sou · H9B338 · 2021-05-21 00:00:00 — Utredningen har alltså inte funnit skäl att förändra ordningsvak- ternas nuvarande befogenheter eller den möjlighet till våldsanvänd- ning och de hjälpmedel för våldsanvändning som de har rätt till en- ligt gällande regler. Utgångspunkten för arbetet har i stället varit att undersöka om ordningsvakter kan användas på ett bättre sätt för att tillgodose samhällets behov av ordning, säkerhet och trygghet på all- män plats samt om de kan tillföras ytterligare uppgifter för att på så sätt avlasta . Utredningen föreslår därutöver i viss utsträckning utökade befogenheter i form av kroppsvisitation för att fastställa identitet och att förstöra alkohol som tagits i beslag, se nedan. Förslag: För att genomföra en uppgift ska en ordningsvakt in- gripa på ett sätt som står i rimlig proportion till åtgärdens syfte och omständigheterna i övrigt. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Lagen om ordningsvakter innehåller en bestämmelse som anger att en ordningsvakt inte får använda strängare medel än förhållandena kräver för att verkställa en åtgärd (8 § LOV). Vidare anges att ord- ningsvakten i första hand ska söka vinna rättelse genom upplysningar och uppmaningar samt att ordningsvakten ska se till att åtgärden inte väcker onödig uppmärksamhet eller orsakar större olägenhet än vad som är oundvikligt med hänsyn till dess syfte. Proportionalitetsprincipen ska vara vägledande och styrande för alla ingripanden som ordningsvakterna gör och bör vara central även i en ny och moderniserad lag. Enligt utredningens mening bör den ha en mer generell utformning än dagens formulering. Bestämmel- sen avviker från hur proportionalitetsbestämmelser i många fall är utformade på så sätt att den är mer detaljerad. En jäm- förelse kan exempelvis göras med bestämmelsen i 1 kap. 6 § HäktesL. Enligt utredningens mening är det lämpligare att ta in en bestämmelse som på ett mer övergripande plan anger att en ordningsvakts ingri- pande ska ske med beaktande av vad som är rimligt i den enskilda situationen, dvs. att försöka lösa uppgiften med användande av minsta möjliga tvång eller våld och se till att det föreligger en rimlig pro- portion mellan mål och medel. Utredningen har därför formulerat en bestämmelse som motsvarar vad som typiskt sett anges i en pro- portionalitetsbestämmelse. I bestämmelsens andra led ingår ett krav på att det ska finnas ett behov av åtgärden för att den ska få genom- föras vilket ska ses som ett utflöde av den grundläggande behovs- principen. Utredningen föreslår således att en bestämmelse om att en ordningsvakt ska ingripa på ett sätt som står i rimlig proportion till åtgärdens syfte och omständigheterna i övrigt för att genomföra en uppgift ska tas in i lagen om ordningsvakter. Vidare ska bestäm- melsen ange att om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. 8.9.3En särskild upplysningsbestämmelse gällande ordningsvakters befogenheter Förslag: En upplysningsbestämmelse som anger i vilka lagar ord- ningsvakternas befogenheter regleras ska införas i lagen om ord- ningsvakter. Bestämmelserna som reglerar ordningsvakters befogenheter och rätt att använda våld finns i ett flertal olika lagar. Detta får till följd att regleringen är svår att överblicka. Svårigheten att utläsa vilka regler som är tillämpliga på ordningsvakter talar för att dagens ordning bör ersättas med en särskild reglering av ordningsvakters befogenheter m.m.i lagen om ordningsvakter. Ett sådant arbete är dock komplext och kan leda till lagtekniska svårigheter. Det är dessutom fråga om polisiära befogenheter som enligt utredningens mening bör regleras som sådana. Det är ur denna synvinkel olämpligt att särreglera be- stämmelserna. Utredningen har därför stannat vid att behålla den nu- varande ordningen. För att ändå tydliggöra vilka lagar som reglerar ordningsvakters befogenheter och rätt att använda våld föreslår ut- redningen att det införs en upplysningsbestämmelse i lagen om ord- ningsvakter som innehåller en uppräkning av i vilka lagar de olika befogenheterna en ordningsvakt har finns. 