.5.7). Utredningen före- slog att tidsfristen skulle slopas helt. I stället skulle endast en lämp- lighetsprövning göras som följer av delgivningslagen om att förenklad delgivning endast fick användas om det med hänsyn till omständig- heterna inte var olämpligt. Remissutfallet var blandat. Regeringen ansåg att tidsfristen av rättssäkerhetsskäl inte bör avskaffas helt. Vidare ansåg regeringen att det var rimligt att kräva att en misstänkt bevakade frågan om huruvida åtal väcks än vad som gällde då och i vart fall . Regeringen bedömde att en sådan tidsfrist levde upp till kraven på en rättvis rättegång i artikel 6 i och 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen. (Se prop. 2013/14:170 s. 32–35.) Det bör övervägas om tidsfristen ska förlängas ytterligare. Tidsfristen påverkar i vilken utsträckning domstolarna kan delge tilltalade stämning och andra handlingar i brottmål. Figur 4.1 medelgenomströmningstid (dagar) för ärenden redovisade till åklagare per brottskategori Källa: årsredovisning s. 40 (figur 15). Tabell 4.1 genomströmningstid (dagar) och antal ärenden redovisade till åklagare (exkl. i butik) Källa: årsredovisning s. 182–183 (tabell 8.6 och 8.7). Figur 4.2 Fördelning av genomströmningstid (dagar) från registrering till åtalsbeslut Källa: Brottsförebyggande rådets rapport för brottsmisstankar i brottmåls- processen 2019 s. 52, figur 27. Av 33 kap. 6 § RB följer att en polisman vid ett personligt sam- manträffande med den misstänkte kan delge information om att dom- stolen framöver kan komma använda förenklad delgivning. lämnas den informationen i början av utredningen, t.ex. när den misstänkte delges misstanke och/eller under ett första förhör. Det förekommer också att information lämnas senare under för- undersökningen eller i samband med slutunderrättelse. I mer rutin- betonade utredningar är det inte ovanligt att den enda personliga kontakten med den misstänkte sker i samband med det första och enda förhöret i samband med ingripandet.