sou · H9B373 · 2021-09-02 00:00:00 — Som redovisats ovan finns det likheter mellan brukaravgift för användande av elväg och infrastrukturavgifter på väg baserade på Eurovinjettdirektivet, även om brukaravgift för elväg inte regleras i direktivet. Det är en utgångspunkt för utredningen att staten ska stå 21SOU 2019:30 Moderna tillståndsprocesser för elnät, s. 64 f. för investeringen i infrastrukturen för elväg, och ta ut en avgift som motsvarar kostnadstäckning för drift och underhåll samt ersättning för el. Eurovinjettdirektivet omfattar också andra vägar än allmänna vägar, och kan till exempel omfatta enskilda vägar. En skillnad mellan brukaravgifter och infrastrukturavgifter på väg är vidare att infra- strukturavgifterna grundas på principen om återvinnande av infra- strukturkostnader vilket innebär att avgiften, utöver drift och under- håll, ska bekosta också investeringen (dock kan staten helt eller delvis kan avstå från detta). Kostnaderna kan omfatta avkastning på kapital och eller en vinstmarginal grundad på kostnadstäckning. Infrastrukturavgifterna är baserade på en detaljerad reglering i Eurovinjettdirektivet, medan brukaravgifter för elväg inte regleras i direktivet. Som redovisats ovan har Rådet och träffat en överenskommelse om ett reviderat Eurovinjettdirektiv (se avsnitt 6.2). I överenskommelsen klargörs att direktivet inte ska ut- göra något hinder för medlemsländerna att ta ut icke-diskrimi- nerande avgifter specifikt utformade för att finansiera byggande, drift, underhåll och utveckling av elvägar, där avgifterna tas ut av de fordon som använder elvägen. Utredningen bedömer att det mot denna bakgrund inte bör finnas något hinder mot att ta ut brukar- avgift för elväg på ett vägavsnitt som omfattas också av infrastruk- turavgift på väg, eftersom brukaravgift och infrastrukturavgift på väg avser olika delar av infrastrukturen. Den av utredningen föreslagna regleringen avseende finansiering av elvägar bör, med beaktande av att investeringen ska finansieras med statliga medel, begränsas till allmänna vägar där staten är väg- hållare. Lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel Elvägar kan också anses utgöra ett alternativt drivmedel. AFI- direktivet har avseende de delar som avser krav på installationer för alternativa drivmedel genomförts genom en särskild lag, lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel, som innehåller krav på installationer för överföring av alternativa drivmedel till fordon och fartyg, såsom laddningsstationer. En viktig skillnad mellan installa- tioner som laddningsstationer och elvägar är dock att laddnings- stationer drivs av privata aktörer, medan den föreslagna regleringen av elvägar innebär ett offentligrättsligt statligt monopol där staten tar ut en brukaravgift för myndighetsutövning baserat på kostnads- täckning. I förarbetena till lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel anges att lagen i så stor utsträckning som möjligt ska dele- gera till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela nödvändiga föreskrifter om till exempel krav på installa- tioner för laddnings- och tankstationer. När det gällde krav på tekniska specifikationer som installationer för alternativa drivmedel skulle uppfylla fanns i direktivet sådana krav endast för laddnings- stationer för el och för tankstationer för väte och metangas. Lagen om krav på installationer för alternativa drivmedel ger regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer rätt att meddela föreskrifter om krav på installationer för just el, väte och metangas. Det noterades att det på marknaden förekommer, utöver el, väte och metangas, ett flertal andra typer av alternativa drivmedel som de flesta kan anses vara sådana drivmedel som avses i direktivet. Flera remissinstanser nämnde elvägar eller andra sätt att kontinuerligt föra över el till fordon under gång som ett exempel. Någon tydlig och avgränsande definition av vad som utgör alter- drivmedel ges inte i AFI-direktivet. I definitionen i artikel 2.1 av alternativa bränslen anges att dessa är bränslen eller kraftkällor som, åtminstone delvis, fungerar som ersätt- ning för fossila oljekällor för energiförsörjning för transporter och som kan bidra till utfasning av fossila bränslen och förbättring av miljö- prestandan inom transportsektorn. I definitionen anges exempel på alternativa bränslen, men uppräk- ningen är inte uttömmande. Utvecklingen av alternativa drivmedel är snabb och det ansågs inte kunna uteslutas att det kan uppstå behov av att standardisera installationer för även andra typer av alternativa drivmedel. Lagen om tekniska krav på installationer för alternativa drivmedel gavs mot denna bakgrund karaktären av en ramlag för att möjliggöra en reglering av installationer för även andra typer av alternativa drivmedel. Det ansågs, bland annat mot bakgrund av den snabba tekniska utvecklingen, onödigt att låsa fast definitioner i lagen, och att mycket talade för att inte avgränsa den aktuella lagen till enbart de drivmedelstyper som reglerades i direktivet. Som redovisats i avsnitt 6.4 är AFI-direktivet under översyn, och viktiga ändringar föreslås vad avser utbyggnad av laddinfrastrukur för att möta den övergång till elfordon och vätgasbilar som krävs för att uppnå noll-utsläpp i transportsektorn. Tekniska standarder för elvägar och en definition av electric road system föreslås regleras inom ramen för den av EU Kommissionen föreslagna AFI-förordningen (se avsnitt 6.4 ovan). Utredningen noterar att elvägar är en ny företeelse som är under utveckling med kopplingar till flera olika lagstiftningar, och där det saknas tekniska standarder, även om sådana är under utveckling. Detta talar för att avgifter och övriga villkor i elvägs- system regleras i särlagstiftning. Regleringen bör vidare avse en ram- lag då det framstår som onödigt att låsa fast definitioner. 7.5Lag om villkor i elvägssystem Som redovisats ovan föreslår utredningen att bestämmelsen i 29 § väglagen kompletteras med en reglering att bestämmelser om avgifter och övriga villkor för tillträde till elväg som utgör allmän väg, och för vilken staten är väghållare, förs in i en lag om villkor i elvägssystem.22 I väglagen hänvisas till att regeringen får meddela föreskrifter om avgift för färd på en färja, samt till lagen om infrastrukturavgifter på väg för ytterligare bestämmelser om avgifter för att använda en väg (29 §). Enligt den nuvarande lagstiftningen tas pålagor för att använda en allmän väg som huvudregel ut i form av avgifter. Detta gäller exempelvis för infrastrukturavgifter på väg. Utgångspunkten är också att den nuvarande ordningen med finansiering genom av- gifter ska tillämpas på brukaravgift för elväg. Regelverket för uttag av brukaravgifter för tillträde till elväg som utgör allmän väg för vilken staten är väghållare ska därför utformas som ett avgiftsregelverk. Vidare krävs utöver reglering av brukaravgiften även reglering av övriga villkor. Lagstiftningen bör inkludera också en reglering av villkor för tillträde till och frånkoppling av ett elvägsfordon från en 22Resonemangen i detta avsnitt bygger i stor utsträckning på Propositionen 2014/15:25 om infrastrukturavgifter på väg och elektroniska vägtullssystem. elvägsanläggning, möjlighet till uteslutning av elvägsfordon från el- vägssystemet vid brott mot villkoren, vilka fordon som ska omfattas, samt ett regelverk för hur betalning ska ske. Det förhållandet att elvägar föreslås ligga utanför Eurovinjettdirektivets tillämpnings- område, att det på grund av elvägens beskaffenhet kommer att ställas särskilda krav på de fordon som nyttjar vägen, samt att brukar- avgiften ska beräknas på annat sätt och också inkludera ersättning för förbrukad el talar för att elvägssystem bör regleras i en särskild lag. Utredningen anser det mot denna bakgrund lämpligt att reglera brukaravgifter på elväg i en särskild lag om villkor i elvägssystem. Elvägar är en ny företeelse som är under utveckling. För närvar- ande saknas tekniska standarder för elektrisk infrastruktur för elvägs- anläggningar och för elvägsfordon, även om sådana är under utveck- ling. Eftersom det till stor del kommer att röra sig om relativt detal- jerade bestämmelser föreslår utredningen att utgångspunkten ska vara en ramlag och att bestämmelserna ges lagform endast i den mån det krävs med hänsyn till bestämmelserna i 8 kap. regeringsformen. Mer detaljerade föreskrifter bör införas i förordning eller meddelas på myndighetsnivå. Eftersom det är fråga om en avgift kan detaljerade föreskrifter meddelas i förordning och myndighetsföreskrifter. Förslag: Lagen ska gälla brukaravgifter och övriga villkor för till- träde till elvägsanläggning som utgör allmän väg och där staten är väghållare. Hänvisning bör göras till väglagen beträffande byggande och drift av en elväg för vilken staten är väghållare. Motivering till utredningens förslag Enligt direktiven är det en utgångspunkt att utbyggnaden av elvägar ska avse ett statligt åtagande som finansieras med statliga medel. Detta innebär att den föreslagna regleringen avseende brukaravgifter och övriga villkor för tillträde till elvägen bör begränsas till att omfatta elvägar på vägar för vilka staten ansvarar. Lagen om villkor i elvägssystem bör därför gälla för tillträde till elväg som är allmän väg för vilken staten är väghållare. Byggande och drift av sådan elväg regleras i väglagen. Det noteras också att förslag till undantag från koncessionsplikt föreslås gälla för trafik- leder, dvs. bland annat för allmän väg. Hänvisning bör göras till väg- lagen för bestämmelser rörande byggande och drift av en elväg för vilken staten är väghållare. Förslag: Definitioner av användarbehörighetssystem, avgiftssystem, brukaravgift, elfordon, elväg, elvägsanläggning, elvägsavsnitt och elvägssystem ska tas in i den nya lagen om villkor i elvägssystem. Med elvägssystem avses i lagen ett system som möjliggör dynamisk kraftöverföring från yttre energikälla längs vägen till ett fordon i färd. Ett elvägssystem består av fyra komponenter: 1) elförsörjning via a) anslutning till ett eldistributionsnät, och b) elvägsanlägg- ningen, 2) vägen som elvägsanläggningen är monterad på, 3) el- fordon, 4) ett driftsystem som innefattar ett användarbehörig- hetssystem och ett avgiftssystem. I fråga om definitioner av övriga termer som används i lagen hänvisas till lagen och förordningen om vägtrafikdefinitioner. Motivering till utredningens förslag De termer och uttryck som används i den nya lagen om villkor i elvägssystem bör definieras i lagen. Av definitionen av brukaravgift bör framgå att en brukaravgift är en avgift som tas ut för att täcka kostnader för användande av el- vägen eller ett visst elvägsavsnittoch som även kan inkludera kost- nader för ett tillhörande avgiftssystem. Med kostnader avses kost- nader för drift och underhåll av elvägsanläggningen och tillkommande kostnader för drift och underhåll av vägen, kostnader för drift och underhåll av tillhörande användarbehörighets- och avgiftssystem samt kostnader för överförd el, inklusive för att administrera inköp och försäljning av el enligt vad som definieras i 5 §. Användar- behörighets- och avgiftssystem bör därför också definieras. behörighetssystemet bör utformas så att det säkerställer att endast behöriga elvägsfordon medges rätt att ansluta till elvägsanläggningen. För en beskrivning av hur användarbehörighets- och avgiftssystemen kan utformas hänvisas till avsnitt 4.1.1 samt avsnitt 7.5.3 och 7.5.5. Begreppet elväg definieras i Elsäkerhetsförordningen som en ”väg som kompletterats med en elektrisk anläggning avsedd för över- föring av elektrisk energi till fordon under färd”. Samma definition föreslås införas i väglagen (se avsnitt 7.2.1 ovan), och motsvarande bör lämpligen gälla också i denna lag. Begreppet ”elväg” kan defi- nieras som en väg som kompletterats med en elvägsanläggning, se definition av begreppet ”elvägsanläggning” nedan. Elvägsanläggning bör definieras som en elektrisk