8.9.4Transport av personer som omhändertagits enligt lagen om omhändertagande av berusade personer Förslag: Om det är lämpligt med hänsyn till den omhändertagne och omständigheterna i övrigt, får överlämna till en ordningsvakt att transportera den omhändertagne till en plats som anger. omhändertas drygt 60 000 personer med stöd av lagen om omhändertagande av berusade personer. De omhändertas eftersom de inte kan ta hand om sig själva eller för att de är en fara för sig själva eller andra. En övervägande majoritet av dem (2014) förs till arrest. En ordningsvakt får, som ovan anges, omhänderta berusade per- soner enligt LOB men får inte ombesörja någon transport av den om- händertagne. Har en ordningsvakt omhändertagit någon ska den omhändertagne i stället skyndsamt överlämnas till närmaste polis- man (se 10 § andra stycket LOB). En polisman övertar sedan frihets- berövandet och transporterar den omhändertagne till sjukhus, till- nyktringsenhet eller till polisstation i de fall detta blir aktuellt. En synpunkt som både och bevakningsbran- schen framfört till utredningen är att det ofta kan röra sig om långa väntetider från det att en person har omhändertagits av ordningsvakt till dess polismän kommer till platsen för att överta frihetsberö- vandet. Statistik på hur långa väntetider detta kan medföra saknas men enligt uppgift från Säkerhetsföretagen får ordningsvakter i ofta vänta på polis i upp mot . Dessutom anges att det till- kommer ytterligare tid för polisen att köra till platsen där den om- händertagna personen finns, inhämta uppgifter rörande omhänder- tagandet och sedan köra till sjukhus, tillnyktringsenhet eller polis- station. Den omhändertagne kan således komma att tillbringa i en mycket utsatt situation. Eftersom en person endast ska omhändertas om personen är så berusad av alkoholdrycker eller annat berusnings- medel att denne antingen inte kan ta hand om sig själv eller för att personen utgör en fara för sig själv eller för någon annan ligger det i sakens natur att en fördröjning av transport till sjukvårdsinrättning eller arrest medför en risk för både den enskilde och de ordnings- vakter som väntar på polismän tillsammans med den omhändertagne. Under arbetet med projekt ”Hur Polismyn- digheten tillsammans med 8 300 ordningsvakter gör hela tryggt och säkert” har polisregionerna bidragit med erfarenhetsberättelser. Enligt uppgift fick exempelvis en polispatrull från en medelstor stad åka för att hämta en berusad person som ordningsvakter om- händertagit.4 Sträckan från platsen för omhändertagandet till polis- stationen var . Enligt uppgift från Säkerhetsföretagen går det åt vid hantering av omhändertagna personer i polisregion . föreslår att ordningsvakter ska få transportera frihetsberövade personer. Att ordningsvakter skulle kunna biträda i arbetet med att transportera personer som omhändertagits med stöd av LOB ligger i linje med strategiska beslut när det gäller att renodla och samverka inom verk- samhet. Omhändertaganden enligt LOB har varit omdiskuterade i stort sett ända sedan lagens tillkomst och frågan om hur omhänderta- gandena ska ske har varit föremål för flera utredningar.5 Det före- kommer att personer avlider i samband med att de har om- händertagits med stöd av LOB. Regeringen tog 2014 initiativ till en treårig satsning med syftet att öka den medicinska säkerheten och förbättra omvårdnaden om de personer som omhändertas. Syftet var också att stimulera lands- tingen (numera regionerna), kommunerna och att gemensamt utveckla alternativa lösningar till att föra omhändertagna till arrest, i synnerhet när det gäller personer . 4Se /2019 s. 16. 