sou · H9B369d2 · 2021-08-20 00:00:00 — Det är således inte möjligt för en enskild försäkrad att utan sådan ordination påbörja en behandling som kan ge rätt till ersättning. Den sjukdom som kan befaras uppkomma ska vara av sådan art att den kan förväntas leda till nedsättning av arbets- Den medicinska behandlingen eller rehabiliteringen ska av vårdgivaren bedömas vara lämplig och, enligt de riktlinjer som styr hälso- och sjukvårdens verksamhet, vara grundad i vetenskap och be- prövad erfarenhet. Vårdgivarens medicinska bedömning ska, om den är adekvat beskriven och inget framkommit som gett anledning att ifrågasätta bedömningen, godtas. En arbetslivsinriktad åtgärd som kan ge rätt till preventionsersätt- ning förutsätter den försäkrades aktiva medverkan. Åtgärden ska vara nödvändig för att ett eller flera av syftena i paragrafen ska kunna upp- nås. Åtgärderna kan vara av skiftande slag och ha ett mångfacetterat innehåll. Avgörande för om rätt till ersättning föreligger är om den försäkrade riskerar sjukdom eller att få nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom och om den aktuella behandlingen eller förebyggande in- satsen i hans eller hennes fall kan förväntas förebygga sjukdomen, förkorta sjukdomstid eller förhindra arbetsoförmåga. Det ska således föreligga en risk för att sjukdom eller arbetsoförmåga uppkommer om den aktuella insatsen inte genomförs och de ordinerade åtgärderna ska förväntas minska denna risk. Av andra stycket framgår att de arbetslivsinriktade åtgärder inte får avse sådana förebyggande åtgärder som arbetsgivaren har skyldighet att vidta enligt arbetsmiljölagen (1977:1170), före- skrifter eller annan författning. Avsikten med preventionsersättning är inte att en försäkrade ska kunna få sådan ersättning i stället för lön för deltagande i åtgärder som ligger inom arbetsgivarens arbetsmiljö- ansvar. Sådana förebyggande åtgärder ska därför typiskt sett också vara prövade och uttömda innan åtgärder som kan medföra rätt till preventionsersättning kan bli aktuella. Av tredje stycket framgår att en preventionsplan ska upprättas av i de fall en försäkrad är i behov av någon av de åt- gärder som anges i första stycket. Med åtgärder avses medicinsk be- handling och rehabilitering samt förebyggande åtgärder av arbets- livsinriktad karaktär. En sådan plan ska till sitt syfte och innehåll motsvara vad som är angivet för rehabiliteringsplan i 30 kap. 12–14 §§. Det innebär att planen i den utsträckning det är möjligt ska upprättas i samråd med den försäkrade. En preventionsplan ska ange 1.de förebyggande åtgärder som ska komma i fråga, 2.vem som har ansvaret för åtgärderna, 3.en tidsplan för åtgärderna, och 4.de uppgifter i övrigt som behövs för att genomföra rehabiliter- ingen. ska fortlöpande se till att en preventionsplan följs och att det vid behov görs ändringar i den. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.1, 22.2.3 och 22.2.8. Paragrafen är ny. Paragrafen motsvarar 31 kap. 4 § som reglerar när rehabiliterings- ersättning som längst kan lämnas. Samma begränsning ska gälla för preventionsersättning, och ska alltså som längst kunna lämnas till och med månaden före den när den försäkrade fyller . Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. I bestämmelsen, som till sitt innehåll motsvarar 31 kap. 6 § om rehabiliteringsersättning, anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen kan meddela föreskrifter om preventionsersättning vid utbildning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. Bestämmelsen berör situationen att en familjehemsförälder får ersättning för vården av barn som omfattas av uppdraget för tid när preventionspenning kommer i fråga. En regel med motsvarande innehåll finns i fråga om sjukpenning, se 27 kap. 8 §, och för rehabiliteringsersättning, se 31 kap. 7 §. Sam- ma begränsning ska gälla för rätten till preventionspenning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. Bestämmelsen