sou · H9B336 · 2021-05-05 00:00:00 — Att föra registret är dessutom en uppgift av allmänt intresse, vilket också är en grund för behandling av personuppgifter (artikel 6.1 e). därför inte att syftet med behandlingen fastställs i den rättsliga grunden. Personuppgiftsbehandlingen måste dock vara nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning (artikel 6.3). Detta innebär, enligt förarbetena till dataskyddslagen, att det inte får före- komma någon onödig behandling av personuppgifter.12 Vi bedömer att den personuppgiftsbehandling som ett nationellt ställföreträdar- register för med sig är nödvändig för att utföra en uppgift är av allmänt intresse. De uppgifter som föreslås tas in i registret är noga avvägda för att inte vara onödiga i förhållande till ändamålet. Sam- mantaget bedömer vi att personuppgiftsbehandlingen uppfyller data- skyddsförordningens krav på rättslig grund. Vårt förslag: ska föras av den nya myn- digheten som vi föreslår i avsnitt 23. Myndigheten ska också vara personuppgiftsansvarig för registret. En fråga är vilken myndighet som ska föra det nationella ställföre- trädarregistret och ansvara för personuppgifter. En ordning som inne- bär att uppgifterna läggs på och att registeruppgifterna tas in i folkbokföringen har kommit upp som en möjlighet. Flera skäl talar för en sådan ordning, inte minst att har goda möjligheter att administrera ett ställföreträdarregister. Under Skatte- verkets ansvar kan uppgifter från registret dessutom tillhandahållas myndigheter, banker och andra aktörer genom befintliga digitala tjänster. Ordningen framstår inte heller som onaturlig med hänsyn till att folkbokföringen innehåller uppgifter om befolkning, identitet och familj och bland annat visar behörighet för vårdnadshavare att företräda barn. Vi föreslår i avsnitt 23 att en ny statlig myndighet ska ha ett över- gripande ansvar på området. Ett alternativ som framstår som bättre är därför att den myndigheten får ansvaret för det nationella ställ- företrädarregistret, på samma sätt som andra statliga myndigheter ofta ansvarar för registren inom sina verksamhetsområden. 2017/18:105 s. 55 ff. starka skäl för en ordning som innebär att alla centrala uppgifter på området samlas hos en och samma myndighet, inte minst tydliggör detta myndighetens centrala funktion och ansvar. Vi bedömer att övervägande skäl talar för detta alternativ. Den nya myndigheten som föreslås i avsnitt 23 ska alltså föra det nationella ställföreträdar- registret och ansvara för personuppgifter. 25.7.7En skyldighet för överförmyndaren eller domstolen att underrätta registermyndigheten Vårt förslag: Det ska införas en skyldighet för överförmyndare och domstolar att underrätta den registeransvariga myndigheten om sådana beslut om förmynderskap, godmanskap och förvaltar- skap som ska ingå i registret. •Överförmyndaren ska underrätta registermyndigheten om slut- liga beslut. Överförmyndaren ska också underrätta myndig- heten om interimistiska beslut, dock inte om beslutet innebär att ett tidigare avgörande fortfarande ska gälla. Underrättelsen ska expedieras som beslutet fattas. En bestäm- melse om detta ska tas in i den registerförordning som enligt förslaget i avsnitt 25.7.1 ska tas fram på området. •Tingsrätten ska ha motsvarande skyldighet att under- rätta registermyndigheten om sina slutliga och interimistiska beslut. Skyldigheten ska tas in i förordningen (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt , m.m. •Högre rätt ska också underrätta registermyndigheten om sina beslut. 