sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Relativa skillnader i graden av kränkning finns även mellan olika typer av brott externt – t.ex. bör en misshandel typiskt sett anses vara allvarligare än ett hot om att begå en misshandel. Den kartläggning som gjorts av ersättningsnivåerna enligt gällande praxis visar att nivåerna på kränkningsersättningen för de olika brotten kan variera inom ett visst intervall beroende på hur allvarlig kränk- ningen ansetts vara (se avsnitt 4.3.5). Ett exempel är att kränknings- ersättningen för brottet grov misshandel enligt gällande praxis kan uppgå till belopp . Ett annat exempel är att kränkningsersättningen för brottet rån enligt gällande praxis uppgår till . Att enskilda omständig- heter, t.ex. förekomsten av fysiskt våld, påverkar ersättningsnivåerna Höjda nivåer på kränkningsersättning är också tydligt vid våldtäkt där normalt utgår när våld använts i stället för schablonbeloppet på som brukar betalas ut när våld inte använts eller då inslagen av våld varit av mindre omfattning, se D1.1 jämfört med D1.4 och D1.5 i bilaga 3. Eftersom de lägre ersättningsnivåerna normalt avsett mindre all- varliga kränkningar, framstår dessa intervall som förenliga med hur det borde se ut i ett ersättningssystem där storleken på ersättningen styrs av bland annat hur allvarlig en viss kränkning varit. Att det finns tydliga intervall på ersättningsnivån för ett visst brott visar på att domstolarna i sina bedömningar gör en viss differentiering i för- hållande till andra gärningar som utgjort samma brott men som inne- fattat andra omständigheter. När kränkningsersättningens storlek ska fastställas i domstol an- vänds ofta schabloner för att jämföra hur andra liknande fall har bedömts. Schabloner underlättar för domstolarna att avgöra vilket skadeståndsbelopp som ska dömas ut. Användningen av schabloner ökar därför förutsebarheten i ersättningssystemet och bidrar till att lika fall bedöms lika. Användningen av schabloner har i förarbetena ansetts vara positivt, men det har framhållits att det borde finnas utrymme för att ta hänsyn till individuella variationer i enskilda fall (SOU 1992:84 s. 256 och jfr prop. 2000/01:68 s. 51 f.). Även om schabloner också fortsättningsvis bör användas vill vi betona vikten av att domstolarna gör en noggrann bedömning av nivån på kränk- ningen i det enskilda fallet. I 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen finns det en punktlista där det anges vad som särskilt ska beaktas vid kränkningsersättningens bestämmande. Enligt punktlistan ska det särskilt beaktas om hand- lingen •haft förnedrande eller skändliga inslag, •varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, •riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin per- sonliga integritet, •inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande, eller •varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. Höjda nivåer på kränkningsersättning De angivna omständigheterna påverkar typiskt sett graden av kränk- ning och kan i enskilda fall medföra relativa höjningar av ersättnings- nivåerna. Det är inte möjligt att precisera alla relevanta omständig- heter som ska beaktas vid bestämmandet av kränkningsersättningens storlek. Även andra omständigheter kan alltså påverka kränknings- ersättningens storlek (prop. 2000/01:68 s. 52). Eftersom kränkningsersättningens storlek till viss del styrs av värderingar och samhällsförändringar, kan även synen på vilka omstän- digheter som är grundläggande vid bestämmandet av kränkningsersätt- ningens storlek förändras. Det är vår uppfattning att punktlistan i 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen bör utökas med fler om- ständigheter som ska beaktas särskilt vid bestämmandet av kränk- ningsersättningens storlek. Som närmare kommer beskrivas nedan handlar det om att stärka skyddet för brottsoffer som av olika skäl och på olika sätt kan anses vara särskilt utsatta. Genom att uttryck- ligen beakta flera omständigheter vid ersättningens bestämmande kommer relativa höjningar av ersättningsnivåerna möjliggöras i fler fall än . I det följande redovisas några omständigheter som enligt vår upp- fattning typiskt sett påverkar graden av kränkning och som vi anser bör beaktas särskilt vid kränkningsersättningens bestämmande. Dessa nya omständigheter bör komma till uttryck i lagtext. 