sou · H9B319d2 · 2021-03-31 00:00:00 — Skyldigheten att lämna uppgifter har i punkterna 1–3 avgränsats till att avse uppgifter som behövs för dels utredning, planering och tillsyn av lagerhållningen, för utredning och planering av samhällets krisberedskap och totalförsvaret och för pla- nering av internationellt samarbete. Bemyndigandet innefattar rätt att föreskriva om vilka uppgifter som ska lämnas, till vem uppgifter ska lämnas, när uppgifter ska läm- nas och på vilket sätt uppgifter ska lämnas. Till sådana uppgifter som kan behöva lämnas hör uppgifter om vem som sköter lagerhållning, hur stora mängder som finns i lager och var olika produkter lager- hålls. Fullgörs inte uppgiftsskyldighet kan med stöd av 8 kap. 3 § bl.a. meddela förelägganden. Sådana förelägganden får förenas med vite. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.3. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får med- dela ytterligare föreskrifter om uppgiftsskyldighet enligt 1 §. Med stöd av bemyndigandet kan föreskrivas om vilka uppgifter som ska läm- nas, till vem uppgifter ska lämnas, när uppgifter ska lämnas och på vilket sätt uppgifter ska lämnas. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.3. Bestämmelserna i detta kapitel är utformade med utgångspunkt från tillsynsbestämmelser som finns i läkemedelslagen (2015:315) och lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Det är Läkemedels- verket som utövar tillsyn enligt dessa lagar. Paragrafen anger vilken myndighet som ska vara tillsynsmyndighet samt vad tillsynen ska omfatta. Som framgår av bestämmelsen ska ha tillsyn över efterlevnaden av denna lag och före- skrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen. Vidare framgår av paragrafen att tillsynen inte omfattar bestämmelserna i 5 kap. eller bestämmelser om sådana statliga säkerhetslager i före- skrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen. Nödvän- diga bestämmelser för kontroll och uppföljning av att säkerhetslager sköts och används på det sätt som föreskrivs i lagen finns, som tidi- gare redovisats i kommentaren till 6 kap. 4 §, i 13 kap. regeringsfor- men och i lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. Säkerhetslager med läkemedel kommer också att omfattas av sådan tillsyn som ska ske enligt exempelvis läkemedelslagen. På samma sätt finns särskilda tillsynsbestämmelser för medicintekniska produkter och för personlig skyddsutrustning. Tillsynsverksamhet skyddas av olika sekretessregler. Exempelvis gäller enligt 17 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) sekretess för uppgift om planläggning eller andra förberedelser för sådan inspektion, revision eller annan granskning som en myndighet ska göra, om det kan antas att syftet med granskningsverksamheten motverkas om uppgiften röjs. Övervägandena finns i avsnitten 9.9.1 och 9.10.1. I paragrafen anges sådana befogenheter för tillsynsmyndigheten som är nödvändiga för en effektiv tillsyn. Förslag till bestämmelser som ska skydda vissa uppgifter hos tillsynsobjekt som är näringsidkare och den som trätt i affärsförbindelse med ett sådant tillsynsobjekt innebär sekretess enligt 30 kap. 23 § lämnas i avsnitt 9.10.1. Av första stycket framgår att har rätt att på be- gäran få de upplysningar och handlingar som behövs för tillsynen. Detta innebär också att tillsynsobjekten är skyldiga att lämna de upp- lysningar och handlingar som tillsynsmyndigheten begär. Bestämmelsen kompletterar den uppgiftsskyldighet som föreskrivs i 7 kap. 1 §. De uppgifter om exempelvis lagernivåer, var lagerhåll- ning sker och vem som utför lagerhållningen som kan inhämtas med stöd av 7 kap. 1 § räcker inte ensamt för tillsynens utförande. Det krävs exempelvis att inspektörer kan få upplysningar och uppgifter på plats och att de kan kontrollera lämnade uppgifter i olika handlingar. Av andra stycket följer att för tillsynen har rätt till tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som används i samband med lagerhållning av sjukvårdsprodukter. Vidare följer att har inte med stöd av denna lag rätt till tillträde till bostäder. Enligt bestämmelsen i 3 kap. 10 § 3 ska dock lagerhållningen utföras i utrymmen som tillsynsmyndigheten har tillträde till. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.1. I paragrafen anges ytterligare befogenheter för tillsynsmyndigheten. Enligt första stycket får meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden av denna lag och av före- skrifter och beslut som enligt 1 § omfattas av tillsynen. I andra stycket anges att beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite. Vite får också föreläggas om tillsynsmyndigheten förvägras tillträde eller hjälp. Förvaltningslagen (2017:900) är tillämplig vid handläggning av till- synsärenden och i den lagen finns bl.a. bestämmelser om överklagan- den av beslut. Sådana bestämmelser finns även i lagen (1985:206) om viten. Bestämmelserna i nämnda lagar innebär att överklagbara frågor kommer att prövas av förvaltningsdomstol. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.1. I detta kapitel finns bestämmelser om sanktionsavgift. Möjligheten att besluta sådan avgift ska säkerställa följsamhet till lagen. En sank- tionsavgift måste bestämmas till ett belopp som i det enskilda fallet är tillräckligt avskräckande. I paragrafen anges den myndighet som får besluta om sanktions- avgift. Av tydlighetsskäl anges vilka lagerhållningsskyldiga aktörer som kan åläggas sanktionsavgift och vidare anges, uttömmande, vilka överträdelser som kan föranleda sanktionsavgift. Slutligen anges att sanktionsavgiften tillfaller staten. får enligt första stycket besluta att den som är eller har varit lagringsskyldig enligt 3 kap. ska betala sanktionsavgift. Sådan avgift får beslutas endast vid överträdelse av bestämmelserna i 3 kap. 10 § och 6 kap. 5 §. Sanktionsavgift kan således beslutas för det fall de lagernivåer som har fastställts enligt lagen eller genom föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen under- skrids i andra fall än då följer av lagen eller föreskrifter eller beslut som har meddelats med stöd av lagen (3 kap. 10 § 1). Även över- trädelser av föreskrifter och beslut som meddelats med stöd av lagen kan således i detta fall föranleda sanktionsavgift. Sanktionsavgift får endast tas ut om en fastställd lagernivå underskridits på ett otillåtet sätt. En aktör som inte enligt vad som anges i 3 kap. 8 § andra stycket korrekt justerar en lagernivå nedåt på grund av minskad försäljning riskerar således inte sanktionsavgift. Vidare får sanktionsavgift be- slutas om de sjukvårdsprodukter som omfattas av lagerhållningsskyl- dighet inte lagerhålls i (3 kap. 10 § 2) eller om lagerhållningen sker i utrymmen som tillsynsmyndigheten inte har tillträde till enligt Sanktionsavgift får också beslutas om en lagerhållen sjuk- vårdsprodukt som får användas förs ut ur utan att detta är till- låtet (6 kap. 5 §). Någon överträdelse av sistnämnda bestämmelse föreligger inte om regeringen meddelat föreskrifter som tillåter att en sjukvårdsprodukt förs ut ur (se 6 kap. 7 § 2). Ansvaret för överträdelser är strikt. Det krävs varken uppsåt eller oaktsamhet för att sanktionsavgift ska kunna tas ut. Det är tillräck- ligt att en överträdelse har ägt rum. Det är dock tillsynsmyndigheten som i det enskilda fallet avgör om en sanktionsavgift bör tas ut, vilket framgår av formuleringen att en avgift får tas ut. De omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningar av om avgift ska tas ut och vid bedömningar av avgiftens storlek anges i 4 §. Bestämmelser i förvaltningslagen (2017:900) innebär att Läke- medelsverket ska ge den lagerhållningsskyldige tillfälle att yttra sig innan sanktionsavgift beslutas. Av andra stycket framgår att sanktionsavgiften tillfaller staten. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.2. I paragrafen finns bestämmelser om när sanktionsavgift inte får be- slutas. Enligt första stycket får sanktionsavgift inte beslutas om den lager- hållningsskyldige inte har fått tillfälle att yttra sig från utgången av det kalenderår då överträdelsen ägde rum. Såvitt gäller fall då fastställda lagernivåer underskrids på ett otillåtet sätt innebär bestämmelserna i 3 kap. 8 § innebär att det varje kalenderår finns två tidpunkter, och , som lagernivåerna kan ändras. Beslut om dispens kan medföra att en överträdelse kan avse även andra tidpunkter under ett kalenderår. I andra stycket anges att om en överträdelse ägt rum under skärpt eller högsta beredskap gäller, i stället för vad som anges i första stycket, att sanktionsavgift inte får beslutas om den lagerhållningsskyldige inte har fått tillfälle att yttra sig från utgången av det kalenderår då överträdelsen ägde rum. Med skärpt och högsta bered- skap avses detsamma som enligt lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap. Är i krig råder högsta beredskap, vilket framgår av 3 § sistnämnda lag. Bestämmelserna i första och andra stycket anger när möjligheten att besluta sanktionsavgift bortfaller. Enligt tredje stycket får sank- tionsavgift inte heller beslutas om en överträdelse omfattas av ett före- läggande som har förenats med vite och en ansökan om utdömande av vitet har gjorts. Denna bestämmelse syftar som rör utdömanden av viten till att upprätthålla förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff (ne bis in idem). Övervägandena finns i avsnitt 9.9.5. I paragrafen anges det högsta avgiftsbelopp som kan beslutas och hur sanktionsavgiften ska bestämmas vid flera överträdelser. I första stycket anges att avgiften ska bestämmas till högst 100 mil- joner kronor. Det kan för svenska förhållanden te sig som ett högt belopp. För att utgöra en tillräcklig avskräckning från överträdelser måste dock beloppet sättas så högt med hänsyn till de vinster som kan uppkomma enbart genom försäljning i av vissa läkemedels- produkter som är aktuella för lagerhållning. I andra stycket anges att om en överträdelse innebär att flera be- stämmelser överträds, ska sanktionsavgiften bestämmas efter en samlad bedömning av överträdelsernas allvar. Sanktionsav- giften får dock i sådana fall aldrig bestämmas till ett högre belopp än som anges i första stycket. En sjukvårdsprodukt som enligt bestäm- melserna i 6 kap. får användas, men som förs ut ur landet innebär enbart en överträdelse av bestämmelsen i 6 kap. 5 §. I många andra fall är det dock sannolikt att flera bestämmelser överträds. Om exempelvis en sjukvårdsprodukt tas från ett lager så att fastställd lagernivå underskrids och förs utomlands i strid med lagen innebär det att samtliga i 1 § angivna bestämmelser överträds. Sanktionsav- giften ska framstå som en rimlig reaktion på de samlade överträdel- serna. Beloppet ska således vid samtidig överträdelse inte beräknas för varje enskild överträdelse, utan med utgångspunkt i vad som är en rimlig total reaktion på överträdelserna. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.3. I paragrafen anges vilka omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om någon sanktionsavgift ska tas ut och vid be- dömning av avgiftens storlek. Samma omständigheter ska beaktas vid båda bedömningarna. Det bör särskilt framhållas att uppräkningen inte är uttömmande. Det kan finnas andra omständigheter än de upp- räknande som bör beaktas vid bedömningar om sanktionsavgift ska tas ut och om en avgifts storlek. I första punkten föreskrivs att det ska beaktas om överträdelsen var uppsåtlig eller berodde på oaktsamhet. Ansvaret för överträdel- ser är som framgår av kommentaren till 1 § strikt. Det är inte obli- gatoriskt att ta ut sanktionsavgift, men avsiktliga överträdelse bör som regel medföra sanktionsavgift. Att en överträdelse varit avsikt- lig talar också för en hög avgift. Mot bakgrund av lagens syften finns det skäl att se allvarligt på avsiktliga överträdelser. Särskilt överträ- delser som görs då skärpt eller högsta beredskap råder eller under en pågående allvarlig kris och som direkt inverkar på ut- förandet av hälso- och sjukvård, bör som regel medföra synnerligen kännbara