sou · H9B381 · 2021-10-19 00:00:00 — vattenrelaterade incidenter och beviljade undantag enligt artikel 15 dricksvattendirektiv. I andra stycket anges vilka uppgifter som inte ska omfattas av rapporteringen enligt första stycket. Bestämmelsen bygger på den möjlighet till undantag från rapporteringskravet som finns i arti- kel 18.5 dricksvattendirektiv, som i sin tur hänvisar till artikel 13.1 i Inspiredirektivet. Undantagen har utformats på ett lik- nande sätt som i lagen om geografisk miljöinformation (2010:1767). Därutöver tydliggörs att uppgifter som är säkerhetsklassificerade enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) inte ska omfattas av rappor- teringen. Sådana uppgifter omfattas av sekretessbestämmelser i offent- lighets- och sekretesslagen (2009:400) som i sin tur har en motsva- righet i de undantag som finns i artikel 13.1 i Inspiredirektivet. Bestämmelserna genomför artikel 18 dricksvattendirek- tiv och kan införas av regeringen med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 18.2.2, 18.2.5 och 19.4.4. Paragrafen är ny. För att ska kunna fullgöra sitt uppdrag enligt 20 d § behöver och den som producerar eller tillhanda- håller dricksvatten lämna de uppgifter som behöver. får med stöd av 34 a § meddela närmare föreskrif- ter om skyldigheten enligt 20 e §. Bestämmelsen kan införas med stöd av 19 b § livsmedelslagen i fråga om den som producerar och tillhandahåller dricksvatten och 8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om . Utredningens överväganden finns i avsnitt 18.2.2 och 18.2.5. Paragrafen är ny. får genom bestämmelsen möjlighet att meddela föreskrifter om skyldighet för den som producerar eller tillhanda- håller dricksvatten att lämna uppgifter till om kva- liteten på dricksvattnet, avhjälpande åtgärder och dricksvattenrela- terade incidenter. får också möjlighet att meddela föreskrifter om skyldighet för att lämna uppgifter till om förbättrad tillgång till dricksvatten och främ- jande av användningen av dricksvatten ur kran i enlighet med arti- kel 16 dricksvattendirektiv. Bestämmelsen kan införas med stöd av 19 b § livsmedelslagen i fråga om den som producerar och tillhandahåller dricksvatten och 8 kap. 7 § regeringsformen i fråga om . Utredningens överväganden finns i avsnitt 18.2.2 och 18.2.5. 23.9Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2009:947) med instruktion för Kemikalieinspektionen Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att Kemikalieinspektionen ska ansvara för ansökningar om att föra upp eller ta bort ämnen, samman- sättningar och beståndsdelar från de europeiska positivlistorna enligt artikel 11.5 dricksvattendirektiv. I bestämmelsen regleras också att Kemikalieinspektionen ska ge vägledning till de ekono- miska aktörer som vill göra sådana ansökningar. Bestämmelsen genomför artikel 11 dricksvattendirek- tiv. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.5.2. 23.10Förslaget till förordning om ändring i plan- och byggförordningen (2011:338) I paragrafen regleras vad som avses med tillsyn enligt plan- och bygg- förordningen. Begreppet omfattar tillsyn som utövas direkt gentemot den som bedriver en verksamhet eller vidtar en åtgärd, tillsyn i enlig- het med bestämmelser om tillsyn över kommunala beslut och plan- förelägganden och marknadskontroll enligt olika EU-rättsliga förord- ningar. Ändringen innebär att även marknadskontroll enligt artikel 11 dricksvattendirektiv ska omfattas av begreppet tillsyn en- ligt plan- och byggförordningen. Bestämmelsen genomför artikel 11 dricksvattendirektiv. Utredningens övervägande finns i 11.5.3. Bestämmelsen reglerar närmare vad som krävs för att ett byggnads- verk ska uppfylla det krav på skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö som anges i 8 kap. 4 § första stycket 3 (2010:900). Ändringen innebär att ett nytt stycke införs om vilka krav som gäller för material som kommer i kontakt med dricksvatten och som är avsedda att användas i installationer för uttag, beredning, lagring eller distribution av dricksvatten. Den nya regleringen ska tillämpas vid uppförande, ändring eller underhåll av ett byggnadsverk. I den mån som en produkt som är avsedd att komma i kontakt med dricksvatten installeras som en del av en byggåtgärd är det byggherren som ska se till att kraven följs. Om en sådan installation istället sker som en underhållsåtgärd så är det fastighetsägaren som har motsvarande ansvar. Bestämmelsen genomför artikel 11 dricksvattendirektiv i svensk rätt och kan meddelas med stöd av 16 kap. 2 § 3 . Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.5.2. Paragrafen reglerar att i egenskap av marknadskontroll- myndighet enligt marknadskontrollförordningen ska utöva mark- nadskontroll över byggprodukter som omfattas av olika förordningar. Ändringen innebär att ska utöva sådan marknadskontroll också över byggprodukter som omfattas av artikel 11 dricks- vattendirektiv. Ändringen genomför artikel 11 dricksvattendirektiv i svensk rätt och kan meddelas med stöd av 16 kap. 6 § plan- och bygg- lagen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.5.3. Paragrafen är ny. Paragrafen innebär ett bemyndigande för att lämna när- mare föreskrifter om material och produkter som kommer i kontakt med dricksvatten enligt artikel 11 dricksvattendirektiv. Så- dana föreskrifter kan exempelvis avse testning och godkännande av slutmaterial som används i en produkt som ska användas i kontakt med dricksvatten. Ändringen kan meddelas med stöd av 16 kap. 6 § plan- och bygg- lagen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.5.5. 23.11Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2012:546) med instruktion för Paragrafen är ny. Flera myndigheter har uppgifter som anknyter till material i kon- takt med dricksvatten. ska samordna det arbete som utförs. bör i övrigt alltjämt ha det övergripande samord- ningsansvaret när det gäller dricksvattenfrågor. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.5.4. 23.12Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2017:868) med länsstyrelseinstruktion Paragrafen är ny. Paragrafen innebär att ska ha ett ansvar för och följa upp frågan om att förbättra eller upprätthålla tillgången till dricks- vatten och att främja användningen av dricksvatten ur kran så som avses i artikel 16 dricksvattendirektiv. Utredningens överväganden finns i avsnitt 16.3.7. Genomförande av det nya EU-direktivet om kvaliteten på dricksvatten och om bättre tillgång till dricksvatten för alla i unionen En särskild utredare ges i uppdrag att föreslå hur det kommande EU- direktivet om kvaliteten på dricksvatten och om bättre tillgång till dricksvatten för alla i unionen i sin helhet ska genomföras i svensk rätt. Utredaren ska bland annat •kartlägga hur svensk rätt förhåller sig till direktivet, •utreda om det finns några gränsdragningsproblem när det gäller de unionsrättsliga och nationella regelverk som berör eller ligger nära regleringen i direktivet och analysera hur eventuella överlapp- ningar i regelverken kan hanteras, •föreslå vilka myndigheter som ska ansvara för de nya frågor som behandlas i direktivet och vilka befogenheter föreslagna myndig- heter ska ha, •bedöma behovet av författningsändringar och andra åtgärder, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Det nuvarande regelverket om kvaliteten på dricksvatten Dricksvattenförsörjningen består av en kedja av olika funktioner från tillrinningsområde, vattentäkter, vattenverk till distributionssystem med ledningsnät, tryckstegringsstationer och vattenreservoarer. Det är många aktörer som är involverade i vattnets väg från vattentäkt till kran. Aktörerna är kommun, huvudman (den som äger en allmän va- anläggning), distributör och producent. Även annan infrastruktur som avloppsledningsnät och elförsörjning är viktiga för försörjningen av dricksvatten. För att skapa förutsättningar för ett säkert dricksvatten är området reglerat ur både miljö- och livsmedelsperspektiv. Rådets direktiv /83/EG av om kvaliteten på dricksvatten (det