reglerar förutsättningarna för att preventionspen- ning ska kunna beviljas. Det krävs att en försäkrad behöver avstå från förvärvsarbete under viss dag och därigenom också gör inkomstförlust. För en arbetslös försäkrad krävs att han eller hon till följd av åtgär- den behöver avstå från att söka eller ta arbete och därmed gör inkomst- förlust till följd av exempelvis utebliven arbetslöshetsersättning eller aktivitetsstöd. Orsaken till att den försäkrade behöver avstå från för- värvsarbete ska vara någon av de åtgärder som anges i 3 §. Ersättning lämnas för den tid som åtgärder tar i anspråk och hindrar den försäk- rade från förvärvsarbete. I detta ingår också tid när den försäkrade t.ex. till följd av nödvändiga förberedelser inför eller åtgärder efter en behandling är förhindrad att förvärvsarbeta liksom för restid i omedel- bar anslutning till ett behandlingstillfälle. För rätt till rehabiliterings- penning enligt denna paragraf krävs inte att den försäkrade ska ha behövt avstå från förvärvsarbete åtminstone och därmed gått miste om minst en fjärdedel av sin dagsinkomst. Preventionspenningen skiljer sig på så sätt från vad som gällt för sjuk- penning i förebyggande syfte eller rehabiliteringspenning. Tidsåt- gången för vilket ersättning kan beviljas ska däremot avrundas nedåt till hela timmar. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.4. Paragrafen är ny. I paragrafen anges genom hänvisning till flera paragrafer i 27 kap. och 28 kap. hur preventionspenningen ska beräknas. Ersättningens storlek är densamma som för sjukpenning och rehabiliteringspenning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.4. Paragrafen är ny. Bestämmelsen reglerar de fall där en försäkrad får inkomst i egen- skap av familjehemsförälder och att ersättning i sådant fall ska beräk- nas på en SGI som inte omfattar den ersättningen. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för rehabiliteringsersättningen och som regleras i 31 kap. 11 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. Bestämmelsen avser samordning med andra förmåner från social- försäkringen. Av första stycket framgår att den ersättning i form av preventions- penning som en försäkrad får ska minskas med det belopp den för- säkrade får i form av bl.a. föräldrapenningförmån, sjukpenning, arbetsskadeersättning eller studiestöd. Av andra stycket framgår att det som föreskrivs i första stycket även gäller för motsvarande förmån som lämnas till den försäkrade på grundval av utländsk lagstiftning. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för samordning för rehabili- teringspenning. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. Bestämmelsen motsvarar vad som gäller för rehabiliteringspenningen och som regleras i 31 kap. 13 §. Reglerna om arbetsgivarinträde och inträde av staten i vissa gäller också för sjukpenningen. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. Bestämmelsen motsvarar 31 kap. 14 § som rör det föreslagna reha- biliteringsbidraget. I paragrafen anges att regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 7 § regerings- formen kan meddela ytterligare föreskrifter om sådant bidrag. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Kapitel 31 c är nytt. Kapitlet behandlar den nya förmånen preventionspenning i sär- skilda fall. Kapitlets uppbyggnad är modellerat utifrån kapitel 31 a om rehabiliteringspenning i särskilda fall, men med vissa avvikelser. Paragrafen är ny. I paragrafen finns en innehållsförteckning över vilka bestämmelser som återfinns i de olika paragraferna i det nya kapitlet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6 och 22.2.10. Paragrafen är ny. I paragrafen anges att bestämmelserna i 31 b kap. gäller även i fråga om preventionspenning i särskilda fall, om inte något annat följer av bestämmelserna i det nya 31 c kap. Det innebär att de bestämmelser som finns om preventionspenning i 31 b kap. även gäller med avse- ende på preventionspenning i särskilda fall, om inte något annat anges i bestämmelserna i 31 c kap. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. I paragrafen beskrivs vilka försäkrade som ska ha rätt till preven- tionspenning i särskilda fall. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. I paragrafens första stycke anges förutsättningarna för rätten till preventionspenning i särskilda fall. För att kraven ska vara uppfyllda krävs att en försäkrad på grund av bestämmelserna om sjukpenning- grundande inkomst i socialförsäkringsbalken inte skulle ha rätt till hel preventionspenning motsvarande vad som för sjukpenning på fortsättningsnivån medför en sjukpenning om per kalenderdag. Skälet till att begreppet ”kalenderdag” används är att bedömningen av om en försäkrad uppfyller förutsättningarna för att ha rätt till rehabiliteringspenning i särskilda fall ska göras i förhål- lande till veckans . Vidare framgår att för att över huvud taget kunna omfattas av rätten till förmånen, krävs också att den försäk- rade genomgår sådan åtgärd i som framgår av bestämmelserna i 31 b kap. 3 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. Rätten till förmånen inträder från och med dagen efter den då rätten till aktivitetsersättning för en försäkrad som har fyllt , eller tidsbegränsad sjukersättning enligt övergångsbestämmelserna i 4 kap. 31 § lagen om införande av socialförsäkringsbalken, har upp- hört. Det innebär att en försäkrad som var beviljad tidsbegränsad sjuk- ersättning detta var möjligt har rätt till preven- tionspenning i särskilda fall om inte rätten har förlorats enligt 13 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. I paragrafen anges de belopp som preventionspenning i särskilda fall högst kan lämnas med per dag. Beloppets storlek är avhängigt av om den försäkrade har rätt till preventionspenning baserat på en sjukpenninggrundande inkomst enligt 31 b kap. Om så är fallet ska preventionspenningen i särskilda fall minskas med det belopp som lämnas med utgångspunkt i den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst. Beloppets storlek är också avhängigt om den försäkrade får sjukersättning till någon del. Se vidare författningskommentaren till 31 a kap. 8 och 9 §§. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. Av paragrafen framgår att preventionspenning i särskilda fall lämnas . Ersättningen ska således kunna ut- betalas för som den försäkrade genomgår en sådan åtgärd som anges i 31 b kap. 3 §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. I paragrafen finns beräkningsregler för preventionspenning i sär- skilda fall. Om inte annat följer av 9 §, gäller enligt punkten 1 att för en försäkrad för vilken en sjukpenninggrundande inkomst inte kan fastställas, uppgår preventionspenning i särskilda fall för hel dag till . vid hel förmån, vid tre fjärdedels förmån, vid halv förmån och vid en fjärdedels förmån. För en försäkrad som har en preventionspenning som grundar sig på en sjukpenninggrundande inkomst enligt 31 b kap. (i lagtexten ”annan försäkrad än den som avses i 1,”) ska enligt punkten 2 rehabiliter- ingspenning i särskilda fall per dag motsvara differensen mellan 160, 120, 80 respektive och den rehabiliteringspenning som lämnas per dag enligt 31 kap. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur beräkning av preven- tionspenning i särskilda fall ska göras när sjukersättning lämnas till den försäkrade. Av första stycket framgår med vilken nivå hel preven- tionspenning i särskilda fall högst kan uppgå till per hel dag när en försäkrad får partiell sjukersättning. I andra stycket finns bestämmelser om det högsta belopp som kan lämnas i form av partiell preventionspenning i särskilda fall till en försäkrad som under del av dag genomgår en åtgärd som kan ge rätt till preventionspenning i särskilda fall som han eller hon När preventionspenning i särskilda fall ska lämnas i