6.4.2Brott i nära relation Vårt förslag: Det ska särskilt beaktas om handlingen riktat sig mot någon som den skadeståndsskyldige har eller har haft ett nära förhållande till. Omständigheten ska införas som en del i punkten 4. Skälen för vårt förslag Det finns anledning att se allvarligt på brottsliga angrepp som den skadeståndsskyldige riktat mot någon som han eller hon har eller har haft ett nära förhållande till, t.ex. partners och barn. Brott som sker i nära relationer, oftast i hemmet som ska vara en trygg plats, kan rubba den känsla av trygghet och tillit som normalt Höjda nivåer på kränkningsersättning brukar råda i relationen mellan t.ex. föräldrar och barn eller ett par. Våld som sker i hemmet och av en gärningsperson som den utsatte har starka känslomässiga band till förstärker enligt forskning den negativa inverkan som våldet har på den utsattes självkänsla och handlingskraft (Brå 2019:8 s. 26 f.). Även personer som gärnings- personen har haft ett nära förhållande till kan vara utsatta, särskilt nära inpå ett parförhållandes upphörande men även i ett senare skede i samband med att parterna av olika skäl kan behöva ha kontakt med varandra. Efter ett uppbrott kan våldet i många fall förbli oförändrat och i vissa fall kan våldet öka (Brå 2019:8 s. 27, se även t.ex. A4.4 i bilaga 3 där en man försökte döda en kvinna efter att parterna separerat). Det finns vidare en skärpt syn på brott som riktas mot närstående. I närtid har det presenterats en lagrådsremiss avseende höjda straff för vissa brott som riktas mot närstående (Regeringens lagrådsremiss Skärpta straff för våld och andra kränk- ningar i nära relationer ). I rättstillämpningen har ersättningsnivåerna vid våld i nära rela- tion varit något högre än i de fall då det inte funnits en nära relation mellan den skadelidande och gärningspersonen. Det beror på att sådana brott typiskt sett innefattar en större kränkning. Gällande ersättningsnivåer för brott mot närstående är dock enligt vår upp- fattning för låga med hänsyn till hur allvarlig och skadlig denna brotts- lighet kan vara, se t.ex. C2.2 och C2.3 i bilaga 3 där ersättning normalt utgår med vid enstaka fall av misshandel mot en när- stående. Kränkningarna kan vara särskilt allvarliga i de fall då de sker upprepat , som vid grov kvinnofridskränkning, se t.ex. C3.1, C3.3 och C3.5 i bilaga 3. Även i dessa fall framstår ersättnings- nivåerna som låga. Forskning visar att våld i nära relation ofta är upp- repat och pågår än annan våldsbrottslighet. Inte sällan är det inte enbart fråga om fysiskt våld, utan även psykiskt, mate- riellt, sexuellt, ekonomiskt och latent våld (Brå 2019:8 s. 26 f.). Det är vår bedömning att punktlistan i 5 kap. 6 § skadeståndslagen bör utökas på ett sätt som medför att det vid bestämmandet av kränk- ningsersättningens storlek i större utsträckning tas hänsyn till om den brottsliga handlingen riktat sig mot någon som den skadestånds- skyldige har eller har haft ett nära förhållande till. Även om brott som sker i hemmet troligen utgör det största problemet när det kommer till brott i nära relation så anser vi att det finns skäl att också skydda andra personer än de som bor tillsam- Höjda nivåer på kränkningsersättning mans med gärningspersonen. Det handlar främst om andra inom gärningspersonens familj, t.ex. föräldrar, syskon eller nära släktingar som inte nödvändigtvis bor med gärningspersonen men som har eller har haft ett nära förhållande till gärningspersonen. I t.ex. hedersrelaterade sammanhang kan våldet och förtrycket utövas av andra personer än de som tillhör den närmaste familjen (2020:57 s. 163 f.). Gärningar som riktas mot familjemedlemmar eller