sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Enligt § 3–4 skadeerstatningsloven finns det en rätt för vissa efter- levande anhöriga till ersättning för begravningskostnader och andra utgifter med anledning av ett dödsfall. Här avses främst vanliga kost- nader för själva begravningen, men också kostnader för resor i sam- band med begravningen, för flyttning från t.ex. tjänstebostad eller juridiskt biträde i samband med arvskifte m.m. Kostnaden ska dock anses rimlig. Ersättning utgår också normalt endast till nära anhöriga eller andra som haft rimliga skäl att ta på sig utgiften (SOU 1995:33 s. 237). Även en rätt till ersättning för förlust av underhåll följer av den angivna bestämmelsen. Här gäller principen att den skadelidande är berättigad till full ersättning för sin skada (SOU 1995:33 s. 237). Det som ska ersättas är förlusten av underhåll. Ersättning förutsätter att den avlidne för dödsfallet – helt eller delvis – bidrog till den efterlevandes försörjning eller kunde förväntas komma att göra det . Ersättningens storlek bestäms med hänsyn till försörjningens omfattning och till den efterlevandes möj- ligheter att själv bidra till sin försörjning. Möjligheterna för efterlevande anhöriga att få ersättning för egen personskada i form av psykiskt lidande är begränsade i (om Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga man bortser från vad som innefattas i oppreisningsersättningen). I praxis verkar dock sådan ersättning bland annat ha utgått i fall då dödsbudet förmedlats på ett upprivande sätt. En sådan rätt kan också uppkomma om den anhörige bevittnat dödsfallet (SOU 1995:33 s. 239 för vidare hänvisningar). Den som lider en personskada anses vad gäller ekonomiska skador ha rätt till ersättning för kostnader och inkomst- förlust. Här skiljer man på uppkommen skada och framtida skada. En statlig utredning har föreslagit att det införs regler om omstil- lingserstatning (NOU 2011:16). Vissa efterlevande anhöriga föreslås kunna få rätt till omstillingserstatningen. Denna ersättningsform kan närmast jämföras med det övergångsbelopp som nära anhöriga har rätt till i . Utredningens förslag i dessa delar har ännu inte lett till någon lagstiftning. När någon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet vållat en annan per- sons död kan ersättning för oppreisning betalas till nära anhöriga till den avlidne (§ 3–5 skadeerstatningsloven). Ersättningen syftar till att kompensera den sorg, saknad och förtvivlan som typiskt sett drabbar nära anhöriga till den som blivit dödad och ska fastställas efter en skälighetsbedömning. En rätt till sådan ersättning finns för efterlev- ande makar, sambor, barn och föräldrar, däremot inte t.ex. syskon. Oppreisningsersättningen bestäms i de flesta fallen utifrån ett scha- blonbelopp. Om det föreligger särskilda omständigheter kan dock så- väl högre som lägre ersättning bli aktuell. En stark utgångspunkt (klar hovedregel) är dock att det i ersättningshänseende inte ska göras någon skillnad mellan olika anhöriga (Rt-2018-1014). Ett av skälen till den ståndpunkten är att man vill undvika obehagliga processer för de an- höriga. Schablonersättningen till anhöriga vid uppsåtligt dödande ligger i skrivande stund på (Rt-2010-1203) och vid grovt oaktsamt dödande på (Rt-2014-892). Som en jämförelse kan nämnas att normalbeloppet på oppreisnings- ersättningen vid våldtäkt verkar ligga på (Rt- 2011-743) och vid grovt oaktsam våldtäkt på (Rt-2012-201). Den tidigare omnämnda statliga utredningen har föreslagit att det införs regler om smerteerstatning (NOU 2011:16). Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga är tänkt att fungera ungefär som vår ersättning för sveda och värk och den ska inte vara begränsad till fall där den skadeståndsgrundande handlingen är uppsåtlig eller grovt oaktsam. Den är dock inte tänkt att generellt tillämpas för efterlevande anhöriga, utan endast i de fall då en personskada kan anses visad. Förslaget har ännu inte lett till någon lagstiftning. 