sou · H8B383 · 2021-01-01 00:00:00 — Enligt ändamålet får anslaget användas för bl.a. anställning av åtgärdssamordnare vid en länsstyrelse, kom- mun, eller ideell sammanslutning, åtgärdsplanering i avrinningsom- råden, samt för länsstyrelsernas administration av statsstödet. Ingen gödning till havet Miljömålsberedningen anser att ett anslag ger länsstyrelserna bättre förutsättningar för planering och genomförande av det lokala åtgärdsarbetet. Flera åtgärdssamordnare har betonat att det är viktigt med flexi- bilitet i placeringen av samordnaren. Det nya anslaget föreslås så att det kan finansiera åtgärdssamordnare på länsstyrelserna, men även genom bidrag, i kommun eller ideell sammanslutning som vatten- vårdsförbund. Länsstyrelserna är viktiga för en regional samordning Åtgärdssamordnare som Miljömålsberedningen har varit i kontakt med lyfter fram att stöd och underlag från länsstyrelserna är avgö- rande för ett effektivt genomförande av lokalt åtgärdsarbete. Åt- gärdssamordningen behöver ta utgångspunkt i avrinningsområden och ett avrinningsområde kan ofta sträcka sig över flera kommuner. Länsstyrelserna har viktiga kunskapsunderlag om miljötillståndet och miljöövervakning, inventeringar och karteringar men även infor- mation om vilka miljöstöd lantbruksföretag har sökt. Länsstyrelserna genomför även mycket av åtgärdsplaneringen för att nå miljökva- litetsnormerna. Många åtgärder behöver flera tillstånd för att kunna genomföras som t.ex. tillstånd för vattenverksamhet, markavvattnings- företag eller inom kulturmiljövården. Tillstånden hanteras ofta på olika enheter på länsstyrelserna. Länsstyrelserna fördelar även flera av de finansiella bidragen till åtgärder som LOVA-anslaget och miljö- stöden i landsbygdsprogrammet. Länsstyrelserna kan även bidra till att bygga regionala nätverk åtgärdssamordnare emellan. Åtgärdssamordnare varit i kontakt med lyfter fram att det är väldigt olika hur länsstyrelserna administrerar och stödjer det lokala åtgärdsarbetet. Några exempel som tagits upp är att länsstyrelserna gör olika bedömningar av vilka kartunderlag som kan lämnas ut, olika krav på ansökningshandlingar för åtgärder och vilken uppföljning av åtgärder som krävs och olika bedömningar av vad anslag kan användas till. Miljömålsberedningen bedömer att länsstyrelserna behöver få till uppgift att samordna och stödja åtgärdsarbetet, inte bara inom över- gödning, men även andra lokala åtgärder som behövs för att nå miljökvalitetsnormerna enligt vatten- och havsmiljöarbetet. Ingen gödning till havet bruksverket och Havs- och vattenmyndighetens nationella stöd- funktion behöver även vägleda länsstyrelserna i vissa frågor så att det blir mer likvärdiga förutsättningar för åtgärdssamordnare än . Miljömålsberedningen anser att förslagen i kapitlet om där alla vill vara, ger goda möjligheter för att avsätta resurser på läns- styrelsen för samordning och stöd till åtgärdssamordnare. Förslagen innebär att delar av anslag 1:11 Åtgärder för havs- och vattenmiljö ska få disponeras av länsstyrelserna bl.a. för att samordna havs- och vattenmiljöarbetet. Det föreslagna nya anslaget för statligt stöd till lokalt havs- och vattenvårdsarbete ska även kunna användas för läns- styrelsernas administration av statsstödet. Miljömålsberedningen har även två förslag i kapitlet där alla vill vara, som innebär att länsstyrelserna får ett ansvar i sin instruktion att tillhandahålla kunskapsunderlag samt samordna arbetet i kustvattenområden. Dessa två förslag bidrar också till kunskaps- underlag och samordning i det lokala åtgärdsarbetet. Havs- och vattenmyndigheten och tillhandahåller en nationell stödfunktion –att Havs- och vattenmyndigheten och får till uppgift att tillsammans tillhandahålla en nationell rådgivnings- och stödfunktion för det lokala åtgärdsarbetet. Funktionen för det lokala åtgärdsarbetet samordnas med Jord- bruksverkets stöd till Greppa Näringen. Förslaget medför ändringar i båda myndigheternas instruk- tioner. Miljömålsberedningen har uppfattat