sou · H9B333 · 2021-05-11 00:00:00 — Behörig att undervisa i grundsärskolans årskurs 1–6 är som huvud- regel den som har avlagt en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning och som dessutom har en grundlärarexamen med inriktning mot arbete i förskoleklass och års- kurs 1–3. Detsamma gäller den som har avlagt en motsvarande äldre lärarexamen avsedd för arbete i minst en av årskurserna 1–3 i grund- skolan. Därutöver är en person som kompletterat en examen under vissa förutsättningar behörig att undervisa i grundsärskolans årskurs 1– 6.En lärare är endast behörig att undervisa i det eller de ämnen som omfattas av lärarens utbildning (2 kap. 11 § behörighetsförordningen). Behörig att undervisa i specialskolan är som huvudregel den som har avlagt en speciallärarexamen med specialisering mot dövhet eller hörselskada, synskada, grav språkstörning eller utvecklingsstörning och som dessutom har en examen som ger behörighet att undervisa i . Detsamma gäller den som har avlagt en äldre mot- svarande examen som är avsedd för arbete i . Därutöver är den som har kompletterat en examen under vissa förutsättningar behörig att undervisa i specialskolan. En lärare är endast behörig att bedriva undervisning som är avsedd för elever med sådan funktions- nedsättning som lärarens speciallärarexamen avser och i motsvarande årskurser och ämnen i vilka lärarens utbildning ger behörighet att undervisa i, i (2 kap. 17 § behörighetsförordningen). Vidare finns bestämmelser i behörighetsförordningen som inne- bär att en lärare är behörig att undervisa elever som är hörselskadade, döva eller har en gravspråkstörning, utan ytterligare funktionsned- sättning, i motsvarande årskurser och ämnen som lärarens utbild- ning ger behörighet att undervisa i, i (2 kap. 17 d §). Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling Behörig att undervisa i sameskolan är den som har avlagt en examen som ger behörighet att undervisa i årskurs 1–3 eller årskurs 4–6. Detsamma gäller den som har en äldre motsvarande examen. Därutöver är den som har avlagt en examen genom kom- pletterande utbildning under vissa förutsättningar behörig att under- visa i sameskolan. En lärare är endast behörig att undervisa i motsva- rande årskurser och ämnen i sameskolan som lärarens utbildning ger behörighet att undervisa i, i (2 kap. 18 § behörighets- förordningen). 6.1.1Hur kan en förskollärare bli behörig att undervisa i eller motsvarande skolformer? Enligt nu gällande regelverk är förskollärare som huvudregel inte behöriga att undervisa i eller motsvarande skolformer. En förskollärare kan dock läsa till en speciallärarexamen och därmed bli behörig att undervisa i ämnesområden i grundsärskolan. Dess- utom finns undantagsbestämmelser i behörighetsförordningen som ger vissa förskollärare behörighet att som lärare undervisa i grund- skolan. Nedan redogörs för under vilka förutsättningar som en för- skollärare kan bli behörig att undervisa i eller motsva- rande skolformer. Läsa in ytterligare en examen En förskollärare som vill bli behörig att undervisa i be- höver som huvudregel avlägga en grundlärarexamen. Denna väg till behörighet är dock både tids- och resurskrävande eftersom en grund- lärarexamen omfattar 240 högskolepoäng. Omräknat till heltidsstudier blir det åtta terminer, vilket motsvarar i normal studietakt. Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling Därutöver finns en möjlighet för förskollärare som arbetat som (obehöriga) lärare att inom ramen för det som kommit att kallas för VAL2 få läsa en anpassad vidareutbildning, som utgörs av en kom- bination av studier och validering av arbetserfarenhet, i syfte att nå en lärarexamen. Denna möjlighet har emellertid i praktiken visat sig vara begränsad för förskollärare då dessa inte ansetts kunna avlägga en examen inom ramen för de 120 högskolepoäng som krävs enligt VAL-förordningen (14 § VAL-förordningen). Förskollärare har också möjlighet att läsa till en speciallärarexamen. En