sou · H8B383 · 2021-01-01 00:00:00 — Inom andra områden överlappar åtgärderna i havsmiljöprogram- met med åtgärder som pågår eller kan genomföras enligt andra rätts- områden/förvaltningsområden. Som exempel kan nämnas havsplaneringen. För den fysiska pla- neringen till havs gäller att de havsplaner som tas fram av Havs- och vattenmyndigheten och beslutas av regeringen ska utformas så att de bl.a. bidrar till att god miljöstatus i havsmiljön nås och upprätthålls. Havsplanerna omfattar havsområden, territorialhavet och ekonomisk zon, men inte området närmast kusten. Det är kommunerna som planerar kusten i sin översiktsplanering. Även här finns en överlappning med havsmiljöförvaltningen. Kom- muner ska enligt planera för användningen av sina mark- och vattenområden (ut till kommungränsen i kustvattnet). Den gemensamma fiskeripolitiken berör delvis samma område. Två av de svenska miljökvalitetsnormerna för havet berör fisk.37 Åt- gärder för förvaltning av fisk som bidrar till att uppfylla havsmiljö- direktivet kan vidtas både inom den gemensamma fiskeripolitiken samt inom den nationella fiskelagstiftningen. 36Enligt 8 § HVMFS 2012:18 gäller att vissa miljökvalitetsnormer inte tillämpas i kustvatten, det gäller normerna A.1, B.1, D.1, D.2, och D.3. 37Dels ska långsiktigt hållbara fiskbestånd uppnås, dels ska fisksamhället i stort ha sådana egenskaper att viktiga funktioner i näringsväven upprätthålls (C.3 och C.4 i HVMFS 2012:18 bilaga 3). Utöver de åtgärdsprogram som Havs- och vattenmyndigheten och vattenmyndigheterna beslutar som en del av genomförandet av havs- miljödirektivet och vattenmiljödirektivet finns andra nationella åtgärdsprogram. Initiativet till dessa åtgärdsprogram och åtgärds- arbete tas av t.ex. Havs- och vattenmyndigheten, eller av länsstyrelserna. Åtgärdsprogram för hotade arter och naturtyper Enligt Havs- och vattenmyndighetens webbsida är åtgärdsprogram viktiga verktyg för att rädda ett urval hotade arter och deras livsmil- jöer. Havs- och vattenmyndigheten samordnar de akvatiska åtgärds- programmen och pågår åtgärdsprogram för totalt 16 olika arter och fem naturtyper, varav sex är i marin miljö som t.ex. åtgärdsprogram för ålgräsängar, sällsynta kransalger och tumlare. I åtgärdsprogrammen beskrivs kunskapsläget om arternas och naturtypernas ekologi, hotbild och möjliga åtgärder. Åtgärdspro- grammen är vägledande dokument som i första hand ska fungera som underlag för myndigheters och organisationers arbete. Ett åtgärdsprogram gäller vanligen . Därefter följs de upp, utvärderas och omprövas. Havs- och vattenmyndigheten har det nationella samordnings- ansvaret för akvatiska åtgärdsprogram. samordnar programmen för de terrestra arterna. Vissa av programmen är gemen- samma för båda myndigheterna, och myndigheterna samverkar även med andra myndigheter. Artdatabanken är ett kunskapsstöd, främst när nya åtgärdspro- gram ska tas fram och när utgångna program ska revideras. Länsstyrelserna koordinerar programmen regionalt och nationellt, genomför åtgärder, och analyserar det pågående arbetet. Länsstyrel- serna samverkar även med markägare, brukare, frivilliga organisationer och övriga aktörer inom naturvården för att åtgärdsprogrammen ska användas på bästa sätt. Urvalet av åtgärdsprogram har gjorts med hänsyn till flera aspek- ter. Dels hur hotade arterna är enligt den svenska rödlistan och om arten eller naturtypen finns med i art- och habitatdirektivet och/eller är listade av Ospar och Helcom. Arten eller naturtypen ska vara möj- liga att bevara med hjälp av särskilda åtgärder. Särskild vikt har lagts vid om arten har miljökrav som den delar med andra hotade arter. En del program har en mer ekosystembaserad inriktning som generellt gynnar den biologiska mångfalden. Det gäller t.ex. lekvand- rande fisk som behöver stora områden med bra livsmiljöer, eller ålgräsängar som gynnar det kustnära växt- och djurlivet. Det är inte alltid det finns tillräcklig med kunskap för att kunna upprätta nödvändiga åtgärdsprogram. Då behövs kunskapsupp- byggande program för att ta fram kunskap både om arten och om lämpliga bevarandemetoder, och är särskilt viktiga för hotade arter i sjöar och miljöer. Samtliga åtgärdsprogram har betydelse för att nå målen om god ekologisk, respektive god miljöstatus enligt vatten- och havsmiljöförvaltningen. Men det varierar i vilken omfattning dessa åtgärdsprogram tydligt har inkluderats eller länkar till de nationella åtgärdsprogrammen för vatten- och havsmiljöförvaltningen. Åtgärds- programmet för ålgräs är ett exempel där Havs- och vattenmyndig- heten gör en tydlig koppling. Åtgärder i skötsel- och bevarandeplaner i skyddade områden Iskötselplaner för nationalparker och naturreservat eller bevarande- planer för Natura 2000-områden ska det framgå om det behövs och i så fall vilka åtgärder som behövs för att nå bevarandemålen i ett område. Detta kan vara åtgärder för att lägga till rätta för friluftsliv och båtliv för att minska miljöpåverkan, men även fysiska restau- reringsåtgärder i havsmiljön. Fysiskt åtgärdsarbete för övergödning, fisk och klimatanpassning Fysiska åtgärder genomförs för att minska övergödningen och stärka fiskbestånden. Fysiska åtgärder kan även vara nödvändiga för kli- matanpassning. Vattenmyndigheterna har i vattenförvaltningens åt- gärdsprogram bedömt behovet av och beskrivit nödvändiga åtgärder inom jordbruket för att nå miljökvalitetsnormerna för övergödning i kustvattenförekomsterna. Vattenmyndigheterna har informerat Miljö- målsberedningen om att det pågår arbete med att inkludera åtgärder för klimatanpassning i kommande åtgärdsprogram. Fysiska åtgärder för att restaurera kustmynnande vattendrag och våtmarker med syfte att stärka kustfiskebestånden ryms inte inom nuvarande åtgärdsprogram i vattenförvaltningen (se kapitel Förvalt- ning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen). Fisk ingår inte i miljö- kvalitetsnormerna för kustvattenförekomster. Enligt åtgärdspro- grammet för havsmiljödirektivet ska en åtgärdsstrategi för fysiska exploatering tas fram tillsammans med bl.a. länsstyrelserna, men det pågående åtgärdsarbetet är inte koordinerat i syfte att bidra till att nå miljökvalitetsnormerna enligt vatten- eller havsmiljöför- valtningen. Den kritik mot åtgärdsprogrammen som Miljömålsberedningen har kunnat konstatera inom både havsmiljöförvaltningen och vatten- förvaltningen handlar främst om åtgärdsprogrammens funktion som styrmedel i den offentliga förvaltningen, brist på finansiering av åtgärderna och brister i programmens innehåll och utformning. 13.8.1Genomförandeunderskott, särskilt på land påbörjades genomförandet av åtgärdsprogrammet enligt havsmiljöförordningen. Som redovisats ovan hade av åtgärderna genomförts vid halvtidsrapporteringen till EU . Genomförandet av resterande åtgärder, förutom en, hade dock påbörjats och var i olika grad pågående vid halvtidsrapporteringen. Vattenmyndigheternas sammanställning av genomförda åtgärder och den delrapportering som gjordes till EU visar att åt- gärdsgenomförandet är lågt. Vid utgången av 2018 hade bara 20 pro- cent av åtgärderna som ska genomföras till 2021 genomförts, i stället för som förväntat hälften. De genomförda åtgärderna motsvarar enbart av det totala åtgärdsbehovet. Miljömålsberedningen har varit i kontakt med ett antal nationella myndigheter, länsstyrelser, kommuner och organisationer och bered- ningen erfar att det bland dessa finns en samsyn om att åtgärdsunder- skottet är ett mycket allvarligt problem i havsmiljöförvaltningen. Havs- och vattenmyndigheten beslutade havsmiljöförvaltningens första åtgärdsprogram 2015. Havs- och vattenmyndigheten kommer att göra den första rapporteringen och utvärderingen av programmet när programperioden löpt ut . Det är därför svårt att redan nu specificera vilka styrkor respektive svagheter som åtgärdsprogram- met för havsmiljön innehåller. En synpunkt på åtgärdsprogrammet för havsmiljön är att dess formella ställning är svag. Havs- och vattenmyndigheten som är en statlig förvaltningsmyndighet beslutar om åtgärder som ska genom- föras av andra myndigheter och kommuner. Normalt sett beslutar inte myndigheter på samma nivå i normhierarkin över varandra. Andra synpunkter på programmen är att de saknar prioriterings- angivelser, att de i princip enbart innehåller administrativa åtgärder och att de är underfinansierade. Både länsstyrelser och kommuner har pekat på att havsmiljö- förvaltningens åtgärdsprogram i princip enbart har nationella åtgär- der som inte ses som aktuella av länsstyrelserna eller kommunerna inom deras verksamhet. konstaterade i sitt betänkande att åtgärdsprogrammen har begränsningar som styrmedel i den offent- liga förvaltningen: Utvärderingen visar att det rättsligt sett är svårt för de fem länsstyrelser som är vattenmyndigheter att i ett åtgärdsprogram ange vilka konkreta åtgärder som varje myndighet och kommun ska göra. De har heller inte mandat att i åtgärdsprogrammen besluta om nya rättsliga eller ekono- miska styrmedel. De är således begränsade till att utforma åtgärder som kan utföras inom ramen för befintligt system. Vidare pekade på att det saknas finan- siering för de åtgärder som ska genomföras enligt åtgärdsprogrammen inom vattenförvaltningen: Vattenmyndigheterna har heller inte mandat att besluta hur åtgärderna ska finansieras. Det innebär att uppgifter läggs på myndigheter och kom- muner vid sidan av den normala budgetprocessen utan att finansiering följer med. föreslog i stället att vattenförvalt- ningens organisation skulle förenklas och förtydligas inom ramen för ordinarie förvaltningsstruktur. och SGU ska enligt förslaget ta fram förslag till åtgärdsprogram inom vattenförvaltningen och regeringen besluta om dem. Enligt vår bedömning bör vattenförvaltningens organisation förenklas och förtydligas inom ramen för ordinarie förvaltningsstruktur. Vi menar att alla nivåer inom den offentliga förvaltningen bör ha ett tydligt formellt utpekat ansvar för sina delar av arbetet och där olika beslut fattas på olika nivåer. Vi utgår från den svenska förvaltningsmodellen och hur ansvarsförhållanden normalt fördelas mellan förvaltnings- nivåer: centrala myndigheter som Havs- och vattenmyndigheten och SGU har nationellt ansvar, regionala myndigheter som länsstyrelserna har regionalt ansvar och kommunerna har lokalt ansvar. Ramdirektivet lämnar ett stort spelrum för medlemsstaterna att organisera arbetet på det sätt som passar bäst in i respektive lands förvaltningsstruktur och förutsättningar i övrigt. Det enda kravet är att medlemsstaterna ska säkerställa lämpliga administrativa arrangemang för tillämpning av bestämmelserna i ramdirektivet. Det finns således inga unionsrättsliga hinder för den organisation som vi föreslår. I stället för att de fem länsstyrelser som är vattenmyndigheter har ansvar för att se till att de olika momenten inom vattenförvaltningen utförs menar vi att det formella ansvaret bör läggas tydligare på den aktör som också har man- dat och resurser att genomföra uppgiften. Vi menar att det samlade formella ansvaret för vattenförvaltningsarbetet bör tas av regeringen. Regeringen bör tydligare fördela arbetsuppgifter inom vattenförvalt- ningen och styra hur arbetet ska genomföras av de centrala myndig- heterna och länsstyrelserna genom vattenförvaltningsförordningen och i myndighetsinstruktionerna samt genom den nationella handlings- planen, åtgärdsprogrammen för avrinningsdistrikten och andra styr- dokument. Vi menar att samtliga länsstyrelser bör ges ett tydligt ansvar för framtagandet av kunskapsunderlag, för att ta fram förslag till miljö- kvalitetsnormer och för att genomföra ett strukturerat planeringsarbete på avrinningsområdesnivå i syfte att hitta de mest verkningsfulla åt- gärdskombinationerna utifrån föreliggande behov. Även kommunerna bör få en utöka roll inom vattenförvaltningen på lokal nivå. På nationell nivå menar vi att Havs- och vattenmyndigheten och SGU ska bereda beslut om miljökvalitetsnormer, ta fram förslag till åtgärdsprogram och besluta om förvaltningsplaner för distrikten samt ansvara för den övervakning som behövs. Havs- och vattenmyndigheten och SGU ska vidare ta fram föreskrifter och vägledningar samt nationellt modeller- ingsstöd till länsstyrelserna. Vattendelegationernas beslutanderätt bör övertas av regeringen när det gäller åtgärdsprogram, av en nationell nämnd när det gäller miljökvalitetsnormer och av Havs- och vattenmyn- digheten när det gäller förvaltningsplaner.38 38SOU 2019:66, En utvecklad vattenförvaltning, Betänkande av Vattenförvaltningsutred- ningen, s. 461 ff. konstaterade att vattenmyndighe- terna har vare sig mandat att besluta hur åtgärderna ska finansieras eller medel för finansiering. Det innebär att uppgifter läggs på myn- digheter och kommuner vid sidan av den normala budgetprocessen utan att finansiering följer med. Dagens konstruktion innebär att det saknas en koppling mellan de åtgärder som ska genomföras enligt vattenmyndigheternas åtgärds- program och den finansiering som myndigheter och kommuner har till sitt förfogande. Även det fysiska åtgärdsarbetet är underfinansierat konstaterade man. Enligt utredningens bedömning är det väsentligt att finansieringen av åtgärdsarbetet stärks – både vad gäller admini- strativa och fysiska åtgärder. Inom vattenförvaltningen har åtgärdsprogrammen kritiserats på en rad punkter, bl.a. av Vattenförvaltningsutredningen.39 Kritiken hand- lar bl.a. om att åtgärdsprogrammen inte är på den konkreta nivå som krävs för att leda till ett aktivt åtgärdsarbete. Vattenförvaltningsutred- ningen menade att alltför generella program är svåra att använda i det operativa arbetet på lokal nivå eftersom programmen har mycket begränsad styrande effekt på exempelvis det kommunala arbetet. Även åtgärdsprogrammet för havsmiljön består till största delen av administrativa åtgärder och endast ett par fysiska åtgärder finns med. Åtgärdsprogrammen uppfattas inte heller som tillräckligt kraft- fulla, inte minst eftersom de inte innehåller de konkreta åtgärder som behövs för att nå den status för enskilda vattenförekomster som anges i miljökvalitetsnormerna. Flera kommuner och länsstyrelser har lyft fram till beredningen att detta problem är ännu större för havsmiljöförvaltningens åtgärdsprogram där miljökvalitetsnormer- na ofta är definierade för hela respektive . konstaterade att åtgärds- programmen för de fem vattendistrikten är mycket lika och inte i så stor utsträckning utarbetade utifrån varierande lokala och regionala förutsättningar och att detta upplevs bidra till att planeringsarbetet 39SOU 2019:66, Betänkande av , s. 482 ff. inte skapar den förankring och engagemang hos de myndigheter och kommuner som berörs av åtgärdsprogrammen. bedömde även att uppföljningen och utvärderingen av vattenförvaltningsarbetet, och resultaten av arbetet, behöver vidareutvecklas. Både det löpande uppföljnings- arbetet och det fördjupade. föreslog att myndigheterna ska redovisa sina resultat inom vatten- förvaltningsarbetet till regeringen, som i sin tur ska lämna en resul- tatredovisning till riksdagen.40 13.8.5Kommissionens kritik av de svenska åtgärdsprogrammen Kommissionen har bl.a. påpekat att de svenska åtgärdsprogrammen saknar information om vilka specifika åtgärder som kommer att ge- nomföras och var de ska genomföras samt att det saknas information om vilka påverkansfaktorer åtgärderna adresserar.41 Miljömålsberedningen bedömer att havs- och vattenmiljöförvalt- ningen behöver stärkas och kopplas samman med varandra i större utsträckning än . Förslagen nedan har som syfte att förstärka helhetsgreppet om havs- och vattenmiljöförvaltningen. 40SOU 2019:66, Betänkande av , s. 575 ff. 41Se kommissionens kritik av åtgärdsprogram i Kommissionen (2012), Rapport från Kommissionen till och Rådet om genomförandet av ramdirektivet för vatten (2000/60/EG), Förvaltningsplaner för avrinningsdistrikten, KOM(2012) 670 slutlig samt Kommissionen (2015), Meddelande från Kommissionen till och Rådet, Ramdirektivet för vatten och översvämningsdirektivet: åtgärder för att nå ”god status” för EU:s vatten och minska översvämningsriskerna, KOM(2015) 120 slutlig. 13.9.1Det behövs ett gemensamt åtgärdsprogram för havs- och vattenmiljön –att det behövs ett gemensamt åtgärdsprogram för havs- och vattenmiljön. Orsakerna till att tillståndet i havsmiljön inte når miljökvalitets- målen och normerna enligt havsmiljödirektivet finns på land. Föroreningar och utsläpp från landbaserade källor når i slut- ändan havet. Det finns en tydlig koppling mellan land och hav och mellan vattenförekomster som sjöar och vattendrag och havet. Sam- bandet mellan vattenmiljöförvaltning enligt vattendirektivet och havs- miljöförvaltning enligt havsmiljödirektivet är uppenbart. Sambandet blir tydligt vid genomförandet av åtgärdsprogram och andra åtgärder. Genomförande av vattenförvaltningens åtgärdspro- gram är en förutsättning för att nå god miljöstatus i havet. Åtgär- derna i åtgärdsprogrammet för havsmiljön kompletterar och bygger vidare på de åtgärdsprogram som tagits fram av de regionala vatten- myndigheterna. Miljömålsberedningens bedömning är att det finns flera fördelar med att ta fram ett samlat åtgärdsprogram för havs- och vattenmil- jön. Exempelvis tydliggörs att många åtgärder behöver vidtas på land för att de havsmiljöanknutna målen ska kunna nås och på så sätt kan uppströmsarbetet förstärkas. Identifiering av eventuella luckor mellan vattenmiljöförvaltning och havsmiljöförvaltning underlättas också. Överlappning av åtgärdsarbete kan undvikas. Underlaget till besluts- instansen blir mer överskådligt och sammanhängande vilket möjliggör välgrundade beslut. samordnas en stor del av arbetet med åtgärdspro- grammen mellan vattenmyndigheterna och Havs- och vattenmyn- digheten eftersom förvaltningscyklerna enligt direktiven i princip sammanfaller tidsmässigt. Med hänsyn till detta finns goda förut- sättningar för ett gemensamt åtgärdsprogram, utan att förändringarna i arbetssätt i praktiken blir så stora. 13.9.2Regeringen ska besluta om åtgärdsprogrammet –att regeringen ska besluta om åtgärdsprogrammet för havs- och vattenmiljön. Havs- och vattenmyndigheten är ansvarig myndighet för genom- förandet av havsmiljödirektivet. Myndigheten ansvarar för att alla delar av direktivet genomförs, från att göra en inledande bedömning av miljötillståndet till att besluta om miljökvalitetsnormer och åt- gärdsprogram. På motsvarande sätt är vattenmyndigheterna ansvariga för genomförandet av vattendirektivet. är nära sammankopplad med vattenför- valtningen. Genomförande av vattenförvaltningens åtgärdsprogram är en förutsättning för att nå god miljöstatus i havet. Åtgärderna i åtgärdsprogrammet för havsmiljön kompletterar och bygger vidare på de åtgärdsprogram som tagits fram av de regionala vattenmyndighe- terna med stöd av vattenförvaltningsförordningen. Inom vattenför- valtningen beslutas miljökvalitetsnormer och åtgärdsprogram av särskilda vattendelegationer på de fem vattenmyndigheterna, på regio- nal nivå. föreslog dock att regeringen ska besluta om åtgärdsprogram för avrinningsdistrikten för varje för- valtningsperiod i stället för att åtgärdsprogrammen beslutas av en vattendelegation för varje vattendistrikt.42 Enligt Vattenförvaltnings- utredningens förslag ska regeringens beslut bygga på underlag och förslag från Havs- och vattenmyndigheten tillsammans med SGU och övriga berörda myndigheter. Som motivering till förslaget om en omorganisering av beslutsfattandet anger utredningen att detta kommer medföra att beslut och mandat hänger ihop på ett tydligt sätt, vilket ger en rakare och mer effektiv styrning av vattenförvalt- ningsarbetet än dagens lösning. menade att genom att regeringen beslutar om åtgärdsprogrammen blir kopp- lingen tydligare mellan finansieringen av åtgärder och den ordinarie statliga budgetprocessen. Både och regeringen ges på detta sätt en tydligare roll i vattenförvaltningen. Förslaget bereds för när- varande inom . 42SOU 2019:66, Betänkande av , s. 527. Miljömålsberedningen menar att åtgärdsprogram som pekar ut vilka nya rättsliga eller ekonomiska styrmedel som ska tas fram behöver beslutas av regeringen. Det är inte lämpligt att delegera till en myndighet att fatta beslut om åtgärdsprogram med ett sådant innehåll. Åtgärdsprogram som handlar om att styra och prioritera vilka administrativa åtgärder som myndigheter och kommuner ska vidta bör beslutas av regeringen för att få den tyngd och legitimitet som krävs för genomförandet. Dessutom kan inte myndigheter besluta om vissa åtgärder och insatser eftersom man saknar rådighet över frågorna. Exempel på sådana frågor är internationell samverkan och beslut inom inter- nationella konventioner, där regeringen har rådighet och beslutar om vilka frågor som ska drivas. Inom havsmiljöförvaltningen är även EU:s gemensamma fiskeripolitik viktig, där även regeringen deltar i beslutsfattandet i . Vidare är det viktigt att åtgärderna i åtgärdsprogrammen kopplas samman med finansieringen av åtgärderna. Om finansiering inte följer med åtgärdsprogrammen kommer sannolikt inte åtgärderna att genomföras i den utsträckning som krävs för att uppnå miljö- målen och följa miljökvalitetsnormerna. Det blir naturligt att beslut om de åtgärder som krävs för att uppnå målen med strategin hanteras samlat och av samma aktör. Åt- gärdsprogrammen får en självklar koppling till den havsmiljöpoli- tiska proposition som regeringen ska lämna till . Inriktningen, omfattningen och innehållet i åtgärdsprogrammen ska vara förenligt med de prioriteringar som görs i regeringens havs- miljöpolitiska proposition. Miljömålsberedningen anser därför att regeringen ska fatta beslut om åtgärdsprogrammet för havs- och vattenmiljön och inte delegera beslutsbefogenheten till nationella myndigheter. Beredningens förslag ligger i linje med Vattenförvaltningsutred- ningens förslag att beslut om åtgärdsprogram för vattenmiljön ska lyftas från regional till nationell nivå och beslutas av regeringen. 13.9.3Underlag och förslag till åtgärdsprogrammet –att Havs- och vattenmyndigheten och vattenmyndigheterna43 ska ta fram underlag och förslag till åtgärdsprogrammet. Miljömålsberedningen föreslår att Havs-och vattenmyndigheten re- spektive vattenmyndigheterna44 behåller ansvaret för att ta fram under- lag och förslag till åtgärdsprogram. Myndigheterna har detta ansvar och har tagit fram underlag och förslag (samt fattat beslut) om åtgärdsprogram för innevarande förvaltningscykel. Det är viktigt att myndigheterna får stöd i arbetet av andra berörda statliga myndigheter och länsstyrelser. Länsstyrelserna behöver i sin tur hämta information och underlag från berörda kommuner. Det finns bestämmelser, i vattenförvaltningsförord- ningen och i havsmiljöförordningen, om att myndigheterna ska sam- verka för en effektiv havs- och vattenmiljöförvaltning. Ytterligare reglering av samverkansskyldigheten behövs inte menar beredningen. Enligt både havs- och vattenmiljöförordningarna ska samråd äga rum med berörda myndigheter och kommuner samt med organisa- tioner, verksamhetsutövare och andra enskilda innan myndigheterna fattar beslut om ett åtgärdsprogram. Med beredningens förslag ska samrådsansvaret stanna kvar hos Havs- och vattenmyndigheten och vattenmyndigheterna45 men i stället genomföras innan myndigheter- na lämnar över ett förslag till åtgärdsprogram till regeringen för beslut. 13.9.4Uppgifterna ska framgå av länsstyrelseinstruktionen –att länsstyrelsernas uppgifter i fråga om havs- och vatten- miljöförvaltning ska regleras i länsstyrelseinstruktionen. 43Alternativt länsstyrelserna om förslagen i genomförs. 44SOU 2019:66, Betänkande av , s. 527. 45SOU 2019:66, Betänkande av , s. 527. Det framgår av att myndigheter och kommuner är skyl- diga att genomföra de åtgärder som framgår av åtgärdsprogrammen. De flesta myndigheter, länsstyrelser och kommuner berörs av åtgärder inom antingen åtgärdsprogrammen för vattendistrikten eller åtgärdsprogrammet för havet.