att för att åtgärdssamordnarna i ska kunna arbeta mer effektivt behövs en nationell stödfunktion för det lokala åtgärdsarbetet. En stödfunktion ska kunna tillhandahålla specialanpassade utbildningar och kompentens- utveckling, information och underlag som t.ex. modeller för utpe- kande av riskområden för fosforläckage. Ingen gödning till havet erfarenhetsutbyten och fungera som en plattform för nätverkande för landets åtgärdssamordnare. En nationell stödfunktion kan även bistå länsstyrelserna i deras samordning av åtgärdsarbetet. Åtgärdssamordnarna beskriver att länsstyrelserna hanterar det lokala åtgärdsarbetet olika, t.ex. när det gäller tillgång till information på gårdsnivå, krav på åtgärds- uppföljning m.m. Åtgärdssamordnare efterlyser också nationella och standardiserade metoder för effektuppföljning och att detta bör vara en regional eller nationell uppföljning och inte läggas på varje enskilda projekts ansvar. Miljömålsberedningen vill lyfta fram att det är viktigt att en nationell stödfunktion är just en stödfunktion och inte bidrar till ökad byråkrati. Även Utredningen om stärkt lokalt åtgärdsarbete kom fram till samma slutsats och föreslog att Havs- och vattenmyndigheten skulle få i uppgift att tillhandahålla en central stödfunktion. Inom ramen för , har Havs- och vattenmyndig- heten påbörjat arbetet med att utveckla en stödfunktion för de åtgärds- samordnare som ingår i projektet. Stödfunktionen är webbaserad och tillhandahåller information, checklistor och annat som behövs och efterfrågas av åtgärdssamordnarna. LEVA-samordnare anser att stöd- funktionen är mycket värdefull men Miljömålsberedningen har också uppmärksammats på att de resurser som är avsatta inte är tillräckliga för att uppfylla funktionens behov av stöd. Enligt LRF är en viktig erfarenhet från arbetet med Greppa När- ingen att stödfunktion med uppföljning, utbild- ningar och samordning av länsstyrelserna har varit avgörande för ett bra resultat. Miljömålsberedningen föreslår att en nationell stödfunktion in- rättas med ett gemensamt ansvar av både Havs- och vattenmyndig- heten och . Skälen för att myndigheterna ska sam- arbeta om uppgiften är flera. En stor andel av de åtgärder som åt- gärdssamordnare hanterar riktar sig mot jordbruket och finansieras i stor utsträckning inom landsbygdsprogrammet. Åtgärdssamord- nare behöver därför information och kompetensutveckling som berör lagstiftning inom jordbruksnäringen och hanteringen av landsbygds- programmet. De behöver även tillgång till data- baser. har lång erfarenhet av att ge centralt stöd till Greppa Näringen. Miljömålsberedningen menar att det är viktigt att det fortsatta arbetet inom Greppa Näringen och LEVA kan sam- Ingen gödning till havet verka på ett effektivt sätt. De åtgärdssamordnare har varit i kontakt med anser att de jobbar mycket nära Greppa Näringen och efterfrågar tillgång till information därifrån, t.ex. om tillgång till Greppa Näringens datasystem, GNW. Jordbruks- verket föreslås även bli miljömålsmyndighet för miljökvalitetsmålet Ingen övergödning samt få ett utökat instruktionsenligt ansvar för genomförandet av åtgärder för att nå miljökvalitetsnormerna med hänsyn till övergödning. Havs- och vattenmyndigheten har ett över- gripande ansvar för åtgärdsarbete, men även kunskapsunderlag. Uppgiften ska tydliggöras i myndigheternas instruktioner. får till uppgift att säkerställa åtgärdsgenomförandet –att instruktion kompletteras så att det framgår att ska bidra till att jordbrukets läckage av näringsämnen till vatten- och havsmiljön följer de beslutade miljökvalitetsnormerna enligt 5 kap. . –att får till uppgift i sin instruktion att sam- verka med Vattenmyndigheterna, Havs- och vattenmyndigheten och övriga berörda myndigheter i arbetet med genomförande av åtgärdsprogrammen enligt vattenförvaltningsförordningen (2004:660) och havsmiljöförordningen (2010:1341), i frågor och åtgärder som rör miljökvalitetsmålet Ingen Övergödning. Miljömålsberedningen bedömer att har en mycket viktig