sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Funktionen ska ha ett stort man- dat men övergripande beslut ska precis som fattas av myndig- heterna gemensamt. Funktionen ska dock ansvara för att ta fram underlag och förslag samt genomföra de beslut som myndigheterna gemensamt har beslutat. Funktionen ska bl.a. med biträde av rätts- avdelningen, it-avdelningen och andra enheter kunna omhänderta behov av författningsändringar och andra förvaltnings- och utveck- lingsfrågor. Skälet till behovet av utvecklad funktion inom handlar främst om att belastningen och utmaningarna blir större vid ett nationellt införande. består av sju polisregioner som i sin tur är uppdelade i polisområden som i sin tur är uppdelade i lokalpolisområden. För att uppnå enhetlighet och en hög kvalitet för hela verksamheten behöver den nationella styrnings- och stöd- funktionen för verksamheten stärkas. Försöksverksamheten började i liten skala och har därefter växt till att bli en betydande del av polisverksamheten vilket ställer nya krav och utmaningar. För att klara av övergången från en försöksverksamhet i liten skala till en nationell polisverksamhet behöver fokuset flyttas från det lokala planet till den nationella polisorganisationen. bör på egen hand närmare överväga hur denna funktion ska utformas och hur ansvaret för olika områden ska fördelas inom myndigheten. är det angeläget att funktionen blir en del av den ordinarie polisverksamheten. Ett ledord i försöksverksamheten har varit att den inte ska ligga vid sidan av kärnverksamheten utan att föränd- ringar ska göras i linjen. Vid införandet –2024 ställs särskilt stora krav på organisering, styrning och samordning inom Polis- myndigheten. kommer funktionen behöva spela en annan roll än under själva införandefasen. När försöksverksamheten övergår till en permanent ordning inom är en växande utmaning hur verksamheten ska leda och styras internt. Snabbare lagföring berör de enskilda lokalpolis- områdena, polisområdena, polisregionerna och myndigheten natio- nellt. Det är av vikt att myndighetens arbete och strategi är samord- nad. Verksamheten behöver vara enhetlig och hålla hög kvalitet. Det förväntas att det kommer förekomma avvikelser för att upprätthålla detta mål. Verksamheten behöver till att börja med en tydlig och strukturerad nationell styrning för att kunna fungera som det är tänkt. Denna ledningsfunktion kan antingen ingå i den funktion som beskrivs ovan eller utformas på annat sätt. Det ankommer på Polis- myndigheten att analysera vilket ledningsbehov som finns och över- väga hur ledningsfunktionen närmare ska utformas. Funktionen som jourhavande förundersökningsledare är helt central och avgörande för verksamheten (se också avsnitt 4.7.4 i Ds 2017:36). Förundersökningsledaren är den som har kontakt med polisper- sonal i yttre tjänst och lämnar stöd och återkoppling i det utrednings- arbete som kan genomförs på plats. Snabbförfarandet involverar tids- bokning för preliminär huvudförhandling som måste hanteras av en jourfunktion. I förundersökningsledarens uppgift ligger också att biträda polispersonalens uppgift att lämna information om tillgäng- lighetsdelgivning och delge information om förenklad delgivning. Det ska också göras en bedömning av frågan om strafföreläggande och vid behov upprätta ett förhandsgodkännande och t.ex. beräkna och bedöma påföljden. Förundersökningsledaren ska också bedöma behovet av personutredning. Förundersökningsledaren behöver också i anslutning till brottet bestämma om den fortsatta inriktningen av I vissa fall kan det också finnas behov av att fatta ett beslut om förundersökningsbegränsning. Även om det också krävs utbildning och fortbildning för den yttre polispersonalen som har kontakt med den misstänkte och ut- reder brottet ska det inte underskattas vilken betydelse som personal- försörjningen av förundersökningsledare har för förutsättningarna att lyckats med verksamheten och uppnå effektivitet och kvalitet. En lärdom i försöksverksamheten har