nära släktingar som den skadeståndsskyldige har eller har haft ett nära förhållande till bör normalt betraktas som förtroendeskadliga och innefatta en större kränkning än normalt. Det stärkta skadestånds- rättsliga skyddet för personer i gärningspersonens närhet bör därför även omfatta andra personer än de som normalt bor tillsammans med gärningspersonen. I lagstiftningen finns redan väl etablerade närståendebegrepp som t.ex. ”närstående” och ”tidigare närstående”. Vi har övervägt att i skade- ståndslagen använda dessa begrepp för att beskriva den krets av perso- ner som bör få ett stärkt skadeståndsrättsligt skydd. Termerna när- stående och tidigare närstående förekommer bland annat som rekvisit för brotten grov kvinnofridskränkning och grov fridskränkning, 4 kap. 4 a § . Straffbestämmelserna tillkom som en reaktion på våld i familjen (jfr rättsfallet ”Det närstående paret” NJA 2004 s. 97 och se prop. 1997/98:55 s. 78 f.). Termerna används även som rekvisit i det nya brottet barnfridsbrott (prop. 2020/21:170 s. 17 ff.). Begrep- pet närstående används också i en rad andra författningar med varie- rande innebörd (se rättsfallet ”Det närstående paret” NJA 2004 s. 97). Det närståendebegrepp som används i fridskränkningsfallen skulle i och för sig kunna omfatta den krets av personer som vi önskar skydda och därför skulle det kunna användas även i skadestånds- rätten. Det finns dock skäl som talar för att man i skadeståndsrätten bör ha ett närståendebegrepp som är fristående från straffrätten. Detta möjliggör en mer dynamisk utveckling av begreppet som på ett ändamålsenligt sätt kan styras utifrån skadeståndsrättsliga över- väganden. Det är vidare inte lämpligt att använda redan etablerade termer men med en annan innebörd än den som används i straffrätten. Med en sådan lösning skulle förvirring kunna uppstå i rättstillämp- ningen. Ett annat närståendebegrepp som hade kunnat övervägas är ”särskilt nära” som förekommer i 5 kap. 2 § skadeståndslagen. Det begreppet är dock relativt snävt och bedöms inte omfatta alla i den krets av personer som enligt vår uppfattning bör skyddas genom detta Höjda nivåer på kränkningsersättning Vi föreslår därför att det nya begreppet nära förhållande an- vänds för att beskriva den krets av personer som ska skyddas genom den nya punkten i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Våld som utövas i nära relation kan i vissa enskilda fall falla in under 5 kap. 6 § första stycket 3 skadeståndslagen angående hand- lingar som riktats mot någon som har särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet eller 5 kap. 6 § första stycket 4 skadeståndslagen avseende handlingar som inneburit ett missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande. Punkterna 3 och 4 är dock avsedda för vissa särskilda situationer som inte går att tillämpa generellt på alla former av angrepp i nära relation (jfr prop. 2000/01:68 s. 75). Efter- som den nya omständigheten tar sikte på förhållandet mellan när- stående är det mest ändamålsenligt att införa den nya omständigheten som en del i punkten 4. 6.4.3Handlingar som tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel under förhållanden som inneburit risk för att upptagningen sprids Vårt förslag: Det ska särskilt beaktas om handlingen tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel under förhållanden som inneburit risk för att upptagningen sprids. Omständigheten ska införas som en del i punkten 5. Skälen för vårt förslag Genom 5 kap. 6 § första stycket 5 skadeståndslagen är det möjligt att i ersättningshänseende särskilt beakta om handlingen varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. I förarbetena framhölls att det främst var ärekränkningsbrotten som åsyftades i denna punkt, men att även situationer där någon blir misshandlad eller ofredad inför andra om- fattas (prop. 2000/01:68 s. 75). I rättsfallet NJA 2015 s. 86 som gällde grovt förtal hade en film på ett samlag lagts ut på internet. När kränkningsersättningens storlek