roll i att stödja jordbruket att genomföra nödvändiga åtgärder för att minska övergödningen och nå miljökvalitetsmålet Ingen övergödning. Förutom att föreslås ta över miljö- målsansvaret för miljökvalitetsmålet så anser Miljömålsberedningen att myndighetens ansvar för att minska näringsläckaget från jord- bruket behöver inkluderas i myndighetens instruktion på motsva- rande sätt som myndighetens ansvar för biologisk mångfald i odlings- landskapet. Miljömålsberedningen anser att det även tydligt av instruktionen behöver framgå att har ett ansvar för genomförande Ingen gödning till havet av åtgärdsprogrammen inom vatten- och havsmiljöförvaltningen. I detta ansvar anser Miljömålsberedningen att t.ex. uppgiften om att tillhandahålla nationellt stöd för lokala åtgärdssamordnare inryms. Övergödningskänsliga områden och växtodlingsplaner Ett generellt förbud mot att tillföra mer gödsel än nödvändigt har övervägts En anledning till att näringsämnen läcker från jordbruksmark är att marken tillförs mer gödsel och därmed en större mängd näring än vad marken eller växterna behöver och klarar av att ta upp. Det finns bestämmelser som reglerar tillförsel av gödselmedel till åker- mark på gårdsnivå. Bestämmelserna finns huvudsakligen i Jord- bruksverkets föreskrifter och allmänna råd och är redovisade ovan. De begränsningar det framför allt handlar om är fosfor per hektar och år (hela landet) och kväve per hektar och år (nitrat- känsliga områden). Båda bestämmelserna avser endast stallgödsel. Beredningen har noggrant analyserat behovet av ytterligare regler- ingar vad gäller mängden tillåten gödsel till jordbruksmark. Ett för- slag som har analyserats och diskuterats är ett generellt förbud i förordningen om miljöhänsyn i jordbruket som anger att det inte är tillåtet att tillföra mer kväve eller fosfor via gödselmedel än vad grödan behöver. Det är svårt att fastställa generella regler för gödsling som kan omfatta alla situationer. Hur mycket gödsel som är lämpligt att till- föra beror nämligen på en rad olika faktorer som tex. jordart, markens geografiska placering, markens lutning, markens retentionsförmåga, typ av gröda, tidpunkt för gödsling och vilka väderförhållanden som råder. Dessa olika faktorer får betydelse var och en för sig men de kan även samverka. Om en viss mängd näring stannar i marken och tas upp av grödan eller om den ”läcker” ut till omgivande vattendrag beror helt och hållet på de specifika förhållanden som råder på den aktuella platsen och kan dessutom variera och efter väder. En annan svårighet med ett generellt förbud mot att tillföra mer gödsel än nödvändigt handlar om möjligheten att kunna kontrollera om bestämmelsen följs. kan man inte på förhand med säker- het veta vilken mängd gödsel som är tillåten, även om noggranna beräkningar kan hjälpa till att hamna nära en optimal giva. Ingen gödning till havet Ytterligare en svårighet med ett generellt förbud hänger samman med legalitets- och rättssäkerhetsaspekter. Den som inte följer före- skrifterna om gödselhantering inom lantbruket kan straffas med böter.249 Av legalitetsprincipen följer att den enskilde måste kunna utläsa av en straffbestämmelse vilken handling som är otillåten re- spektive tillåten. Om detta inte är möjligt, om det är otydligt vad som är otillåtet, uppstår en rättsosäker situation för den enskilde. Sammantaget menar beredningen att det inte är lämpligt med ett generellt förbud av de skäl som nämnts ovan och lämnar därför inget förslag i denna del. Övergödningskänsliga områden och krav på växtodlingsplaner m.m. –att regeringen kompletterar 5 § förordningen om miljöhänsyn i jordbruket (1998:915) med ett bemyndigande för Jordbruks- verket att meddela föreskrifter om vilka kustområden och länsdelar som är övergödningskänsliga områden med hänsyn till risk för att miljökvalitetsnormer enligt vattenförvaltnings- förordningen (2004:660) inte nås. –att kompletterar 20 § i föreskriften (SJVFS 2004:62) om miljöhänsyn i jordbruket vad avser växtnäring, så att, inom känsliga områden, även fosfor ingår i kravet på dokumentation, genom växtodlingsplaner eller motsvarande. Förtydligande av utpekade av övergödningskänsliga områden Enligt EU:s nitratdirektiv ska nitratkänsliga områden pekas ut för att minska förorening av vatten som orsakas av nitrater från jord- bruket. Direktivet är införlivat i svensk rätt genom förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket och genom föreskrifter och allmänna råd.250 24929 kap. 9 § 4 p. . 