varit att det inte är särskilt svårt att ha tillräcklig tillgång till förundersökningsledare när verksam- heten bedrivs i liten skala eftersom särskilda resurser kan avdelas och tillskjutas till det behov som finns. Det är först när utvidgningen sker i större skala och när en allt större del av personalen involveras för att upprätthålla förundersökningsledarfunktionen som frågan blir kritisk. har utvidgningen skett i samtliga polisregioner i landet. Det är dock endast i polisregion där verksamheten är fullt utbyggd. Även om verksamheten, av vad som framkommit , fungerar väl i samtliga polisregioner är det först när verksam- heten utvidgas och införs i linjeverksamheten som frågan om kom- petensförsörjningen av förundersökningsledare kan komma att nå en kritisk punkt. Det tål att påpekas att de krav som ställs på en för- undersökningsledare i snabbförfarandet är högre än för en förunder- sökningsledare i allmänhet. Det är således inte alltid möjligt att nyttja den befintliga tillgången på förundersökningsledare för att bemanna funktionen i snabbförfarandet. Det är också nödvändigt att vidta åtgärder för att kunna upprätthålla förundersökningsledarfunktionen under dygnets alla timmar och årets . Verksamhetens framtida framgång bedöms vara beroende av Polis- myndighetens förmåga att bemanna förundersökningsledarfunktionen fullt ut. behöver närmare analysera hur behovet av kompetensförsörjning av förundersökningsledare ska lösas och vidta de åtgärder som är nödvändiga. Det föreslås att regeringen ger i uppdrag att: –överväga att inrätta en särskild och fristående funktion inom myn- digheten för att samordna och leda verksamheten i snabbförfar- andet –analysera vilket ledningsbehov som finns verksamheten och över- väga hur ledningsfunktionen närmare ska utformas, och –närmare analysera hur behovet av kompetensförsörjning av för- undersökningsledare ska lösas och vidta de åtgärder som är nöd- vändiga. Samverkansfrågorna ska fungera som det gör men kommer få en bredare och djupare utbredning eftersom hela landet ska ingå i verksamheten. Den lokala samverkan är viktig och är själva kärnan i det återkopplingsarbete som är nödvändigt för en lyckad verksam- het. Genom att aktörerna på lokal nivå kan samordna sina frågor kan processen förbättras och de administrativa rutinerna stärkas. Figur 3.7 Lokal samverkan I sammansättningen ingår domstolarna, kontaktåklagare och I vissa fall ingår också Kriminalvården Genom att ha ett nationellt perspektiv kan större frågor fångas upp som kanske inte kan lösas på lokal nivå eller som är en återkommande fråga för flera områden. Myndigheterna på en centraliserad nivå fattar beslut om inriktning och utveckling av snabbförfarandet. Till denna grupp finns också en mer exekutiv arbetsgrupp och undergrupper som hanterar och samordnar frågor om t.ex. kommunikation, it- frågor, uppföljning m.m. Varje myndighet bidrar med en eller flera representanter till grupperna. Figur 3.8 Nationell samverkan I sammansättningen ingår , , , representant från domstolarna, En tydlig lärdom i försöksverksamheten är att införandearbetet aldrig kan avslutas eller avrundas eftersom det tar innan samtliga delar i konceptet Snabbare lagföring hanteras på fullt ut på avsett sätt. Det har också visat sig att det är lätt att ”falla tillbaka” till hur det fungerat tidigare. För att snabbförfarandet ska fungera som det är tänkt behöver det vidtas ansträngningar för att upprätthålla sam- verkan . Det har också visat sig att det även framöver kommer finnas ett stort utrymme att utveckla konceptet och stärka förmågan att utreda och lagföra brott. Det föreslås att myndigheternas uppgift att samverka ska regleras i förordning. Som en del av försöksverksamheten Snabbare lagföring infördes på försök ett nytt delgivningssätt genom lagen (2018:160) om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål. Lagen är tidsbegränsad och trädde i kraft och gäller till utgången av 2022. Delgivningssättet introducerades för att möjliggöra en särskild