sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — Detta kan skapa en obalans i bevishänseende till den misstänktes nackdel. Exempelvis kan forensisk och teknisk bevisningen tala för den miss- tänktes skuld, medan det kan vara svårt att hitta tillförlitlig bevisning som talar emot, då vittnen till händelsen kan ha svårt att minnas den eller rent av har avlidit. För den misstänkte och den- nes försvarare kan det därför vara förenat med betydande svårigheter att efter brottet föra bevisning mot den misstänktes skuld. Det kan vidare vara svårt att utröna hur de spår, exem- pelvis dna och fingeravtryck, som säkrats från brottsplatsen avsatts, vilket kan vara nog så viktigt som att de avsatts. Att få en rättvisande bild av händelsen kan därför vara svårt vid äldre brott och i avsaknad av annan bevisning kan det finnas en risk för att den forensiska och tekniska bevisningen tillmäts för stor betydelse. Härtill måste, när det gäller de förbättrade forensiska och tekniska metoderna, som fortlöpande ökar möjligheterna att utreda även äldre brott, vägas in att dna-bevisning och teknisk bevisning även kommer Det finns skäl att ändra reglerna om preskription behöva stöd av annan bevisning för att en fällande dom ska kunna meddelas. Alltjämt gäller också att tillförlitligheten av viss bevisning, exem- pelvis vittnesutsagor, minskar med tiden, vilket gör att skälen för preskription gör sig lika starkt gällande som tidigare beträffade denna typ av bevisning. Som nämnts finns det emellertid förslag om att tillåta bevisupptagning utom rätta i större utsträckning än . Till exempel skulle vittnesutsagor dokumenterade genom videoupp- tagning kunna sparas och användas vid en huvudförhandling . Det är emellertid långt ifrån självklart att samtliga tillförlit- lighets- och trovärdighetsaspekter kan tas om hand genom ett sådant system. Slutligen bör vid förändrade regler om preskription beaktas att dessa utgör en viss garanti för en effektiv lagföring, dels genom de tidsramar reglerna skapar för framför allt polis och åklagare att ut- reda och åtala brott, dels genom att reglerna bidrar till att de brotts- bekämpande myndigheternas och rättsväsendets resurser används för att utreda nya i stället för gamla brott och för att det frigörs resurser för att utreda de allvarligaste brotten framför de mindre allvarliga. Det anförda innebär dels att det inte finns skäl att förändra det nuvarande systemet från grunden, dels att det inte utan vidare kan bli fråga om att föreskriva längre preskriptionstider för brott endast för att lagstiftaren har en strängare syn på dem eller för att den forensiska eller tekniska utvecklingen har haft stor betydelse för möjligheten att utreda dem. bör naturligtvis en skärpt syn på viss typ av brottslighet samt den tekniska och forensiska utveck- lingen inte enbart påverka straffsatser och möjligheten att klara upp brott utan även preskriptionsreglerna. I linje med det sistnämnda bör nya preskriptionsregler utformas på ett sådant sätt att de betrak- tas som mer följdriktiga i förhållande till det straffrättsliga systemet i övrigt. Även med en sådan strävan kan inte samtliga oönskade effekter beaktas vid framtagandet av nya preskriptionsregler. Exem- pelvis skulle ett alltför stort hänsynstagande till nu gällande straff- satser i syfte att skapa kongruens riskera att göra det nya regelverket svåröverskådligt och förmodligen inte bestående . Om lag- stiftaren vill undvika inkonsekvenser till följd av enskilda brotts straffskalor bör detta hanteras på annat sätt och inte genom reglerna om preskription. Det finns skäl att ändra reglerna om preskription Med dessa utgångspunkter övergår vi nu till att diskutera hur be- stämmelserna om preskription i 35 kapitlet bör för- ändras. Hur bör då bestämmelserna om åtalspreskription förändras? Som tidigare framgått behöver reglerna anpassas till den forensiska och tekniska utvecklingen. De behöver också anpassas till den föränd- rade synen på brottsoffer. Vissa justeringar