250SJVFS 2004:62, ändrade genom SJVFS 2015:21. Ingen gödning till havet Nitratdirektivet anger kriterium för yt- och grundvatten som innebär att nitrathalten inte får överstiga eller riskera att överstiga /l samt kriterium för eutrofiering som omfattar sjöar, vatten- drag, kustvatten och hav. Det finns inte någon generell metod för att bedöma hur känsliga områden ska pekas ut utifrån kriteriet för eutrofiering som gäller för hela EU. De medlemsstater som tillämpar kriteriet använder de metoder som har arbetats fram utifrån natio- nella förutsättningar. De nitratkänsliga områdena i när det gäller eutrofierings- kriteriet, har enligt , tagits med underlag av vattenmyn- digheternas statusklassning och bedömningar inom bl.a. Helcom.251 Enligt nitratdirektivet ska det när nitratkänsliga områden pekas ut, även bedömas om jordbruket bidrar till förorening av utpekade vatten. Detta görs genom att använda resultat från SMED:s modell- beräkningar av kväve- och fosforbelastningen till och . Gränsvärden för belastningen av kväve och fosfor från jordbruksmark används. Miljömålsberedningen anser att det bör tydliggöras i svensk för- fattning att eutrofieringskriteriet för nitratkänsliga områden ska utgå från riskbedömningen att inte nå vattenförvaltningens miljö- kvalitetsnormer med hänsyn till övergödning. Miljömålsberedningen föreslår därför att 5 § förordningen om miljöhänsyn i jordbruket kompletteras med bemyndigande för att meddela föreskrifter om vilka kustområden och länsdelar som är övergöd- ningskänsliga områden med hänsyn till risk för att miljökvalitets- normer enligt vattenförvaltningsförordningen inte följs. Miljömålsberedningen bedömer att författningsändringen i prak- tiken inte kommer att medföra några betydande geografiska skill- nader jämfört med dagens utpekade nitratkänsliga områden. Det blir dock ett viktigt tydliggörande i förutsättningarna för utpekandet. Dessutom är det lätt att missa att nitratkänsliga områden även omfattar områden med risk för fosforförluster. 251Jordbruksverket 2018, Översyn av nitratknäsliga områden, Rapport 2018:29. Ingen gödning till havet Växtodlingsplaner eller motsvarande även för fosfor Enligt föreskrifter om miljöhänsyn i jordbruket (SJVFS 2015:21) ska i nitratkänsliga områden, tillförseln av kväve an- passas efter grödans behov och detta ska beräknas. Dokumenta- tionen av beräkningen ska sparas i exempelvis en växtodlingsplan eller motsvarande. För kväve så att tillförseln av kväve via gödselmedel begränsas så att den inte överstiger den mängd som för avsedd gröda kan anses vara nöd- vändig för att utnyttja växtplatsens produktionsförmåga.252 Motsvarande krav finns inte för fosfor. Miljömålsberedningen anser att bör få i uppgift att komplettera föreskrifterna så att kraven på dokumentation blir lika för både fosfor och kväve. Miljömålsberedningen menar att en växtodlingsplan eller motsvarande dokumentation, är ett effektivt verktyg för att förhindra att grödan och åkermarken tillförs mer när- ing än vad som behövs. I rådgivningen inom Greppa Näringen används ”växtnärings- balanser” som begrepp. Växtnäringsbalanserna är ofta ett underlag för växtodlingsplaner eller motsvarande och ett sätt att mäta effek- tiviteten i kväve- och fosforflödena på gården, dvs. hur stor andel av växtnäringen som hamnar i produkterna. I växtnäringsbalansen be- räknas inflödet av växtnäring på gården (inköp av djur, foder, utsäde, mineral- och stallgödsel samt luftnedfall och kvävefixering) och därefter dras utflödet av växtnäring