snabb delgivning i brottmål i försöksverksamheten (se Ds 2017:36 och prop. 2017/18:67). Tillgänglighetsdelgivning bygger på att delgivningsmottagaren i förväg får information om när vissa handlingar, i detta fall stämning och andra handlingar, kommer att finnas tillgängliga på en viss tings- rätt på en i förväg bestämd tidpunkt. Delgivning har skett när hand- lingarna hållits tillgängliga oavsett om delgivningsmottagaren faktiskt fått del av dem eller inte. Ansvaret läggs på delgivningsmottagaren att se till att han eller hon får del av handlingarna. skickas handlingarna som en serviceåtgärd till delgivningsmottagaren på det sätt som denne själv har efterfrågat. Möjligheten till en snabb och effektiv delgivning utgör en viktig faktor för att åstadkomma ett snabbförfarande i brottmål. De del- givningssätt som normalt används i brottmål är vanlig delgivning och förenklad delgivning. Vanlig delgivning regleras i 16–18 §§ delgivningslagen. Delgivnings- sättet bygger på att mottagaren kvitterat mottagandet. En tidigare vardaglig benämning på delgivningssättet var vitt kort som byggde på att delgivningsmottagaren kvitterade mottagandet på det vita kor- tet innan det sändes tillbaka. finns flera sätt att bekräfta del- givning förutom att skicka ett svar per post. Domstolarna har t.ex. infört en rutin för att i större utsträckning uppmuntra svar på mot- tagen handling per e-post. Vanlig delgivning kan gå relativt fort, , under förutsättning att delgivningsmottagaren svarar direkt. svarar inte delgivningsmottagaren direkt utan det blir nödvändigt att skicka en påminnelse eller försöka kontakta delgivningsmottagaren per telefon för att kontrollera om försändelsen nått fram. I brottmål kan vissa tilltalade också ha ett begränsat intresse av att medverka i rättegången vilket kan ta sig i uttryck att inte svara på delgivningsförsändelser. Förenklad delgivning används i stor utsträckning i brottmål mot de tilltalade. En längre beskrivning av delgivningssättet finns i av- snitt 4.2. En fördel med förenklad delgivning är att delgivningsmot- tagaren inte behöver svara eller bekräfta att han eller hon har tagit emot delgivningshandlingen. Det bygger på att försändelsen skickas på ett sådant sätt att sannolikheten för att den kommer fram är stor. Delgivningsmottagaren får på förhand information om hur delgiv- ning kommer gå till. Denne ska ha möjlighet att lämna nya adress- uppgifter under handläggningen. Delgivningssättet regleras i 22– 26 §§ delgivningslagen. Delgivningsmottagaren anses delgiven när har förflutit från det att handlingen skickades om det inte med hänsyn till omständigheterna framstår som osannolikt att hand- lingen kommit fram . Om försändelsen kommer i retur är det dock möjligt att använda delgivningsmottagarens folk- bokföringsadress om den avviker från den tidigare adressen. I annat fall eller om också försändelsen till folkbokföringsadressen kommer i retur anses inte delgivningsmottagaren delgiven. Förenklad delgiv- ning bygger på att delgivningsmottagaren har en adress eller ett annat sätt att ta emot handlingar, t.ex. e-post eller sms. Delgivningssättet är teknikneutralt men bygger i stor utsträckning på att handlingarna skickas per post. De allmänna domstolarna tillämpar dock i allt större utsträckning e-post för att skicka handlingar med förenklad delgiv- ning. En stor fördel med förenklad delgivning är att det inte kräver någon aktiv bekräftelse från mottagaren att handlingen har kommit fram. En nackdel å andra sidan är att delgivningen tar i anspråk och endast kan användas för de som har en adress eller annan möjlighet att ta emot post eller e-post. är visserligen inte någon betydande tid när en lagför- ingsprocess tar . Om målsättningen däremot är att ett brott ska kunna utredas och prövas i domstol är en relativt . genom- förs inte heller några aktiva åtgärder utan är en ren väntetid. Vid ut- formningen av ett snabbförfarande i brottmål var det därför nödvän- digt att överväga en ny delgivningsform som inte orsakar