nuvarande dricksvattendirektivet) reglerar de minimikrav som ställs på kvaliteten på dricksvattnet från tappkran. Direktivet syftar till att skydda människors hälsa från de skadliga effekterna av alla slags föroreningar av dricksvatten genom att säker- ställa att vattnet är hälsosamt och rent. Det nuvarande dricksvatten- direktivet kompletteras av kommissionens direktiv (EU) 2015/1787 av om ändring av bilaga II och III till rådets direktiv om kvaliteten på dricksvatten. I det direktivet finns bestämmelser om förfaranden som baseras på HACCP-principen om faroanalys och kritiska styrpunkter (dvs. Hazard Analysis and Critical Control Point). Bestämmelserna innebär bland annat att när en faroanalys genomförs ska resultaten från övervakningsprogrammen beaktas för vattenförekomster enligt och rådets direk- tiv 2000/60/EG av om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (EU:s ram- direktiv för vatten). Det nuvarande dricksvattendirektivet och kommissionens direk- tiv 2015/1787 är genomförda i svensk rätt genom bemyndiganden i livsmedelslagen (2006:804) och livsmedelsförordningen (2006:813) samt i föreskrifter (SLVFS 2001:30 omtryckt 2017:2) om dricksvatten. och rådet planerar att anta ett nytt direktiv om kvaliteten på dricksvatten och om bättre tillgång till dricksvatten för alla i unionen (det nya dricksvattendirektivet). som i det nuvarande dricksvattendirektivet fastställs i det nya direk- tivet minimikrav för dricksvatten och åtgärder som medlemsstaterna ska vidta för att säkerställa att de kraven uppfylls. Den rättsliga grunden för direktivet är artikel 192 i fördraget om den Europeiska unionens funktionssätt, vilket innebär att de skydds- åtgärder som antas enligt artikel 192 inte ska hindra någon medlems- stat från att införa eller att behålla strängare skyddsåtgärder. Sådana åtgärder måste vara förenliga med bestämmelser. De ska anmälas till kommissionen. Det nya dricksvattendirektivet skiljer sig från det nuvarande dricks- vattendirektivet i flera avseenden. En grundläggande skillnad är att det nya dricksvattendirektivet ställer krav på att det ska införas en riskbaserad metod för vattensäkerhet som omfattar alla faser i vatten- produktionskedjan. Metoden ska utgå från den kunskap som inhämtats och de åtgärder som genomförts inom ramen för EU:s ramdirektiv för vatten och den ska ta större hänsyn till hur klimatförändringarna påverkar vattenresurserna. Metoden ska innefatta en riskbedömning och riskhantering när det gäller avrinningsområdena för uttagspunk- terna för dricksvatten och för det försörjningssystem som innefattar uttag, beredning, lagring och distribution av vatten till leverans- punkten som utförs av vattenleverantörerna. Metoden ska också inne- fatta en riskbedömning av fastighetsinstallationer. I det nuvarande dricksvattendirektivet beaktas förebyggande säkerhetsplanering och riskbaserade inslag endast i begränsad utsträckning. Vidare införs bestämmelser som syftar till att komma till rätta med vattenläckage som orsakats av bland annat underinvestering. En ytterligare skillnad är att direktivet innehåller bestämmelser om material i kontakt med dricksvatten och om beredningskemikalier och filtermaterial. Bestämmelser som berör eller angränsar till det nya dricksvatten- direktivet finns i ett stort antal unionsrättsliga och nationella regel- verk. Några exempel på centrala är EU:s ramdirektiv för vatten, och rådets direktiv /60/EG av om bedömning och hantering av översvämnings- risker (översvämningsdirektivet), och rådets för- ordning (EU) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet, ändring av direktiv /45/EG och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 och kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 samt rådets direk- tiv 76/769/EEG och kommissionens direktiv /155/EEG, 93/67/EEG, 93/105/EG och 2000/21/EG, och rådets för- ordning (EU) nr 305/2011 av om fastställande av harmoniserade villkor för saluföring av byggprodukter och om upp- hävande av rådets direktiv /106/EG (byggproduktförordningen) samt och rådets förordning (EU) nr 528/2012 av om tillhandahållande på marknaden och användning av biocidprodukter. Uppdraget att föreslå hur det nya dricksvattendirektivet ska genomföras i svensk rätt En särskild utredare ska ta ställning till hur det nya dricksvatten- direktivet ska genomföras i svensk rätt. Utredaren ska bland annat •kartlägga hur svensk rätt förhåller sig till direktivet, •utreda om det finns några gränsdragningsproblem när det gäller de unionsrättsliga och nationella regelverk som berör eller an- gränsar till regleringen i direktivet och analysera hur eventuella överlappningar i regelverken kan hanteras, •bedöma behovet av författningsändringar och andra åtgärder, •bedöma på vilken nivå det är lämpligt att direktivets bestämmelser genomförs, i lag, förordning eller i myndighetsföreskrifter, och •lämna nödvändiga lag- och förordningsförslag i samtliga delar. Om den nuvarande nationella lagstiftningen i vissa avseenden är mer långtgående än vad som föreskrivs i det nya dricksvattendirektivet ska den nationella nivån bibehållas om dessa längre gående skydds- åtgärder i enlighet med artikel 193 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt bedöms förenliga med bestämmelser. En utgångspunkt är också att utredaren så långt det är möjligt ska sträva efter att förenkla för aktörerna i dricksvattenkedjan och att den administrativa bördan för de olika aktörerna inte ska öka mer än nödvändigt. Ytterligare en utgångspunkt är att den nuvarande kon- trollverksamheten och kontrollorganisationen ska genomgå så få för- ändringar som möjligt och att vattenleverantörerna ska ges den flexi- bilitet som är möjlig enligt direktivet. Uppdraget utgår från den svenska språkversionen av förslaget till nytt dricksvattendirektiv daterat (rådets doku- mentbeteckning 6060/1/20 REV 1). Till följd av utbrottet av sjuk- domen covid-19 har språkgranskningen försenats. Utredaren ska därför beakta de synpunkter som lämnas in under granskningen av den svenska språkversionen. Det gäller särskilt uttryck som har av- görande betydelse för direktivets tillämpningsområde som t.ex. över- vakning, kontroll, avrinningsområde, tillrinningsområde, vattentäkt och vattenkälla. I det följande behandlas några centrala delar i det nya dricks- vattendirektivet särskilt. Vad innebär det utökade syftet om förbättrad tillgång till dricksvatten? Genom det nya dricksvattendirektivet ska tillgången till dricksvatten förbättras för alla och särskilt för utsatta och marginaliserade grupper. Medlemsstaten ska bestämma vilka grupper som ska omfattas och vilka åtgärder som bör vidtas. •bedöma och föreslå vilka åtgärder som är nödvändiga eller lämp- liga för att uppfylla syftet om förbättrad tillgång till dricksvatten, •föreslå vilken statlig myndighet som ska ansvara för frågor om tillgång till dricksvatten, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Hur ska den riskbaserade metoden för dricksvattensäkerhet genomföras? En av de väsentligaste förändringarna i det nya dricksvattendirek- tivet är en övergång till en riskbaserad metod för dricksvattensäker- het som omfattar hela kedjan från avrinningsområde, uttag, bered- ning, lagring och distribution av vatten till punkten där värdena ska iakttas. Medlemsstaterna får anpassa genomförandet om det finns särskilda begränsningar till följd av geografiska förhållanden. Med- lemsstaterna ska säkerställa en tydlig och lämplig ansvarsfördelning mellan myndigheter och vattenleverantörer när det gäller de bedöm- ningar och kontroller som ska utföras i de olika leden. Den risk- baserade metoden består av tre komponenter. Den första komponenten handlar om att identifiera de faror som är förknippade med avrinningsområdena för uttagspunkterna. Ut- ifrån de faror och farliga händelser som identifieras ska medlems- staterna välja ut de parametrar, ämnen eller förorenade ämnen som är relevanta för kontroll. Medlemsstaterna ska utan att det påverkar tillämpningen av EU:s ramdirektiv för