kan också behöva göras i anledning av att nya straffskalor och brott har tillkommit. Anpass- ningen bör huvudsakligen ske genom att preskriptionstiden för vissa brott förlängs. Detta åstadkoms lämpligast genom en ändring av vilka maximistraff som utgör gräns mellan olika preskriptionstider. Att låta preskriptionstiderna, som i vårt nuvarande system, följa ett mönster där brott som har lika stränga straffskalor har lika lång preskriptionstid, har sina fördelar. Det nuvarande systemet gör att nykriminaliseringar eller förändringar i straffskalorna, relativt lätt kan inordnas i bestämmelserna om preskription. Detta ökar förut- sägbarheten. Det nuvarande systemet är också väl etablerat och accepterat. Det är också det system som valts av våra nordiska grann- länder och . Ett alternativ skulle vara att för varje enskilt brott eller en grupp av liknande brott fastställa preskriptionstiden. Det skulle dock vara omständligt och riskera att minska förutsäg- barheten. Vår utgångspunkt är därför att brott med samma maximi- straff ska ha samma preskriptionstid. De grundläggande principerna för preskription får alltjämt anses vara aktuella. Nedan följer våra överväganden om hur bestämmelserna om åtalspreskription bör förändras. Utgångspunkten är att skapa ett regelverk som beaktar utvecklingen inom forensisk vetenskap, tek- nik och juridik. Vidare bör bestämmelserna vara lättillgängliga, enkla att tillämpa och ändamålsenliga utifrån de skäl som motiverar att brott preskriberas. Vid utformningen av regelverket måste även be- hovet av en rättssäker och effektiv lagföring tillgodoses. Vi utgår nedan från det i straffskalan föreskrivna straffmaximu- met för brottet. Preskriptionstidens längd avgörs emellertid inte endast av straffmaximum för brottet utan också av bestämmel- ser genom vilka straffskalorna utvidgas och inskränks. Vi återkom- mer till denna fråga i avsnitt 7.6. föreskrivs fem olika tider för åtalspreskription i 35 kap. 1 § första stycket . om det strängaste straffet är fängelse i högst , om det strängaste straffet är fängelse i högst , om det strängaste straffet är fängelse i högst , om det strängaste straffet är fängelse , och om fängelse på livstid kan följa på brottet. De valda tiderna är ett uttryck för principen att preskriptionstidens längd ska stå i direkt förhållande till brottets svårhet.1 Dessa tillkom 1926 och har inte ändrats . I vårt uppdrag ingår att ta ställning till frågan om att avskaffa pre- skription för brott som har livstids fängelse i straffskalan. Vi inleder vår framställning med att behandla denna fråga. 7.2Brott med livstids fängelse i straffskalan inträder åtalspreskription för brott som har livstids fängelse i straffskalan, som huvudregel, (35 kap. 1 § första stycket ), vilket är den längsta preskriptionstiden. års ändring preskriberades inte allvarliga brott, men genom re- formen blev alla brott föremål för preskription, även de som kunde straffas med livstids straffarbete. Denna ordning bestod då ett antal brott med livstids fängelse i straffskalan undantogs från preskription. I förarbetena till lagändringen diskuterades möj- ligheten att låta alla brott med livstids fängelse i straffskalan undan- tas från preskription, vilket det då inte ansågs finnas anledning till. 1Jfr , Åtalspreskription, s. 99. Som skäl mot ett fullständigt undantag anfördes att flera av dessa brott har ett lågt straffminimum och att det därför skulle vara för långtgående att låta även dessa brott omfattas. Det ansågs inte heller lämpligt att låta brott som förutsätter att riket är i krig eller krigsfara omfattas, vilket flera av de brott som har livstids fängelse i straffska- lan gör. Vidare ansågs det inte vara motiverat att föreslå mer långt- gående förändringar än det fanns behov av. Det bedömdes slutligen att endast brott som innebar ett uppsåtligt dödande skulle undantas från preskription.2 Enligt 35 kap. 2 § första stycket undantas från preskription •mord och dråp, •folkmord, brott mot mänskligheten, grov