samma tidsfördröjning som förenklad delgivning. En annan faktor har varit att ett nytt delgivningssätt ska kunna användas mot personer som inte har någon fast adress och som inte är anträffbara. är det viktigt att ge en hög servicenivå till de personer som vill ta del av information och som vill medverka i processen. Tillgänglighetsdelgivning bygger på att ett större ansvar läggs på delgivningsmottagaren att ta del av tillgängliga handlingar. Det innebär en viss förskjutning av ansvaret. När samhället ställer högre krav är det också viktigt att det tillgodoser intresset av mer utförlig och tydligare information. När det gäller tillgänglighetsdelgivning krävs t.ex. att en polisman vid ett personligt sammanträffande lämnar information om kommande delgivning. Precis som vid förenklad delgivning i brottmål är syftet att det ska minimera risken för att delgivningsmottagaren missför- står vad som krävs av honom eller henne. också skriftlig information om tillgänglighetsdelgivning. När delgiv- ningstidpunkten inträder är delgivningsmottagaren formellt hänvisad till att hämta handlingarna hos tingsrätten. Domstolen ska dock senast också skicka handlingarna till delgivningsmottagaren på det sätt som denne har anvisat. Syftet är att de allra flesta ska kunna ta del av handlingarna utan att behöva ta kontakt med tingsrätten. Fördelen är att delgivning kan ske utan att domstolen behöver få en bekräftelse på att delgivningsmottagaren tagit emot handlingen sam- tidigt som de allra flesta får del av handlingarna på ett sätt som de själva önskar. Domstolens expediering till delgivningsmottagaren är serviceåtgärd och inte en förutsättning för att tillgänglighetsdelgiv- ning ska kunna ske. Tillgänglighetsdelgivning har använts inom ramen för försöks- verksamheten. Den misstänkte får också ett preliminärt besked om när huvudförhandling är tänkt att hållas. Syftet har varit att i större utsträckning tydliggöra för den misstänkte vad som kommer att hända längre fram i processen. Det har gjort det lättare för den misstänkte att medverka i processen. Det innebär också att samhällets reaktion efter ett begånget brott blir lättare att uppfatta för den misstänkte och andra i omgivningen. Tillgänglighetsdelgivning regleras i lagen (2018:160) om försök med tillgänglighetsdelgivning i brottmål. Av betydelse är också förord- ningen (2017:1028) om en försöksverksamhet med snabbare hand- läggning av brott och föreskrifter och allmänna råd (PMFS 2019:10 FAP 619-1) om information i försöksverksamhet med snabbare handläggning av brott. Försökslagen är tidsbegränsad och gällde ursprungligen till och med utgången av 2019. Lagen har för- längts och är giltig till utgången av 2022 (SFS 2019:665). Av 1 § försökslagen följer att på försök får vid de tingsrätter som regeringen bestämmer avvikelser enligt lagen göras från vad som annars gäller för delgivning av handlingar i brottmål. Det innebär att tillgänglighetsdelgivning endast kan användas av de tingsrätter som regeringen har bestämt och sammanfaller med de tingsrätter som ingår i den pågående försöksverksamheten. I 2 § försöksförordningen regleras vilka tingsrätter som ingår. Inledningsvis ingick endast Attunda och . ingår numera 15 tings- rätter i försöksverksamheten: I 2–4 §§ försökslagen regleras närmare hur tillgänglighetsdelgivning går till. Delgivningssättet innebär enligt 2 § att den tilltalade får del- ges stämning och andra handlingar i ett brottmål genom att hand- lingarna hålls tillgängliga vid tingsrätten från och med en i förväg bestämd tidpunkt (tillgänglighetsdelgivning). För att tillgänglighets- delgivning ska få användas enligt 3 § krävs att den tilltalade har fått information om att sådan delgivning kan komma att användas i målet och från och med vilken tidpunkt och vid vilken tingsrätt handlingarna kommer att hållas tillgängliga. Av paragrafen följer också att infor- mationen vid ett personligt sammanträffande ska ha delgetts den tilltalade av en åklagare eller av en polisman eller någon