vatten säkerställa att avrin- ningsområdena för uttagspunkterna riskbedöms och riskhanteras. Resultatet av riskbedömningen ska sedan ligga till grund för vilka åtgärder som ska vidtas. Nästa komponent innebär att riskbedöma och riskhantera för- sörjningssystemet. Vissa vattenleverantörer kan undantas från kravet att utföra riskbedömningen och riskhanteringen. Vattenleverantö- ren ska ha möjlighet att anpassa kontrollen till de huvudsakliga riskerna och vidta de åtgärder som krävs för att hantera de risker som identifieras i försörjningskedjan från uttag, beredning och lagring till distribution av vatten. Denna komponent innehåller även krav på kontroll av material, beredningskemikalier och filtermaterial i kon- takt med dricksvatten (se nedan). Vidare ingår en bedömning av de risker som de kan utgöra för människors hälsa genom dricksvattnets kvalitet, med beaktande av risker som härrör från klimatförändringar samt läckor och läckande ledningar. Resultatet av riskbedömningen innebär också att vattenleverantörer kan tillåtas att minska kontrol- lfrekvensen av parametrar, eller ta bort en parameter från förteck- ningen över vilka parametrar som ska kontrolleras, detta under för- utsättning att behörig myndighet bedömer att det inte äventyrar dricksvattnets kvalitet. Den tredje komponenten handlar om att bedöma potentiella risker som härrör från fastighetsinstallationer. Bedömningen inne- håller en allmän analys av sådana risker och en kontroll som är inrik- tad på prioriterade lokaler. Vilka de prioriterade lokalerna är ska bestämmas av medlemsstaterna. För att minska riskerna som är för- knippade med distribution i alla fastighetsinstallationer ska vissa åt- gärder övervägas och relevanta åtgärder vidtas. En sådan åtgärd är att medlemsstaterna ska ta ställning till i vilka situationer komponenter gjorda av bly i fastighetsinstallationer ska bytas ut. Varje komponent i den riskbaserade metoden för vattensäkerhet innehåller flera olika delar som medlemsstaten ska säkerställa. De bedömningar som görs inom varje komponent ska ses över regel- bundet bland annat för att beakta exempelvis hot från klimatrelate- rade extrema väderhändelser, kända förändringar av mänsklig verk- samhet i uttagsområdet eller källorienterade incidenter. Metoden förutsätter ett kontinuerligt utbyte av information mellan de behö- riga myndigheterna och vattenleverantörerna. •ta ställning till hur det kan säkerställas att den riskbaserade meto- den med de tre komponenterna införs, •bedöma om det finns särskilda begränsningar till följd av geo- grafiska förhållanden som kräver att metoden anpassas, •föreslå vilken myndighet som ska vara ansvarig för respektive komponent, •föreslå vilka befogenheter respektive myndighet bör ha, •bedöma i vilken utsträckning de föreslagna myndigheterna bör ha rätt att meddela föreskrifter i syfte att genomföra metoden, •föreslå hur ansvaret för bedömningar och kontroller ska fördelas mellan utpekade myndigheter och vattenleverantörer, •föreslå vilken innebörd uttrycket prioriterade lokaler ska ha, •bedöma om bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) innebär ett tillräckligt skydd och analysera förutsätt- ningarna enligt offentlighets- och sekretesslagen samt säkerhets- skyddslagen (2018:585) för utbyte av information mellan olika myndigheter och mellan myndigheter och vattenleverantörer, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Vilka myndigheter ska ansvara för kontroll av vattenläckage samt av material, beredningskemikalier och filtermaterial i kontakt med livsmedel? Genom det nya dricksvattendirektivet införs en skyldighet för med- lemsstaterna att bedöma vattenläckagenivåerna och se till att dessa sänks om de ligger över ett visst tröskelvärde. Skyldigheten gäller vatten- leverantörer av en viss storlek. Resultaten ska lämnas till kommissio- nen inom . Kommissionen kommer genom en delegerad akt att bestämma ett tröskelvärde och ett överskridande av tröskel- värdet för läckage kommer att innebära