8.4Våra överväganden och förslag Nära anhöriga till den som dödats genom en skadeståndsgrundande handling har genom lagstiftning fått en lagreglerad rätt till skadestånd för personskada, främst psykiska besvär, som åsamkats dem till följd av dödsfallet. Däremot har det inte införts någon sär- skild ersättningspost för sorg och saknad, och utrymme för särskild kränkningsersättning har inte ansetts finnas eftersom brottet normalt riktar sig mot den avlidne och inte mot de anhöriga. I fall då själva syftet med dödandet varit att hämnas på, straffa eller skada en anhörig kan det dock finnas utrymme för efterlevande anhöriga att få kränk- ningsersättning (jfr beslut i dnr 5937/2015). Utredningens uppdrag i den här delen är bland annat att överväga och ta ställning till om den schabloniserade ersättningen för sveda och värk till efterlevande (den s.k. anhörigersättningen) bör höjas, och i så fall på vilket sätt detta bör åstadkommas samt att överväga och ta ställning till om det i stället, eller därutöver, bör införas en särskild rätt till kränkningsersättning eller en ersättningspost för sorg och saknad för efterlevande anhöriga. Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga 8.4.2Personskadeersättningen bör inte förändras Vår bedömning: Den nuvarande ordningen med en schablonise- rad ersättning för sveda och värk bör inte förändras. Skälen för vår bedömning Den nuvarande bestämmelsen om anhörigas rätt till ersättning för personskada har sin grund i praxis som hade utvecklats av . I sina avgöranden från tillämpade och tolkade den allmänna be- stämmelsen om ersättning för personskada i 5 kap. 1 § skadestånds- lagen. Den bestämmelsen ansågs alltså i sig ge vissa efterlevande an- höriga rätt till ersättning för personskada. Bestämmelsen i 5 kap. 2 § första stycket 3 skadeståndslagen kopplar också till 5 kap. 1 § efter- som det är i 1 § det framgår vad skadestånd för personskada omfat- tar. Detta medför att det utan ändringar i 5 kap. 1 § skulle vara svårt att åstadkomma en förändring när det gäller efterlevande anhörigas rätt till ersättning för personskada. Bestämmelsen om ersättning för personskada är central för i stort sett all personskadereglering i . Det kan därför få stora och svåröverblickbara konsekvenser om man gör ändringar i den bestämmelsen. Vi anser redan av den anledningen att det inte är lämpligt att föreslå några ändringar i den grundläggande bestämmelsen om ersättning för personskada. Frågan är dock om det finns skäl att ändra den schabloniserade ersättningen som utgår till efterlevande anhöriga. Det förhållandet att anhörigersättningen i den här delen utgör en ersättning för person- skada medför enligt förarbeten och praxis att de normer som allmänt tillämpas vid bestämmande av sådan ersättning bör tas till utgångs- punkt när det gäller vilket belopp som schablonmässigt ska dömas ut. Schablonerna bygger på att det handlar om ersättning för en person- skada i form av psykiskt lidande (sveda och värk). Enligt Trafikskade- nämndens tabeller bestäms ersättningen för sådan skada med utgångs- punkt i ett grundbelopp , som varierar med hänsyn till vård- formen, skadans art och vårdtidens längd. Ersättningen är således tänkt att bestämmas utifrån subjektiva förhållanden i det enskilda fallet. Det betyder att man brukar kräva bevisning i form av t.ex. medicinsk utredning till stöd för ett påstående om viss vårdform, Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga skada och akut sjuktid. Som framgått i avsnitt 8.2.3 så har efter- levande anhöriga en bevislättnad i detta avseende. Viss skada och sjuk- tid presumeras helt enkelt. Den som anser sig ha rätt till mer ersätt- ning än den schablon som normalt tillämpas måste föra bevisning om sin skada. Motsvarande ordning gäller för ersättning av personskada i form av sveda och värk vid olika former av sexuella övergrepp. Den hjälptabell som då brukar tillämpas är den som avser annan vård än sjukhusvård. Storleken på den schablon som tillämpas i olika typer av fall