sådan examen omfattar 90 högskolepoäng och ger bl.a. förskol- läraren behörighet att undervisa i träningsskolan i grundsärskolan. sker en specialpedagogisk satsning inom vilken medel kan sökas så att lärare och förskollärare kan avlägga en speciallärar- eller specialpedagogexamen (se förordning [2016:400] om statsbidrag för personalförstärkning inom elevhälsan och när det gäller special- pedagogiska insatser och för fortbildning när det gäller sådana insatser). Dessa utbildningar leder till ytterligare en behörighetsgivande exa- men, dvs. en grundlärarexamen eller en speciallärarexamen. Det är således inte frågan om en komplettering av en redan befintlig examen. Ytterligare behörighet genom komplettering av en redan befintlig examen En lärare eller en förskollärare kan komplettera sin legitimation med ytterligare behörighet genom att läsa behörighetsgivande utbildningar på högskolenivå (2 kap. 16 § tredje stycket skollagen). Denna möj- lighet gäller även för lärare i fritidshem, dvs. personer som har en grund- lärarexamen med inriktning mot arbete i fritidshem eller en mot- svarande äldre utbildning (jfr 2 kap. 35 § behörighetsförordningen). Som huvudregel är det enbart lärare som genom kompletterande studier kan lägga till ytterligare behörigheter till sin legitimation och på så vis få behörighet i att undervisa i fler ämnen (jfr 2 kap. 3 a § behörighetsförordningen). Förskollärare ges inte motsvarande möj- lighet i behörighetsförordningen. Av tidiga förarbetsuttalanden till 2 kap. 16 § skollagen framgår att det inte finns några ytterligare verk- 2VAL är en förkortning för förordning (2011:689) om vissa behörighetsgivande examina för legitimation som lärare och förskollärare och om högskoleutbildningar för vidareutbildning av lärare och pedagogisk personal inom förskolan som leder till lärar- eller förskollärarexamen. Förenklat kan man säga att syftar till att genom anpassad utbildning öka antalet behöriga lärare och förskollärare i skolväsendet. Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling samheter inom förskolan som en förskollärare kan bli behörig att undervisa i (prop. 2010/11:20 s. 34). Däremot kan, som nämnts, en förskollärare komplettera sin behörighet med en speciallärarexamen. Om en förskollärare genom kompletterande kurser blir behörig att undervisa som lärare, får han eller hon ansöka om en lärarlegitimation och på så sätt få två legitimationer (prop. 2010/11:20 s. 34). Efter nämnda förarbetsuttalanden har dock ordalydelsen i 2 kap. 16 § tredje stycket skollagen ändrats till den nu gällande (se prop. 2012/13:187 s. 30). Det finns numera undantags- och övergångsbestämmelser i behö- righetsförordningen som i vissa fall kan ge en förskollärare behörig- het att undervisa i . Om förskolläraren omfattas av en sådan bestämmelse kan han eller hon få en lärarlegitimation med behörighet i de ämnen och årskurser som kompletteringen räcker till (jfr bestämmelserna om ytterligare behörigheter 2 kap. 44–53 §§ behö- righetsförordningen), se vidare nedan. Förskollärare kan i vissa fall bli behöriga att undervisa som lärare Enligt 2 kap. 48 § behörighetsförordningen kan förskollärare i vissa fall få behörighet att undervisa som lärare. Bestämmelsen stadgar att lärare eller förskollärare som har avlagt en behörighetsgivande exa- men före kan bli behöriga att som lärare undervisa i ett eller flera ämnen under vissa förutsättningar. Bestämmelsen i fråga handlar således om lärare och förskollärare som har en äldre examen, än den som ges enligt den nu gällande hög- skoleförordningens bilaga 2. För att omfattas av bestämmelsen be- höver läraren eller förskolläraren ha kompletterat sin examen med ytterligare högskoleutbildning före . Högskole- utbildningen ska ha en omfattning i varje ämne som minst motsvarar den lägsta omfattning som kan anses ha krävts för ämnen i någon av de lärarexamina som är äldre än den nuvarande behörighetsgivande examen (2 kap. 48 § första stycket 1 och 2). Läraren