10 § andra stycket förordning ska anpassas för att även omfatta högre rätts beslut i sådana ärenden som här avses. De uppgifter om förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap som ska ingå i ett nationellt ställföreträdarregister bygger på dom- stolars och överförmyndares beslut. För att uppgifterna ska kunna tas in i registret måste det finnas en skyldighet att underrätta den registeransvariga myndigheten om beslut i sådana ärenden. läget är tingsrätten skyldig att underrätta bland annat om beslut i frågor om vårdnad om barn. Underrättelsen ska expedi- eras . Högre rätt har motsvarande skyldighet när det gäller sina beslut. Underrättelseskyldigheten framgår av 4 och 10 §§ förordning om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt . Det är lämpligt att en underrättelse- skyldighet enligt samma modell införs för domstolar och överförmyn- dare när det gäller beslut i ärenden om ställföreträdarskap. Domstolar- nas underrättelseskyldighet bör lämpligen tas in förordning. Överförmyndarens underrättelseskyldighet bör däremot tas in i den registerförordning som ska tas fram för det nationella ställföreträdar- registret. För att åstadkomma ett ännu mer tillförlitligt register med säker- ställda, korrekta och aktuella uppgifter är det önskvärt att underrättelser om beslut åtminstone kan ske genom automatiska processer. 26 Frågor om digitalisering I våra direktiv har frågan om digitalisering tagits upp. Det har beto- nats att ökad digitalisering bidrar till högre kvalitet och effektivitet i den offentliga förvaltningen och att digital hantering därför ska vara förstahandsvalet. Vårt uppdrag har omfattat att ta ställning till vilka ändringar som behövs för att överförmyndare, övriga berörda myn- digheter och ställföreträdare i så stor utsträckning som möjligt ska kunna använda sig av digitala hjälpmedel. Uppdraget har också om- fattat att analysera hur den ökade digitaliseringen i samhället kan underlätta för ställföreträdares möjligheter att hjälpa sina huvudmän. Vi har uppmärksammat att många huvudmän lever i ett digitalt utan- förskap, vilket vi också tar upp i avsnittet. Frågan om digitalisering omfattar också framtidsfullmakter. Det har ingått i vårt uppdrag att överväga om och hur sådana fullmakter ska kunna upprättas och hanteras elektroniskt. Att formkrav i lagar och förordningar kan hindra elektronisk kom- munikation och elektronisk dokument- och ärendehantering har tagits upp i promemorian Formel, Formkrav och elektronisk kommunika- tion (Ds 2003:29). I promemorian identifieras onödiga hinder för elektronisk kommunikation och dokumentation. Med formkrav av- ses krav på att ett dokument eller meddelande ska ha en viss form eller tillkomma på ett visst sätt för att ha en rättsverkan. Formkrav kan också föreskriva att en handling ska ha ett visst innehåll. Till formkrav kan även hänföras krav på att en handling ska utföras på visst sätt för att en viss rättsverkan ska inträffa. Formkravens hindrande effekt består i att vissa termer betecknar fysiska föremål eller hand- lingar som inte kan utföras elektroniskt.1 Vid anpassningen av hind- rande formkrav bör man enligt promemorian eftersträva långsiktig- het och teknikneutralitet och en reglering på låg nivå, dvs. man bör inte ge onödigt detaljerade föreskrifter i lag eller förordning när andra styrmedel är mer ändamålsenliga.2 I promemorian betonas att rättsregler som medger elektroniska rutiner bara är en av många förutsättningar som måste vara uppfyllda för att myndigheter ska kunna övergå till elektronisk hantering. Ytterligare förutsättningar avser t.ex. system, processer och författ- ningsarbete. Bland annat tas vikten av säkra elektroniska rutiner upp och att myndigheterna måste ha system som uppfyller tillräckligt höga krav när det t.ex. gäller utställarverifiering.3 Promemorian tar upp att gemensamma ramupphandlingar utgör en väsentlig del av styrningen av myndigheters IT-användning.4 26.3.1Vad är en e-legitimation? En e-legitimation är en elektronisk identitetshandling som kan an- vändas för att identifiera innehavaren på digital väg. Med hjälp av en e-legitimation kan innehavaren identifiera sig mot myndigheter, banker och andra aktörer, som i sin tur får en bekräftelse på vem personen är. E-legitimationen kan finnas som en applikation i en mobiltelefon eller surfplatta eller som en fil på en dator. Den kan också finnas på ett kort med ett chip där informationen lagras. Vad som