sou · H9B361 · 2021-06-30 00:00:00 — Vid en samlad bedömning bör också vägas in sökandens anknytning till hemlandet och till vilka förhållanden där som sökanden har att återvända. I det ovan nämnda rättsfallet UN 390-00 beviljades sökanden uppehållstillstånd med stöd av denna bestämmelse när samman- Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet boendet varit för kortvarigt för att 5 kap. 16 § tredje stycket 2 skulle vara tillämplig men sökanden i och för sig hade utsatts för sådana övergrepp som avses där. Förutom de allvarliga kränkningarna tog hänsyn till att det inte kunde uteslutas att sökanden kunde komma att drabbas av trakasserier om hon åter- vände till hemlandet. En liknande bedömning gjordes i UN 391-00. I det fallet hade sökanden inte förmått göra sannolikt att hon i sitt tidigare äktenskap hade utsatts för sådana kränkningar som avses i andra punkten. Det stod dock klart att sökanden hade blivit illa behandlad i äktenskapet. På grund av det samt med hänsyn till risken för trakasserier eller social utstötning i hemlandet och sökandens psykiska ohälsa beviljades uppehållstillstånd med stöd av tredje punkten. Frågor som berör bland annat utlänningslagens regler om fortsatt uppehållstillstånd vid brustna anknytningar har tagits upp av expertgrupp GREVIO, som granskat genom- förande av Istanbulkonventionen.2 I sin granskning har GREVIO som utgångspunkt uttryckt att har en ledande roll när det gäller att arbeta för att våld mot kvinnor ska upphöra och att detta förhållande också har avspeglat sig i den svenska lagstiftningen. GREVIO har dock lyft fram att det finns områden där skyddet kan stärkas ytterligare. Ett av dessa områden tar sikte på genomförande av artikel 59 i Istanbul- konventionen. Artikeln föreskriver bland annat att de anslutna parterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgär- der för att säkerställa att brottsoffer, vars rätt att vistas i landet är beroende av makan/maken eller partnern enligt nationell lagstift- ning, vid upplösning av äktenskapet eller förhållandet och under särskilt svåra omständigheter, efter ansökan kan beviljas ett själv- ständigt uppehållstillstånd oberoende av hur länge äktenskapet eller förhållandet har varat. GREVIO har uttryckt sitt gillande av att utlänningslagen inne- håller en specifik bestämmelse (5 kap. 16 § tredje stycket 2) som ger möjlighet till permanent uppehållstillstånd i fall då det tillstånds- 2GREVIO/Inf(2018):15, Baseline Evaluation Report, . Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet grundande förhållandet har upphört främst på grund av att i förhåll- andet utlänningen, eller utlänningens barn, har utsatts för våld eller andra allvarliga kränkningar. GREVIO har dock rekommenderat att utvärdera kraven på att relationen måste ha tagit slut ”främst” på grund av våld och att våldet måste vara ”allvarligt” och/eller ”upprepat”, eftersom detta riskerar att göra det möjligt för förövaren att kontrollera kvinnan och minskar sannolikheten för att hon lämnar en våldsam relation på grund av risken att utvisas. Vidare har GREVIO kritiserat att kvinnor som beviljats uppehållstillstånd på grund av anknytning till en flykting eller en alternativt skydds- behövande som har ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt den tillfälliga lagen är uteslutna från det skydd som bestämmelsen i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 ger. GREVIO har därför uppmanat å det starkaste att upphäva alla undantag i den tillfälliga lagen som begränsar kvinnors rätt att få uppehållstillstånd i nu aktuella fall.3 10.3Återkallelse av uppehållstillstånd vid brustna anknytningar Enligt 7 kap. 3 § andra stycket får ett tidsbegränsat uppehållstill- stånd som meddelats med stöd av 5 kap. 3 § första stycket 1 eller 2 b eller 3 a § första stycket 1 eller andra stycket återkallas om förhåll- andet upphör. Bestämmelsen trädde i kraft och infördes för att uppnå överensstämmelse med