eller förskol- läraren ska genom den kompletterande högskoleutbildningen ha fått sådana ämneskunskaper som i huvudsak kan anses ha krävts enligt en sådan äldre examen (2 kap. 48 § första stycket 3). Den fullgjorda utbildningen ska således både innefatta ett visst antal högskolepoäng och ha ett visst innehåll. Om dessa förutsättningar är uppfyllda kan Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling läraren eller förskolläraren bli behörig att undervisa i det eller de ämnen som den kompletterande högskoleutbildningen avser, eller de skolformer eller de årskurser som den äldre lärarexamen var av- sedd för (2 kap. 48 § andra stycket). Bestämmelsen medger således att en person som har en förskol- lärarlegitimation, under vissa förutsättningar, kan bli behörig att under- visa som lärare, men då enbart i de ämnen som den kompletterande utbildningen avser. För att kunna tillämpa bestämmelsen i praktiken har tagit fram en poängnyckel3 som används vid bedömningen av vad som utgör en lägsta omfattning för ämnen inom äldre examina. Poäng- nyckeln anger den lägsta omfattningen för behörighet i svenska och matematik till 15 högskolepoäng vardera, naturorienterande ämnen (NO) och teknik till 15 högskolepoäng, samhällsorienterade ämnen (SO) till 15 högskolepoäng, och engelska till 7,5 högskolepoäng. Därtill finns även poängnycklar för de ämnen som ingår i NO- och SO–blocken. Genom att tillämpa poängnyckeln kan allt- så bedöma om en förskollärare eller lärare, efter fullgjord komplet- terande högskoleutbildning, kan anses uppfylla de krav som ställs för ytterligare behörighet i 2 kap. 48 § behörighetsförordningen. Perso- nen i fråga får då behörighet att undervisa som lärare i ett eller flera ämnen i en eller flera årskurser. 6.1.2Jämförelse mellan förskollärarexamen och grundlärarexamen I följande avsnitt görs en översiktlig jämförelse mellan å ena sidan grundlärarutbildningen med inriktning mot arbete i förskoleklass och årskurs 1–3 och å andra sidan förskollärarutbildningen. En sådan jämförelse bör vara utgångspunkten för en bedömning av vad en förskollärare behöver komplettera sin utbildning med för att kunna bli behörig att undervisa i lågstadiet. Syftet med jämförelsen är alltså att möjliggöra en bedömning av i vilken omfattning förskol- lärarnas utbildning kan anses vara jämförbar med de utbildningar som uppfyller behörighetsförordningens krav att undervisa i förskole- klassen och årskurs 1–3 i . Jämförelsen bör också vara relevant för bedömningen av i vilken omfattning som lärare som har 3Poängnyckel för lägsta poängomfattning för ämnen inom äldre lärarexamina. Sökbar på datum: . Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling en utbildning med inriktning mot arbete i lågstadiet kan anses behöva komplettera sin utbildning för att kunna arbeta i en ny årskurs 1. Jämförelsen utgår från dagens examensordning. Utbildningarna till förskollärare har sett olika ut i de olika examens- ordningarna. Skillnaderna rör ämneskunskap och det som kallas för utbildningsvetenskaplig kärna samt den verksamhetsförlagda ut- bildningen. Även lärarutbildningarna skiljer sig åt i de olika examens- ordningarna.4 I kapitel 4 redovisas statistik avseende vilken examen som förskollärare och lärare har som arbetar i förskoleklass respek- tive lågstadiet (se avsnitt 4.2.3). De förskollärare som arbetar i för- skoleklassen har i stor utsträckning en examen från en äldre exa- mensordning. Detsamma gäller de lärare som arbetar i lågstadiet. Grundlärarutbildningen F–3 Grundlärarutbildningen är anpassad efter skolans styrdokument och innehåller engelska, matematik, naturorienterande och samhälls- orienterande ämnen, svenska och teknik. Utbildningens omfattning svarar mot vad som framgår av 10 kap. 4 § skollagen samt även kurs- och timplaner (jfr även bilaga 2 högskoleförordningen). En grundlärarexamen med inriktning mot arbete i förskoleklass och årskurs 1–3 avläggs på avancerad nivå och uppnås efter att studenten