bestämdes nämnde punkten 5. Punkten 5 kan alltså tillämpas i ersättnings- höjande riktning, i situationer då gärningen skett under uppmärk- sammade former eller dokumenterats och spridits till andra. Höjda nivåer på kränkningsersättning I lagstiftningen har det straffrättsliga skyddet för den personliga integriteten stärkts och moderniserats (se t.ex. prop. 2012/13:69 s. 1 och prop. 2016/17:222 s. 1 f.). infördes brottet kränkande fotografering som gör det straffbart att med tekniskt hjälpmedel i hemlighet ta upp bild av någon som befinner sig i ett privat utrymme som t.ex. på en toalett. kan även den som sprider en integritetskänslig bild eller annan uppgift om någon dömas för brottet olaga integritetsintrång. Det kan t.ex. handla om ett övergrepp som filmats och därefter spridits. Spridningen av integritetskänsliga upp- gifter kan ofta medföra stora personliga skador för den enskilde. I takt med den tekniska utvecklingen ökar tillgängligheten till teknisk utrust- ning, har nästan alla tillgång till någon form av utrustning som kan spela in bild och ljud. Det är även möjligt att snabbt och i stor omfattning sprida material till andra. En sådan spridning kan skada den enskildes anseende och framkalla känslor som förtvivlan och maktlöshet. Det kan i vissa fall vara fråga om skador som inte går att reparera. De uppgifter som sprids kan även bli tillgängliga under oöver- skådlig tid. Det är vår bedömning att det finns skäl att i skadestånds- rättsligt hänseende se allvarligt på gärningar som sker under upp- märksammade former och som på olika sätt sprids vidare eller görs tillgängliga för andra. Det är med dagens teknik möjligt att lagra dokumenterat material på flera enheter och olika medium. Det material som har dokumen- terats med en mobiltelefon kan t.ex. lagras på mobiltelefonens fysiska minne, men även på molntjänster och applikationer som går att koppla ihop med mobiltelefonen. Den som önskar få åtkomst till materialet kan få åtkomst till detta via en annan enhet, t.ex. en annan mobiltelefon eller via en dator. Det är alltså enkelt att på olika sätt lagra, kopiera och återskapa material. Material som genom beslag har förverkats behöver inte nödvändigtvis ha försvunnit helt och den som påstår att ett visst material raderats kan i vissa fall återskapa materialet eller få tillgång till detta på andra sätt. Att en händelse har dokumen- terats och upptagningen lagrats kan därför innebära en risk för fram- tida spridning. kan det vara svårt att utreda om ett visst material faktiskt har spridits. Genom en del applikationer går det t.ex. att dokumentera och sprida material på sätt som gör att materialet försvinner från den egna enheten efter att detta skickats till mottagaren och mottagaren kan i sin tur – i vissa fall – återskapa eller spara ner hela eller delar av Höjda nivåer på kränkningsersättning det mottagna materialet. Det kan därför vara helt befogat att känna sig orolig för framtida konsekvenser om det visar sig att någon har dokumenterat en viss händelse. Den tekniska utvecklingen medför att det skadeståndsrättsliga skyddet behöver anpassas så att det på ett mer ändamålsenligt sätt omfattar nya företeelser och risker som inte fanns när punkten 5 infördes . Den som blir utsatt för ett brott befinner sig typiskt sett i en utsatt situation och lagstiftaren har tidigare ansett att det i sådana situationer bör finnas ett straffrättsligt skydd för den utsatte (prop. 2016/17:222 s. 35 f.). Att i en situation då brottsoffret utsätts för ett brott även göra en upptagning av händelsen med ett tekniskt hjälpmedel bör betraktas som kränkande, se t.ex. D2.3 och D2.4 där det i anslutning till grova våldtäkter har tagits bilder på brottsoffren. Redan vetskapen om att en viss integritetskränkande händelse, t.ex. ett brottsligt övergrepp, har tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel är något som normalt får anses medföra oro och rädsla inför en eventuell framtida spridning. Det är därför vår bedömning att punkt- listan i 5 