sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — För att de som har en parre- lation men inte bor tillsammans ska anses ha stått varandra särskilt nära måste det enligt praxis i princip krävas att det i det enskilda fallet föreligger något ytterligare och speciellt förhållande som motiverar att den efterlevande betraktas som särskilt närstående i den aktuella bestämmelsens mening (se rättsfallet ”Särborna”, Högsta domstolens dom i mål nr T 1848-20, p. I ”Särborna” hade den efterlevande och den avlidne, som båda var , haft en kärleksrelation och regelbundet träffats och bott hos varandra. Relationen hade dock inte varit sådan att den kunde jämställas med den som normalt finns mellan samboende personer. Inte heller annars hade det framkommit något speciellt förhållande kring relationen. ansåg därför att den efterlevande särbon inte ingick i den ersättningsberättigade kretsen enligt 5 kap. 2 § första stycket 3 skadeståndslagen. För att besvären ska anses som en personskada krävs, liksom annars, att de är medicinskt påvisbara. Efterlevande anhöriga har dock i de nu aktuella fallen en bevislättnad på så sätt att det normalt inte krävs läkarintyg eller liknande utredning för att styrka att de psykiska be- svären är att hänföra till en personskada (prop. 2000/01:68 s. 36 f. och Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga 71 samt rättsfallet ”De presumerade psykiska besvären” NJA 2000 s. 521). Om ersättning av något skäl yrkas med högre belopp än normalt, kan dock särskild bevisning behövas. På detta sätt har det skapats en schabloniserad ersättning för sveda och värk – lika för alla –där man inte behöver utreda och värdera skadans storlek i det enskilda fallet. har man gett de som drabbats osedvanligt hårt av att en nära anhörig blivit dödad en möjlighet att föra bevis- ning om sin skada och därigenom få en högre ersättning. Särskild bevisning krävs också om den efterlevande vill ha ersättning för be- stående men eller särskilda olägenheter. Även beträffande de ekono- miska skadorna brukar det krävas att utredning presenteras för att ersättning ska dömas ut. Storleken på skadeståndet enligt 5 kap. 2 § första stycket 3 skade- ståndslagen ska som utgångspunkt bestämmas med hänsyn till om- ständigheterna i varje enskilt fall. Grundtanken är att den skadeli- dande ska få full ersättning för sin skada. Den del av personskadeersättningen som avser fysiskt och psy- kiskt lidande av övergående natur (s.k. sveda och värk) och i före- kommande fall bestående följder (s.k. lyte och annat stadigvarande men) bestäms dock normalt med ledning av tabeller som upprättats av . För den s.k. anhörigersättningen har det utifrån de tabeller som avser ersättning för sveda och värk i praxis antagits vissa schablonbelopp. Enligt Högsta domstolens avgörande ”Den schabloniserade anhörigersättningen” NJA 2017 s. 1208 bör de ersättningsberättigade schablonmässigt ha rätt till ersättning för sveda och värk motsvarande akut sjuktid med annan vård än sjukhusvård, ett dubbelt så högt belopp bör utgå vid uppsåtligt dö- dande eller då dödsfallet orsakats av grov vårdslöshet som ligger mycket nära ett uppsåtligt dödande. Detta innebär att de schabloni- serade beloppen ligger på respektive . Genom ”Den schabloniserade anhörigersättningen” bekräftade de tidigare uttalanden som domstolen gjort i rättsfallen ”Anhörigersättningen vid uppsåtligt dödande” NJA 2004 s. 26 och ”Schablonersättning vid grov vårdslöshet” NJA 2006 s. 738 Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga om hur schablonersättningen bör bestämmas. Vidare bekräftades kopplingen till beloppsnivåerna i hjälptabeller för sveda och värk och tanken på mer fristående schabloner avfärda- des. Skälet till det var att lagstiftaren valt att reglera efterlevandes skadestånd för psykiska besvär som en ersättning för personskada i form av primärt sveda och värk. Eftersom ersättningen avser att ersätta den närståendes egen per- sonskada, och inte utgör en ersättning för förlusten eller saknaden av den avlidne, har det inte ansetts påverka ersättningsbeloppets stor- lek om någon förlorat flera närstående (se rättsfallen ”Scha- blonersättning vid grov vårdslöshet” NJA 2006 s. 738 och ”Schablon- ersättning vid förlust av flera anhöriga” NJA 2007 s. 953). betonade rättsfall att det inte är fråga om ersättning för sorg och saknad (se även prop. 2000/01:68 s. 37), och att det därför saknades skäl att tillämpa en särskild schablon för för- lust av flera anhöriga. Eftersom det saknades utredning om huruvida de psykiska besvären gått utöver vad som täcktes av schablonen, ut- dömdes det sedvanliga schablonbeloppet. Inte heller den som bevittnat ett mord på en nära anhörig anses ha rätt till en högre ersättning (se rättsfallet ”Anhörigersättning vid bevittnande av mord” Högsta domstolens dom i mål nr T 3132-20). I rättsfallet uttalade att ett viktigt syfte med schablonerna är att underlätta för den skadeli- dande men också att rättstillämpningen ska förenklas. Dessa syften skulle enligt domstolen