fullgjort 240 högskolepoäng. För examen krävs att utbildningen omfattar: ämnes- och ämnesdidaktiska studier med relevans för undervisning i något av skolväsendets ämnen för vilket det finns en fastlagd kursplan, utbildningsvetenskaplig kärna om 60 högskolepoäng och verksamhetsförlagd utbildning om 30 hög- skolepoäng, förlagd inom relevant verksamhet och ämne. De ämnes- och ämnesdidaktiska studierna omfattar 165 högskolepoäng i svenska, matematik, engelska, SO, NO och teknik. För svenska och matema- tik krävs minst 30 högskolepoäng i vartdera ämne och för engelska krävs minst 15 högskolepoäng. Av de ämnes- och ämnesdidaktiska studierna utgör 15 högskolepoäng ämnesrelaterad verksamhetsför- lagd utbildning (VFU). Detta kan jämföras med timplan (enligt bilaga 1 skolförordningen). ämnen och dess omfattning i tid 4Vad som skiljer olika lärarutbildningar åt har tidigare analyserats i SOU 2008:109. En hållbar lärarutbildning. Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling svarar väl mot antalet poäng som en grundlärare läser i vartdera ämne. Det föreligger en viktning mot svenska och matematik. De ämnen som har färre timmar i timplanen ingår med färre högskolepoäng i examen. För grundlärarexamen med inriktning mot arbete i förskoleklass och årskurs 1–3 ska studenten bland annat visa sådana ämneskunskaper som krävs för yrkesutövningen. Vidare ska studenten uppvisa sådana kunskaper i didaktik och ämnesdidaktik inklusive metodik som krävs för undervisningen inom de ämnen som utbild- ningen avser och för yrkesutövningen i övrigt. För examen ska studenten därtill visa fördjupad kunskap om grundläggande läs-, skriv- och matematikinlärning och om barns kommunikation och språkutveckling. En förskollärarexamen uppnås efter att studenten fullgjort 210 hög- skolepoäng. För examen krävs att utbildningen omfattar studier inom det förskolepedagogiska området om 120 högskolepoäng, utbild- ningsvetenskaplig kärna om 60 högskolepoäng och verksamhetsför- lagd utbildning om 30 högskolepoäng, förlagd inom relevant verk- samhet. Studierna inom den utbildningsvetenskapliga kärnan anknyter till den kommande yrkesutövningen och omfattar skolväsendets historia, organisation och villkor samt förskolans värdegrund, innefattande de grundläggande demokratiska värderingarna och de mänskliga rättig- heterna, läroplansteori och didaktik, vetenskapsteori och forsknings- metodik, utveckling, lärande och specialpedagogik, sociala relationer, konflikthantering och ledarskap, uppföljning och analys av lärande och utveckling, samt utvärdering och utvecklingsarbete. För att få en förskollärarexamen krävs vidare att studenten bl.a. visar sådana kunskaper inom det förskolepedagogiska området och sådana ämneskunskaper som krävs för yrkesutövningen, inbegripet kännedom om aktuellt forsknings- och utvecklingsarbete. Vidare ska studenten visa kunskaper i både förskoledidaktik och ämnesdidaktik inklusive metodik som krävs för undervisning och lärande inom det förskolepedagogiska området inom de ämnesområden som utbild- ningen avser samt yrkesutövningen i övrigt. Studenten ska därtill visa Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling fördjupad kunskap om barns kommunikation och språkutveckling, samt visa kunskap om grundläggande läs-, skriv- och matematik- inlärning. Utredningens bedömning är att en grundlärarexamen och en för- skollärarexamen är relativt olika varandra, men att det också finns likheter. Båda utbildningarna innefattar, om än i varierande grad och omfattning, studier inom den utbildningsvetenskapliga kärnan samt verksamhetsförlagd utbildning. För både lärar- och förskollärar- examen ska en student visa fördjupad kunskap om grundläggande läs-, skriv- och matematikinlärning och om barns kommunikation och språkutveckling. En betydande skillnad är dock att en förskol- lärarexamen inte är avsedd för att undervisa i ämnen. En annan bärande skillnad är att grundlärarutbildningen inte är in- riktad mot förskoledidaktik