5Se exempelvis betänkande – Bättre insatser vid missbruk och bero- ende (SOU 2011:35). heten för vård- och omsorgsanalys har haft i uppdrag av regeringen att följa upp denna satsning och har i anledning av detta gett ut rapporten i mål? I rapporten anges att många av de problem med tillämpningen av LOB som framkommit kvarstår. Vid granskningen har bland annat framkommit att avståndet till både vård och arrest påverkar polismännens beslut om vart de ska föra en omhändertagen person, eftersom långa avstånd kan innebära att transporterna blir resurskrävande för . Vidare anges i rapporten att polismän, som saknar sjukvårdsutbildning, har svårt att göra en medi- cinsk bedömning av den omhändertagne. Polisen får heller inte genom- föra utandningsprover med hjälp av så kallad alkomätare i samband med ett omhändertagande enligt LOB. Det innebär att polismän i regel grundar sina bedömningar på en okulär uppskattning av en per- sons tillstånd, och på uppgifter från den omhändertagne. En situa- tion då det kan vara särskilt svårt att bedöma en persons hälsotill- stånd och behov av vård uppges vara vid s.k. förmansprövningar på distans. Detta innebär att en medicinsk bedömning av den omhän- dertagne görs av ett stationsbefäl som inte befinner sig på platsen för omhändertagandet. Bedömningarna görs då ofta per telefon. Att dessa s.k. förmansprövningar på distans kan ge brister i bedömningarna har också tidigare utredningar pekat på.6 Rapporten som Myndigheten för vård- och omsorgsanalys har gett ut nämner inte specifikt omhändertaganden som hanterats av ord- ningsvakter men troligtvis finns det samma problem som när polis- män genomför dem. Inom pågår ett arbete att förbättra rutinerna vid omhändertagande enligt LOB.7 Omhändertaganden enligt LOB har ofta kritiserats, och detta obero- ende om det är polismän eller ordningsvakter som sköter dem. Det är en svår uppgift för såväl poliser som för ordningsvakter att göra korrekta bedömningar av en persons tillstånd och om personen är i behov av sjukhusvård. Den grundläggande svårigheten vid omhänder- taganden enligt LOB är att göra en korrekt bedömning av den om- 6Se exempelvis Ds 2001:31 s. 39 ff. 7Det s.k. inom Nationella operativa avdelning, . Ordningsvakter har redan till uppgift att göra sådana bedömningar. Om ordningsvakter skulle kunna transportera omhändertagna skulle detta, under vissa förutsättningar, kunna innebära minskad väntetid innan den omhändertagne kommer till en vårdinrättning eller arrest där det torde finnas möjligheter till en mer gedigen be- dömning av den omhändertagne. Det skulle också leda till ett mer effektivt utnyttjande av såväl polisens som ordningsvakternas resur- ser. Det skulle t.ex. vara möjligt att undvika situationer som exem- plen ovan visar där den omhändertagne måste vänta tillsammans med ordningsvakt på att polismän ska komma till platsen och därmed minska den omhändertagnes utsatthet. Det skulle också innebära att polismännens arbetsuppgifter renodlas och att polismän i yttre tjänst kan användas till annat, mer angeläget polisarbete. Utredningen före- slår därför att ordningsvakter, efter beslut från , ska kunna transportera personer som har omhändertagits med stöd av LOB till sjukhus, annan vårdinrättning eller till arrest. Regeringens treåriga satsning på att förbättra hanteringen kring omhändertagandena har gett vissa resultat men det finns fortfarande många områden där förändringar behöver ske. Mot bakgrund av de problem som förekommer vid omhänder- tagande av berusade är det av vikt att möjligheten för ordningsvakter att transportera omhändertagna ska vara begränsad och att regler- ingen utformas på ett sätt som skapar förutsättningar för säkra trans- porter. Enligt utredningens mening ska det bara vara tillåtet för en ordningsvakt att transportera en person efter det att Polismyndig- heten i det enskilda fallet fattat beslut om att tillåta att ordnings- vakten transporterar den omhändertagne. En förutsättning för att ordningsvakter ska få utföra transporten är att det är lämpligt med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd och omständigheterna i övrigt. Det bör inte vara fråga om personer som är alltför våldsamma eller som av annan anledning bör hanteras av polismän under transporten. Ett visst mått