grundar sig sedan på ett antagande om att den akuta sjuktiden är olika lång beroende på vad den skadelidande varit med om. Ett högre ersättningsbelopp svarar mot en antagen längre akut sjuktid. När det gäller anhörigersättningen har i sin praxis bekräftat kopplingen till beloppsnivåerna i Trafikskadenämn- dens hjälptabeller för sveda och värk och avfärdat tanken på mer fri- stående schabloner (se t.ex. ”Anhörigersättningen vid uppsåtligt dödande” NJA 2004 s. 26 och ”Den schabloniserade anhörigersätt- ningen” NJA 2017 s. 1208). har inte heller velat tillskapa någon särskild schablon för fall då den efterlevande förlorat flera anhöriga eller fall då den efterlevande bevittnat brottet (se ”Schablonersättning vid grov vårdslöshet” NJA 2006 s. 738, ”Scha- blonersättning vid förlust av flera anhöriga” NJA 2007 s. 953 och ”Anhörigersättningen vid bevittnande av mord” Högsta domstolens dom i mål nr T 3132-20). I ”Anhörigersätt- ningen vid bevittnande av mord” anförde att skilda schabloner måste kunna motiveras utifrån generella antaganden om hur olika förhållanden inverkar på de psykiska besvärens karaktär och omfattning. Domstolen har därför varit mycket restriktiv när det gäller att utöka antalet schabloner. Det finns som vi ser på saken goda skäl för detta förhållningssätt. Jämfört med den ersättning som utgår för sveda och värk i många andra fall är de schabloner som tillämpas vid ersättning till efterlev- ande anhöriga redan nu förhållandevis höga (vid upp- såtligt dödande eller då dödsfallet orsakats av grov vårdslöshet som ligger mycket nära uppsåtligt dödande). Som exempel kan nämnas att det schablonbelopp som tillämpas vid våldtäkt uppgår till , vilket är tänkt att motsvara en akut sjuktid med hel sjukskrivning på omkring . När det gäller oakt- sam våldtäkt har i rättsfallet ”Skadestånd efter övernattningen” NJA 2019 s. 1064 fastställt schablonersättningen Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga för sveda och värk till . Vid våldtäkt mot barn tillämpas i regel samma belopp som för vuxna, alltså . Vid upp- repade fall av grova sexualbrott mot barn bestäms ersättningen för sveda och värk normalt till (se rättsfallet NJA 2005 s. 919). Vid mycket grova sexuella övergrepp brukar besluta om ersättning för sveda och värk med utan närmare medicinsk utredning. Att bygga på detta system med nya schabloner framstår inte som lämpligt. Om det skapas för många särskilda schabloner för olika si- tuationer blir systemet svårare att tillämpa och inte lika förutsebart. Det ligger inte heller i linje med den restriktivitet som iakttagits av . Principen att den skadelidande ska ha full ersätt- ning för sin skada ställer vissa krav på att de normer som tillämpas för ersättningens bestämmande är ändamålsenliga. Man kan så klart fråga sig hur ändamålsenligt det är att i allt för hög utsträckning till- lämpa den typ av standardiserade normer och presumtioner som be- skrivits här för att fastställa storleken på en personskada bestående av ett psykiskt lidande. Den svenska ersättningsrätten och skade- regleringen i stort när det gäller personskador bygger dock på en hög grad av schablonisering. Det gör systemet mer förutsebart och effek- tivt. Det underlättar också för den skadelidande som begär ersätt- ning. Om systemet ska behålla sin legitimitet måste det dock framstå som någorlunda logiskt och rättvist. Det finns således en risk för att det uppstår problem om man, utan att se över hela systemet, kraftigt höjer eller ändrar schablonen för en viss grupp av skadelidande. Vi anser därför att den schabloniserade ersättningen för sveda och värk till efterlevande anhöriga (den s.k. anhörigersättningen) inte bör ändras. En sådan ändring bör inte göras utan att det sker en allmän översyn av de schabloner som tillämpas vid bestämmande av ersätt- ning för sveda och värk i olika typer av fall. Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga 8.4.3En rent ideell ersättningsform för efterlevande anhöriga bör införas Vår bedömning: Det finns skäl att införa en rent ideell ersättnings- form för efterlevande anhöriga, s.k. särskild anhörigersättning. Skälen för vår bedömning I samband med att bestämmelsen om anhörigersättning för person- skada infördes övervägdes det om det också borde införas en särskild rätt till ersättning för kränkning för efterlevande till den som dödats genom brott. Lagstiftaren ansåg att det, utöver det utrymme som redan kunde finnas, inte borde införas någon särskild rätt till kränk- ningsersättning och inte heller någon särskild ersättningspost för sorg och saknad för efterlevande. Kommittén om ideell skada ansåg inte att en rätt till skadestånd för kränkning för efterlevande borde införas dels därför att den ”kränkning” som någon kan utsättas för genom att en nära anhörig har dödats genom t.ex. ett våldsbrott i regel är av ett annat slag än den som avses i 2 kap. 3 § skadeståndslagen, dels därför att en sär- skild rätt till ersättning för kränkning för efterlevande skulle kunna medföra en betydande kostnadsbörda för staten och försäkringskol- lektivet (SOU 1995:33 s. 392 f.). När det gällde frågan om att införa en rätt till skadestånd för sorg och saknad anförde kommittén att det i och för sig hade kunnat övervägas att införa en sådan rätt i stäl- let för en rätt till skadestånd för de psykiska besvären (dvs. för per- sonskada). Kommittén ansåg dock inte att man borde upphäva den möjlighet att få skadestånd för personskada som hade slagits fast av och den rätt till ersättning för personskada som förordades av kommittén utgjorde enligt dem en tillräcklig kompen- sation för de efterlevande. Det ansågs av dessa skäl och av samhälls- ekonomiska skäl inte finnas anledning att även införa en möjlighet till skadestånd för sorg och saknad (SOU 1995:33 s. 394). Enligt regeringen talade flera omständigheter emot en särskild rätt till ersättning för sorg och saknad till anhöriga. Det angavs att en sådan rätt för det första skulle vara en principiell nyhet i svensk skadeståndsrätt, och enligt regeringen borde en seriös bedömning av frågan därmed åtföljas av överväganden om en motsvarande eller lik- Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga nande rätt borde finnas även i andra sammanhang. Här nämndes som exempel att man i sådana fall kunde fråga sig om det borde finnas en rätt till ersättning för de känslor av ledsnad och bedrövelse som nor- malt följer med att ett barn blir skadat eller med förlusten av alla ägodelar i en brand. Regeringen tillade också att det allvarligt kunde ifrågasättas om skadeståndsrätten över huvud taget var ett ändamåls- enligt instrument för att ge ersättning för känslor som sorg och sak- nad. För det andra sammanhängde frågan enligt regeringen i stor ut- sträckning med bevisproblemen. Det bedömdes dock i praktiken inte vara någon större skillnad mellan en rätt till ersättning för psy- kiska besvär som normalt inte behöver styrkas med läkarintyg eller liknande utredning och en rätt till ersättning för sorg och saknad. De praktiska konsekvenserna av att ersättningen avsåg psykiska besvär och inte sorg och saknad borde enligt regeringen främst visa sig i att en rätt till ersättning utöver ett schablonbelopp skulle kräva särskild utredning som visade på förekomsten av ovanligt omfattande psykiska besvär (prop. 2000/01:68 s. 37). Sedan lagregleringen har andra ersättningar avseende rent ideell skada tillkommit och ersättningsnivåerna har stigit i takt med att värderingen av sådana skador uppmärksammats allt mer. Det har fått till följd att ersättningsnivån på den s.k. anhörigersättningen kommit att uppfattas som låg, särskilt i fall då det varit fråga om ett uppsåtligt eller grovt oaktsamt dödande. Att ersättningsnivån inte har utvecklats så mycket är dock, som kon- staterat i flera fall, en följd av att lagstiftaren valt att reglera skade- stånd för psykiska besvär till efterlevande anhöriga som en ersättning för personskada i form av sveda och värk (se t.ex. rättsfallen ”Anhö- rigersättningen vid uppsåtligt