ett sådant fall, lämnas ersättningen med ett belopp som motsvarar den del av en hel dag, motsvarande , som de aktuella åtgärden har pågått och förhindrat den försäkrade från förvärvs- arbete. Av 31 b kap. 7 § framgår att ska avrundas nedåt till hel timme. Detta medför att preventionspenning i sådant fall betalas ut med ett belopp som motsvarar ett antal åttondelar av 160, 120, 80 respektive , beroende på åtgärdens tidsåtgång, och där varje timme motsvarar en åttondel. Beloppets storlek är alltså bero- ende av den förmånsnivå med vilken rehabiliteringspenning i sär- skilda fall ska lämnas. Av tredje stycket framgår hur beräkningen av preventionspenning i särskilda fall ska göras när det till den försäkrade också ska lämnas preventionspenning enligt 31 b kap. socialförsäkringsbalken. I ett sådant fall ska det belopp på preventionspenning i särskilda fall som räknats fram enligt första eller andra styckena i paragrafen, minskas med den preventionspenning som den försäkrade ska få enligt 31 b kap. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur preventionspenning i särskilda fall ska beräknas när den försäkrade får liv- ränta enligt bestämmelserna i 41 eller 43 kap. socialförsäkringsbalken. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ny. I 31 b kap. 8 §, som rör beräkning av preventionspenning som baseras på en sjukpenninggrundade inkomst, hänvisas till 27 kap. 21–24 §§, som handlar om förmånstiden för sjukpenning på normal- nivån (av den sjukpenninggrundande inkomsten) och fort- sättningsnivån (av den sjukpenninggrundande inkomsten). Av dessa bestämmelser framgår i vilka situationer som sjukpenning kan betalas ut. På grund av hänvisningen från 31 b kap. 8 § till dessa bestämmelser tillämpas dessa även för preventionspenning. tionspenning i särskilda fall ska dock inte lämnas på normal- eller fortsättningsnivån, utan för denna form av preventionspenning gäller särskilda belopp enligt de föreslagna beräkningsbestämmelserna i 31 c kap. 8 och 9 §§. Preventionspenning i särskilda fall ska emel- lertid jämställas med sjukpenning på normalnivån respektive fort- sättningsnivån när det gäller förmånstiden för denna förmån. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. Av paragrafens första stycke framgår i vilka situationer som en försäkrad ska kunna behålla rätten till preventionspenning i särskilda fall, när denna förmån inte lämnas till honom eller henne. Reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om de villkor som gäller för att den försäkrade ska anses stå till arbetsmarknadens förfogande. Enligt andra stycket behåller en försäkrad rätten till preventions- penning i särskilda fall endast om denna rätt inte upphör på grund av att det för den försäkrade har bestämts eller skulle ha kunnat be- stämmas en sjukpenninggrundande inkomst som uppgår till . Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. I paragrafen anges att rätten till preventionspenning i särskilda fall upphör när det för den försäkrade har bestämts eller skulle ha kunnat bestämmas en sjukpenninggrundade inkomst som uppgår till . Bestämmelserna innebär att när en försäkrad börjar förvärvsarbeta och den sjukpenninggrundande inkomsten har bestämts eller skulle ha kunnat bestämmas till , upphör rätten till preventionspenning i särskilda fall. Även om en försäkrad därefter skulle minska sin arbetstid och det för honom eller henne då skulle kunna fastställas en lägre sjukpenninggrundande inkomst, kan han eller hon inte återfå rätten till preventionspenning i särskilda fall. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.6. Paragrafen är ny. Av paragrafen framgår att de bestämmelser som gäller om arbets- givarinträde m.m. för preventionspenning enligt 31 b kap. 11 §, inte ska gälla för preventionspenning i särskilda fall. Utredningens överväganden finns i avsnitt 22.2.10. Paragrafen är ändrad. I paragrafen finns en innehållsförteckning över vilka bestämmelser som återfinns i de olika paragraferna i kapitlet. I hänvisningarna till bestämmelsernas olika ämnesområden finns nu även en hänvisning till bestämmelsen om arbetsmarknadspolitiskt ramprogram för unga med aktivitetsersättning i 20 a §. Utredningens överväganden finns i avsnitt 16.3.4. Paragrafen är ändrad. Paragrafen avser de gemensamma villkor som gäller för rätt till sjukersättning och aktivitetsersättning vid nedsatt arbetsförmåga. Bestämmelsens andra stycke är nytt och innehåller ett kodifierat beviskrav för kravet på den försäkrades nedsatta arbetsförmåga, näm- ligen att sannolika skäl ska tala för att den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt. Sannolika skäl har samma innebörd som att det är sanno- likt att arbetsförmågan är nedsatt. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.5 och 12.3. Paragrafen är ändrad. Bestämmelsen innehåller de kriterier för arbetsförmågenedsätt- ningens varaktighet som måste vara uppfyllda för att sjukersättning ska kunna beviljas. I första stycket första meningen redogörs för varaktighetskriteriet. Kravet på att arbetsförmågan ska vara nedsatt och kravet på att rehabiliteringsåtgärder inte ska bedömas kunna leda till åter- fående av arbetsförmågan har separerats, från att tidigare varit beskrivna i samma mening. Det tydliggörs därmed att det är fråga om två olika steg i bedömningen. Begreppet stadigvarande ersätts med att arbetsförmågan ska vara nedsatt . Det nya begreppet utgör ett förtydli- gande av nuvarande varaktighetskriterium och vad överskådligheten i begreppet ska anses innebära. I tidigare förarbeten har begreppet ”stadigvarande” definierats som ”all överskådlig framtid”.1 Arbets- förmågans nedsättning ska bedömas vara långvarig och nedsättningen ska bedömas bestå under överskådlig framtid. Bedömningen av om det är sannolikt att arbetsförmågan kan anses vara nedsatt under över- skådlig tid ska som utgångspunkt baseras på hälso- och sjukvårdens bedömning av sjukdomstillståndet och vilken prognos som kan göras i det individuella fallet. Med överskådlig tid ska förstås så långt som en försäkringsmedicinsk prognos av den nedsatta arbetsförmågan kan göras, som perioden fortfarande ska vara överblickbar. Kopp- lingen till den nuvarande, i tillämpning och rättspraxis etablerade, beskrivningen från förarbetena att arbetsförmågan ska vara nedsatt under all överskådlig framtid är avsiktlig. Liksom tidigare begrepp innebär inte överskådlig tid livslångt eller till pensionsåldern (se HFD 2011 ref. 63). I andra meningen har ett tillägg gjorts. I nuvarande formulering av bestämmelsen anges att rehabiliteringsåtgärder inte bedöms kunna leda till att den försäkrade återfår någon arbetsförmåga. Det är emel- lertid inte säkert att den försäkrade har haft någon arbets- förmåga utan kan ha saknat sådan under hela sitt liv. Vid bedömningen av om rehabiliteringsåtgärder kan medföra arbetsförmåga hos den för- säkrade ska utöver återfående av sådan arbetsförmåga även beaktas om den försäkrad kan få arbetsförmåga genom sådana åtgärder. 2007/08:136 s. 103. I samma mening anges vidare att det ska kunna antas att möjlig- heterna att få eller återfå arbetsförmågan genom rehabiliteringsåtgär- der inte kommer att leda till att den försäkrade återfår arbetsförmå- gan i ett sådant arbete som anges i 10 §. Detta krav är utöver att arbetsförmågan ska vara nedsatt . Med rehabi- literingsåtgärder avses i huvudsak medicinsk eller arbetslivsinriktad rehabilitering. Skrivningen att sådana åtgärder ska kunna antas inte leda till att den försäkrade återfår arbetsförmågan är ny. Genom uttrycket klargörs att uppställda beviskravet i denna fråga innebär en bevislättnad för den enskilde. Förändringen i samma mening att den försäkrade ska kunna antas få eller återfå ”arbetsförmågan”, i stället för som tidigare ”någon arbets- förmåga”, utgör ett förtydligande av att den försäkrade ska kunna antas återfå arbetsförmåga