av stökighet och våld- samt beteende måste naturligtvis kunna accepteras eftersom det är typiskt sett sådana personer som omhändertas enligt LOB. I svår- bedömda fall bör inte transport utföras av ordningsvakter utan den omhändertagna bör i stället överlämnas till en polisman. Att det ska vara lämpligt med hänsyn till omständigheterna i övrigt innebär till exempel att det inte kan vara fråga om en ordningsvakt som tjänstgör ensam. Vidare bör krävas att ordningsvakterna har genomgått utbildning för uppgiften. Ordningsvakterna måste också ha nödvändig utrustning, bl.a. ett fordon som är anpassat för trans- porter av omhändertagna. De närmare kraven bör kunna framgå i . Vidare är det i många fall inte lämpligt att ordningsvakterna i samband med transporten lämnar den plats där de utför ordnings- hållande uppgifter. Det sagda innebär att det i praktiken i första hand torde vara möjligt för s.k. mobila team som arbetar inom större om- råden att utföra transporterna. Beslut om att ordningsvakter ska transportera den omhänder- tagne ska fattas i varje enskilt fall. Ordningsvakten ska efter att omhändertagandet har skett kontakta för ett beslut om åtgärden ska bestå och i sådant fall om ordningsvakten får transportera den omhändertagne. Den omhändertagne bör i första hand transporteras till en vårdinrättning där utbildad personal kan göra en mer grundlig bedömning av den omhändertagnes tillstånd. Om ordningsvakter kan utföra transporter torde det minska tiden innan en sådan bedömning kommer till stånd. Beslutet ska omfatta en prövning av huruvida det är lämpligt att transporten sker samt vart den ska ske. Besluten bör, med digitalt stöd, kunna fattas på dis- tans. En jämförelse kan göras med de förmansbeslut som krävs för att förstöra alkohol enligt 8 § LOB. Att en ordningsvakt ges möjlighet att transportera en person som ordningsvakten omhändertagit ska ses som en uppgift ordningsvak- ten genomför som ett led i omhändertagandet. Ordningsvakten har därvid möjlighet att använda sig av sina befogenheter för att kunna genomföra transporten av den omhändertagne på ett ändamålsenligt sätt. Enligt utredningens mening bör en ordningsvakt emellertid inte få transportera en person som gripits med stöd av bestämmelserna om envarsgripande eftersom detta rör situationer där helt andra av- vägningar måste göras än vid omhändertaganden enligt LOB (se vidare avsnitt 8.9.8 nedan). Om det är lämpligt med hänsyn till den omhändertagne och om- ständigheterna i övrigt, föreslår utredningen således att Polismyndig- heten får överlämna till en ordningsvakt att transportera en omhän- dertagen person till en plats som anger. Förslaget bör genomföras genom en ändring av 10 § andra stycket LOB. 8.9.5Transport av personer som omhändertagits med stöd av polislagen Förslag: Om det är lämpligt med hänsyn till den omhändertagne och omständigheterna i övrigt, får vid ett till- fälligt omhändertagande enligt 13 § polislagen överlämna till en ordningsvakt att transportera den omhändertagne till en plats som anger. En ordningsvakt kan under vissa förutsättningar även omhänderta en person med stöd av polislagen. I likhet med ett omhändertagande enligt LOB ska den omhändertagne i dessa fall skyndsamt överläm- nas till närmaste polisman. Enligt utredningens mening finns det skäl att överväga om inte också dessa omhändertagna i vissa fall skulle kunna transporteras till arrest eller polisstation av ordningsvakter. På samma sätt som anges ovan vad gäller transport av personer som omhändertagits med stöd av LOB skulle dessa transporter kunna spara tid och resurser både för och för de ordningsvakter som genomför omhändertagandet. Om ordnings- vakter kan transportera omhändertagna slipper dessa personer dess- utom vänta på polisen i en situation som för många är mycket utsatt. En sådan transport bör dock, på samma sätt som när det gäller transporter av omhändertagna med stöd av LOB, endast kunna ske efter beslut från i varje enskilt fall. Beslutet bör omfatta en prövning