familjeåterförenings- direktivet. Bestämmelsen innebär att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som beviljats make eller sambo eller en person som avser att ingå ett äktenskap eller inleda ett samboförhållande med någon som är bosatt eller som har beviljats uppehållstillstånd för bosättning i kan återkallas om förhållandet upphört som tillståndet gäller. Detsamma gäller ett tidsbegränsat uppehållstill- stånd som beviljats till makens eller sambons barn. Vid bedömningen av om ett uppehållstillstånd bör återkallas på denna grund ska enligt 7 kap. 4 § utlänningslagen hänsyn tas till den anknytning som han eller hon har till det svenska samhället och till 238–245 i GREVIO Baseline Evaluation Report, . Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet om andra skäl talar mot att tillståndet återkallas. Vid en sådan be- dömning ska särskilt beaktas 2.om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med honom eller henne, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas, 3.utlänningens övriga familjeförhållanden, och 4.hur länge utlänningen har vistats i . Bestämmelsen är tillämplig även beträffande vissa andra grunder för återkallelse. I 7 kap. 4 § omnämns inte den situationen att förhållandet har upphört främst på grund av att utlänningen, eller utlänningens barn, i förhållandet har utsatts för våld eller annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid, dvs. sådana omständigheter som anges i 5 kap. 16 § tredje stycket 2. Inte heller är den sistnämnda bestämmelsen tillämplig i återkallelseärenden, eftersom bestämmelsen enligt sin lydelse är avsedd att tillämpas vid prövningen av en ansökan om fortsatt uppehållstillstånd. I förarbetena till 7 kap. 3 § framhålls emellertid att den bestäm- melsen innebär att återkallelse får ske av uppehållstillståndet om förhållandet upphört, men att det också måste göras en bedömning i varje enskilt fall av om tillståndet ska återkallas. Vid den sistnämnda bedömningen ska, enligt vad regeringen uttalade, hänsyn också tas till om de omständigheter som nämns i 5 kap. 16 § tredje stycket utlänningslagen föreligger, dvs. bland annat den omständigheten att förhållandet upphört främst på grund av att utlänningen, eller utlän- ningens barn, i förhållandet har utsatts för våld eller andra kränk- ningar. (Se prop. 2005/06:72 s. I MIG 2013:5 var fråga om ett uppehållstillstånd skulle återkallas när förhållandet upphört på grund av att utlänningen hade utsatts för sådana kränkningar som avses i 5 kap. 16 § tredje stycket 2. Med hänvisning till ovan nämnda förarbetsuttalanden slog Migrations- överdomstolen fast att den situationen som omnämns i 5 kap. 16 är en omständighet som, vid sidan av de som särskilt lyfts fram i 7 kap. 4 §, ska beaktas vid bedömningen av om ett tillstånd bör återkallas. Med hänsyn till att det tillståndsgrundande förhållandet hade upp- Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet hört av nämnda orsak samt till den anknytning som utlänningen numera hade utvecklat till , fann Migrationsdomstolen att övervägande skäl talade mot att tillståndet återkallades. 10.4Våra överväganden och förslag 10.4.1Närmare om vårt uppdrag Vårt uppdrag enligt direktiven är att ta ställning till hur skyddet mot utvisning av den som drabbats av hedersrelaterad brottslighet kan förstärkas, så att den som drabbas inte utvisas i sådana fall, och lämna förslag på nödvändiga författningsändringar. Som redan framgått finns det enligt direktiven anledning att se över skyddsregeln vid brustna anknytningar i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 i detta sammanhang. I avsnitt 10.2.4 har vi redovisat de synpunkter och uppmaningar som expertgrupp GREVIO har framfört gällande denna bestämmelse. Som framgår där har GREVIO rekommenderat att utvärdera kraven på att relationen måste ha tagit slut ”främst” på grund av våld och att våldet måste vara ”allvarligt” och/eller ”upprepat”. I våra överväganden kommer vi att analysera i vilken utsträckning dessa krav, liksom de övriga förutsättningar som framgår av bestämmelsen och dess för- arbeten, begränsar möjligheterna att få stanna i för den som drabbats av hedersrelaterad brottslighet. Det är alltså inte fråga om en allmän översyn av bestämmelsen – en sådan ligger utanför vårt uppdrag – utan en analys specifikt inriktad mot om det befintliga skyddet är tillräckligt när förtrycket utövats i en hederskontext. Utöver skyddsregeln i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 kommer analysen även omfatta undantagsregeln i lagrummets tredje punkt. GREVIO har vidare varit kritisk mot att vissa utlänningar enligt den tillfälliga lagen är undantagna från möjligheten till fortsatt uppe- hållstillstånd vid brustna anknytningar och uppmanat att upphäva dessa undantag. Som nämnts i avsnitt 10.2.1 kommer de ifrågavarande undantagen att upphöra gälla när den tillfälliga lagen löper ut . Vi kommer därför inte att behandla denna fråga ytterligare. Som också nämnts i avsnitt 10.2.1 föreslås i prop. 2020/21:191 att 5 kap. 16 § utlänningslagen ändras, bland annat på så sätt att ett uppehållstillstånd som beviljas med stöd av någon av bestämmel- Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet serna i nuvarande tredje stycket ska vara tidsbegränsat och gälla . Därför kommer vi att ta ställning till om skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet kom- mer att vara tillräckligt även om en sådan ändring genomförs. Avslutningsvis kommer vi, som angetts redan inledningsvis, ta ställning till om skyddet mot återkallelse av uppehållstillstånd vid brustna anknytningar bör stärkas för den som drabbas av heders- relaterad brottslighet. 10.4.2Undantagsreglerna vid brustna anknytningar ger ett tillräckligt skydd mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet Bedömning: Reglerna i 5 kap. 16 § tredje stycket ger ett tillräck- ligt skydd mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet. Någon ändring av dessa är därför inte nödvändig. Även med föreslagna lagändringar gällande uppehållstillståndens giltighetstid bedöms skyddet som tillräckligt. Skälen för vår bedömning Reglerna bör ge ett gott skydd mot utvisning och motverka missbruk Enligt 5 kap. 16 § tredje stycket 2 utlänningslagen får, trots att det tillståndsgrundande förhållandet har upphört, uppehållstillstånd ändå ges om förhållandet har upphört främst på grund av att utlän- ningen, eller utlänningens barn, i förhållandet utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid. Om förutsätt- ningarna för uppehållstillstånd enligt denna bestämmelse inte är uppfyllda, kan uppehållstillstånd ändå beviljas med stöd av 5 kap. 16 § tredje stycket 3 utlänningslagen, om andra starka skäl talar för det. Skyddsregeln i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 utlänningslagen inför- des för att så långt möjligt motverka att berörda personer, främst kvinnor, av rädsla för utvisning stannar kvar i anknytningsförhåll- anden där de misshandlas eller på annat sätt utsätts för allvarliga kränkningar. ansågs det – för att förhindra missbruk av rätten till invandring – nödvändigt att förena regeln med vissa kvali- Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet Förutom att kränkningarna ska ha varit allvarliga och att dessa ska ha varit den främsta orsaken till att förhållandet upphört, krävs enligt motiven dels att sammanboendet inte varit helt kortvarigt, dels att det från början varit fråga om ett seriöst förhållande. (Se prop. 1999/2000:43 s. 53 f.). De negativa konsekvenserna av kravet på att anknytningsför- hållandet består kan bli särskilt kännbara för den som är utsatt för hedersrelaterat våld och förtryck. I en hederskontext sympatiserar familjen, släkten eller gruppen ofta med gärningspersonen, och den som utsätts kan sakna stöd från anhöriga. Brotts- lighetens kollektiva karaktär kan innebära att offren berövas såväl möjligheten att bo kvar och ha kontakt med sin familj som möjlig- heten att stanna kvar på sin skola eller arbetsplats och hålla kontakt med sina vänner. Personer som utsätts för hedersrelaterad brotts- lighet har ofta en stark koppling till sin familj och kan därmed känna sig uteslutna och ensamma om de väljer att anmäla och berätta om sina upplevelser. De riskerar allvarliga repressalier om de anmäler brott och drar sig därför ofta från att göra det. Anmälningsbenägen- heten kan därför antas vara låg och mörkertalet stort när det gäller hedersrelaterat våld och annat sådant förtryck. Detta gäller inte minst vid sexuella övergrepp eftersom den utsatta då ofta skuld- beläggs, och i vissa fall bestraffas, för det som hänt. (Se prop. 2019/20:131 s. 32 och SOU 2020:57 s. 123 f.) Om den utsatta per- sonen dessutom riskerar att förlora rätten att vistas i landet om han eller hon sliter sig loss från förhållandet, kan personens situation bli ännu mer pressad och benägenhet att anmäla kränkningarna ännu mindre. Det är därför av särskild vikt att den som är offer för hedersrelaterad brottslighet har ett skydd mot utvisning i de fall då det tillståndsgrundande förhållandet har upphört. måste reglerna även fortsättningsvis vara utformade på ett sådant sätt att missbruk i möjligaste mån kan undvikas. Det är givetvis angeläget att skyddet endast tillkommer den som har ett verkligt behov av det och inte kan användas för att kringgå reglerna om uppehållstillstånd. Våra överväganden utgår ifrån att en balans ska uppnås mellan dessa intressen. Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet beviljades totalt 155 uppehållstillstånd med stöd av skyddsregeln i 5 kap. 16 § tredje stycket 2, eller i gen- omsnitt 31 sådana tillstånd . Som nämnts ovan gäller dock vissa begränsningar i möjligheten till uppe- hållstillstånd på denna grund. lät göra en kartläggning av tillämp- ningen av bestämmelsen i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 om uppehålls- tillstånd på grund av våld eller annan allvarlig kränkning (Ds 2014:38). Kartläggningen omfattade 241 ärenden –2013. Förutom ärenden där den nyssnämnda bestämmelsen tillämpats, innefattade kartläggningen avgöranden där rätten till uppehållstillstånd även prövats enligt 5 kap. 16 § tredje stycket 3 utlänningslagen samt ärenden där den sökande var barn till en kvinna som tidigare beviljats uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin tidigare make eller sambo. De sistnämnda ärendena innefattar även fall där barnet beviljats uppehållstillstånd på grund av anknyt- ning till föräldern med stöd av 5 kap. 3 § första stycket 2 a eller 2 b utlänningslagen. av ärendena i kartläggningen hade sökanden bevil- jats uppehållstillstånd, varav merparten enligt 5 kap. 16 § tredje stycket 2 utlänningslagen. Endast 43 av de 241 avgörandena utgjorde avslagsbeslut. I ungefär hälften av avslagsärendena avslogs ansökan på grund av att övergreppen inte ansetts vara sådana som avses i be- stämmelsen. I rapporten från kartläggningen bedömdes att Migra- tionsverket i en del av dessa avslagsbeslut i första hand hade grundat sin bedömning på enskilda handlingars art och allvar snarare än på om övergreppen varit upprepade eller systematiska. Det bör dock noteras att det rörde sig om ett fåtal ärenden. Den övergripande slutsatsen i rapporten var tvärtom att tillämpningen av bestämmel- sen i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 i huvudsak överensstämde med bestämmelsens utformning, förarbetena och praxis. I 22 beslut och 7 domar (eller beslut eller domar med anknytning till sådana beslut eller domar) av de 241 granskade ärendena fann respektive migrationsdomstolarna att förutsätt- ningarna för uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 16 § tredje stycket 2 utlänningslagen inte var uppfyllda, men att det likväl fanns skäl att bevilja uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 16 § tredje Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet stycket 3 utlänningslagen. av