krävs för att få en e-legitimation utfärdad eller vilka krav en sådan ska uppfylla är inte reglerat. Myndigheten för digital för- valtning ansvarar för tillitsramverket Svensk e-legitimation och har bland annat i uppgift att främja användningen av elektronisk identi- fiering. Myndigheten granskar och godkänner svenska e-legitima- tioner för kvalitetsmärkning och tar även fram ett tekniskt ramverk. Bank-id utfärdas av bankerna och är den e-legitimation som domi- nerar på den svenska marknaden. E-legitimationen utvecklas av ett bolag som ägs av sju banker. AB Svenska Pass utfärdar en e-legiti- 1Ds 2003:29 s. 17 och 19. 2Ds 2003:29 s. 46 ff. och 52. 3Ds 2003:29 s. 24 f. 4Ds 2003:29 s. 39. mation som finns på identitetskort som utfärdas av . Även utfärdar en e-legitimation som finns på vissa äldre identi- tetskort. Det finns även i mobiltelefoner en e-legitimation som kallas eID+. E-legitimation används vid identifiering när en person vill använda en digital tjänst hos bland annat myndigheter, kommuner, banker och betaltjänster som Swish. Användningen inom den offentliga sektorn utgjorde av transaktionerna med bank-id under 2019.5 En stor del av användningen skedde i och digitala tjänster. Andra välanvända tjänster fanns hos , Arbetsförmedlingen, , och Pensionsmyndigheten.6 26.3.3E-legitimationen visar inte innehavarens behörighet En e-legitimation innehåller identitetsuppgifter, inte uppgifter om vilken behörighet användaren har. E-legitimationen berättar alltså inte vad användaren får göra, dvs. vilken åtkomst och rätt att vidta åtgärder som han eller hon har. Sådana uppgifter finns hos den som tillhandahåller den digitala tjänsten. E-legitimationen innehåller inte heller uppgifter om behörighet att t.ex. teckna ett företags firma eller att företräda ett barn. Sådana uppgifter finns i andra myndigheters register. Exempelvis finns uppgifter om vårdnadshavares behörighet att företräda barn i folkbokföringen och uppgifter om vem som tecknar ett bolags firma i bolagsregistren. En digital tjänst kan utformas för att inhämta denna typ av uppgifter på ett automatiserat sätt. överlämnades betänkandet Reebot – omstart för den digitala förvaltningen (SOU 2017:114) till regeringen. I betänkandet föreslås en statlig e-legitimation. Förslaget innebär att en elektronisk 5BankID, se (hämtad ). 6SOU 2019:14 s. 138. identitetshandling ska utfärdas av en statlig myndighet och finnas på fysiska identitetshandlingar som utfärdas av den ansvariga myndig- heten. Utredningen lämnade inte förslag på vilken eller vilka myn- digheter som ska utfärda den elektroniska identitetshandlingen eller vilka identitetshandlingar som ska vara bärare av den.7 Även andra frågor med anknytning till digitalisering av offentlig förvaltning tas upp i betänkandet. Bland annat betonas att ett tydligt offentligt åtag- ande är utgångspunkten för effektiv styrning mot ökad digitalisering och att Kommuner och Regioner (SKR) har en viktig roll för att på det kommunala området driva på, stödja och samordna medlemmarna att ta vara på digitaliseringens möjligheter.8 överlämnade ID-kortsutredning betänkandet Ett säkert statligt – med e-legitimation (SOU 2019:14) till regeringen. I betänkandet föreslås ett statligt identitetskort och en statlig e-legi- timation. Det tas upp att den ökade digitaliseringen gör det allt svårare att klara sig i samhället utan tillgång till en e-legitimation och att det därför är viktigt att alla ges möjlighet att skaffa en säker sådan. För- slaget innebär att en statlig e-legitimation på högsta tillitsnivå ska få finnas på det statliga identitetskortet och att e-legitimationen ska kunna användas för att skapa en elektronisk underskrift. Den ska kunna utfärdas till personer som har fyllt och som är svenska medborgare eller folkbokförda i landet.9 Utredningarna bereds inom . Vid våra kontakter med berörda aktörer10, bland andra överförmyn- dare, ställföreträdare och intresseorganisationer, har vi uppmärk- sammat att det på ställföreträdarområdet finns en rad utvecklings- områden kopplade till digitalisering. Dessa tas upp här nedan. 