dödande” NJA 2004 s. 26 och ”Den schabloniserade anhörigersättningen” NJA 2017 s. 1208; jfr även justitierådet tillägg i ”Anhörigersättning vid mord II” NJA 1993 s. 41 II). Man kan alltså hävda att anhörigersättningens nuvarande konstruktion håller tillbaka utvecklingen på ersättnings- nivåerna. Införandet av en ny rent ideell ersättningsform skulle dock, som angavs i samband med reform, innebära en principiell nyhet i skadeståndslagen. En sådan förändring bör inte motiveras enbart med att man anser att den nuvarande nivån på anhörigersätt- ningen är för låg. Det finns emellertid även andra skäl som talar för att det bör in- föras en rätt till ersättning för rent ideella skador för efterlevande Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga Det framstår till att börja med som allt svårare att motivera varför efterlevande anhöriga i vissa fall inte skulle ha rätt till sådan ersättning. Vid sidan av kränkningsersättningen till brottsoffer har det införts rent ideella ersättningsformer på allt fler rättsområden. Till det kan läggas att det i samtliga andra nordiska länder finns en rätt till rent ideell ersättning för efterlevande anhöriga. Vidare kan de skäl som i samband med reform anfördes emot införan- det av en särskild rätt till ersättning för sorg och saknad ifrågasättas. Det uppkommer givetvis negativa känslor när ett barn blir skadat eller vid förlusten av alla ägodelar i en brand. Typiskt sett måste det dock ändå anses vara en upplevelse av ett annat slag att plötsligt för- lora en nära anhörig genom en brottslig och våldsam händelse. De negativa och chockartade känslor som en sådan hän- delse momentant kan ge upphov till måste i många avseenden anses gå utöver eller i vart fall utgöra något annat än det psykiska lidande som sedan följer och som ersätts i form av en personskada. Det förekommer dessutom redan på flera andra håll inom skadestånds- rätten att man genom en rätt till ideell ersättning försöker ge kom- pensation för negativa känslor och upplevelser av olika slag. Ersätt- ningen blir ett sätt att bekräfta och ge upprättelse för den hemska upplevelse som den skadelidande varit med om. Att införa en särskild rätt till rent ideell ersättning för efterlevande an- höriga framstår mot denna bakgrund inte som något helt främmande i svensk skadeståndsrätt. Vår uppfattning är också att ett sådant för- slag står i samklang med det allmänna rättsmedvetandet. Sedan är det en annan sak att man genom skadeståndet – såsom alltid är fallet vid rent ideell ersättning – försöker ersätta något som i egentlig mening inte går att värdera i pengar. Sammantaget är det därför vår bedömning att det nu bör införas en rätt till rent ideell ersättning för efterlevande anhöriga. Vi anser dock inte att den nya ersättningsformen bör anges avse eller kallas för sorg och saknad. Alla som förlorar en nära anhörig känner sorg och saknad, men alla bör inte ha rätt till den nya ersättningen. Syftet med ersättningen är inte heller att ersätta ”vanlig” sorg och saknad, utan att bekräfta och ge upprättelse för de chockartade känslor som typiskt sett får antas uppstå när någon plötsligt förlorar en nära an- hörig genom en brottslig och kanske mycket våldsam händelse. Vi föreslår därför att den nya ersättningsformen i stället kallas för det mer neutrala särskild anhörigersättning. Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga Hur en sådan särskild anhörigersättning närmare bör utformas behandlas i följande avsnitt. 