anläggning av- sedd för överföring av elektrisk energi till fordon under färd. Som noterats ovan innehåller förslaget till ny AFI-förordning en defini- tion av electric road system som i huvudsak motsvarar utredningens förslag till definition av elvägsanläggning, se ovan i avsnitt 6.4. Elvägsfordon definieras i lagen som ett fordon som är utrustat med en energimottagare genom vilken fordonet under färd får el från en elvägsanläggning. Lagen bör vidare föra in en definition av begreppet elvägssystem som omfattar hela kedjan från anslutningen till nätbolagens eldistributions- nät till elfordonen, inklusive de användarbehörighetssystem och avgiftssystem som krävs. Det finns inte någon officiell definition av begreppet. Elvägssystem bör definieras som ett system för över- föring av el till fordon i färd på en elväg som består av följande kom- ponenter: 1) elförsörjning via a) anslutning till ett eldistributionsnät, och b) elvägsanläggningen, 2) vägen som elvägsanläggningen är mon- terad på, 3) elfordon, 4) ett driftsystem som innefattar ett användar- behörighetssystem och ett avgiftssystem. Elvägssystemet redovisas i figur 7.4 nedan och beskrivs i kapitel 3. Källa: Modellen utgår från förlagor i rapport 2021:23 Research & Innovation Platform for , samt Institut für Klimaschutz, Energie und Mobilität, IKEM Working Paper Models for the development of electric road systems in Europe. Då brukaravgift enligt den nya lagen ska kunna tas ut på vissa elvägs- avsnitt behöver även termen elvägsavsnitt definieras. Med elvägs- avsnitt avses en avgränsad del av en elväg. Införandet av detta begrepp möjliggör en flexibel lösning beträffande bestämmande av under- laget för beräkning av brukaravgifterna. Kostnadsunderlaget kan baseras på vad som bedöms vara lämpligt och skäligt med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet, se vidare avsnitt 7.5.6 samt kapitel 5. Bedömning: bör, i egenskap av väghållare, vara den som tar upp brukaravgift. Transportstyrelsen bör, för räkning, fatta beslut om att brukaravgift, förseningsavgift och tilläggsavgift ska på- föras och andra beslut förknippade med avgiftsupptaget, som omprövning av beslut om avgift, anstånd med betalning och be- frielse från avgift. Beslut bör kunna fattas genom automatiserad behandling. Motivering till utredningens förslag Utgångspunkten bör vara att den aktör som äger eller förvaltar och driver infrastrukturen, dvs. väghållaren, även bör ansvara för avgifts- upptaget. I fråga om allmän väg är det enligt huvudregeln Trafik- verket som är väghållare. förvaltar också den anlägg- ning som registrerar information om de elvägsfordon som ansluter till elvägsanläggningen. Vidare är det som har ansvaret för uppförandet och finansieringen av de aktuella elvägarna. Eftersom det till stor del rör sig om relativt detaljerade bestäm- melser anser utredningen att utgångspunkten bör vara att bestäm- melserna ges lagform endast i den mån det krävs med hänsyn till bestämmelserna i 8 kap. regeringsformen. Mer detaljerade föreskrif- ter bör införas i förordning eller meddelas på myndighetsnivå. Det kan konstateras att det inte är regeringen utan som kommer att ha den information som krävs för att ta fram det kost- nadsunderlag som ska ligga till grund för beräkning av brukaravgif- tens storlek. Detta talar för att delegera uppgiften att meddela före- skrifter om avgiftens storlek till . Det noteras att Trafik- verket är beroende av principerna i lagen vid sin avgiftssättning. Mot denna bakgrund anser utredningen att det är lämpligt att Trafik- verket, på motsvarande sätt som gäller för infrastrukturavgifter på väg, får rollen att ta upp brukaravgift på de elvägsanläggningar som omfattas av den nya förordningen. Som en följd av detta bör Trafik- verket bemyndigas att meddela föreskrifter om brukaravgiftens storlek. Transportstyrelsen beslutar om och administrerar upptaget av infrastrukturavgifter för räkning. Utredningen föreslår att Transportstyrelsen på motsvarande sätt beslutar