krav på att en handlingsplan upprättas. Medlemsstaterna ska vidare säkerställa att material som är av- sedda att användas i nya installationer uppfyller vissa krav. Det- samma gäller material som används vid reparationer eller ombygg- nader i befintliga installationer för uttag, beredning eller distribution av dricksvatten i kontakt med sådant vatten. För att tillämpningen ska bli enhetlig kommer kommissionen att (senast tre respektive efter att direktivet ha trätt i kraft) anta genomförandeakter för att fastställa minimikraven för hygien avseende utgångsämnen, sammansättningar, beståndsdelar och slutmaterial som används i pro- dukter avsedda att komma i kontakt med dricksvatten. Den artikel som reglerar kommissionens befogenheter att anta genomförande- akter och delegerande akter är i viss mån otydlig. Det är därför svårt att på förhand utläsa hur systemet som anger specifika minikrav för hygien avseende material i kontakt med dricksvatten ska fungera i praktiken. Det är först när kommissionen har antagit genomförande- akterna och de delegerade akterna som det fullt ut är möjligt att ta ställning till vad som krävs för att medlemsstaterna ska genomföra direktivet i denna del. Direktivet ålägger dock medlemsstaterna att redan när direktivet börjar gälla säkerställa att endast produkter som innehåller slutmaterial som har godkänts i enlighet med direktivet får släppas ut på marknaden. När det gäller kontrollen av material som kommer i kontakt med dricksvatten ska och rådets förordning (EU) 2019/1020 av om marknadskontroll och överens- stämmelse för produkter och om ändring av direktiv /42/EG och förordningarna (EG) nr 765/2008 och (EU) nr 305/2011 (mark- nadskontrollförordningen) tillämpas på produkter som omfattas av artikel 11.6 i det nya dricksvattendirektivet. Medlemsstaterna ska även säkerställa att beredningskemikalier och filtermaterial som används för att bereda råvatten i syfte att få ett vatten som är lämpligt som dricksvatten uppfyller vissa krav. Kemikalierna och filtermaterialen ska bedömas med avseende på egenskaper, hygienkrav och renhet och ska inte användas mer än vad som är nödvändigt för att undvika risker för människors hälsa. Med- lemsstaterna ska garantera kvalitetssäkring av beredningskemikalier och filtermaterial genom att använda befintliga europeiska standarder. Medlemsstaterna ska också säkerställa att varje produkt, liksom behållare med kemiska reagenser och filtermaterial, som är i kontakt med dricksvatten och som släpps ut på marknaden är försedd med märkning. •föreslå vilken myndighet som ska ansvara för kontroll och andra åtgärder när det gäller frågor om vattenläckage, •utreda gränsdragningsproblemen mellan byggproduktförordningen och direktivets bestämmelser om material i kontakt med dricks- vatten samt ta ställning till hur eventuella överlappningar bör hanteras, •föreslå vilken myndighet som ska ansvara för kontroll och andra åtgärder när det gäller material i kontakt med dricksvatten, •föreslå vilken myndighet som ska ansvara för kontroll och andra åtgärder när det gäller beredningskemikalier och filtermaterial i kontakt med dricksvatten, •bedöma vilka befogenheter som respektive myndighet bör ha, •bedöma om och i vilken utsträckning de föreslagna myndighe- terna bör ha rätt att meddela föreskrifter i syfte att genomföra delar av direktivet, •ta ställning till vilka bestämmelser som ska tillämpas enligt mark- nadskontrollförordningen och bedöma behovet av ytterligare till- synsåtgärder för att säkerställa en effektiv och ändamålsenlig mark- nadskontroll, •föreslå vilken myndighet som ska utöva marknadskontroll med utgångspunkten att myndigheten ska ingå i Marknadskontroll- rådet, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Hur ska kontrollen av dricksvatten säkerställas och vad krävs vid bristande iakttagande? Medlemsstaterna ska enligt det nya dricksvattendirektivet vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa att regelbundna kontroller av dricksvattnets kvalitet utförs.