annan anställd vid som myndigheten har utsett. delgivning har enligt 4 § skett när handlingarna har gjorts tillgängliga och den tingsrätt som den tilltalade har fått infor- mation om. Av 2 § försöksförordningen följer att information om tillgänglig- hetsdelgivning ska lämnas skriftligen. I föreskrif- ter och allmänna råd finns närmare bestämmelser om hur informa- tionen ska lämnas. Information om tillgänglighetsdelgivning lämnas i ett särskilt formulär: Information i försöksverksamheten med snabbare handläggning av brott (PM 403.75). Formuläret innehåller också infor- mation om förenklad delgivning, slutunderrättelse och ett besked om den preliminära tiden för huvudförhandling. Den misstänkte får på det sättet samlad information om den fortsatta lagföringsprocessen. Enligt 8 § försöksförordningen ska handlingarna som delgivningstidpunkten sändas till den tilltalade om det är möjligt och inte bedöms obehövligt. Det framgår också att handlingarna ska sändas på elektronisk väg och om det inte är möjligt ska de sändas med post till den tilltalades senast kända adress eller folkbokförings- adress. Polisen ska i samband med att information om tillgänglig- hetsdelgivning lämnas fråga den misstänkte till på vilket sätt som handlingarna ska sändas till denne. Detta är dock inget krav för att tillgänglighetsdelgivning ska kunna användas utan en serviceåtgärd för att förbättra delgivningsmottagarens möjligheter att i praktiken få del av handlingarna. Tillgänglighetsdelgivning som en del av en arbetsmetod i Snabbare lagföring Tillgänglighetsdelgivning har använts i försöksverksamheten Snabbare lagföring som en del av flera åtgärder. Delgivningssättet har byggt på att polisen i ett tidigt skede kunnat förutse när utredningen ska vara klar och kunnat färdigställa förundersökningen antingen direkt vid ingripandet eller inom därefter. Utifrån det har det varit möjligt att också använda tillgänglighetsdelgivning eftersom delgivningssättet i praktiken förutsätter en prognos om när åtal ska vara väckt i tingsrätten. Det har varit nödvändigt för polis, åklagare och domstol att sam- verka för att på ett tillförlitligt sätt kunna planera tidsåtgången för de olika momenten under processen. Handlingarna kan inte göras tillgängliga i tingsrätten så fort förundersökningen avslutas. behövs för att åklagaren ska kunna fatta ett åtalsbeslut och för att tingsrätten ska kunna utfärda stämning och upprätta hand- lingarna. Aktörerna har därför kommit överens om hur hålltiderna i processen ska ske ut. Det gör att polisen får en bättre möjlighet att bedöma tidpunkten för tillgängliggörandet av handlingarna i tings- rätten. Det är dock fortfarande nödvändigt för polisen att kunna be- döma tidsåtgången för själva förundersökningen. När brottet kan utredas direkt på plats uppkommer någon svårighet. För vissa brott krävs dock någon form av analys av t.ex. eller Nationell forensiskt centrum (NFC). Genom samverkan har tidsåtgången för analyserna kunnat förkortas och blivit mer förut- sägbara vilket möjliggör en mer tillförlitlig prognos av tidsåtgången för förundersökningen. I försöksverksamheten har det också varit viktigt att åstadkomma en snabb reaktion efter ett brott. Tillgänglighetsdelgivning har möj- liggjort att delgivning i tingsrätten kunnat ske utan tidsfördröjning och utan att den misstänkte fått möjlighet att kunna undandra sig delgivning. har en viktig faktor varit att de personer som vill medverka i processen och vill ha information ska kunna få det på ett lättillgängligt och enkelt sätt. Tillgänglighetsdelgivning har kunnat balansera dessa intressen, bl.a. genom att den misstänkte fått hand- lingarna skickade till sig på det sätt som denne själv efterfrågat och dessutom fått ett besked om en preliminär tid för huvudförhandling i tingsrätten. En fördel med tillgänglighetsdelgivning är att processen blir mer konkret för den misstänkte. När det t.ex. gäller förenklad delgivning är det mer oklart när den misstänkte ska förvänta sig att ta emot handlingar. När