om brukaravgift i det enskilda fallet och administrerar upptaget. Transportstyrelsen bör, för räkning, fatta beslut om att brukaravgift, försenings- avgift och tilläggsavgift ska påföras och andra beslut förknippade med avgiftsupptaget, som omprövning av beslut om avgift, anstånd med betalning och befrielse från avgift. På så sätt torde samma administrativa system – efter viss anpassning – kunna användas för upptag av såväl infrastrukturavgifter som brukaravgift, med samord- ningsvinster som följd. Det planerade systemet för avgiftsupptagning och beslut om avgift baseras på avtal som användaren ingår med . Vid avtalets ingående behöver , för att kunna driva elvägs- anläggningen och göra nödvändig tillträdeskontroll, få tillgång till en rad uppgifter bland annat om ägare, elvägsfordonets identitet, inklu- sive ägarbevis för utländska fordon, fordonstekniska uppgifter samt uppgift om eventuell skyldighet för ägaren att redovisa energiskatt. De uppgifter som behövs för att driva anläggningen registreras i en elvägsdatabas kopplad till elvägsanläggningen, och som drivs av . Detta innebär en skillnad i förhållande till vad som gäller för systemet för infrastrukturavgifter på väg och trängselskatte- systemet, där de uppgifter som behöver registreras är av begränsad omfattning och finns i vägtrafikregistret. Vid elvägsfordonets anslutning till elvägsanläggningen registreras tid och plats för anslutning samt energiförbrukning i elvägsdata- basen. För att Transportstyrelsen ska kunna ta upp och debitera brukaravgifter kommer myndigheten behöva tillgång till data i form av mätvärden som registreras i elvägsdatabasen. Transportstyrelsen medges direktåtkomst i elvägsdatabas till de uppgifter som krävs för beslut om brukaravgift. Detaljerade rutiner som reglerar informationsutbytet bör utformas gemensamt av Trafik- verket och Transportstyrelsen vid det fortsatta arbetet. Hanteringen av informationen i elvägsdatabasen samt hanteringen av personuppgifter beskrivs närmare i avsnitt 7.5.5 samt 7.5.15 nedan. Som redovisats ovan skulle, vid en större utbyggnad av elvägar, EETS-systemet kunna underlätta gränsöverskridande avgiftsuttag för brukandet av elvägen. Det är dock oklart om avgif- ten för elväg omfattas av definitionen av vägtull eller vägavgift i direk- tivet, och ett förtydligande av direktivet i denna del kommer troligen att krävas. Som redovisats ovan i avsnitt 6.3 föreslår utredningen att man, vid en eventuell mera omfattande utbyggnad av elvägar inom EU, överväger om elvägar bör omfattas av EETS-direktivet och . Utredningen anser att Transportstyrelsen även bör vara ansvarig för att hantera frågor förknippade med beslutsfattandet, till exempel frågor om omprövning, anstånd med betalning av avgift och befrielse från avgift, på motsvarande sätt som gäller för infrastrukturavgifter.23 201/14:25, s. 69 f. 7.5.4Om tekniska krav på elvägsfordon Förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om tekniska krav på ett elvägsfordon. Bedömning: Transportstyrelsen bör få meddela föreskrifter om tekniska krav på elvägsfordon. Tekniska krav på elvägsanläggningar bör kunna ställas vid upphandlingen av anläggningarna. De krav som uppställs ska vara icke-diskriminerande, objektiva och transparanta. Om det pågående standardiseringsarbetet för elvägstekniker En utgångspunkt enligt direktiven är att den föreslagna regleringen ska vara teknikneutral. Eftersom branschen är ny och i en inledningsfas saknas det till stor del standardisering för elektrisk infrastruktur inom transport- sektorn. Detta gäller både elvägsfordon och elvägsanläggningar. framhöll också i sin rapport att det vik- tigaste arbetet ligger inom internationell standardi- sering.24 Elvägsteknikerna omfattar såväl konduktiva elvägsanlägg- ningar via luftledning respektive via skena i vägen, som induktiva elvägsanläggningar med spolar i vägen. Det finns ett pågående standardiseringsarbete avseende de elvägstekniker som demonstrerats i . har utvecklat en konduktiv