krigsförbrytelse, •terroristbrott som begås genom mord eller dråp, och •försök till dessa brott. För dråp föreskrivs inte livstids fängelse utan fängelse i högst , men detta brott undantogs ändå från preskription 2010. Anled- ningen härtill var att mord och dråp ansågs ha samma skyddsintresse och utgöra olika grader av samma brott. att uppsåt- ligen beröva en annan person livet, ansågs vara densamma.3 preskriberas inte heller vissa våldtäktsbrott och könsstympningsbrott som begåtts mot en person som inte fyllt . För dessa brott föreskrivs dock inte livstids fängelse. Vi åter- kommer till dessa brott i avsnitt 10.1.1. Regeringen har vidare föreslagit att det nya aggressionsbrottet också ska vara undantaget från preskription. För aggressionsbrott ska den dömas som kan utöva kontroll eller styra över en stats poli- tiska eller militära handlande och som planerar, förbereder, inleder eller utför en aggressionshandling som till sin karaktär, svårhetsgrad och omfattning utgör en uppenbar överträdelse av Förenta nation- ernas stadga. Straffet ska vara fängelse , lägst fyra och högst eller på livstid. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslaget behandlas av riksdagen.4 2009/10:50 s. 18. 2020/21:204. Vi överväger nu på nytt om brott med livstids fängelse i straff- skalan ska undantas från preskription. Avsteg från huvudregeln att brott preskriberas kräver starka skäl och bör präglas av restriktivitet. Det finns annars en risk att det nuvarande systemet luckras upp, blir svåröverskådligt och mindre förutsägbart. Sådana starka skäl att frångå huvudregeln om att brott preskriberas kan endast finnas för de allra allvarligaste brotten. 7.2.1Preskription bör avskaffas för brott med livstids fängelse i straffskalan Vårt förslag: Brott som kan straffas med livstids fängelse ska inte preskriberas. Lagstiftaren har genom utformningen av straffskalan gjort en be- dömning av brottets svårhet. Livstids fängelse är det strängaste straf- fet i svensk rätt och förbehållet de allvarligaste brotten. Redan det förhållandet att reglerna om preskription kan förhindra lagföring av en person som gjort sig skyldig till ett så allvarligt brott att påföljden kan bestämmas till livstids fängelse framstår som mindre lämpligt. De bakomliggande skälen för preskription väger också mindre tungt ju allvarligare brottet är. Gärningspersonens intresse av att inte få sin tillvaro raserad till följd av lagföring av brott som begåtts för länge sedan, bör vid dessa brott ge vika för de argument som talar för lag- föring. Det är också en viktig signal från samhällets sida att den som begår en sådan allvarlig gärning inte kan förbli ostraffad. Detta talar för att brott med livstids fängelse i straffskalan undantas från åtals- preskription. föreskrivs livstids fängelse för närmare 30 brott i . Flera av dessa brott återfinns i 21 och 22 kapitlet och förutsätter att riket är i krig eller i krigsfara. Som skäl mot att avskaffa preskription för brott som har livstids fängelse i straffskalan har tidigare anförts att det inte är lämpligt att låta en reform avse brott som endast kan begås under vissa speciella förhållanden.5 Vi anser inte att detta utgör ett bärande argument för att inte undanta dessa brott från åtalspreskription. Detta då det rör sig om brott som av lagstiftaren har bedömts som synnerligen allvarliga. 2009/10:50 s. 18. stämmelserna endast tillämpas under speciella förhållanden kan knappast motivera att de inte är undantagna från preskription. Det kan heller inte uteslutas att brott som begås under sådana för- hållanden är än mer straffvärda av just det skälet. Som skäl mot att låta straffmaximum ensamt avgöra vilka brott som bör undantas från preskription har också framförts att flera av brotten som har livstids fängelse i straffskalan har ett förhållandevis lågt straffminimum.6 Detta gäller exempelvis grovt sabotage, kap- ning, grovt brott, och grovt sabotage mot blåljusverksamhet. Straff- skalan för dessa brott är fängelse , lägst två och högst , eller på livstid. Straffskalan för grovt sabotage motsvarar i huvud- sak 19 kap. 4 § strafflagen lydelse. Skälen till att den aktu- ella straffskalan valts är knapphändigt beskrivna i förarbetena.7 I samband med att straffskalan för mord ändrades 2009 höjdes straffmaximum för det tidsbestämda straffet för grovt sabotage från tio till fängelse, men straffminimum för brottet behölls.8 Livstidsstraff för kapning infördes i samband med tillkomsten av bestämmelserna angående luftfartssabotage.9 Straffskalan blev densamma som för sabotage. Även för brottet grovt sabotage mot blåljusverksamhet bestämdes straffskalan i enlighet med övriga sabotagebrott i 13 kapitlet brottsbalken.10 Att det bland de brott som har livstids fängelse i straffskalan finns brott som har ett förhållandevis lågt straffminimum utgör enligt vår mening inte skäl mot att undanta dessa brott från preskription. Att straffvärdet kan variera avsevärt vid dessa brott och att det därför kan finnas behov av en vid straffskala som möjliggör en nyanserad straffmätning, talar närmast för att straffskalorna borde ses över och graderas ytterligare. Det finns i sammanhanget också anledning att peka på att lagstiftaren genom att undanta dråp från preskription re- dan gjort avsteg från principen att endast de allvarligaste brotten ska undantas. Straffmaximum för dråp är betydligt lägre än för mord och i praxis har det förekommit en skiftande syn på straffvärdet bero- ende på omständigheterna i det enskilda fallet. I förarbetena till ändring ansågs att utgångspunkten vilka brott som preskription borde avskaffas för, var de som inne- 2009/10:50 s. 18. 7SOU 1944:69 s. 370. 2008/09:118 s. 29. 2018/19:155 s. 26 f. fattade ett uppsåtligt dödande.11 Det kan invändas att många av de brott som har livstids fängelse i straffskalan inte innefattar ett dödligt våld eller ens ett fysiskt våld. Flera av gärningarna riktar sig inte heller mot enskilda personer utan mot staten eller allmänheten. Det rör sig dock alltjämt om brott som av lagstiftaren bedömts så allvarliga att de kan föranleda lagens strängaste straff. De kan också i en vidare mening anses skydda människors liv och frihet, exempel- vis uppror och högförräderi (18 kap. 1 § och 19 kap. 1 § brotts- balken). Att brotten inte innefattar ett krav på uppsåtligt dödande utgör därför inte ett bärande argument mot att inte undanta dessa brott från preskription. Ett alternativ till att avskaffa preskriptionen för brott som har livstids fängelse i straffskalan är att förlänga preskriptionstiden. Det som talar emot en sådan lösning är för det första att en förlängning av preskriptionstiden inte omhändertar de grundläggande rättvise- aspekter som beskrevs inledningsvis. Vidare måste redan den nuva- rande preskriptionstiden betraktas som och anses inte denna tillräcklig, är det svårt att se att någon tid skulle vara det. Slutligen skulle det innebära att ytterligare en nivå infördes i sy- stemet, vilket försämrar dess överskådlighet. Ett ytterligare alternativ vid bedömningen av vilka brott som bör undantas från preskription är att utgå från de brott som har det högsta minimistraffet dvs. Det skulle innebära att betydligt färre och endast de allvarligaste brotten skulle undantas från preskription, men det skulle också innebära att en helt ny ut- gångspunkt för beräkning av preskriptionstid infördes. En sådan ordning skulle knappast främja målet om en enkel och överskådlig reglering. Sammantaget förordar vi att samtliga brott med livstids fängelse i straffskalan undantas från preskription. Det är också den lösning som valts i våra nordiska grannländer och . För terroristbrott döms den som begår någon av de gärningar som räknas upp i 3 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, bl.a. mord, dråp, människorov, sabotage och kapning, om gärningen all- 2009/10:50 s. 18. varligt kan skada en stat eller en mellanstatlig organisation. För straffansvar krävs även att gärningspersonen haft någon av följande avsikter med gärningen: 