sanktioner (se även kommentaren till andra punkten nedan). Även oaktsamma överträdelser bör således under sådana omstän- digheter som regel medföra kännbara konsekvenser. Om överträdel- sen haft sin grund i oaktsamhet talar det för lägre sanktionsavgift, såvida inte oaktsamheten är grov. Ju ringare oaktsamheten är, desto starkare skäl finns att avstå från att ta ut avgift. Frågorna om sank- tionsavgift ska tas ut och vilken storlek avgiften i sådana fall ska be- stämmas till måste göras utifrån en samlad bedömning. En mindre grad av oaktsamhet kan, enligt vad ovan framhållits, vid en samlad bedömning av övriga omständigheter ändå göra att det finns skäl för sanktionsavgift. Enligt andra punkten ska det beaktas vilken skada eller fara som överträdelsen inneburit. Det bör därför beaktas hur en över- trädelse pågått. Vidare finns det som regel anledning att se mycket allvarligt på överträdelser som sker under en pågående allvarlig kris där det är känt att vården är under hård belastning och det finns svårigheter med försörjningen av sjukvårdsprodukter eller vid skärpt eller högsta beredskap. En samlad bedömning krävs dock som regel för att avgöra en överträdelses potentiella skadeverkningarna. gånger kan det vara så att någon faktisk skada inte kan påvisas. Mot bakgrund av lagens syften och eftersom försörjningsproblem inte kan förutses, i synnerhet inte sådana som uppkommer genom olyckor, naturkatastrofer, krig eller andra antagonistiska åt- gärder, inte kan förutses. En faktisk skada måste inte vara allvarligare än risken för skada, i synnerhet inte om risken varit mycket hög och skadan, om den hade inträffat, skulle ha varit betydande. Enligt tredje punkten ska överträdelsens karaktär och svårhets- grad beaktas. Vid bedömningen av överträdelsens karaktär och svår- hetsgrad bör hänsyn tas till en rad omständigheter. Här bör bl.a. beaktas om en överträdelse medfört stor ekonomisk fördel för den lagerhållningsskyldige eller om den lagerhållnings- skyldige lämnat oriktiga uppgifter eller genom annat vilseledande försökt dölja en överträdelse. Om en den lagerhållningsskyldige fått en betydande ekonomisk fördel, t.ex. ökad vinst eller sänkta kostna- der, genom en avsiktlig överträdelse talar detta för att avgift ska tas ut. Vid bestämmandet av avgiftens storlek bör då också denna eko- nomiska fördel beaktas. Tillvägagångsättet och om detta inrymmer systematik eller annan förslagenhet bör också beaktas som skäl för avgift och för ett högre avgiftsbelopp. Att den lagerhållningsskyldige trots tidigare påtalan- den från tillsynsmyndigheten underlåtit att vidta åtgärder för att för- hindra att en överträdelse uppkommer talar för att sanktionsavgift tas ut och bör också beaktas som ett skäl som talar för en högre av- gift. Om tillsynsmyndigheten vid upprepade tillfällen riktat påpekan- den eller anmaningar om att den lagerhållningsskyldige bör vidta åtgärder för att undvika den överträdelse som är ifråga, är detta natur- ligtvis mer graverande än om så endast skett . Det bör vidare vid bedömningar enligt beaktas att ju större under- skridandet av den fastställda mängd som ska lagerhållas är, desto mindre är utrymmet för att avstå att ta ut avgift eller att bestämma en låg avgift. I fjärde punkten anges omständigheter som rör en lagerhållnings- skyldigs ekonomiska förmåga och ageranden vid en överträdelse. Av- gifterna ska vara proportionella, rättvisa och ha en handlingsdirige- rande verkan för såväl små som stora aktörer. Vid bestämmande av en sanktionsavgifts storlek ska därför särskild hänsyn tas till den ekonomiska förmågan hos den som ska påföras sådan avgift. Den lagerhållningsskyldiges ekonomiska förmåga bör för affärsdrivande aktörer bedömas med utgångspunkt i årsomsättning. För kommuner och regioner bör sådana bedömningar ske med utgångspunkt från resultaträkningar. Vidare bör en lagerhållningsskyldig som gör vad som är möjligt för att begränsa effekterna av en överträdelse bör be- dömas mildare än en lagerhållningsskyldig som inte agerar på det sätt som är möjligt. Om en lagerhållningsskyldig kan vidta åtgärder men endast gör det efter påstötningar från tillsynsmyndigheten bör detta föranleda en strängare bedömning av överträdelsen. I femte punkten anges att om den lagerhållningsskyldige har ålagts att betala sanktionsavgift så bör det vid bedömningarna ses som en försvårande omständighet. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.4. Paragrafen ger möjlighet att sätta ned sanktionsavgiften, helt eller del- vis, om överträdelsen är ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut avgift. Det finns ibland omständigheter som gör att det framstår som oskäligt eller stötande att ta ut en sanktionsavgift, trots att förutsätt- ningarna för att ta ut avgift är uppfyllda. Om en överträdelse beror på en omständighet som den lagerhåll- ningsskyldige eller någon som denne har anlitat inte förutsett eller borde ha förutsett eller inte kunnat påverka, finns det skäl att sätt ned en avgift delvis eller helt. I fall en lagerhållningsskyl- dig inte har vidtagit rimliga åtgärder för att motverka redan kända sårbarheter eller inte har kontinuitetshanteringsrutiner som mildrar effekterna av en överträdelse talar detta emot att en avgift jämkas. Tidsbrist, glömska och undermålig planering är exempel på omstän- digheter inte utgör skäl för nedsättning av en avgift. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.4. I paragrafen regleras betalning och indrivning av sanktionsavgifter. I första stycket anges att en sanktionsavgift ska betalas till den myn- dighet som regeringen bestämmer från det att beslu- tet om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Betalning ska således som regel göras från det att beslutet fick laga kraft. ska dock i det enskilda fallet kunna bestämma en längre betalningsfrist. Det kan t.ex. bli aktuellt vid mycket höga belopp. Det är inte givet att det är lämpligast att låta vara mottagare av be- talningar. Enligt andra stycket får ett beslut om sanktionsavgift lämnas till indrivning efter sista betalningsdag. Vid indrivning tillämpas utsök- ningsbalken. Om beslutet överklagas bör domstolen inhibera verk- ställighetsförfarandet till dess att den rättsliga prövningen har av- slutats, om betalningsfristen inte har kopplats till att beslutet fått laga kraft. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.6. Enligt paragrafen bortfaller en beslutad sanktionsavgift i den utsträck- ning verkställighet inte har skett från det att beslutet eller domen om att ta ut avgiften fick laga kraft eller sanktionsföreläggan- det godkändes. Med verkställighet avses faktiska verkställighetsåt- gärder. Preskriptionen är absolut. Innebörden av detta är att full- görande inte kan krävas efter det att har gått sedan beslutet fått laga kraft, även om verkställighet har skett under femårsperio- den avseende en del av avgiften. Det som preskriberas är den del av avgiften som ännu inte drivits in. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.6. I paragrafen anges att regeringen får meddela ytterligare föreskrifter sanktionsavgifter. Bemyndigandet införs för att regeringen ska kunna meddela ytterligare bestämmelser om verkställighet och återbetal- ning av sanktionsavgifter. Övervägandena finns i avsnitt 9.9.6. De förslag om lagerhållningsskyldighet som utredningen lämnar förutsätter bl.a. att regeringen meddelar föreskrifter som anger vilka sjukvårdsprodukter som ska omfattas av denna skyldighet. En för- teckning över läkemedel som ska lagerhållas bedöms kunna tas fram till , men en förteckning över andra sjukvårdsproduk- ter kommer med stor sannolik inte att kunna komma på plats då (se avsnitt 9.10). Först när de förskrifter som anger vilka sjukvårdspro- dukter som ska lagerhållas har beslutats och kungjorts, är det möjligt för lagerhållningsskyldiga att vidta åtgärder för att uppfylla lagens krav. Lagen måste träda i kraft så att för att sådana föreskrifter ska kunna beslutas. När har beslutat en lag ska den utfärdas, promulgeras, av regeringen