motsvarande det arbetsutbud han eller hon hade före den tidpunkt som ansökan avser för att sjukersättning ska kunna nekas på denna grund. Normalt innebär detta arbetsförmåga motsvarande mer än tre fjärdedelar, men om en försäkrad sedan tidi- gare exempelvis är beviljad partiell sjukersättning avses återstående arbetsutbud. Om en försäkrad endast kan antas återfå delar av arbets- förmågan efter rehabilitering är det dock möjligt att bevilja partiell sjukersättning. Med hänvisningen till 10 § avses att det ska krävas att den försäk- rade får arbetsförmåga eller återfår arbetsförmågan i ett arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden för att ansökan ska kunna avslås med hänsyn till att det finns återstående rehabiliterings- åtgärder. Det räcker således inte att arbetsförmågan genom rehabili- tering förbättras tillräckligt för att den försäkrade skulle kunna för- sörja sig i ett skyddat arbete eller en anställning med lönebidrag, om inte ett sådant arbete är tillgängligt för den försäkrade. Detta sam- manfaller med hur den försäkrades nuvarande arbetsförmåga ska be- dömas vid prövningen av rätt till ersättningen och det arbetsmark- nadsbegrepp som då ska tillämpas. Såväl arbetsförmågebedömningen som rehabiliteringsbedömningen ska alltså göras enligt samma arbets- marknadsbegrepp. I andra stycket, som är nytt, anges att det vid bedömningen av var- aktighetskriteriet är uppfyllt ska bortses från om den försäkrade kan få eller återfå arbetsförmåga som infaller först efter det att han eller hon uppnått den ålder då sjukersättning som längst kan lämnas enligt 16 §. Det innebär att hela den period som utgör överskådlig tid inte alltid ska beaktas för en försäkrad som närmar sig denna tidpunkt. Rehabiliteringsåtgärder som genomförs eller be- döms få effekt först efter denna tidpunkt ska således inte heller beaktas vid bedömningen. Det ska alltså inte vara möjligt att avslå en ansökan om sjukersättning med motiveringen att den försäkrades arbetsförmåga bedöms kunna återfås som infaller först efter det att den försäkrade uppnått den ålder då sjukersättning som längst kan lämnas enligt 16 §. Utredningens överväganden behandlas i avsnitt 8.2, 8.3 och 8.5. Paragrafen är ny. Bestämmelsen reglerar de villkor som gäller för att en försäkrad ska omfattas av reglerna för äldre försäkrade. Den försäkrade ska för det första ha uppnått åldern då det återstår som mest till den tidpunkt då sjukersättning som längst kan utbetalas enligt 16 §. Härvid ska hel månad räknas. Om den försäk- rade exempelvis fyller har han eller hon enligt 16 § som längst rätt till sjukersättning . Efter- som beräkningen ska göras utifrån hela månader ska den försäkrade i detta fall anses omfattas av bestämmelsen i denna paragraf . Den försäkrade ska för det andra ha erfarenhet av arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden. Med arbeten den för- säkrade har erfarenhet av avses i normalfallet samtliga arbeten den försäkrade har haft genom anställning eller egen verksamhet före den månad för vilken den försäkrade ansö- ker om sjukersättning. Det innebär att exempelvis erfarenheter från oavlönad praktik inte ska beaktas eftersom sådan praktik i social- försäkringsbalkens mening inte utgör arbete. Vid utbytesärenden ska före den månad då påbörjade utredningen om utbyte av sjukpenning till sjukersättning beaktas. Om den försäkrade inte har erfarenhet av arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden , exempelvis om han eller hon har varit långtidsarbetslös eller endast haft skyd- dade arbeten, ska han eller hon inte omfattas av reglerna för äldre försäkrade. I dessa fall ska i stället huvudregeln i 6 §, att arbetsför- mågan ska jämföras mot förvärvsarbete i en sådan angiven yrkes- grupp som innehåller arbeten som är normalt förekommande på arbetsmarknaden, tillämpas utan att bedömningen begränsas till normalt förekommande arbeten den försäkrade har erfarenhet av.