8.4.4Vårt förslag om särskild anhörigersättning Vårt förslag: Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet ge- nom brott orsakat en annan persons död, ska betala särskild an- hörigersättning till de som stått den avlidne särskilt nära. Detta ska dock inte gälla om det är uppenbart oskäligt. Rätten till ersättning bör gälla vid uppsåtligt och grovt oaktsamt dödande genom brott I övriga nordiska länder finns en rätt till rent ideell ersättning för efter- levande anhöriga vid fall av uppsåtligt och grovt oaktsamt dödande. Även i har vi i personskadehänseende sett mer allvarligt på hur efterlevande anhöriga drabbas vid uppsåtligt respektive grovt oakt- samt dödande som ligger mycket nära ett uppsåtligt dödande (se t.ex. rättsfallen ”Anhörigersättningen vid uppsåtligt dödande” NJA 2004 s. 26 och ”Schablonersättning vid grov vårdslöshet” NJA 2006 s. 738). Det har antagits att de psykiska besvären i allmänhet blir allvarligare vid uppsåtliga brott än när den som orsakat skadan endast varit vårdslös eller svarar för skadan på annan grund. Det ligger alltså i sakens natur att gärningens beskaffenhet kan vara av betydelse för personskadans intensitet och varaktighet. Det är ett fullt rimligt an- tagande och det har också sin betydelse i detta sammanhang. När det gäller personskadeersättningen utgår man ifrån att varak- tigheten av det psykiska lidandet påverkas av hur dödsfallet orsakats. Motsvarande får förmodas gälla den mer momentana upplevelse som en nära anhörig har i samband med att han eller hon får vetskap om dödsfallet. Ett plötsligt dödsbesked är alltid en svår upplevelse för en anhörig, men att få vetskap om att dödsfallet orsakats avsiktligt eller i det närmaste avsiktligt genom en brottslig handling måste typiskt sett göra den upplevelsen ännu mer traumatisk. För den som utsatts för ett brott fyller rätten till ekonomisk ersättning flera viktiga funk- tioner. En av dessa är att ersättningen kan bidra till en känsla av upp- rättelse för den kränkning som brottet inneburit. En rätt till kom- Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga pensation kan medverka till att brottsoffret känner att hans eller hennes upplevelser till följd av händelsen bekräftas och tas på allvar. Detta kan i sin tur underlätta brottsoffrets känslomässiga hantering av den kränkande handlingen. Detsamma kan enligt vår mening sägas för personer som förlorar en nära anhörig genom en allvarlig brotts- lig handling. Det bör därför införas en rätt till särskild anhörigersättning i fall då någon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet genom brott orsakat en annan persons död. Med en sådan avgränsning blir också de sam- hällsekonomiska konsekvenserna av ersättningsrättens införande mer begränsade och rimligare att hantera. Den särskilda anhörigersättningen bör ersätta en skada som inte ersätts enligt nuvarande ordning Utgångspunkten bör vara att den särskilda anhörigersättningen ska ersätta rent ideella skador som inte ersätts som en personskada enligt nuvarande ordning. Genom personskadeersättningen ersätts det lidan- de och det obehag som skadan fört med sig under en akut sjukdoms- tid efter skadetillfället, dvs. Den särskilda anhörig- ersättningens syfte bör vara att – likt kränkningsersättningen – ersätta de mer initiala och momentana känslor av chock, förtvivlan, ilska, frustration, maktlöshet och liknande som typiskt sett kan antas uppstå hos en person med anledning av att denne förlorat en nära anhörig till följd av ett allvarligt brott. Det är givetvis svårt att dra någon skarp gräns mellan det som ersätts som en personskada och det som är avsett att ersättas genom den särskilda anhörigersättningen. Det som bör ersättas är dock något som går utöver ”vanlig” sorg och saknad och något annat än det sjuk- domsliknande tillstånd som ersätts genom reglerna om ersättning för personskada. Här kan närmast jämföras med begreppet annan ideell skada i 3 kap. 4 § första stycket 2 skadeståndslagen som anges avse skada som inte ersätts som personskada, sakskada, ren förmö- genhetsskada eller skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i 2 kap. 3 § (prop. 2017/18:7 s. 31 f. och 58). När den skade- typen infördes uttalade regeringen beträffande förhållandet till kränk- ningsersättningen att det inte gick att bortse från att de två ersätt- ningsslagen bar tydliga likheter i fråga om vad som skulle ersättas. Utgångspunkten angavs vara att ersättningsslaget annan ideell skada Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga