sou · H9B369d2 · 2021-08-20 00:00:00 — Genom bestäm- melsens första och andra stycke framgår således att SGI-skydd gäller under tid då den försäkrade inte förvärvsarbetar av någon anledning som ger rätt till preventionsersättning och att om det inte finns skäl som talar emot det gäller sådant skydd också under tid då den för- säkrade har ansökt om sådan ersättning och väntar på ett slutligt beslut i ärendet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1. Paragrafen är ändrad. Av paragrafen framgår att under tid som livränta betalas ut ska sjukpenning beräknas på en sjukpenninggrundande inkomst som har fastställts på grundval av enbart den inkomst av eget arbete som den försäkrade kan antas få . Ändringen i första stycket är en följd av att sjukpenning i före- byggande syfte enligt 27 kap. 6 § avskaffas. Därmed hänvisar lag- texten i bestämmelsen inte längre till den avskaffade paragrafen utan endast till 29 kap. 2 §. Av förslaget till ändring i 29 kap. 2 § framgår vidare en beskrivning av förebyggande insatser. Således räcker det att lagtexten i 26 kap. 21 § hänvisar till 29 kap. 2 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1. Paragrafen är ändrad. I bestämmelsen anges vad bestämmelserna i kapitlet handlar om. Ändringen är en följdändring av att 55 c § införs, och består alltså av att även denna bestämmelse omnämns. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.2. Paragrafen är ändrad. Av paragrafen framgår att det som anges i 10 § även gäller för tid av sjukperioden för en försäkrad som får förebyggande eller rehabiliterande behandling och som får livränta vid arbetsskada eller annan skada som avses i 41– Ändringen är en följd av att sjukpenning i förebyggande syfte en- ligt 6 § avskaffas och att ersättning vid förebyggande insatser i stället regleras i det nya 31 b kap. Hänvisningen till den upphävda paragrafen ersätts därmed av en hänvisning till 31 b kap. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1. Paragrafen är ändrad. I paragrafen anges vilken tid som ska anses som sjukperiod. Ändringen i första stycket är en följd av att sjukpenning i före- byggande syfte enligt 6 § avskaffas. Tid då en försäkrad har rätt till sjukpenning enligt denna bestämmelse kan därmed inte längre räknas med i den försäkrades sjukperiod. Tid då en försäkrad har rätt till preventionsersättning ska inte räknas med i sjukperioden. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1 och 22.2.5. Paragrafen är ändrad. Paragrafen berör när sjukpenning på normalnivån eller fortsätt- ningsnivån lämnas utan beaktande av sådan karens som avses i 27 och 27 a §§. Ändringen är en följd av att sjukpenning i förebyggande syfte enligt 6 § avskaffas och består i att hänvisningen till bestämmelsen för denna förmån tas bort. Eftersom det tidigare första stycket handlade om försäkrade som har rätt till sådan förmån omarbetas bestämmelsen så att det som tidigare framgick av andra stycket ska framgå av första stycket. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1. Paragrafen är ny. I paragrafen anges att under tid för vilken den försäkrade får reha- biliteringspenning för deltagande i arbetslivsinriktad rehabilitering ska bedömningen av arbetsförmågan enligt 46–49 §§ alltid bedömas utifrån den bestämmelse som var tillämplig då rehabiliteringen på- börjades. Bestämmelsen anger alltså vilken tidpunkt i rehabiliteringskedjan och således vilket arbetsförmågebegrepp den försäkrades arbetsför- måga ska bedömas mot under tid för vilken den försäkrade får reha- biliteringspenning för deltagande i arbetslivsinriktad rehabilitering. Genom bestämmelsen gäller att under hela den tid som den för- säkrade deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering och får rehabiliter- ingspenning ska arbetsförmågan bedömas utifrån den tidpunkt i rehabiliteringskedjan som motsvarar tidpunkten då rehabiliteringen påbörjades. Med detta avses att om den försäkrade han eller hon deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering och får