ifrån (bundet i de produkter som lämnar gården). En positiv näringsbalans innebär att det finns ett överskott av växtnäring på gårdsnivå. Ett högt överskott av kväve och/eller fosfor innebär en risk för näringsläckage och överskottet kan användas som en approximation för gårdarnas näringsläckage. Fosfor inkluderas i praktiken alltid i Greppa Näringens beräkningar av växtnäringsbalanser.253 Växtnäringsbalanser kan genomföras även på fältnivå. Det ger bättre information om risken för kväveutlakning, men sådana beräkningar är resurskrävande.254 För att genomföra balansberäkningar för fosfor behövs analys av fosforinnehållet i jorden genom en markkartering. Markkartering ger förutsättningar för att anpassa gödslingen till grödans behov och 25220 § SJVFS 2015:21. Ingen gödning till havet fördela gödseln så att den utnyttjas så effektivt som möjligt. Enligt en undersökning från LRF har av de större gårdarna, dvs. gårdar med mer än , genomfört en sådan markkartering, men andelen är sannolikt betydligt lägre för små gårdar. LRF och lyfter fram att ett generellt krav på att inkludera fosfor i växtodlingsplaner skulle leda till krav på markkartering och extrakostnader för lantbrukare som inte har en aktuell markkarta redan, oavsett om de använder fosforgödsel- medel eller ej. påpekar att om det föreslås krav på växtnärings- balanser kan det innebära svårigheter att fortsätta med delar som ingår som frivillig rådgivning inom Greppa Näringen. Av landets cirka 63 000 jordbruksföretag har ungefär 10 000 fått rådgivning via Greppa Näringen. Av den antropogena fosforbelastningen på står jord- bruket för av den totala vattenburna tillförseln av fosforn. För att komma tillrätta med övergödningen så behöver läckaget av fosfor till mark och vatten minska. I utgörs de utpekade nitratkänsliga områdena av av jordbruksarea- len. Risken för fosforförluster kan enligt variera i en finare skala (lokal nivå, fältnivå och inom fält) än de admini- strativa gränser som används för de nitratkänsliga områdena. Miljömålsberedningen har övervägt att föreslå att Jordbruks- verket får i uppdrag att identifiera riskområden för fosforläckage samt att komplettera föreskrifter så att särskilda krav på skyddsåtgärder (t.ex. anläggande av anpassade skyddszoner och våtmarker/dammar) skulle ställas inom dessa områden. Några krav på att anlägga anpassade skyddszoner eller dammar finns inte idagens lagstiftning eller föreskrifter. Det är möjligt att få ersättning för anläggande av anpassade skyddszoner och dammar från lands- bygdsprogrammet. Ansökningsgraden till dessa åtgärder är dock låg. Enligt bl.a. är det inte lämpligt att göra en områdesindelning med en sådan hög geografisk upplösning kopplad till författningskrav. Det saknas underlag och modeller med till- Ingen gödning till havet räcklig hög precision och det skulle vara komplicerat att utforma regelverk och bedriva tillsyn på den nivån. Riskområden för fosforläckage har dock pekats ut av vissa kom- muner och Miljömålsberedningen anser att kartering, med stöd av modeller, för att identifiera riskområden för fosforläckage är ett viktigt verktyg i det lokala åtgärdsarbetet för att säkerställa att åt- gärder genomförs där de ger mest effekt. Miljömålsberedningen har sett på lämpligheten av att utforma lagkrav för vissa åtgärder för fosfor inom övergödningskänsliga områden (se ovan) eller i utpekade riskområden för fosforläckage. Två sådana åtgärder är anpassade skyddszoner och dammar för fos- forreduktion. Enligt är detta miljöersättningar inom landsbygdsprogrammet med hög effektivitet för att minska fos- forläckage om de är rätt placerade. har de en låg anslut- ningsgrad. Skyddszoner minskar fosforförlusterna via ytavrinning från åker- marken, ofta längs vattendrag. Anpassade skyddszoner anläggs där synlig erosion uppkommer frekvent t.ex. längs erosionsstråk inne på fält, längs åkerdiken och vid brunnar som fungerar som ytvatten- intag. Fosfordammar räknas numera in i miljöinvesteringen för våt- marker och dammar