sou · H9B368 · 2021-08-25 00:00:00 — Om ungdomsvård eller ungdomstjänst i något utökad utsträck- ning inte kommer kunna väljas som påföljd för lagöverträdare i åldern 15–kommer detta troligtvis leda till att fler unga döms till antingen ungdomsövervakning eller sluten ungdomsvård, beroende på straffmätningsvärdet i det enskilda fallet. Ungdomsövervakning bör som utgångspunkt kunna väljas när det är fråga om brottslighet med ett straffmätningsvärde efter ung- domsreduktion som överstiger men inte ett år.2 I de fall straffmätningsvärdet motsvarar fängelse eller däröver talar detta ensamt för en frihetsberövande påföljd. Med de reduktioner som normalt görs för låg ålder måste, för att straffvärdet ensamt ska leda till att det finns synnerliga skäl för fängelse enligt 30 kap. 5 § , detta som utgångspunkt för en 15-åring motsvara fäng- else eller däröver för en vuxen, för en 16-åring fängelse eller däröver och för en 17-åring fängelse eller däröver. I detta sammanhang framstår våra förslag om höjda straff för grov utpressning och införandet av en ny 29 kap. 2 a § i som de åtgärder som kan få störst påverkan för påföljdsfrågan. Slutligen kan det nämnas att det även för sluten ungdomsvård finns fall där påföljden kan tillämpas och straffet i stället måste bli fängelse. Även sådana, i och för sig ovanliga situationer, kan i någon mån påverkas av våra förslag. 2019/20:118 Ungdomsövervakning s. 42. Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen Åldersgruppen 18 till 20 år Även för lagöverträdare som fyllt 18 men inte för lagföringen kan det i vissa fall bli aktuellt att döma till någon av de särskilda ungdomspåföljderna. Den som är får dock dömas till ungdomstjänst eller ungdomsövervakning endast om det finns särskilda skäl (32 kap. 2 § andra stycket och 3 a § första stycket ). I praktiken är utrymmet att döma någon till ung- domsvård även litet i dessa fall. För denna ålderskategori kommer våra förslag alltså främst att påverka valet mellan en icke-frihets- berövande påföljd, såsom villkorlig dom och skyddstillsyn, eller fängelse. Också för dem som är är det primärt brottslighet med ett straffmätningsvärde och uppåt som kan leda till att annan påföljd än fängelse är utesluten. Med hänsyn till ungdomsreduktion måste, för att straffvärdet ensamt ska leda till att det finns skäl för fängelse, detta som utgångspunkt för en 18-åring motsvara fängelse eller däröver för en vuxen, för en 19-åring fängelse och eller däröver och, slutligen, för en 20-åring fängelse och eller däröver. Således kan påföljdsvalet påverkas av de straffskärpningar som vi redovisat i det föregående och därvid så att säga slå över till fängelse. I vilken utsträckning så kan bli fallet beror dock på vilken brottstyp det är fråga om, om någon särskild straffskärpningsbestämmelse är tillämplig samt på den tilltalades ålder vid gärningstillfället. I denna ålderskategori spelar emellertid brotts- lighetens art och tidigare brottslighet en något större roll för på- följdsvalet. Eftersom de av oss föreslagna straffnivåhöjningarna i stor utsträckning träffar sådana gärningar bestående i våld och hot vars art talar för fängelse, kan fängelse bli aktuellt redan vid straff- mätningsvärden . Detsamma gäller för sådana narkotika- brott som avser försäljning, eller annan befattning med narkotika som är avsedd att säljas, vilka vi föreslår ska ha ett minimistraff på sex månaders fängelse. Avslutningsvis bör följande framhållas. Om regeringens förslag avseende avskaffad ungdomsreduktion genomförs kommer våra för- slag att få fullt genomslag för ålderskategorin 18 till vid brott för vilka det är föreskrivet fängelse i lägst . I detta förslag ligger även att det inte ska krävas särskilda skäl för att döma lagöverträdare i den åldersgruppen till fängelse och att samma straff ska kunna Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen dömas ut som för äldre lagöverträdare, bl.a. fängelse på livstid (se avsnitt 4.3.1). 13.4Tvångsmedel, andra processuella bestämmelser samt vissa övriga följder Som vi redogjort för i avsnitt 6.3.4 finns det en mängd bestämmelser som för sin tillämpning knyter an till vilket straff som är föreskrivet för ett brott. I bl.a. straffprocessuella sammanhang är det vanligt att samhällets inskridande med tvångsmedel förutsätter att den enskilde gjort sig skyldig till eller misstänks för ett brott av en viss dignitet. Detta uttrycks ofta genom angivande av s.k. strafftrösklar. Sådana trösklar kan vara utformade på olika sätt, t.ex. att fängelse kan följa på ett brott, att fängelse eller däröver ska vara föreskrivet för brottet, eller att det för brottet inte ska vara föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två, alternativt fyra, år. Strafftrösklar återfinns bl.a. i bestämmelser om personella och andra tvångsmedel. Ett centralt exempel är bestäm- melserna om häktning, som har behandlats närmare i kap. 12. Andra tvångsmedel som kan tillgripas mot den enskilde under brottsutred- ningen är husrannsakan, beslag, kroppsvisitation och kroppsbesikt- ning samt olika former av avlyssning eller övervakning av kommu- nikation, både via handlingar och på elektronisk väg. För vissa tvångsmedel krävs endast att fängelse ska kunna följa på brottet. Så är fallet för husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning (28 kap. 1, 11 och 12 §§ ). För vissa andra tvångs- medel uppställs samma förutsättningar som för häktning, dvs. att fängelse eller däröver ska vara föreskrivet för brottet. Det gäller bl.a. husrannsakan i vissa lokaler (28 kap. 3 § andra stycket) och beslag av försändelser hos post eller telebefordringsföretag (27 kap. 3 §). Tillämpningen av sådana bestämmelser påverkas inte av våra lagförslag om skärpta straffskalor, eftersom samtliga brotts- typer för vilka vi föreslår ändringar redan har fängelse i straffskalan. Att dessa tvångsmedel blir tillämpliga vid misstankar om människoexploatering i brottslig verksamhet och främjande av ungdomsbrottslighet följer av de straffskalor som vi föreslagit ska gälla för dessa brott (se avsnitt 9.3.3 och 9.3.4). Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen För tvångsmedlen hemlig avlyssning av elektronisk kommunika- tion och hemlig kameraövervakning krävs däremot misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , eller andra brott, om straffvärdet kan antas överstiga fängelse (27 kap. 18 och 20 a §§). Liknande bestämmelser gäller enligt lagen (2020:62) om hemlig dataavläsning. Enstaka beslagsbestämmelser påverkas också av våra förslag. Även på andra områden har våra för- slag om nya straffskalor relevans, bl.a. för preskriptionsfrågor och vissa fall av särskild rättsverkan. Nedan följer en översiktlig genom- gång av sådana effekter av våra lagförslag. Vårt förslag om ett höjt minimistraff för grov utpressning medför att brottstypen omfattas av den nuvarande häktnings- presumtionen i 24 kap. 1 § andra stycket . I och med förslaget om att sänka denna strafftröskel till fängelse och (se avsnitt 12.4.2) träffas även grov misshandel. Tillsammans med förslaget om ett höjt minimistraff för rån blir följden att även denna brottstyp omfattas. De ordinära bestäm- melserna om häktning i 24 kap. 1 § första stycket , vars tillämpning förutsätter misstanke om ett brott där fängelse ingår i straffskalan, påverkas däremot inte av våra förslag om straffskärpningar. Som indikerats ovan påverkas bestämmelserna om beslag i huvudsak inte av våra förslag om straffskärpningar. Det kan dock nämnas att vissa skriftliga meddelanden mellan den misstänkte och en närstå- ende, eller mellan sådana närstående inbördes, får tas i beslag hos den misstänkte eller en närstående vid en förundersökning om (bl.a.) brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (27 kap. 2 § andra stycket 1 ). Bestämmelsen blir således tillämplig i förhållande till grov utpressning om vårt för- slag om ett höjt minimistraff för den brottstypen genomförs. Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen I sammanhanget ska nämnas att detta s.k. närståendeförbud har behandlats i SOU 2017:100 Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov, som fortfarande bereds inom . Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig kamera- övervakning får användas vid förundersökning om (bl.a.) brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (27 kap. 18 § andra stycket 1 och 20 a § andra stycket 1 rättegångs- balken). Bestämmelserna blir således tillämpliga i förhållande till grov utpressning om vårt förslag om ett höjt minimistraff för den brottstypen genomförs. Tvångsmedlen får också användas i förhåll- ande till andra brottstyper om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse (se andra styckena fjärde punkterna i lagrummen). Här knyter bestäm- melserna alltså inte direkt an till det föreskrivna maximistraffet för en viss brottstyp, utan möjliggör även tvångsmedelsanvändning om det förutsedda straffvärdet ligger på en viss nivå. Med nya minimi- straff för grovt olaga tvång och grovt olaga hot kan något fler gär- ningar antas ha ett straffvärde fängelse. Därmed möjliggörs användningen av dessa tvångsmedel i fler fall än . Även våra förslag om särskilda straffskärpningsbestämmelser i avsnitt 8.6.3 och 8.6.4 bör kunna få sådan verkan i enskilda ärenden, framför allt i sistnämnda fall som ska medföra en kraftigare höjning av straffvärdet. Motsvarande följder uppstår också i förhållande till hemlig dataavläsning (4 § 1 och 4 lagen [2020:62] om hemlig data- avläsning). Hemlig rumsavlyssning får användas vid förundersökning avse- ende brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , men även om det är fråga om bl.a. grov utpressning och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att brottets straffvärde överstiger fängelse (27 kap. 20 d § andra stycket 4 i ). Med beaktande av vårt förslag om en skärpt straffskala för denna brottstyp kan så bli fallet något oftare än . När det gäller förslaget om ett minimistraff på sex månaders fängelse för narkotikaförsäljning ska det nämnas att hemlig övervak- ning av elektronisk kommunikation får användas vid en förunder- Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen sökning om (bl.a.) brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (27 kap. 19 § andra stycket 1 rätte- gångsbalken). Detta tvångsmedel blir således tillämpligt vid miss- tankar som omfattar försäljning av narkotika, eller annan befattning med narkotika som är avsedd att säljas. Så kallad överskottsinformation som framkommit vid hemlig av- lyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elek- tronisk kommunikation eller hemlig kameraövervakning får användas för att utreda de brott för vilka vi föreslagit straffskärpningar (27 kap. 23 a § första stycket ). Om sådan information framkommit vid hemlig rumsavlyssning kan förslagen i viss mån medföra ett större utrymme än att använda denna, bl.a. med hänsyn till höjningen av maximistraffet för utpress- ning till fängelse (se andra stycket i samma lagrum). I samtliga nu nämnda fall blir användningen av överskottsinformation möjlig för att utreda brott som träffas av den nykriminalisering avseende främjande av ungdomsbrottslighet och människoexploatering som vi föreslagit. Slutligen kan något sägas om de brottsbekämpande myndighe- ternas underrättelseverksamhet. , och får i sin underrättelseverksamhet i hemlighet inhämta vissa uppgifter från den som enligt lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst. Uppgifterna får hämtas in om omständigheterna är sådana att åtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som (bl.a.) innefattar brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse (2 § första stycket 1 lagen [2012:278] om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brotts- bekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet). Detta inne- bär att bestämmelserna blir tillämpliga i förhållande till grov utpress- ning om vårt förslag avseende den brottstypen genomförs. 13.4.3Något om andra processuella bestämmelser i Vårt förslag om en höjning av minimistraffet avseende narkotika- försäljning, eller annan befattning med narkotika som är avsedd att säljas, från allmänt fängelseminimum till sex månaders fängelse kan Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen även påverka rätten att få en offentlig försvarare förordnad. En sådan försvarare ska nämligen på begäran förordnas för den som är miss- tänkt för ett brott för vilket det inte är stadgat lindrigare straff än fängelse (21 kap. 3 a § första stycket rättegångs- balken), vilket blir fallet för sådana gärningar som omfattas av vårt förslag om det genomförs. Dessutom kan möjligheten att lägga ned en förundersökning avseende brott vars straffvärde inte kan antas överstiga fängelse uteslutas för sådana gärningar som omfattas av detta förslag (23 kap. 4 a § ). Av 35 kap. 1 § framgår att påföljd inte får ådömas om den misstänkte inte har häktats eller fått del av åtal från brottet (åtalspreskription). Preskriptionstiden är bestämd till olika antal år utifrån det straff som högst kan följa på brottet och bestäm- melsen avspeglar en grundläggande princip om ett samband mellan brottets svårhet och preskriptionstidens längd. För vissa allvarligare brott som räknas upp i 2 § i samma kapitel gäller inte bestäm- melserna. Så är fallet för bl.a. mord, dråp samt vissa fall av våldtäkt. Bestämmelserna om åtalspreskription kompletteras av bestäm- melser om absolut preskription i 35 kap. 6 § . Dessa innebär att det förflutit från gärningen inte får dömas till påföljd för brottet även om preskriptionsavbrott har skett enligt 1 § i samma kapitel. En annan form av preskription är påföljdspreskription, som regleras i 35 kap. 8 och 9 §§ . Denna form av preskrip- tion innebär att ett fängelsestraff bortfaller om det inte börjar verk- ställas sedan domen vunnit laga kraft. Preskrip- tionstiden bestäms i dessa fall utifrån längden på det fängelsestraff som dömts ut. Tillämpningen av bestämmelserna om preskription påverkas över- lag inte så mycket av våra förslag eftersom de utgår från straff- maximum (åtalspreskription och absolut preskription) eller fängelse- straffets längd (påföljdspreskription). Vad gäller olaga hot innebär vårt förslag om ett höjt maximistraff till fängelse dock att tiden för åtalspreskription förlängs från två till . För utpress- ning blir följden av ett maximistraff fängelse att pre- Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen skriptionstiden förlängs från fem till (35 kap. 1 § brotts- balken). För den senare brottstypen förlängs även tiden för absolut preskription från 15 till (35 kap. 6 § ). När det gäller påföljdspreskription innebär vårt förslag avseende olaga hot att preskriptionstiden kan bli tio i stället om ett fängelse- straff överstigande har dömts ut i det enskilda fallet (35 kap. 8 § ). Även den särskilda straffskärpningsbestämmelse som föreslagits i avsnitt 8.4.6 kan innebära att tiden för påföljds- preskription förlängs, eftersom det i dessa fall ska vara möjligt att överskrida brottets straffmaximum. I sammanhanget bör Utredningen om en översyn av den straff- rättsliga regleringen om preskription (Ju 2020:19) nämnas, vilken ska redovisa sitt uppdrag strax efter oss. De grundläggande bestämmelserna om verkställighet av fängelsestraff finns i 26 kap. 5 och 6 §§ . I fängelselagen (2010:610) finns övergripande bestämmelser om verkställighet av fängelsestraff i anstalt. De olika åtgärder som vidtas och de beslut som fattas under verkställigheten beror endast i liten utsträckning på längden av det utdömda fängelsestraffet. Av 1 kap. 7 § följer dock att det för en in- tagen som avtjänar fängelse i lägst ska beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga beträffande placering i anstalt, vistelse utanför anstalt och särskilda utslussningsåtgärder, om det inte är uppenbart obehövligt. Om det finns särskilda skäl ska sådana villkor också beslutas för en intagen som har dömts till fängelse i lägst . Våra förslag till straffskärpningar bör medföra att sådana villkor kan komma att meddelas något oftare, bl.a. med hänsyn till det höjda minimistraffet för grov utpressning. När det gäller påföljden för narkotikabrott kan det inte uteslutas att vårt förslag om ett minimistraff på sex månaders fängelse för olovlig försäljning och för befattning med narkotika som är avsedd att säljas i någon mån kan minska användningen av s.k. fotboja enligt lagen (1994:451) om intensivövervakning genom elektronisk kon- troll. En förutsättning för att verkställighet med fotboja ska kunna ske är nämligen att det aktuella fängelsestraffet inte överstiger sex Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen månader (1 §), vilket blir fallet för sådana gärningar som omfattas av förslaget och som befinner sig högre i straffskalan än på miniminivå. Begreppet särskild rättsverkan har ingen närmare definition i någon lagregel. Det gemensamma för de företeelser som anses utgöra särskild rättsverkan är att de är rättsligt reglerade följder av brott. Som exempel kan nämnas förverkande av brottsverktyg och utbyte av brott enligt 36 kap. samt återkallelse av körkort enligt körkortslagen (1998:488). Även åläggande av skyldighet för den som döms för brott att ersätta staten för kostnaden för blod- provstagning och blodundersökning som har gjorts för utredning av brottet (31 kap. 1 § ) och skyldighet att erlägga avgift till brottsofferfonden enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond torde utgöra särskild rättsverkan av brott. Dessa former av särskild rättsverkan påverkas i huvudsak inte av våra förslag till straffskärpningar. Som nämnts i avsnitt 4.3.6 är reglerna avseende förverkande föremål för översyn i en utredning. Något kan sägas om utvisning p.g.a. brott enligt de nuvarande bestämmelserna i utlänningslagen (2005:716). En första förutsätt- ning för att utvisning ska kunna ske är att det brott som en utlänning döms för ska kunna leda till fängelse. Vidare krävs det att utlän- ningen dömts till en svårare påföljd än böter och att det föreligger antingen en risk för återfall eller att brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit är så allvarligt att han eller hon inte bör få stanna kvar i landet (8 a kap. 1 §). När det gäller den senare grunden för utvisning kopplas brottets allvar till dess straffvärde. Som en allmän riktlinje anges i förarbetena att brottet bör ha ett straffvärde om fängelse för att utvisning ska få ske oberoende av återfallsrisk.3 Med hänsyn till våra förslag avseende strängare straffskalor för grovt olaga tvång och grovt