och metodik för undervisning inom det förskolepedagogiska området. En förskollärare är, som tidigare nämnts, behörig att undervisa i förskoleklassen. Utredningen anser att detta rimligtvis bör betyda att lagstiftaren har ansett att det som ingår i en förskollärarexamen är anpassat för att en förskollärare också ska kunna undervisa i för- skoleklassens kunskapsområden. Utredningen har ovan redovisat hur det finns vissa möjligheter för förskollärare att bli behöriga att undervisa i en annan skolform än förskolan. Som huvudregel behöver förskolläraren läsa en grund- lärarexamen eller söka sig till för att validera och tillgodoräkna sig arbetserfarenhet. Vissa förskollärare kan också omfattas av de undantag som finns i behörighetsbestämmelserna och som ger behörig- het att undervisa i ämnen och årskurser. Till exempel innebär 2 kap. 48 § behörighetsförordningen att en förskollärare kan ges behörig- het att undervisa i andra skolformer än förskolan genom att förskol- läraren har kompletterat sin examen med ytterligare högskolestudier. Givet skillnaderna mellan en grundlärarexamen och en förskol- lärarexamen behöver det dock noga övervägas vad en förskollärare ska behöva komplettera sin utbildning med för att vara behörig att undervisa i nya årskurs 1 och det nya lågstadiet. Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling 6.2Behörighet att undervisa i nya lågstadiet Frågan om vilka behörighetskrav som ska gälla för nya årskurs 1 är nära förknippad med utformningen och innehållet i det nya låg- stadiet. Utredningen har lämnat förslag och bedömningar angående utbildningens syfte (se avsnitt 5.2.1), ändringar i läroplaner och kurs- planer (se avsnitt 5.2.4) samt nya kunskapskrav (se avsnitt 5.2.5). I följande avsnitt redovisar utredningen förslag gällande behörig- hetskrav för nya årskurs 1 och det nya lågstadiet. 6.2.1De bestämmelser som gäller för behörighet i lågstadiet ska fortsättningsvis gälla Förslag: De bestämmelser som gäller för behörighet att under- visa i årskurs 1–3 ska gälla för behörighet att under- visa i nya årskurs 1–4. De bestämmelser som gäller för behörighet att undervisa i grund- skolans årskurs 1–6 ska gälla för behörighet att undervisa i grund- särskolans nya årskurs 1–7. De bestämmelser som gäller för behörighet att undervisa i specialskolan ska gälla för behörighet i specialskolans nya års- kurser. De bestämmelser som gäller för behörighet att undervisa i sameskolan ska gälla för behörighet att undervisa i sameskolans nya årskurser. Följdändringar i benämningen av grundlärarexamen enligt hög- skoleförordningen (1993:100) och av årskursbeteckningar i behö- righetsförordningen (2011:326) ska göras. Skälen för utredningens förslag Enligt gällande rätt är förskollärare behöriga att undervisa i för- skoleklassen. Detta gäller oavsett om förskoleklassen är förlagd till en skolenhet med grundskola, specialskola eller sameskola. Följden av utredningens förslag om att förskoleklassen upphör som skol- form blir att behörighetsbestämmelserna om förskoleklassen också upphör att gälla. När det tillkommer en ny årskurs 1 i lågstadiet, för- ändras utbildningens utformning genom att eleverna i regel ska om- Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling fattas av och motsvarande skolformers bestämmelser (se vidare kapitel 5). Eleverna kommer att undervisas i ämnen enligt respektive kursplaner vilket får följden att en förskollärares utbild- ning kan anses motsvara det som krävs för behörighet att bedriva undervisning i den nya första årskursen. En viktig utgångspunkt för utredningens bedömningar och för- slag är att skollagens och behörighetsförordningens systematik avse- ende lärare och förskollärare i huvudsak bör behållas för att på så sätt upprätthålla de intentioner som legat till grund för lärarlegitimations- reformen. En grundläggande princip i behörighetsförordningen är att grundlärarutbildningen med en specifik inriktning mot årskurser ger behörighet att undervisa