rehabiliter- ingspenning passerar någon av tidsgränserna i rehabiliteringskedjan, exempelvis dag 90 eller dag 180, ska den försäkrades arbetsförmåga inte bedömas enligt det nya arbetsmarknadsbegreppet redan när denna tidpunkt passeras. I stället ska arbetsförmågan fortsatt bedömas mot det arbetsmarknadsbegrepp som gällde när rehabiliteringen påbör- jades. Den försäkrade ska bedömas gentemot det nya, mer vidgade arbetsmarknadsbegreppet först när den pågående arbetslivsinriktade rehabiliteringen är slutförd. En försäkrad som påbörjar arbetslivs- inriktad rehabilitering dag 85 i rehabiliteringskedjan ska alltså få sin arbetsförmåga bedömd mot sitt vanliga arbete eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder honom eller henne tills rehabiliteringen är avslutad enligt 27 kap. 46 socialförsäkringsbalken. Om rehabiliteringen pågår i innebär detta att den försäk- rades arbetsförmåga ska bedömas mot det vanliga arbetet eller annat lämpligt arbete som arbetsgivaren tillfälligt erbjuder honom eller henne dag 85–94 i rehabiliteringskedjan. Ifall den försäkrade ansöker om förmån för tid efter rehabiliteringen ska arbetsförmågan alltså först från och med dag 95 i sjukfallet bedömas jämfört med möjlig- heter till omplacering till annat arbete hos arbetsgivaren enligt 27 kap. 47 § socialförsäkringsbalken. Av den nya bestämmelsen 31 kap. 3 a § socialförsäkringsbalken följer vidare att när en försäkrad har rätt till rehabiliterings- penning både för partiellt deltagande i rehabilitering och för nedsatt arbetsförmåga utöver deltagandet ska han eller hon få rehabiliterings- penning i en omfattning som motsvarar personens totala nedsatta arbetsförmåga, både på den del den försäkrade deltar i arbetslivs- inriktad rehabilitering och på den del personen har nedsatt arbets- förmåga på grund av sjukdom utöver deltagandet. Bestämmelsen i 55 c § är avsedd att även vara tillämplig vid den indirekta bedömning av den försäkrades nedsatta arbetsförmåga på grund av sjukdom som alltså behöver göras vid en bedömning av rätten till rehabiliteringspenning enligt 31 kap. 3 a §. Som ett exempel kan nämnas en försäkrad som arbetar och deltar i arbets- livsinriktad rehabilitering halvtid. Den försäkrade får rehabiliterings- penning i en omfattning om halv förmån och hans eller hennes arbetsförmåga ska bedömas gentemot det vanliga arbetet eftersom rehabiliteringen påbörjades innan dag 90 i rehabiliteringskedjan. Om den försäkrade drabbas av en sjukdom dag 95 i rehabiliteringskedjan och således även ansöker om halv sjukpenning ska hans eller hennes arbetsförmåga även avseende rätten till sjukpenning bedömas enligt samma tidpunkt och arbetsmarknadsbegrepp i rehabiliteringskedjan som bedömningen avseende den redan pågående rehabiliteringspen- ningen, alltså enligt dag 90 i rehabiliteringskedjan. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1 och 22.1.2. Paragrafen är ändrad. Av paragrafen framgår att till den del den försäkrade är arbetslös lämnas hel sjukpenning med högst . Ändringen är en följd av att sjukpenning i förebyggande syfte enligt 27 kap. 6 § avskaffas och består i att undantaget för denna förmån och således hänvisningen till denna bestämmelse tas bort. Förmånen sjukpenning i förebyggande syfte saknade tak för ersättningen och något sådant tak finns inte heller för förmånen preventionsersätt- ning som ersätter den förebyggande sjukpenningen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1. Paragrafen är ändrad. I paragrafen ges övergripande information kring vad kapitlen i underavdelningen behandlar. Ändringen består i att det införs en hänvisning till de nya kapitlen 31 b och 31 c om preventionsersättning respektive preventionspen- ning i särskilda fall. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2. Paragrafen är ändrad. I paragrafen anges vad insatser i underavdelningen ska syfta till. Ändringen består i att det läggs till ett andra stycke i bestäm- melsen, i vilket det anges att preventionsinsatser ska syfta till att en försäkrad ska behålla sin arbetsförmåga och sina förutsättningar att försörja sig själv genom förvärvsarbete. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1. Paragrafen är ändrad. I paragrafen ges övergripande information om rehabiliteringsersättning kan lämnas. Ändringen består i att ett andra stycke i bestämmelsen tillkommer, i vilket det anges att som preventionsinsatser pågår kan preventionsersättning lämnas enligt bestämmelserna i 31 b och 31 c kap. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2. Paragrafen är ändrad. Av bestämmelsen framgår att i samråd med den försäkrade ska se till att den försäkrades behov av rehabilitering klar- läggs och att myndigheten ska se till att de åtgärder som behövs för en effektiv rehabilitering av den försäkrade vidtas. Ändringen består i att det införs en tidsgräns för när Försäkrings- kassan senast ska klarlägga den försäkrades behov av rehabilitering. Dessutom ändras det tidigare första styckets två strecksatser genom att de bryts ut i två separata stycken. I bestämmelsens första stycke anges genom ändringen att Försäk- ringskassan i samråd med den försäkrade ska se till att den försäkra- des behov av rehabilitering , och senast dag 60 i sjukperioden, klarläggs. Detta innebär att senast dag 60 i sjukperioden ska det vara utrett om den försäkrade behöver rehabiliteringsinsatser eller inte. Sådana insatser behöver dock inte vara påbörjade . Rehabiliteringsplanen som sådan behöver inte heller vara upprättad utan att det räcker att behovet har klarlagts . Det anges vidare i nämnda stycke att ett klarläggande inom denna tidsgräns inte behöver göras om det är uppenbart obehövligt. Att in- leda en sådan utredning kan vara uppenbart obehöv- ligt om det exempelvis finns en tydlig prognos om att den försäkrade kommer att kunna återgå i arbete utan att ha behov av arbetslivsinriktad rehabilitering. Det är också uppenbart obehövligt när sjukdomsfallet till sin karaktär innebär att rehabilitering är i det närmaste utesluten. Av bestämmelsens andra stycke framgår att om den försäkrade bedöms inte ha behov av rehabilitering vid klarläggandet ska det fort- löpande under den fortsatta sjukperioden följas upp om ett sådant behov uppstår. Med skrivningen avses att ska följa utvecklingen av den försäkrades sjukfall och eventuella rehabiliter- ingsbehov. I tredje stycket anges att i samråd med den för- säkrade även ska se till att de åtgärder vidtas som behövs för en effek- tiv rehabilitering av den försäkrade. Detta stycke innebär ingen ändring i sak. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.5. Paragrafen är ändrad. I paragrafen anges vad bestämmelserna i 31 kap. handlar om. Förändringen består i att det särskilda bidraget i stället benämns Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.4. Paragrafen är ändrad. I paragrafen anges i vilka former som rehabiliteringsersättning lämnas. Paragrafen justeras på flera sätt. Genom förändringen tydliggörs i båda punkterna redan gällande krav att den försäkrade ska ha ned- satt arbetsförmåga för att kunna beviljas rehabiliteringsersättning. Av den andra ändringen i punkten 1 framgår vidare att rehabiliter- ingspenning inte bara lämnas till en försäkrad som deltar i arbetslivs- inriktad rehabilitering utan även till den som utöver sådant deltagande har nedsatt arbetsförmåga enligt 3 a §. Ändringen är en följdändring av införandet av denna paragraf. Den andra ändringen i punkten 2 består i att det särskilda bidraget byter namn till rehabiliteringsbidrag. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1 och 22.1.4. Paragrafen är ändrad. I paragrafen anges vad som krävs för att en försäkrad ska kunna beviljas rehabiliteringsersättning. I det nya andra stycket anges uttryckligen att den försäkrades arbetsförmåga ska bedömas enligt rehabiliteringskedjan i 27 kap, vilket är en kodifiering av vad som redan gäller. För rätt till rehabiliterings- ersättning krävs att den försäkrades arbetsförmåga bedöms nedsatt med minst en fjärdedel och av 27 kap. 46–55 c §§ framgår gentemot vilket arbetsmarknadsbegrepp arbetsförmågan ska bedömas i rehabiliteringskedjan. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.2. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges att en försäkrad som deltar i arbetslivs- inriktad rehabilitering och har rätt till rehabiliteringsersättning i form av rehabiliteringspenning enligt 3 § har rätt till sådan ersättning även under tid då hans eller hennes arbetsförmåga är nedsatt på det sätt som anges i 27 kap. 2–4 och 46–55 §§. Tillsammans med bestämmelsen i 2 § innebär skrivningen att en försäkrad som till någon del får rehabiliteringspenning ska få rehabi- literingspenning även vid sådana förhållanden som normalt berättigar till sjukpenning. Bestämmelsen innebär att en försäkrad som utöver medverkan i arbetslivsinriktad rehabilitering har nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom och uppfyller kriterierna för att beviljas sjuk- penning, ska få rehabiliteringspenning i en omfattning som svarar mot hela nedsättningen av den försäkrades arbetsförmåga. Om den som medverkar i arbetslivsinriktad rehabilitering, utöver att rehabiliteringen förhindrar förvärvsarbete med minst en fjärdedel, har nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom ska rehabiliterings- penning lämnas utifrån den enskildes sammanlagda arbetsförmåge- nedsättning. När en försäkrad uppfyller de materiella kraven för rätt till både rehabiliteringspenning och sjukpenning ska den försäkrade alltså beviljas rehabiliteringspenning i en omfattning som motsvarar personens totala nedsatta arbetsförmåga. Detta betyder exempelvis att en försäkrad som deltar i en arbets- livsinriktad rehabiliteringsinsats som han eller hon har nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom i en omfattning om tre fjärdedelar ska få hela sin arbetsför- mågenedsättning kompenserad genom hel rehabiliteringspenning. Samma princip gäller också om den försäkrade får nedsatt arbets- förmåga på grund av sjukdom först efter det att en period med reha- biliteringspenning har påbörjats, exempelvis om rehabiliteringen pågår på halvtid och den försäkrade därefter får ytterligare nedsatt arbets- förmåga på grund av en ny sjukdom i en omfattning om övriga . Under sådana omständigheter ska den försäkrade beviljas hel rehabiliteringspenning. Genom paragrafens sista mening tydliggörs att den försäkrade endast ska beviljas rehabiliteringspenning under nämnda omständig- heter. Det ska alltså inte vara möjligt för en försäkrad att bli kom- penserad genom både sjukpenning och rehabiliteringspenning . Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1. Paragrafen är ändrad. Av paragrafen framgår i vilken omfattning den försäkrade har rätt till rehabiliteringspenning. Ändringen i första stycket innebär att det förtydligas en försäkrad har rätt till rehabiliteringspenning för att ersätta den inkomstförlust han eller hon gör på grund av att han eller hon är förhindrad att skaffa inkomst genom arbete till följd av deltagande i arbetslivsinriktad reha- bilitering. Utgångspunkten för rätten till rehabiliteringspenning är alltså om den försäkrade, ifall han eller hon inte hade genomgått rehabiliter- ingsinsatsen, hade haft inkomst genom arbete. Arbetslösa kompen- seras för inkomstförlust om de har nedsatt arbetsförmåga och är för- hindrade att söka och ta förvärvsarbete p.g.a. att de genomgår arbets- livsinriktad rehabilitering. Beräkningen av inkomstförlusten ska baseras på omfattningen av den arbetstid som leder till inkomstförlusten. Den tid som den för- säkrade behöver avstå från att arbeta, avrundat nedåt till hela timmar, ska ersättas genom rehabiliteringspenning i motsvarande antal timmar. Bedömningen av hur mycket tid den försäkrade behöver avstå från förvärvsarbete ska göras utifrån innehållet i rehabiliteringsplanen. I denna ska anges när, i vilken omfattning per dag och hur länge reha- biliteringsinsatsen planeras pågå. Rehabiliteringspenningen är således inte bunden till fjärdedelar, utan bestäms i stället steglöst utifrån den arbetstidsförlust som den försäkrade gör en given period för att han eller hon deltar i arbets- livsinriktad rehabilitering och därmed har nedsatt arbetsförmåga. Systemet hindrar inte att ersättningen i ett enskilt fall ändå kan be- stämmas efter en skala baserad på fjärdedelar, men tillåter även till exempel en mer flexibel, successiv upptrappning av den försäkrades arbetsinsats vartefter personen får förbättrad arbetsförmåga. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1. Paragrafen är ändrad. Av paragrafen framgår hur rehabiliteringspenningen ska samord- nas med vissa andra socialförsäkringsförmåner. Ändringen i första stycket är en följdändring av införandet av 3 a §. Enligt denna paragraf ska den försäkrade endast få ersättning i form av rehabiliteringspenning för tid då han eller hon har rätt till både rehabiliteringspenning och sjukpenning . Det kommer där- med inte vara möjligt för en försäkrad att få både reha- biliteringspenning och sjukpenning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1. Paragrafen är ändrad. I paragrafen ges information om för vilka kostnader rehabiliter- ingsbidraget lämnas samt om en upplysningsbestämmelse för reger- ingen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela ytter- ligare föreskrifter avseende detta bidrag. Förändringen består i att det särskilda bidraget i stället benämns som rehabiliteringsbidrag. Det införs också en hänvisning till 3 § för att det tydligare ska framgå vilken rehabilitering som ger rätt till rehabiliteringsbidrag. Utöver hänvisningen till 3 § anges även att reha- biliteringsbidrag kan beviljas en försäkrad som har sjukersättning eller aktivitetsersättning och genomgår rehabilitering. Tillägget görs efter- som denna grupp försäkrade inte har nedsatt arbetsförmåga bedömd enligt 27 kap. och därmed inte ingår gruppen som avses i 3 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.2 och 22.1.4. Paragrafen är ny. I bestämmelsen anges vilka paragrafer om sjukpenning i 27 och 28 kap. SFB som är tillämpliga för försäkrade som omfattas av be- stämmelsen om rätt till rehabiliteringspenning enligt 3 a §. Enligt 3 a § kan en försäkrad som har rehabiliteringsersättning få ersättning i form av rehabiliteringspenning även för nedsatt arbets- förmåga utöver den tid som han eller hon genomgår arbetslivsinrik- tad rehabilitering. I ett sådant fall ska den försäkrade beviljas rehabi- literingspenning och inte sjukpenning. När den situation som anges i 3 a § är aktuell ska vissa bestämmelser om sjukpenning och beräk- ning av sjukpenning tillämpas för den försäkrade som omfattas av Den försäkrade ska inte försättas i vare sig ett bättre eller sämre läge än vad som hade varit fallet om han eller hon i stället för rehabiliteringspenning hade varit aktuell för sjukpenning. De bestämmelser som är aktuella är de i 27 kap. om sjukresor (5 §), sam- ordning med sjuklön (9 §), sjukpenning vid kortare sjukdomsfall (10–16 §§), sjukanmälan (17–18 §§), krav på läkarintyg efter sjunde dagen (25 §), karensavdrag (27 och 27 a §§), allmänt högriskskydd (39 och 39 a §§), särskilt högriskskydd (40–44 §§), utbetalning till arbetsgivare m.m. (59–61 §§). Därutöver ska vissa bestämmelser i 28 kap. tillämpas. Det är fråga om beräkningsunderlag (8 §), arbets- tidsberäknad sjukpenning (12–18 §§), samordning med samtidig lön (19–21 §§) Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1. Paragrafen är ändrad. Av bestämmelsen framgår under vilka omständigheter en försäkrad har rätt till rehabiliteringspenning i särskilda fall. Ändringen består i att en försäkrad har rätt till rehabiliterings- penning i särskilda fall under sådana förhållanden som anges i 31 kap. 3 a §, utöver den situation som anges i 31 kap. 3 §. Det innebär att en försäkrad som genomgår arbetslivsinriktad rehabilitering och är beviljad rehabiliteringspenning i särskilda fall till någon del kommer att få rehabiliteringspenning i särskilda fall i stället för sjukpenning i särskilda fall i en situation där den försäkrade har nedsatt arbets- förmåga utöver deltagandet i rehabiliteringen och uppfyller kriterierna för rätt till sjukpenning i särskilda fall. Detta motsvarar vad som gäller för huvudformen av rehabiliteringspenning i 31 kap. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1. Paragrafen är ändrad. Av paragrafen framgår med vilket belopp rehabiliteringspenning i särskilda fall högst kan lämnas. Ändringen är en följd av att rehabiliteringspenning enligt 31 kap. 8 § föreslås kunna lämnas steglöst avrundat till hela timmar. Att rehabiliteringspenning i särskilda fall kan lämnas med högst per dag vid hel förmån är oförändrat, likaså de tidigare i lagtexten angivna högsta beloppen vid respektive förmånsnivå. Änd- ringen består i att förmånen är låst till dessa nivåer. Vid partiell förmån ska alltså det högsta ersättningsbeloppet beräknas på så sätt att nivån på vilken förmån beviljats ska sättas i proportion till . På samma sätt som tidigare kommer alltså exempelvis ersättningsbeloppet vid en fjärdedels nivå vara högst per dag. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.1.1. Kapitel 31 b är nytt. Kapitlet behandlar den nya förmånen preventionsersättning. Kapit- lets uppbyggnad är modellerat utifrån kapitel 31 om rehabiliterings- ersättning, men med vissa avvikelser. Paragrafen är ny. Bestämmelsen redogör för innehållet i kapitlet och i vilka bestäm- melser de olika delarna av preventionsersättningen regleras. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2. Paragrafen är ny. I bestämmelsen redogörs för de former preventionsersättning kan lämnas. Liksom för rehabiliteringsersättningen enligt 31 kap. är preventionsersättningen uppdelad i två former: preventionspenning och preventionsbidrag. De närmare förutsättningarna för att sådan ersättning ska kunna lämnas framgår av 3 §. Preventionspenningen avser att ersätta inkomstförlust för en för- säkrad som deltar i insatser i förebyggande syfte. Dessa insatser kan vara av såväl medicinsk som arbetslivsinriktad karaktär. Preventionsbidraget är modellerat utifrån det rehabiliteringsbidrag (tidigare särskilda bidrag) som kan lämnas till en försäkrad för mer- kostnader i samband med arbetslivsinriktad rehabilitering enligt 31 kap. 14 §. Preventionsbidrag kan lämnas till en försäkrad som har kostna- der i samband med sådana förebyggande åtgärder som anges i 3 §. nya 5 § anges att Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela före- skrifter om preventionsersättning vid utbildning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2. Paragrafen är ny. I bestämmelsen redogörs för de situationer då en försäkrad har rätt till preventionsersättning. Det ska vara fråga om en åtgärd av medi- cinsk eller arbetslivsinriktad karaktär, eller en kombination av de båda, som genomförs i förebyggande syfte. Med sådant syfte avses att åtgärden ska förebygga uppkomsten av sjukdom, förkorta sjuk- domstid och/eller förhindra nedsättning av den försäkrades arbets- förmåga. Eftersom det ska vara fråga om en förebyggande åtgärd ska preventionsersättning användas i de fall då den försäkrade inte har nedsatt arbetsförmåga. Har arbetsoförmåga redan uppstått kan den försäkrade i stället ha rätt till sjukpenning eller rehabiliteringsersätt- ning. Detta innebär inte att nedsatt arbetsförmåga utgör ett hinder för att få preventionsersättning parallellt med sjukpenning eller reha- biliteringspenning; en försäkrad kan exempelvis ha partiellt nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom men vara i behov av en förebyg- gande åtgärd på den del där arbetsförmågan inte är nedsatt. Ersätt- ningsformen är emellertid inte avsedd att användas vid rehabiliterande åtgärder där syftet med åtgärden uteslutande är att den försäkrade ska få eller återfå arbetsförmåga. En effekt av en förebyggande åtgärd, exempelvis en viss medicinsk behandling, kan dock bli att också arbets- förmågan generellt förbättras. En medicinsk behandling eller rehabilitering i förebyggande syfte ska vara ordinerad av läkare.