och lagar ska kungöras (8 kap. 19 § RF). Det kommer dock ta tid innan aktö- rerna kan ordna så att de lagernivåer som krävs enligt lagen är upp- byggda. En del sjukvårdsprodukter som används för att vårda patien- ter med covid-19 blir sannolikt aktuella att lagerhålla. Det bedöms inte vara lämpligt eller möjligt att lagerhålla sådana produkter mitt under en pågående pandemi. När pandemin väl är över kan andra länder också tänkas behöva fylla på i nationella lager. Det kan då vara svårt att få tillgång till tillräckliga mängder produkter och priset för produkterna kan också vara högre än normalt. Mot bakgrund av hur försörjningskedjorna är uppbyggda och fun- gerar måste det finnas tid för aktörer att säkerställa att tillverkning kommer att ske så att tillräckliga mängder finns för att bygga upp lagren. Beställningscykler påverkar när produkter tillverkas för olika marknader. Vissa aktörer kan ha svårare än andra säkerställa tillgång till produkter och det måste finnas tillräckligt med tid för att söka och finna lösningar för att ordna den lagerhållning som lagen kräver, exempelvis måste det finnas tid för lagringsskyldiga att uppdra åt andra att lagerhålla i . Det måste vidare beaktas att för kommuner och regioner tillkom- mer upphandlingsfrågor. För att dessa ska ha möjlighet att bygga upp lager i egen regi eller för att lagerhållningen ska kunna utföras hos distributörerna genom avtal, behöver hänsyn tas till ingångna avtal. Kommuner och regioner har troligen ramavtal med olika leveran- törer som behöver justeras. Detta sker lämpligast i samband med förnyade konkurrensutsättningar. Den normala löptiden är om inte särskilda skäl föreligger. Det kan inte anses lämpligt att genom- föra tilläggsupphandlingar på detta område då det skulle innebära en risk att få en annan leverantör för ”krislager” än man har i vardagen. En ändring eller tillägg till ett befintligt avtal kan vara en väg framåt men sådana förändringar måste vara förenliga med . För ram- avtal gäller att de generellt inte får ändras på ett sådant sätt att för- ändringen anses väsentlig. Det är tveksamt om det är möjligt att få till stånd sådana ändringar i befintliga avtal som är nödvändiga för den lagerhållning som utredningen förslår. Det är således mycket komplex uppgift att ordna med en sådan lagerhållning som utredningen förslår. Verksamheter ska organiseras och passas in i andra system. Mycket beredskapsrelaterade arbeten pågår redan inom regeringen och inom statliga myndigheter. Total- försvaret byggs upp och system och verksamheter måste anpassas för sådana uppgifter och för lagerhållning enligt denna lag. Detta arbete kommer att ta tid. Trots att det är möjligt att besluta föreskrifter med stöd av ett bemyndigande i en lag som inte har trätt i kraft, detta under förutsätt- ning att föreskrifterna träder i kraft tidigast som lagen träder i kraft, kommer det att ta tid att bereda de föreskrifter som ska meddelas med stöd av lagen. Olika system för uppgiftsinsamling måste komma på plats. Att som brukligt sätta alla bestämmelser i lagen i kraft vid en och samma tidpunkt vore direkt olämpligt mot ovanstående bakgrund. Bestämmelserna som medför lagerhållningsskyldighet för kommu- ner och regioner kommer mot bakgrund av inte minst redan in- gångna avtal sannolikt inte att kunna träda i kraft förrän tidigast /2026. Av första punkten framgår att lagen, utom såvitt avser bestämmel- serna i 3 kap. 4–7 §§, 8 kap. och 9 kap., träder i kraft . Att bestämmelserna i 3 kap. 4–7, 8 kap. och 9 kap., dvs. bestämmel- serna om lagerhållning av andra sjukvårdsprodukter än läkemedel, bestämmelser om tillsyn och bestämmelser om sanktionsavgifter träder i kraft först den dag som regeringen bestämmer (se andra punk- ten) innebär bl.a. att lagens övriga bestämmelser kan tillämpas och att det finns möjlighet att bygga upp lager av läkemedel. När lämplig tid för denna uppbyggnad gått kan regeringen, såvitt avser läkemedel, sätta bestämmelserna om bl.a. tillsyn och sanktionsavgifter i kraft.