1.injaga allvarlig fruktan hos en befolkning eller en befolknings- grupp, 2.otillbörligen tvinga offentliga organ eller en mellanstatlig organi- sation att vidta eller att avstå från att vidta en åtgärd, eller 3.allvarligt destabilisera eller förstöra grundläggande politiska, kon- stitutionella, ekonomiska eller sociala strukturer i en stat eller i en mellanstatlig organisation. Straffet för terroristbrott är fängelse lägst och högst , eller på livstid (2 § nämnd lag). undantas från preskription endast terroristbrott som begås genom mord eller dråp enligt 35 kap. 2 § första stycket 6 brotts- balken. I förarbetena anfördes att skälen till att undanta mord och dråp från preskription var att dessa brott innebär ett uppsåtligt död- ande. Det konstaterades att även terroristbrott i vissa fall kan inne- fatta ett uppsåtligt dödande. Skälen för att undanta mord och dråp från preskription gjorde sig således även gällande för terroristbrott i de fall gärningen begåtts genom sådana brott.12 Vi föreslår att alla brott med livstids fängelse i straffskalan ska undantas från åtalspreskription. När det gäller terroristbrott innebär detta att inte endast mord och dråp kommer att undantas från pre- skription, utan samtliga gärningar som kan utgöra ett sådant brott. I betänkande En ny terroristbrotts- lag (SOU 2019:49) föreslås att det inte längre ska göras någon upp- räkning över vilka gärningar som ska betraktas som terroristbrott. Istället ska alla svenska brott kunna betraktas som terroristbrott un- der vissa förutsättningar. Vidare föreslår att alla fall av terroristbrott som inte är mindre grova ska vara undan- tagna från preskription. Förslaget bereds inom . 2009/10:50 s. 19. 7.3Preskriptionstiden om två respektive bör behållas oförändrad Vår bedömning: Preskriptionstiden för de brott som pre- skriberas efter två respektive bör behållas oförändrad. föreskrivs för brott där det strängaste straffet är fängelse högst , en preskriptionstid . Det rör sig om brott där påfölj- den oftast stannar vid böter. Vidare handlar det om brott som i flera fall inte kräver en omfattande forensisk eller teknisk bevisning. Det får också anses finnas ett allmänt intresse av att dessa brott utreds relativt fort, vilket kan motverkas om preskriptionstiden för dessa brott förlängs. Bland de brott som har en preskriptionstid kan nämnas ofredande, olaga hot, hemfridsbrott och häleriförseelse samt de ringa formerna av skadegörelse, bedrägeri, utpressning, nar- kotikabrott, misshandel, tillgrepp av fortskaffningsmedel och bok- föringsbrott. De skäl för att ändra bestämmelserna om preskription, som redogörs för i avsnitt 6, träffar alltså inte denna kategori av brott i någon större omfattning. Våra nordiska grannländer föreskriver motsvarande preskriptionstid för brott som kan föranleda fängelse i högst . pågår en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål, även kallad Snabbare lagföring. Syftet med försöksverk- samheten är att förkorta handläggningstiderna för de enklaste mängdbrotten, vilket ofta avser brott där förundersökningen leds av polisen. Målsättningen har varit att utreda brott och lagföra gär- ningspersonen . ingår även brott begångna av unga lagöverträdare under i försöks- verksamheten. För att det ska bli aktuellt att handlägga ett brott inom snabbförfarandet krävs för en vuxen lagöverträdare bl.a. att brottet är enkelt att utreda. Bland de vanligaste brottstyperna inom försöksverksamheten är narkotikabrott, stöld från butik, olovlig körning, rattfylleri och drograttfylleri. Försöksverksamheten ska pågå . Den har varit framgångsrik och resulterat i bl.a. kortare handläggningstider för de enklaste mängdbrotten. I slu- tet av gav regeringen därför en särskild utredare i upp- drag att utreda hur försöksverksamheten ska göras permanent.13 Ut- 13Se Ds 2017:36, Ds 2018:9, , rapport 2020:3 och dir. 2020:6. redningen om Snabbare lagföring föreslår i betänkandet Snabbare lagföring – ett snabbförfarande i brottmål, att ett permanent