besluten ansåg Migra- tionsverket att sökanden antingen gjort sannolikt att det före- kommit övergrepp eller inte ifrågasatt att övergrepp förekommit. I cirka hälften av dessa beslut framgick även att beaktat övergreppen vid prövningen enligt 5 kap. 16 § tredje stycket 3 utlänningslagen. Detsamma gällde cirka hälften av domarna. Av granskning framgår att de undersökta reglerna i huvudsak tillämpas på det sätt som avsetts. Granskningen indikerar således att reglerna ger ett adekvat skydd när det tillståndsgrund- andande förhållandet har upphört på grund av våld eller andra kränkningar. Frågan är om detta också är fallet när kränkningarna varit hedersrelaterade. Vi kommer i det följande att analysera denna fråga med utgångspunkt i skyddsregelns krav på kränkningarnas allvar, regelns övriga krav, beviskravet, den berörda personkretsen samt möjligheten att få uppehållstillstånd med stöd av 5 kap. 16 § tredje stycket 3 utlänningslagen. Som nämnts ovan kommer vi också överväga om skyddet är tillräckligt om de lagändringar som föreslås i prop. 2020/21:191 genomförs. I det sammanhanget kommer vi även att gå in på möjligheten att få uppehållstillstånd med stöd av andra bestämmelser. Skyddsregeln i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 utlänningslagen ställer alltså upp ett krav på att kränkningarna måste ha varit av ett visst allvar för att fortsatt uppehållstillstånd ska meddelas trots att det tillståndsgrundande förhållandet har upphört. Som framhållits i avsnitt 5.8. kan hedersrelaterat våld och för- tryck omfatta handlingar av vitt skilda slag. Det kan röra sig om allt ifrån subtila inskränkningar i de utsattas levnadsvillkor till grovt våld eller hot om sådant våld. När det gäller gärningar av sistnämnda slag råder det knappast någon tvekan om att skyddsregeln i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 är tillämplig. Frågan är snarare om bestämmelsen ger ett tillräckligt skydd när kränkningen i sig framstår som lindrig, men likväl är allvarlig när den ses i sitt sammanhang. Varken i förarbetena till bestämmelsen eller Migrationsöverdom- stolens praxis berörs uttryckligen vilken betydelse det har för be- dömningen av kränkningarnas allvar att de varit hedersrelaterade. Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet I förarbetena sägs emellertid att övergreppen måste ses i sitt sam- manhang och att det i varje ärende således bör tas hänsyn till under vilka omständigheter övergreppet ägt rum, hur allvarligt det har varit och om det rört sig om en enstaka eller systematiska övergrepp (se prop. 1999/2000:43 s. 54). Det står vidare klart att lagstiftaren på ett generellt plan ser särskilt allvarligt på vålds- och fridsstörande brott när de begås i en hederskontext. Detta har kommit till uttryck i lag- stiftningen på flera sätt, bland annat genom införandet av den straffskärpningsgrund i 29 kap. 2 § 10 som tar sikte på brott med hedersmotiv. Dessutom har i SOU 2020:57 föreslagits att ett särskilt hedersbrott ska införas (se vidare avsnitt 5.8.2). I båda lagstiftningsärendena framgår att ett framträdande motiv till särreglering av hedersrelaterat våld och förtryck är att detta utövas i en kontext där offret – bland annat på grund av brottslighetens kollektiva karaktär – är synnerligen utsatt och sårbar (se prop. 2019/20:131 s. 32 och SOU 2020:57 s. 14 f., 123 f. och 159). Med andra ord är det just det sammanhang inom vilken brottslighetens utövas som legat till grund för att den pekats ut som särskilt klandervärd. Av detta kan slutsatsen dras att det förhållandet att brottet är hedersrelaterat måste ses som försvårande även vid bedömningen av om det utgör en allvarlig kränkning i den mening som avses i 5 kap. 16 § tredje stycket 2 utlänningslagen. Till detta kan läggas att det vid hedersrelaterad brottslighet sällan torde vara fråga om ett enstaka tillfälle – utan tvärtom om systematiska över- grepp – eftersom brottsligheten är en följd av rådande normer