8SOU 2017:114 s. 101 och 150. 9SOU 2019:14 s. 19 f. 10Vilka undersökningar vi har gjort under utredningsarbetet framgår av avsnitt 2.2. 26.4.1Digitalt utanförskap för huvudmän Det har under utredningsarbetet blivit tydligt att den digitalisering som sker i samhället i många fall innebär ett utanförskap för per- soner som har en god man eller förvaltare. Flera aktörer, bland andra , har pekat på en digital klyfta i samhället. Det har lyfts fram att det ofta är svårt för huvudmän att få en e-legiti- mation och att de därför saknar möjlighet att använda internetbank, myndighetsbrevlåda eller digitala betaltjänster som exempelvis Swish. Det kan även vara svårt att utföra ärenden som inte har med eko- nomin att göra, exempelvis att reservera en bok på ett bibliotek eller att anmäla sitt barn till förskola. Personer som har en god man eller förvaltare kan dessutom ofta ha svårt för att använda digitala tjänster eftersom de saknar de förmågor som krävs. har lyft fram att möj- ligheten att handla digitalt leder till ekonomiska problem för vissa huvudmän som på grund av sin sjukdomsbild överutnyttjar möjlig- heten, och att det behövs ett sätt för förvaltare att kunna godkänna digitala inköp. har pekat på en liknande problematik när det gäller huvudmän som har en e-legitimation, bland annat att de ibland har en sjukdomsbild som gör att de tar ett stort antal lån digitalt eller upplåter sin e-legitimation till någon annan. Föreningen har framhållit att detta innebär en risk för att både huvud- mannen och den som förlitar sig på e-legitimationen drabbas av eko- nomisk skada. Enligt kan en säkerhetsdosa, som ger användaren en möjlighet att använda en internetbank men inte ger möjlighet att utföra andra ärenden digitalt, ibland vara ett bra alternativ till en e-legitimation för dessa huvudmän. Det har som ett stort problem lyfts fram att ställföreträdare ofta inte kan hjälpa sina huvudmän genom att använda digitala tjänster. Pro- blemet är att de inte kan legitimera sig med sin e-legitimation för att utföra ärenden för huvudmannens räkning digitalt. Det förekommer att digitala tjänster anpassas efter ställföreträdaruppdraget. Exem- pelvis kan ställföreträdare i några banker använda internetbanken och hos kan ställföreträdare deklarera digitalt för huvud- mannens räkning. Många banker, myndigheter och andra aktörer erbjuder dock inte sådana anpassade digitala tjänster. Ställföreträd- arna saknar då möjlighet att använda internetbank, digital brevlåda eller andra digitala myndighetstjänster när de utför sina uppdrag eller ska hämta in det underlag som behövs vid redovisningen av upp- draget. Många ställföreträdare har pekat på att den ökade digitali- seringen i samhället fört med sig att deras uppdrag blivit mer kom- plicerade, eftersom de inte har tillgång till de digitala tjänsterna och det blivit svårare att utföra ärenden på annat sätt än digitalt. Det har också sagts att årsräkningen är komplicerad och tidskrävande och att det behövs enkla och smidiga digitala tjänster för redovisningen. Intresseföreningar har påpekat att många duktiga ställföreträdare är äldre personer med svårigheter att anamma ny digital teknik. Att det även fortsättningsvis bör vara möjligt att ha uppdrag som ställföre- trädare utan att vara särskilt tekniskt bevandrad har därför lyfts fram. I utredningen har vi noterat att överförmyndares granskning av årsräkningar i huvudsak är en syssla. Överförmyndare har fört fram att granskningen kräver stora resurser och att det finns utrymme för stora effektivitets- och säkerhetsvinster kopplade till en ökad digital hantering. Framför allt följande utvecklingsområden har lyfts fram. •Digital inlämning av årsräkningar, vilket endast är möjligt hos ett mindre antal överförmyndare. •En digital grindvakt som hindrar att årsräkningen lämnas in om siffrorna inte balanserar eller om nödvändiga uppgifter saknas. •Digital informationsinhämtning från bland annat banker och myn- digheter. Det har sagts att digital inhämtning av uppgifter som ska ingå i ställföreträdarens årsräkning skulle effektivisera över- förmyndarens granskning, leda till ökad säkerhet och även under- lätta för ställföreträdare vid redovisningen. •Övergång till digitala akter. Det finns på marknaden flera verksamhetssystem för överförmyn- dare av vilka , och är de dominerande. Det förekommer att överförmyndare utvecklar digitala lösningar på egen Vissa överförmyndare har kommit långt i digitaliseringen medan andra använder digitala arbetssätt i liten uträckning. En vanlig syn- punkt har varit att överförmyndarna saknar den kompetens och de resurser som krävs för att på egen hand kunna arbeta med digitali- seringsfrågorna. Det finns en utbredd uppfattning om att det skulle behövas ett grepp på nationell nivå i frågan. Det har från flera håll lyfts fram att det bör bli möjligt att överföra beslut om så kallade uttagsmedgivanden genom digital kommunika- tion mellan överförmyndare och banker. Ett uttagsmedgivande är ett beslut om att ekonomiska medel får lyftas från ett överförmyndar- spärrat bankkonto. Ställföreträdare har normalt tillgång till ett av huvudmannens konton, ett transaktionskonto, där medel kan dispo- neras för huvudmannens räkning utan överförmyndarens tillstånd. Övriga konton är belagda med en så kallad överförmyndarspärr, vilket innebär att endast huvudmannen har tillgång till kontot. En ställ- företrädare som vill få tillgång till ett överförmyndarspärrat konto, exempelvis vid en större transaktion, måste begära överförmyndarens samtycke. saknas i regel digitala kommunikationsvägar mellan överförmyndare och banker varför ett uttagsmedgivande innebär att ställföreträdaren måste ta med sig beslutet till ett bankkontor. Detta har blivit svårare , i takt med att antalet bankkontor blivit färre. SKR har i samband med det senaste årets pandemi påpekat att ställföreträdare, som är äldre och tillhör en riskgrupp, inte kan uppsöka bankkontor och därför inte kan utföra sina upp- drag. Det har som en angelägen digitaliseringsåtgärd förts fram att det måste bli möjligt med säker digital kommunikation mellan över- förmyndare och banker. 26.5.1E-legitimation och anpassade digitala tjänster för huvudmän •För många huvudmän innebär det ett digitalt utanförskap att inte ha tillgång till en e-legitimation och att inte kunna använda digitala tjänster. Aktörer som tillhandahåller e-legitimationer bör därför verka för att fler personer som har en god man eller förvaltare ska kunna få en sådan legitimation. Vidare bör myn- digheter, banker och andra som tillhandahåller digitala tjänster ta fram anpassade tjänster till personer som har en god man eller förvaltare. Det som vi föreslår i avsnitt 25 skapar förutsättningarna för detta. •Vi ställer oss positiva till det förslag som lämnats i betänkan- det SOU 2019:14, innebärande att en säker statlig e-legitima- tion, tillgänglig för alla, ska tas fram. Vi vill framhålla vikten av att en sådan e-legitimation möjliggör anpassningar för begräns- ningar i rättshandlingsförmåga och kognitiv förmåga. Som vi tagit upp i avsnitt 26.4.1 har det under utredningens arbete visat sig att det digitaliserade och allt mer kontantlösa samhället innebär ett utanförskap och stora praktiska svårigheter för många som har en god man eller förvaltare. Det är vanligt att äldre personer och personer med kognitiva funktionsnedsättningar har svårt att an- vända digital teknik. Många som har en god man eller förvaltare saknar en e-legitimation och har därför inte möjlighet att utföra ens enkla ärenden digitalt, som att använda betaltjänsten Swish eller reservera böcker på bibliotek. Organisationen har tagit fram rapporten med funktionsnedsättning och internet 2019, i samarbete med . Rapporten ger en bild av en betydande digital klyfta i samhället. Några av rapportens slutsatser är att samhällsfinansierade institutioner inte har lyckats med digital inkludering, att det är ett stort problem att inte kunna identifiera sig digitalt för att utföra exempelvis bankärenden, att en tredjedel av de personer som har en funktionsnedsättning inte tycks ha något sätt att identifiera sig digitalt, samt att banktjänster och e-handel verkar ha blivit svårare.12 Många personer har en ställföreträdare redan från unga år, exempelvis personer med kognitiva funktionsnedsätt- ningar och personer med sådana svårigheter som innebär att de måste ha en förvaltare. Ett digitalt utanförskap kan för dem innebära en ökad stigmatisering. 11Enligt information på Begripsams webbplats arbetar organisationen med att göra samhället mer tillgängligt för personer med framför allt kognitiva svårigheter, se oss/(hämtad ). 12Post- och , se med-Funktionsnedsattning-och-internet-2019-smfoi/ (hämtad ). För att öka möjligheterna för huvudmän att delta i samhällslivet är det angeläget att de kan få tillgång till digitala tjänster, anpassade efter eventuella inskränkningar i rättshandlingsförmåga, funktions- nedsättningar eller annan problematik. EU:s tillgänglighetsdirektiv13 som trädde i kraft syftar till att skapa gemensamma regler vad gäller tillgänglighetskrav för vissa produkter och tjänster. Direktivet anger bland annat att tjänster ska tillhandahållas på ett sätt som i största möjliga utsträckning möjliggör förutsebar användning för personer med funktionsnedsättning. Beträffande banktjänster för konsumenter anger direktivet att identifieringsmetoder, elektroniska signaturer och betaltjänster ska vara uppfattningsbara, hanterbara, begripliga och robusta. Produkter och tjänster som släpps på mark- naden ska uppfylla direktivets krav senast i juni 2025.14 Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att ta ställning till hur tillgäng- lighetsdirektivet ska genomföras i Sverige.15 Även FN:s funktions- rättskonvention, som vi tagit upp i avsnitt 5.3, syftar till att säker- ställa att personer med funktionsnedsättning har tillgång till bland annat tjänster på lika villkor som andra. Att anpassade digitala tjänster finns för de som har en god man eller förvaltare är alltså helt i linje med kraven i EU:s tillgänglighetsdirektiv och FN:s funktionsrätts- konvention. Vilka hinder finns mot en digital inkludering? Banker och andra utställare av e-legitimationer medger inte en e-legitimation när en sådan bedöms innebära säkerhetsrisker eller när användaren inte kan ge uttryck för sin vilja eller förstå vad en e-legitimation innebär. Vidare ser banker, myndigheter och andra som tillhandahåller digi- tala tjänster ibland säkerhetsrisker med att erbjuda sådana tjänster till huvudmän, exempelvis en risk att tjänsten används av andra till skada för huvudmannen eller att rättshandlingar som huvudmannen ingår med hjälp av tjänsten inte blir bindande, till skada för tredje man. I vårt uppdrag ingår inte att lämna konkreta förslag på hur dessa svårigheter kan undanröjas. Vi vill dock uppmärksamma det digitala utanförskap som det innebär för många att inte ha tillgång till en e- legitimation och digitala tjänster. Såväl staten som banker och myn- 13Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/882 av om tillgänglig- hetskrav för produkter och tjänster. 14Bilaga 1 till direktivet, avsnitt IV e. Utredningen om genomförande av tillgänglighetsdirektivet (S 2020:05), dir. 2020:39. I utredningens uppdrag ingår att analysera hur svensk rätt förhåller sig till direk- tivet och lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . digheter bör ha detta i åtanke i det fortsatta digitaliseringsarbetet, särskilt mot bakgrund av kraven i tillgänglighetsdirektivet och i funktionsrättskonventionen. Banksektorn och andra aktörer som tillhandahåller e-legitimationer eller erbjuder digitala tjänster bör enligt vår uppfattning verka för att kunna erbjuda anpassade lösningar för personer som har en god man eller förvaltare och som alltså kan ha begränsningar i rättshandlingsförmåga eller kognitiva förmågor.