av huruvida det är lämpligt med hänsyn både till den enskildes ålder och hälsotillstånd samt till omständigheterna i övrigt. Endast ordningsvakter som genomgått särskild utbildning och som har tillgång till fordon anpassade för ändamålet bör ges tillstånd att transportera omhändertagna. Dessutom bör inte en ordningsvakt som arbetar ensam komma i fråga för en sådan transport eftersom det skulle innebära att ordningsvakten inte kan fullgöra sina ordina- rie arbetsuppgifter. Förslaget bör genomföras genom en ändring av 29 § tredje stycket PolisL. Förslag: Bestämmelsen i 19 § första stycket polislagen ska om- fatta ordningsvakter. Ordningsvakter har rätt att kroppsvisitera en gripen person av säkerhetsskäl för att vapen eller andra farliga föremål ska kunna tas om hand men inte för att eftersöka personens identitet. För att kunna fastställa den gripnes identitet krävs att det är en polisman som genom- för visitationen. innebär detta att en ordningsvakt som gri- per en person på bar gärning därför måste tillkalla polis (se 19 § första stycket 2 PolisL). har angett att det ofta är fråga om situationer där den gripne misstänks för enklare brott så som exempelvis klotter och skadegörelse. När en polisman kommer till platsen genomför polismannen en identifiering av den gripne, håller ett förhör samt släpper personen efter kontroll av att denne inte är efterlyst. Denna typ av ärenden är tidskrävande för , inte minst ut- anför tätorter, där det inte sällan blir fråga om flera timmars väntetid på att en polisman ska kunna komma på plats. Vid omhändertagande enligt LOB och polislagen kan det inte sällan vara nödvändigt att kroppsvisitera den omhändertagna för att fastställa hans eller hennes identitet. En annan situation där identitetskontroll som utförs av ordnings- vakter aktualiseras är när obehöriga befinner sig på spåren vid en järn- vägsstation. Om en ordningsvakt skulle få möjlighet att eftersöka identitetshandlingar skulle ordningsvakten kunna stoppa dessa per- soner, ta reda på deras identitet och sedan rapportera till Polismyndig- heten. kan det bli så att måste prioritera bort dessa ärenden på grund av tidsbrist. har väckt frågan om ordningsvakter ska ges befogenhet att genomföra kroppsvisitationer enligt 19 § första stycket 2 PolisL för att fastställa identiteten på den gripne. Om så får ske, kan ordningsvakten till exempel vid ett gripande kontakta Polis- myndigheten för att dels informera om gripandet, dels låta Polismyn- digheten kontrollera om den gripne är efterlyst eller inte. Att känna till den enskildes identitet (och ålder) kan vara av avgör- ande betydelse i de situationer som tidigare nämnts. Om ordningsvakter gavs befogenhet att kroppsvisitera en gripen person för att kunna fastställa dennes identitet i stället för att vänta på att en polisman kommer till platsen skulle detta öka effektiviteten och avlasta . Polismän skulle då inte behöva av- sätta tid för att åka ut vid ett gripande enbart i syfte att fastställa identiteten på den som gripits. Det kan även medföra att den tid då den gripne är frihetsberövad kan kortas. Om ordningsvakten kan säkerställa information om den gripnes identitet kan han eller hon sannolikt släppas i vissa fall. Ordningsvakterna skulle därigenom kunna återgå till andra arbetsuppgifter snabbare om de inte behövde invänta att polismän kom till platsen för identitetskontroll. För att ska kunna fatta beslut om och ordnings- vakter kunna genomföra transporter av omhändertagna bör som regel identiteten på den omhändertagna personen fastställas. I många fall av omhändertaganden, särskilt av berusade personer, torde den enda möjligheten till att fastställa identiteten vara genom att kroppsvisi- tera personen. Mot denna bakgrund framstår det som ändamåls- enligt att ordningsvakter ska kunna kroppsvisitera den omhänder- tagna i det syftet. Sammantaget anser utredningen att det är befogat att utöka ord- ningsvakternas befogenheter på så sätt att de får genomföra en kropps- visitation för