kap. 6 § skadeståndslagen bör utökas på ett sätt som innebär att det vid bestämmandet av kränkningsersättningens storlek ska tas hänsyn till om den brottsliga handlingen har tagits upp med ett tek- niskt hjälpmedel under förhållanden som inneburit risk för att upp- tagningen sprids. Förslaget innebär att det inte bör krävas att någon spridning av upptagningen skett, utan det räcker med att det finns en risk för spridning. Gärningspersonen bör ansvara för de påräkneliga följder som det brottsliga angreppet kan medföra. Om det finns en risk för att upp- tagningen av det brottsliga angreppet sprids till följd av att det har tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel, bör gärningspersonen stå det skadeståndsrättsliga ansvaret som denna risk innebär. Inte sällan kan det vara andra personer än gärningspersonen själv som gör den tekniska upptagningen. Gärningspersonen bör också – under förutsättning att kravet på påräknelighet är uppfyllt – kunna bli skadeståndsrätts- ligt ansvarig i situationer där han eller hon själv inte gjort upptag- ningen av det brottsliga angreppet. Den gärningsperson som exponerar den skadelidande i den utsatta situation som ett brottsligt angrepp innebär bör alltså också ansvara för den risk som kan uppstå av att andra personer gör tekniska upptagningar av angreppet. Allt för av- lägsna risker som gärningspersonen inte kunnat räkna med bör dock Höjda nivåer på kränkningsersättning inte betraktas som påräkneliga och bör därför inte omfattas, se när- mare i författningskommentaren (avsnitt 13.2). När det gäller den nya omständighetens placering anser vi det vara lämpligt att placera omständigheten som en del av punkten 5 där det finns en liknande omständighet som tar sikte på bland annat spridning. 6.4.4Flera personer tillsammans mot den skadelidande Vårt förslag: Det ska särskilt beaktas om handlingen utförts av flera personer tillsammans mot den skadelidande. Omständig- heten ska införas i en ny punkt, punkten 6. Skälen för vårt förslag Att fler personer deltagit i ett angrepp tillsammans mot någon annan är en omständighet som i vissa fall brukar beaktas vid brotts- rubriceringen, se t.ex. 6 kap. 1 § tredje stycket vid grov våldtäkt och jfr t.ex. NJA 2003 s. 229 vid grov misshandel. I för- arbeten har som skäl för livstids fängelse vid mord bland annat anförts att det särskilt kan beaktas om gärningspersonerna varit i numerärt överläge (prop. 2018/19:138 s. 33). I situationer då det är flera angripare som till antalet är fler i för- hållande till den skadelidande föreligger normalt en större skyddslös- het för den skadelidande. Även risken för allvarligare skador kan normalt antas vara större när flera personer utövar det fysiska våldet, se t.ex. A2.2 i bilaga 3 där tre personer tillsammans misshandlade en skottskadad person som låg försvarslös på marken. I avgörandena B6.1–B6.5 i bilaga 3 angående människorov är det flera personer som angripit den skadelidande. Inte sällan begås brott som rån av flera personer tillsammans, se t.ex. A6.1–A6.5 och A7.1–A7.5 i bilaga 3 där det i samtliga avgöranden var fråga om minst två gärningspersoner. Det förekommer även att denna typ av rånbrott begås av unga mot unga, s.k. ungdomsrån, se t.ex. A6.1 i bilaga 3 där en grupp ungdomar rånade en ung man. I praxis före- kommer att det vid obeväpnade rån betalas ut i kränk- ningsersättning – även i de fall då det varit fråga om flera gärnings- personer mot den skadelidande, som i t.ex. A6.1 i bilaga 3. Höjda nivåer på kränkningsersättning ningsnivån är enligt vår uppfattning för låg sett till graden av kränk- ning. Ett tillvägagångssätt där flera gärningspersoner tillsammans omringar, håller fast eller på annat sätt markerar sin makt gentemot den skadelidande som befinner sig i ett numerärt underläge måste framstå som väldigt skrämmande, se t.ex. A6.2 i bilaga 3 där 12 000 kro- nor utgick i kränkningsersättning då fyra gärningspersoner omring- ade, höll fast och med tillhygge slog samt tvingade den skadelidande att