elvägsteknik via luft- ledning och pantograf i fordonet, och har uppgett att de flesta del- arna av systemet omfattas av befintliga standarder, antingen järn- vägs- eller fordonsstandarder. Elways och Elonroad samarbetar med Alstom beträffande standardisering och har utvecklat konduktiv teknik, Elways med en elskena nedsänkt i mitten av körfältet och Elonroad med en skena ovanpå vägbanan. Elways och Elonroad har uppgett att de avser att lämna in ett förslag för beslut, Electreon har utvecklat en induktiv teknik och har uppgett att standardisering av induktiv teknik pågår på internationell nivå genom IEC. I avsnitt 3.4 finns en utförlig beskrivning av de elvägstekniker som finns , samt av pågående standardiseringsprocesser. Vid ett fastställande av standarder kommer detta sannolikt att ske på europeisk och/eller 24Elsäkerhetsverkets rapport , s. 4. Som redovisats ovan föreslår Kommissionen att tekniska standarder för elvägsanläggningar regleras under den före- slagna AFI-förordningen. Samtliga i demonstrerade tekniker innehåller tekniska funk- tioner som möjliggör en reglering av tillträdet för enskilda elvägs- fordon, genom att krav ställs på att fordonen ska kunna identifiera sig i systemet. Samtliga elvägssystem innefattar således en mekanism för tillträde som ska säkerställa att endast behöriga elvägsanvändare kan tillgodogöra sig el från elvägsanläggningen. I två tekniker genomförs identifieringsprocessen i själva elvägsanläggningen, medan den i övriga tekniker regleras genom en teknisk installation i fordonet. Om ett elvägsfordon inte uppfyller uppställda krav och identifieras som behörigt nekas det tillträde till elvägsanläggningen. Processen för till- träde, utträde, mätning och debitering/betalning kan beskrivas enligt nedan. Figur 7.5 Process för tillträde, utträde, mätning och debitering/betalning Källa: , Betalning och tillträdeskontroll för elvägar – Övergripande systembeskrivning och analys, Betalning och tillträdeskontroll för elvägar – rapport från Governo . Det är viktigt det finns en tillförlitlig kontroll av elförbrukningen i elvägsfordonet. Vid upphandlingen av elvägsanläggningen bör det ställas krav på att leverantören kan säkerställa tillförlitlig mätning av I vissa elvägstekniker kan sådan mätning göras i elvägsanläggningen, medan mätning i andra elvägstekniker görs genom en ombordenhet i fordonet. Leverantören måste kunna visa hur energimätningen kan ske på ett tillförlitligt sätt. Motivering till utredningens förslag att krav på elvägsanläggningen bör uppställas vid upphandlingen Med beaktande av det utvecklingsarbete som drivs avseende de redovisade elvägsteknikerna, det pågående standardiseringsarbetet och att utvecklingen går snabbt fram bedömer utredningen att förslaget bör innefatta en flexibel lösning beträffande de tekniska krav som upptälls. Innehavaren av elvägsanläggningen bör ha möjlig- het att för upphandlingen bestämma de tekniska funk- tionskrav som ställs på anläggningen. Förslaget innebär en flexibel lösning där tekniska framsteg kan beaktas. De krav som uppställs ska vara icke-diskriminerande, objektiva och transparanta. Motivering till utredningens förslag att tekniska krav på elvägsfordon ska meddelas genom myndighetsföreskrifter Den tekniska utvecklingen för olika elvägstekniker går snabbt framåt, vilket innebär att det krävs en lagreglering som på ett smidigt sätt kan anpassas till nya tekniska lösningar. Som redovisas är tek- niska standarder under arbete för flera av de olika elvägsteknikerna. De krav och villkor som ställs på elvägsfordonen kommer att variera beroende på vilket system som väljs och då kan standarder vara ett viktigt hjälpmedel. Med beaktande av ovanstående är det varken möjligt eller önskvärt att införa specifika tekniska krav på elvägs- fordon i lagen. Regleringen av krav på elvägsfordon bör kunna ske genom myndighetsföreskrifter. Transportstyrelsen bör bemyndigas att ställa tekniska krav på elvägsfordon som ska kunna ansluta till elvägsanläggningen.