att kunna fastställa den gripnes identitet. Ordningsvakter har dessutom redan enligt gällande reglering rätt att kroppsvisitera, vilket innebär att de anförtrotts uppgiften i sig. Att kroppsvisitera för att utföra identitetskontroll innebär därför inte någon påtaglig utvid- gning av ordningsvakternas befogenheter. En sådan utvidgning fram- står också som rimlig. Utredningen föreslår således att ordningsvakter som med laga stöd griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon i anslut- ning till ingripandet får kroppsvisitera denne i den utsträckning som är nödvändig för att hans identitet ska kunna fastställas. En kropps- visitation i syfte att fastställa någons identitet ska självfallet föregås av en prövning av huruvida det är lämpligt med hänsyn till omständig- heterna i det enskilda fallet att kroppsvisitera den aktuella personen. Ordningsvakten måste därvid säkerställa att åtgärden står i rimlig pro- portion till åtgärdens syfte och omständigheterna i övrigt. Förslaget bör genomföras genom en ändring av 29 § tredje stycket PolisL. 8.9.7Förstörande av egendom enligt lagen om förverkande av alkohol m.m. Förslag: Om värdet på beslagtagen egendom är ringa, får Polis- myndigheten besluta att den ska förstöras av en ordningsvakt. I vissa fall har en ordningsvakt rätt att ta egendom (oftast alkohol) i beslag. Det rör sig om situationer där ordningsvakten svarar för att det råder god ordning vid en allmän sammankomst eller offentlig tillställning eller om en person har med sig egen alkohol till ett ställe där det finns alkoholtillstånd. Det kan också vara fråga om att ser- vering skett utan tillstånd eller att förtäringen skett på ett trafikföre- tags område eller på dess färdmedel. Ordningsvakter får inte, till skillnad från en polisman eller en kust- bevakningstjänsteman, på egen hand besluta att beslagtagen alkohol av ringa värde ska förstöras. När en ordningsvakt har verkställt ett be- slag av alkohol ska detta i stället skyndsamt anmälas till Polismyndig- heten och den beslagtagna egendomen överlämnas. Denna typ av ärenden uppges vara tidskrävande för polisen, inte minst utanför tätorter, där det inte sällan kan bli fråga om flera tim- mars väntetid på att polismän ska kunna komma på plats för att för- störa den beslagtagna alkoholen. Om ordningsvakter skulle ges befogenhet att förstöra beslagtagen alkohol av ringa värde skulle detta medföra effektivitetsvinster för ingripandeverksamhet. Berörda ordningsvakter skulle även kunna återgå till sina uppgifter att upprätthålla allmän ordning och säkerhet och främja trygghet snabbare om de inte be- höver vänta på att polismän kommer till platsen. Det är vidare endast fråga om egendom till ett ringa värde. Det framstår inte som en långt- gående befogenhet att ge ordningsvakter den rätten. Mot bakgrund av att detta föreslår utredningen att ska kunna besluta att beslagtagen egendom får förstöras av en ordningsvakt om värdet av egendomen är ringa. Beslutet bör kunna fattas på distans. Förslaget bör genomföras genom en ändring av 2 § 3 andra stycket i lagen (1958:205) om förverkande av alkohol m.m. Förslag: En ordningsvakts ingripande med stöd av 24 kap. 7 § andra stycket , 27 kap. 4 § eller 35 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lag- överträdare utgör myndighetsutövning. Det finns ingen särskild bestämmelse som anger att en ord- ningsvakt har rätt att gripa en person. Ett eventuellt gripande sker i stället i form av ett s.k. envarsgripande (enligt 24 kap. 7 § RB). För en ordningsvakt kan det t.ex. bli fråga om att gripa någon med stöd av bestämmelse om en person som begår en ringa stöld i butik. En ordningsvakt har i och med detta inte större rätt att gripa en person än envar. Själva gripandet utgör inte någon myndig- hetsutövning eftersom rätten att gripa någon tillkommer alla. Ord- ningsvakten får inte heller agera på ett sådant sätt att det framstår som att han eller hon utövar myndighet och någon därför känner sig tvingad att medverka på något sätt.