i olika stadier. Grundlärar- utbildningen är anpassad efter skolans styrdokument genom att ut- bildningens omfattning svarar mot vad som framgår av skollagens bestämmelser om obligatoriska ämnen samt av kurs- och timplaner. Eftersom förskoleklassen upphör och lågstadiet utökas med en ny första årskurs bör det således vara behörighetsregler som ska gälla för nya årskurs 1 i . att den som har en grundlärarexamen med inriktning mot arbete iförskoleklass och årskurs 1–3 är behörig att undervisa i förskoleklassen. När det gäller grundsärskolan är huvudregeln att den som avlagt en speciallärarexamen med specialisering mot utvecklingsstörning, utöver en grundlärarexamen med inriktning mot arbete i förskole- klass och årskurs 1–3, är behörig att undervisa i grundsärskolans års- kurs 1–6. Huvudregeln i specialskolan är att den som har avlagt en speciallärarexamen med specialisering mot dövhet eller hörselskada, synskada, grav språkstörning eller utvecklingsstörning, utöver en grundlärarexamen, är behörig att undervisa. Det gemensamma behörig- hetskravet är alltså även för dessa skolformer en grundlärarexamen eller motsvarande. Dessa skolformer har dock även som huvudregel ett krav på speciallärarexamen, eftersom eleverna också har sådana funktionsnedsättningar att en fördjupad kompetens behövs i all undervisning. En sådan kompetens behövs i regel även för att under- visa i nya årskurs 1 i grundsärskolan och specialskolan. Inom special- skolan finns dock undantag på kravet från speciallärarexamen för undervisning av vissa elever. De behörighetsbestämmelser som gäller för dessa respektive skolformer är utformade för att säkerställa att lärarna har kompetens att möta elevernas behov och att hålla en Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling hög kvalitet på undervisningen. Dessa bestämmelser bör gälla även för nya årskurs 1. Utredningen föreslår därför att de bestämmelser som gäller för behörighet att undervisa i årskurs 1–3 ska gälla för behörighet att undervisa i det nya lågstadiet, årskurs 1–4. Det inne- bär att den som har avlagt en grundlärarexamen med inriktning mot arbete i förskoleklass och årskurs 1–3 eller motsvarande äldre examen, eller den som har kompletterat sin utbildning och på så sätt erhållit en examen, ska vara behörig att undervisa i nya årskurs 1 och följaktligen i det nya lågstadiet. Det som stadgas om behörighet att undervisa i grundsärskolan och specialskolan bör följa denna för- ändring. Förslaget innebär att förskollärare inte kommer att vara behöriga att undervisa i nya årskurs 1. Utredningens förslag medför vidare redaktionella konsekvenser i högskoleförordningen och behörighetsförordningen, på så sätt att årskursbeteckningarna i grundlärarexamen ska justeras. Grundlärar- examen med inriktning mot arbete i förskoleklass och årskurs 1–3 bör i enlighet med utredningens förslag betecknas som grundlärarexamen med inriktning mot arbete i års- kurs 1–4. På motsvarande sätt bör grundlärarexamen med inriktning mot arbete i årskurs 4–6 i enlighet med utredningens förslag betecknas som grundlärarexamen med inriktning mot arbete i årskurs 5–7. Ämneslärarexamen med inriktning mot årskurs 7–9 bör vidare betecknas som ämneslärarexamen med inriktning mot årskurs 8–10. 6.2.2Vissa förskollärare ska vara behöriga att undervisa i nya årskurs 1 i och sameskolan Förslag: En förskollärare som har en anställning i förskoleklassen och som enligt gällande bestämmelser är behörig att undervisa i förskoleklassen ska vara behörig att under- visa i nya årskurs 1 i och sameskolan under en över- gångsperiod . Behörighet, behörighetsgivande utbildning och kompetensutveckling Skälen för utredningens förslag Den huvudregel som utredningen föreslår i föregående avsnitt 6.2.1 medför att de behöriga förskollärare som arbetar i förskoleklas- sen inte kommer att vara behöriga att undervisa i nya årskurs 1. Dessa förskollärare utgör en stor andel av den behöriga personal som arbetar i förskoleklassen.