överlämna sin jacka till dem. Ett handlande där flera personer tillsammans angriper någon annan är alltså typiskt sett mer hänsynslöst. Känslan av rädsla och maktlös- het ökar normalt vid insikten av att det är flera angripare att värja sig mot. När fler gärningspersoner agerar tillsammans mot den skade- lidande finns ofta ett tydligt eller i vissa fall latent hot till under- kastelse. Detta hot bör anses innefatta en stor kränkning av den skade- lidandes värdighet och rätt till självbestämmande. Det finns enligt vår uppfattning skäl att i skadeståndsrättsligt hän- seende se allvarligare på brottsliga handlingar som begås av flera perso- ner tillsammans mot den skadelidande. Det är därför vår bedömning att det i punktlistan till 5 kap. 6 § skadeståndslagen bör införas en ny omständighet som medför att det vid bestämmandet av kränknings- ersättningens storlek i större utsträckning ska tas hänsyn till om den brottsliga handlingen utförts av flera personer tillsammans mot den skadelidande. Denna nya omständighet saknar motsvarighet i punktlistan till 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Omständigheten bör därför införas i en ny punkt, punkten 6. 6.4.5Hot som påtagligt har förstärks genom anspelning på ett våldskapital Vårt förslag: Det ska särskilt beaktas om handlingen innefattat hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett vålds- kapital. Omständigheten ska införas i en ny punkt, punkten 7. Höjda nivåer på kränkningsersättning Skälen för vårt förslag har det antagits straffrättsliga skärpningar mot s.k. orga- niserad brottslighet (se t.ex. prop. 2015/16:113 s. 30 ff.). Hot är ett gärningsmoment som förekommer i flera brott. är även hot ett alternativ till gärningsmomentet våld, t.ex. vid rån. Brott som utövas med inslag av hot utgör en central roll inom den organiserade brottsligheten. Hotbrottsligheten kan användas för att underlätta eller skydda vinstgivande brottslighet. Genom att de som ingår i en viss kriminell gruppering begår ett våldsbrott kan grupperingen skapa eller förstärka ett rykte om sig att vara farlig. När ett sådant s.k. våldskapital är känt och väl uppbyggt kan hot bli ett särskilt effektivt påtryckningsmedel, eftersom hoten då uppfattas som allvarligt menade (prop. 2015/16:113 s. 61 f.). Ett hot som förstärkts genom anspelning på ett våldskapital kan sannolikt framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, vilket är en ersätt- ningshöjande omständighet enligt 5 kap. 6 § första stycket 2 skade- ståndslagen. Punkten 2 tar dock framför allt sikte på allvarliga vålds- brott som utförts med betydande hänsynslöshet men kan enligt förarbetena även omfatta allvarligare hot (prop. 2000/01:68 s. 75). Det torde främst ha varit allvarliga vapenhot som avsågs när för- arbetena skrevs då hot som förstärkts genom an- spelning på ett våldskapital inte utgjorde en kvalifikationsgrund för grovt olaga hot (jfr , Kränkningsersättning, 2010, s. 767 ff.). Att ett hot påtagligt förstärkts genom anspelning på ett vålds- kapital måste anses vara en omständighet som kan påverka graden av kränkning och därmed ersättningsnivån. I kartläggningen har det endast i ett avgörande bevisats att det förekommit anspelningar på ett våldskapital, se B6.3 i bilaga 3. I målet blev den skadelidande utsatt för ett människorov av tre män som tillhörde en motorcykel- klubb som var involverad i organiserad brottslighet. Kränknings- ersättningen bestämdes till , vilket är något högre än lägstanivån om som normalt gäller för liknande fall av människorov. Eftersom gärningen i förhållande till andra jämförbara avgöranden innefattade flera andra försvårande omständigheter på- verkade sannolikt anspelningen på våldskapitalet inte ersättnings- nivån i allt för hög grad. I de möten som utredningen hållit med aktörer som utsätts för hot och våld i tjänsten har en utbredd uppfattning varit att hot av Höjda nivåer på kränkningsersättning personer med välkända våldskapital uppfattas som särskilt proble- matiska och kränkande.