snabb- förfarande successivt ska införs . Brott som är lätta och snabba att utreda föreslås ingå i snabbförfarandet, men det föreslås också att det ska vara möjligt att utveckla snabbförfarandet och inkludera nya brottstyper, t.ex. våld och hot mot tjänsteman och i viss utsträckning även brottslighet som inte utreds direkt på brotts- platsen, t.ex. brott av svårdelgivna eller brottsaktiva personer. Lag- överträdare under ska inte ingå i snabbförfarandet utan ingår i ett särskilt och separat snabbförfarande för unga lagöverträdare. Vi- dare föreslås att en reglering om tillgänglighetsdelgivning, som an- vänts i försöksverksamheten, ska införas i delgivningslagen. Till- gänglighetsdelgivning innebär att delgivningsmottagaren får delges en handling genom att den hålls tillgänglig hos en myndighet, eller på en annan plats som myndigheten beslutar, från och med en i för- väg bestämd tidpunkt. Tillgänglighetsdelgivning, till skillnad från andra delgivningssätt innebär, att den som ska delges behöver ta ett större ansvar för att följa processen och hålla sig uppdaterad. Del- givningssättet är därför på många sätt mer ingripande, men har den fördel enligt utredningen att domstolen mycket snabbt kan delge den tilltalade och framför allt hindra den tilltalade från att undan- hålla sig delgivning. Det föreslås också att förenklad delgivning ut- ökas och att det införs en uttrycklig möjlighet att använda tillgäng- lighetsdelgivning för redan tillgängliga och upprättade handlingar, s.k. omedelbar tillgänglighetsdelgivning. Delgivningssättet kan an- vändas för personer som eftersöks för delgivning av bl.a. de allmänna domstolarna i brottmålsprocessen. Bestämmelserna om strafföreläg- gande föreslås vidare bli förenklade för att göra handläggningen en- klare och för att möjliggöra fler strafförelägganden.14 Förslaget be- reds inom . Att det finns förslag om att brott som omfattas av den tvååriga preskriptionstiden kan komma att utredas på ett effekti- vare sätt och att lagföringen kan ske snabbare, minskar behovet av att justera denna preskriptionstid. Med beaktande av detta och uti- från vad som ovan anförts om de nu aktuella brotten anser vi att pre- skriptionstiden för brott där straffmaximum är fängelse ska bestå. För brott där det strängaste straffet är fängelse är pre- skriptionstiden . Exempel på brott som omfattas är miss- handel, olaga tvång, barnfridsbrott, sexuellt ofredande, stöld, till- grepp av fortskaffningsmedel, bedrägeri, häleri, skadegörelse, våld eller hot mot tjänsteman, grov vårdslöshet i trafik och grovt rattfyl- leri. Vissa av dessa brott är förhållandevis enkla att utreda och kräver som regel inte någon omfattande forensisk eller teknisk bevisning. Vid andra brott är förhållandet det motsatta, de är både svårare att utreda och kräver inte sällan forensisk eller teknisk utredning. Inte minst gäller detta för våldsbrott som begås av närstående till brotts- offret och som ofta sker i hemmet. Som tidigare påpekats (se avsnitt 7) finns det flera fördelar med att brott som har lika stränga straffskalor har lika lång preskriptions- tid. Det gör att nykriminaliseringar eller förändringar i straffska- lorna, relativt lätt kan inordnas i bestämmelserna om preskription. Detta ökar vidare förutsägbarheten. Det skulle annars krävas att det för varje enskilt brott eller en grupp av liknande brott fastställdes en särskild preskriptionstid. Det skulle vara omständligt och riskera att minska förutsägbarheten. Vår utgångspunkt är därför att brott med samma straffskala ska ha samma preskriptionstid. Då de nu aktuella brotten av lagstiftaren ansetts ha samma maximistraff dvs. fängelse i högst , är det rimligt att de behandlas på samma sätt i preskrip- tionshänseende, även om det kan förekomma variationer dem emellan. Såväl av allmänpreventiva som individualpreventiva skäl är det an- geläget att samhällets reaktion på brott kommer relativt omgående. Gärningar bör därför utredas och lagföras i nära anslutning till att de begås.