olaga hot, men även förslagen till särskilda straffskärpnings- bestämmelser, bör frågan om utvisning kunna aktualiseras i något fler fall än . Framhållas ska dock att ytterligare förutsättningar måste prövas för att utvisning ska kunna ske, bl.a. avseende utlän- 1993/94:159 Utvisning på grund av brott s. 13. Förslagens sammantagna effekter för brottsbekämpningen ningens anknytning till det svenska samhället. Till detta kommer att särskilda bestämmelser gäller för utvisning av bl.a. flyktingar som behöver en i , personer med permanent uppehålls- tillstånd samt EES-medborgare och medborgare i andra nordiska länder. Avslutningsvis kan det konstateras att även bestämmelserna om utvisning p.g.a. brott varit föremål för en översyn som pågått sam- tidigt som vårt arbete. förevarande betänkande färdig- ställdes överlämnades lagförslag på området till regeringen, bl.a. bestående i att utvisning ska kunna aktualiseras redan p.g.a. att ett brott har ett straffvärde som uppgår till fängelse i minst sex månader.4 Också bestämmelser om personuppgiftsbehandling i brottsbe- kämpande verksamhet kan vara knutna till vilket straff som är före- skrivet för ett brott. Ett exempel är möjlighet att behandla personuppgifter genom att göra dem gemensamt tillgäng- liga enligt bestämmelser i polisdatalagen (2010:361). Bland annat får personuppgifter som behövs för övervakningen av en person under vissa förutsättningar göras gemensamt tillgängliga om det kan antas att personen kan komma att begå brott med fängelse i straff- skalan, vilket kan bli aktuellt med hänsyn till vårt förslag om ett höjt minimistraff för grov utpressning. Ett annat exempel som också har bäring på straffskalan för grov utpressning är gallringsbestäm- melserna i lagen (2010:362) om polisens allmänna spaningsregister. Enligt denna ska personuppgifter som har samband med misstankar om brott för vilka är föreskrivet fängelse gallras , i stället för som är den generella gallringsfristen (21 §). 4SOU 2021:61 Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk. En utredning ska enligt kommittéförordningen (1998:1474) redo- visa vilka konsekvenser som förslagen i ett betänkande kan få i en rad olika avseenden. I förordningens 14 § föreskrivs att, om försla- gen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för det allmänna ska utredningen föreslå en finansiering. Enligt 15 § i förordningen ska vidare redovisas eventuella konsekvenser för den kommunala självstyrelsen. Detsamma gäller eventuella konsekvenser för brotts- ligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförut- sättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska enligt 15 a § kommittéförordningen förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet. Konsekvenserna ska anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konsekvens- utredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Enligt våra direktiv ska viktiga ställningstaganden som gjorts vid utformningen av förslagen beskrivas. Vidare ska alternativa lösningar som övervägts beskrivas liksom skälen till att de har valts bort. Detta har vi beskrivit löpande i de avsnitt som behandlar våra förslag och tas inte upp i detta kapitel. I det följande beskriver vi de ekonomiska konsekvenser som våra förslag kan tänkas innebära för staten. Därefter behandlar vi de övriga konsekvenser som ska redovisas enligt 15 a § kommittéför- ordningen. Bedömning: Om våra förslag genomförs kommer de att medföra ökade kostnader för staten. De ökade kostnaderna kommer främst att belasta Kriminalvården. Kostnaderna kan beräknas till sammanlagt . Förslagen för- väntas inte innebära större kostnadsökningar för Polismyndig- heten, eller domstolarna än vad som ryms inom befintliga anslag. De föreslagna förändringarna kan inte genomföras utan att betydande ekonomiska tillskott tillförs Kriminalvården. Dessa tillskott bör finansieras inom ramen för de resurser som kan för- väntas behöva tillföras myndigheten såsom en följd av det tidigare aviserade behovet av anstalts- och häktesplatser. Vi lämnar i detta betänkande förslag om straffskärpningar för flera av de brott som kan anses typiska för kriminella nätverk. Vidare föreslår vi en utvidgning av människoexploateringsbrottet samt att ett nytt brott ska införas, främjande av ungdomsbrottslighet. Vi föreslår också att det för brottet grov allmänfarlig ödeläggelse (som också föreslås få denna brottsbeteckning) ska införas kvalifikations- grunder, att en straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § ska utvidgas samt att en ny straffskräpningsregel ska införas i samma kapitel tillsammans med ny bestämmelse i 26 kap. .