inom den ifrågavarande kretsen. Även av den anledningen bör heders- relaterad brottslighet typiskt sett uppfylla kravet på att kränkning- arna ska vara av visst allvar. Slutligen bör framhållas att det är möjligt att bevilja uppehållstillstånd med stöd av tredje punkten i 5 kap. 16 § tredje stycket utlänningslagen i fall där utlänningen utsatts för kränkningar men dessa inte ansetts så allvarliga att andra punkten är tillämplig. Vi återkommer till detta nedan. För att fortsatt uppehållstillstånd ska beviljas på grund av att det i förhållandet förekommit våld eller allvarliga kränkningar krävs också att förhållandet upphört främst på grund av detta. Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet krävs vidare dels att sammanboendet inte varit helt kortvarigt, dels att det från början varit fråga om ett seriöst förhållande (se prop. 1999/2000:43 s. 54). Enligt vår bedömning begränsar dessa förut- sättningar möjligheterna till fortsatt uppehållstillstånd på samma sätt när övergreppen varit hedersrelaterade som när de utövats i en annan kontext. Som vi kommer att utveckla i det följande är bevis- kravet för att det främst är kränkningarna som varit orsak till att förhållandet upphört emellertid tämligen lågt. Dessutom är det – på motsvarande sätt som när kravet på brottets allvar inte är uppfyllt – möjligt att tillämpa undantagsregeln i tredje punkten till exempel i fall där sammanboendet varit så kortvarigt att uppehållstillstånd inte kunnat beviljas med stöd av andra punkten. Det framgår inte av 5 kap. 16 § tredje stycket 2 utlänningslagen vilket beviskrav som ska tillämpas vid bedömningen av om förhåll- andet har upphört främst på grund av att utlänningen, eller utlän- ningens barn, har utsatts för våld eller annan allvarlig frihets- eller fridskränkning. Av förarbetena och praxis följer emellertid att fortsatt uppehållstillstånd får ges om sökanden gör sannolikt att det har förekommit kränkningar av angivet slag samt gör antagligt att detta är den främsta anledningen till att relationen upphört. (se prop. 1999/2000:43 s. 52 ff. och MIG 2011:25). Den omständigheten att det räcker med att den enskilde gör sannolikt att det förekommit övergrepp på det sätt som han eller hon har påstått medför att det, för att fortsatt uppehållstillstånd ska kunna beviljas, inte krävs att åtal väckts eller att en fällande dom meddelats mot den uppgivne gärningspersonen. Normalt måste det dock finnas omständigheter som stöder sökandens påståenden. Det ställs inte upp några formella krav på vilken dokumentation som ska föreligga. Av den ovan nämnda propositionen framgår att exempel- vis polisanmälningar, läkarintyg eller intyg från sociala myndigheter och kvinnojourer kan vara till ledning. I förarbetena och praxis berörs inte uttryckligen vilken betydelse det kan ha för bevisvärderingen att kränkningarna har utövats inom ramen för en hederskontext. Att detta kan ha stor inverkan på bevis- läget är emellertid uppenbart. Som framhållits ovan har personer Skyddet mot utvisning för den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet som utsätts för hedersrelaterad brottslighet nämligen ofta en stark koppling till sin familj och kan därmed känna sig uteslutna och ensamma om de väljer att berätta om sina upplevelser. De kan vidare skuldbeläggas för det som har hänt, inte minst vid sexuella över- grepp, och riskerar allvarliga repressalier om de anmäler brott. Därför drar de sig ofta från att vända sig till myndigheterna. Offer för hedersrelaterad brottslighet utsätts dessutom ofta för stor press från familj och släkt att ta tillbaka sina uppgifter, särskilt om familjemedlemmar eller släktingar har frihetsberövats (Se prop. 2019/20:131 s. 32 och SOU 2020:57 s. 123 f.) Detta kan bland annat medföra att förflyter från det att övergreppen äger rum till det att de anmäls och att dokumentationen om dem är bristfällig. När så är fallet kan det påverka sökandens möjligheter att uppfylla beviskravet.