och är små dammar med särskild utformning för avskiljning av fosfor. och har uppmärksammat Miljömålsbered- ningen på att författningskrav inte är ett lämpligt styrmedel för anpassade skyddszoner och dammar då det handlar om att hitta rätt plats på en ganska lokal nivå för att få avsedd effekt. Det kan vara svårt att utforma generella regler för en sådan lokal tillämpning och att i efterhand vid en tillsynssituation avgöra om åtgärderna hamnat rätt. Om det införs krav i författning på att genomföra dessa åtgärder kommer det inte heller vara möjligt att finansiera dem via lands- bygdsprogrammet eller kommande ersättningar inom den gemen- samma jordbrukspolitiken.255 2551 kap. 7 § förordningen (2015:406) om stöd för landsbygdutvecklingsåtgärder. Ingen gödning till havet Effekterna av kvävegödsling i skogsbruket behöver följas upp –att om kvävegödsling i skogsbruket ökar så behöver reger- ingen följa upp effekterna på kväveläckage till vatten och hav, och utvärdera behovet av åtgärder. Skogsmark är tillsammans med jordbruksmark de två största källorna till den totala belastningen på havet av både kväve och fosfor. Fos- forbelastning från skogsmark räknas endast som bakgrundsbelastning. I står dock kalhyggen för av den antro- pogena kvävebelastningen. Nyare forskning från indikerar även att läckage av både fosfor och kväve, särskilt från utdikade torvhaltiga skogsmarker, är förhöjt jämfört med den naturliga bak- grundsbelastningen.256 Flera aktörer har lyft fram att kvävegödsling av skog i framför allt kan komma att öka . Regeringen har av klimat- politiska skäl uttryckt ett mål om att öka tillväxten av skogen. Enligt föreskrifter och allmänna råd bör inte i södra delarna av gödslas med kväve. Miljömålsberedningen anser att det finns fog för att följa upp om en ökad kvävegödsling medför ett ökat kväveläckage, om det blir så att kvävegödslingen ökar väsentligt. Icke-försämringskravet ett hinder för utbyggnad av kommunala avloppsreningsanläggningar –att regeringen genomför en noggrann analys av potentiella och långsiktiga negativa effekter på miljötillståndet i vatten och hav av icke-försämringskravet i 5 kap. 4 § , som är ett resultat av den s.k. Weserdomen.257 256Nieminen, M., m.fl. 2018, Increasing and Decreasing Nitrogen and Phosphorus Trends in Runoff from Drained Peatland —Is There a Legacy Effect of Drainage or Not? (2018) 229:286. 257EU-domstolen klargjorde i mål C-461/13 (Weserdomen) att vattendirektivets krav på att inte få försämra vattenkvaliteten är strängt. Weserdomen kallas så för att domen aktualiserades av en muddring som skulle genomföras i floden . Ingen gödning till havet Svenskt Vatten har lyft fram till Miljömålsberedningen att Weser- domen, som har inneburit att ett icke-försämringskrav för vatten har införts i 5 kap. , i praktiken kan leda till försämrad rening och på lång sikt försämringar i tillståndet i vatten och hav. Det har även framkommit att Weserdomen kan medföra problem för stor- skaliga tester och implementering av ny teknik, t.ex. inom vatten- bruk, som på lång sikt kan ge miljöförbättringar, men som inled- ningsvis kan riskera mindre försämringar. förtydligade kraven enligt vattendirektivet genom Weserdomen.258 Domen slog fast att en medlemsstat är skyldig att inte ge tillstånd till projekt som kan leda till försämring av en ytvatten- förekomsts status eller äventyra uppnåendet av en god status hos ytvattenförekomsten, såvida ett undantag inte görs. Mark- och miljö- överdomstolen tolkade Weserdomen 2017 på så sätt att bedöm- ningen av vad som ska anses vara en ”försämring av status” ska göras på kvalitetsfaktornivå, oavsett vilken kvalitetsfaktor det är fråga om.259 Domstolen anger vidare att även om det inte skulle vara fråga om en otillåten försämring får tillstånd heller inte ges till en verk- samhet eller åtgärd som äventyrar uppnåendet av en miljökvali- tetsnorm. Det torde därmed inte vara tillåtet att vidta en åtgärd som upprätthåller en fortsatt måttlig status av någon kvalitetsfaktor.