det gäller tillgänglighetsdelgivning står det redan klart från början när den misstänkte kan förvänta sig att få del av åtalet i tingsrätten. Fördelen för den misstänkte är att denne får möjlighet att bli mer delaktig i processen i ett tidigt skede. Ur ett kriminal- politiskt perspektiv blir också sambandet mellan brott och straff tydligare. Utvärdering och granskning av tillgänglighetsdelgivning (Brå) har utvärderat försöksverksamheten Snabbare lagföring. En delredovisning publicerades och en slutlig redovisning lämnades . Syftet med utvärderingen var att granska själva försöksverksamheten och inte endast tillgänglighetsdelgivning. Granskningen rör endast försöks- verksamheten i norra . Tabell 3.15 Antal brottsmisstankar som prövats i domstol i försöksverksamheten och användande av tillgänglighetsdelgivning delgivning (Antal) delgivning (Andel) Källa: Brå rapport 2020:3 s. 49. Möjligheten till tillgänglighetsdelgivning infördes först . Det innebär att delgivningssättet inte använts i den inledande delen av försöksverksamheten. Brå konstaterade att tillgänglighetsdelgivning användes i stor utsträckning. Skäl som gjort att delgivningssättet inte använts har t.ex. varit när utredningen tagit än planerat eller när polisen i inledningsskedet bedömt att strafföreläggande kommer bli aktuellt men åklagaren därefter gjort en annan bedömning (se Brå rapport 2020:3 s. 49–50). Figur 3.9 Handläggningstid totalt samt interna handläggningstider för misstankar inom Snabbare lagföring Antal dagar (median), – Källa: Brå rapport 2020:3 s. 54, figur 3. Den totala handläggningstiden för misstankar som hanterats inom Snabbare lagföring har minskat betydligt . Brå har bedömt att tillgänglighetsdelgivning har haft en stor effekt på handläggnings- tiderna. Cirka två tredjedelar av den minskade handläggningstiden inom tingsrätterna kan tillskrivas användning av verktyget. Att effek- ten är så stor är enligt Brå inte förvånande, eftersom det som huvud- sakligen skiljer sig i handläggningen mellan snabbspårsärendena och de övriga är just användningen av tillgänglighetsdelgivning. I analy- serna har effekterna av tillgänglighetsdelgivning och polisens preli- minära bokning av tider för huvudförhandling inte kunnat särskiljas. Den uppmätta effekten avser därför kombinationen av båda dessa aspekter av verktyget. (Se Brås rapport 2020:3 s. Brå har uppmärksammat att den förbokade tiden för huvudför- handlingen är problematisk. Ett problem har varit att de bokade tiderna inte använts tillräckligt effektivt. På varierade nyttjandegraden av tiderna och låg ofta . En av anled- ningarna till det var att många mål avgjordes utan huvudförhandling. (Se Brås rapport 2020:3 s. 95–96.) Brå föreslog att det skulle utredas att, i de fall tillgänglighetsdel- givning används, begränsa polisens ansvar till att endast informera den misstänkta personen om datum för delgivningen. Ett sådant för- farande skulle ge tingsrätterna bättre förutsättningar att planera de reserverade tiderna för förhandling och nyttja sina resurser effektivt. Tid för huvudförhandling skulle meddelas den tilltalade med till- gänglighetsdelgivningen. (Se Brås rapport 2020:3 s. 105). Justitiekanslerns granskning av det s.k. snabbspåret i brottmål JK har granskat försöksverksamheten (diarienr 7012-19-2.4.2, besluts- datum ). JK:s granskning av försöksverksamheten med Snabbare lagföring har varit inriktad på handläggningen främst ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Justitiekanslern kom fram till att den nya delgivningsformen tillgänglighetsdelgivning framstod som ett rättssäkert och effektivt verktyg för att minska genomströmnings- tiderna i tingsrätten. Effekten på handläggningstiderna har dock främst visat sig i de mål som avgjorts efter huvudförhandling. Rutinerna kring tillgänglighetsdelgivning var enligt JK i regel genomtänkta och ändamålsenliga. För tingsrättens del fanns dock visst utrymme för att genom en översyn av rutinerna uppnå en mer kon- sekvent och effektiv handläggning.