motverkas om många olika schabloner till- lämpas vid sidan av varandra beroende på förhållandena i de enskilda fallen. Skilda schabloner måste därför kunna motiveras utifrån gene- rella antaganden om hur olika förhållanden inverkar på de psykiska besvärens karaktär och omfattning (se p. 12 i domskälen). ansåg att det var svårt att finna ett tillräckligt underlag för utgångspunkten att den som bevittnar ett uppsåtligt dödande av en närstående i allmänhet drabbas hårdare psykiskt än den som en- bart får besked om vad som inträffat (p. Domstolen ansåg visser- ligen att det fanns ett tydligare stöd för att barn drabbas särskilt hårt av att bevittna våld mot närstående, men de negativa effekterna kan variera med hänsyn till barnets ålder och utveckling. Därmed ansågs det inte möjligt att i någon del göra några sådana generella antagan- den som skulle kunna motivera en särskild schablon (p. Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga Det finns exempel från underrätterna på fall då schablonen av olika skäl har frångåtts. Med hänsyn till bland annat Högsta domstolens avgöranden ”Den schabloniserade anhörigersättningen” NJA 2017 s. 1208 och ”Anhörigersättning vid bevittnande av mord” (dom i mål nr T 3132-20) finns det dock inte någon anled- ning att närmare redovisa dessa. Här ska endast nämnas att hov- rätt dömde ut till en far vars dotter dödades vid ter- roristattentatet på i (dom i mål nr T 6549-18). Hovrätten ansåg det genom bevisning presenterad av fadern bevisat att han led av ersättningsgilla psykiska besvär efter dotterns död. I detta fall höjdes alltså ersättningen därför att fadern hade presenterat utredning som visade att de psykiska besvären var mer omfattande än vad som täcktes av schablonen. När det gäller ersättningsposterna inkomstförlust och förlust av un- derhåll bör nämnas att det finns en samordningsregel i 5 kap. 3 § ska- deståndslagen. När skadeståndet bestäms i denna del ska en rad för- måner från annat håll beaktas. Huvudprincipen är att det ska ske samordning mellan socialförsäkringsförmåner eller anställningsför- måner och skadestånd om de avser samma förlust. Samordningen in- nebär att skadeståndet i princip ska minskas med den andra för- månen till dess värde då skadeståndet fastställs (den s.k. nettometoden). Skadeståndet bestäms alltså till det netto som återstår sedan samordningsförmånen eller förmånerna avräknats. Detta innebär att staten – genom socialförsäkringssystemet – tar en stor del av de kostnader som annars skulle kunna belasta skadevållaren i form av ett skadestånd för inkomstförlust eller förlust av underhåll. Om en förmån inte tillhör de i paragrafen uppräknade och inte heller är förenad med regressrätt för utgivaren påverkas inte den ska- delidandes rätt till skadestånd. I dessa fall får således förmånen läg- gas ihop med skadeståndet. Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga 8.2.5Hänvisningar i andra lagar Skadeståndslagens regler om ersättning för personskada och anhörig- ersättning tillämpas också i fråga om t.ex. trafikskadeersättning och brottsskadeersättning (9 § trafikskadelagen, 1975:1410, respektive 4 § brottsskadelagen). Hänvisningar till bland annat bestämmelserna om beräkning av ersättning för personskada och anhörigersättning i skadeståndslagen finns även i 8 § patientskadelagen (1996:799) och flera andra lagar. Enligt brottsskadelagen kan det även utgå brottsskadeersättning för den skada det innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom brott (se 5 §). I trafikskadelagen, patientskadelagen och de andra lagar enligt vilka skadeståndslagens regler om ersättning för personskada ska tillämpas finns inte någon hänvisning till reglerna om kränkningsersättning. Sådan ersättning utgår alltså inte enligt dessa lagar. Efterlevande anhöriga kan, om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda, få brottsskadeersättning för den personskada som anhörigersättningen är avsedd att ersätta (se 4 § brottsskadelagen). Bestämmelser om jämk- ning av brottsskadeersättning finns i 12 § brottsskadelagen. Där anges att brottsskadeersättning får jämkas, om det är skäligt med hänsyn till att den skadelidande eller, om skadan har lett till döden, den av- lidne genom sitt uppträdande i samband med brottet eller på annat liknande sätt uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken. Jämkningsbestämmelsen är tillämplig på all form av brottsskade- ersättning, dvs. även på sådan ersättning som utgår till efterlevande anhöriga. Möjligheten till jämkning av brottsskadeersättning är större än möjligheterna att jämka ett skadestånd. Som skäl för denna ordning har bland annat anförts att brottsskadeersättning är en offentlig- rättslig ersättning som ska betalas till dem som mest behöver den (prop. 2013/14:94 s. 60). Det har inte ansetts rimligt att t.ex. de som deltar i kriminell verksamhet – och på grund av detta drabbas av brott – ska få samma ersättning som ett helt oskyldigt brottsoffer. Ur ett brottsofferperspektiv har en sådan ordning ansetts kunna framstå som stötande. Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga För jämkning krävs normalt att den skadelidandes beteende har föranlett en ökning av risken för att skadan skulle uppkomma, t.ex. genom att den skadelidande ger sig in i en situation som innebär en risk för att utsättas för brott (prop. 2013/14:94 s. 80 samt även prop. 1977/78:126 s. 49 och 101). Typfall för jämkning enligt Brottsoffer- myndighetens praxis är när den skadelidande har uppträtt provoce- rande eller att skadan har inträffat vid en uppgörelse i kriminella kretsar eller i samband med narkotikabrottslighet. Av samma skäl kan också anhöriga till en avliden person få sin brottsskadeersättning av- seende bland annat personskada jämkad. Det innebär att om dödsfallet inträffat vid t.ex. en uppgörelse i kriminella kretsar kan de efterlevande anhörigas brottsskadeersättning jämkas. När Brottsoffermyndigheten jämkar brottsskadeersättning sker det alltid helt (dvs. till noll) eller till hälften. Några andra kvotdelar förekommer inte. Det vanligaste är att ersättningen jämkas helt. 8.3Något om vad som skadeståndsrättsligt gäller i andra nordiska länder I är det lov om erstatningsansvar (erstatningsansvarsloven) som reglerar skadeståndsrättsliga frågor. Ersättning för ekonomisk skada benämns här ”erstatning”, medan ersättning för ideell skada benämns ”godtgørelse”. Bestämmelser om ersättning till efterlevande anhöriga finns i 12–14 a § och 26 a §. Enligt 12 § erstatningsansvarsloven är den som är ansvarig för en an- nans död skyldig att utge ersättning för skäliga begravningsutgifter och förlust av underhåll. Rätten till ersättning för förlust av underhåll är särskilt reglerad på ett ganska detaljerat sätt i 13 § (makar och sambor) och 14 § (barn). I andra fall bestäms ersättningen skönsmässigt. Ersättningen för efterlevande makar och sambor utgör enligt 13 § ett belopp motsvarande av den ersättning som den av- lidne skulle ha uppburit vid total förlust av förvärvsförmågan enligt Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga reglerna i lagens 5–8 §§. Enligt nu gällande lag ska ersättningen upp- gå till , om det inte föreligger särskilda omständigheter (nu gällande belopp är dock i praktiken högre efter- som årlig justering ska ske enligt 15 §). Särskilda omständigheter kan t.ex. vara att det inte har förekommit någon försörjning eller att för- sörjningen varit av mindre betydelse (SOU 1995:33 s. 202). I sådana fall fastställs ersättningen i stället skönsmässigt. Ersättningen till barn bestäms till ett belopp som svarar mot sum- man av de bidrag till barnets underhåll som den avlidne vid skadetill- fället skulle kunnat åläggas att utge om han eller hon hade varit bi- dragspliktig. Om den avlidne var ensam försörjare höjs beloppet . Beträffande äkta makar och sambor finns i 14 a § också en be- stämmelse som anger att dessa har rätt till ett övergångsbelopp som uppgår till (även detta belopp justeras enligt 15 §). Om den avlidne inte efterlämnar någon efterlevande make/ maka eller sambo kan beloppet tillerkännas någon annan person, om det föreligger särskilda omständigheter. Den som får ett övergångs- belopp kan inte också få ersättning för begravningskostnader. För det fall rätt ersättning för personskada anses föreligga finns en viss rätt till ersättning för ekonomiska skador även i den delen. Det gäller bland annat vissa kostnader och inkomstförlust (se mer om detta nedan). I finns en rätt till ersättning för ideell skada för efterlevande (dvs. Av 26 a § erstatningsansvarsloven framgår att den som uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet orsakar en annan persons död kan förpliktas att betala ersättning för gott- görelse till efterlevande som stod den avlidne särskilt nära. Vid be- dömningen av om skadevållaren ska betala sådan ersättning och vid bestämmandet av ersättningens storlek ska särskilt beaktas skade- vållarens handling (dvs. gärningen) och det lidande eller den kränkning (krænkelse) som den eller de efterlevande kan antas ha drabbats ha. Regeln är i första hand tänkt att gälla för äkta makar och sambor samt i förhållandet mellan föräldrar och hemmaboende eller min- deråriga barn. I andra fall måste det föreligga en särskild koppling Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga eller något särskilt förhållande mellan den avlidne och den efter- levande som motiverar att ersättning ska utgå. När regeln infördes uttalades att den högsta ersättningsnivån borde ligga i storleksord- ningen . I finns inte någon lagreglerad rätt till ersättning för per- sonskada (psykisk skada) för efterlevande anhöriga. Mot bakgrund av ett par avgöranden från Højesteret finns dock visst utrymme för att döma ut sådan ersättning i fall då det psykiska lidandet sträcker sig längre än den sorg och saknad som normalt kan uppstå (se dom från , refererad i UfR 2007, s. 1562, och dom från , mål 179/2013). I det senare av dessa mål fick en mamma ersättning för personskada efter att barnens far dömts för att uppsåtligen ha dödat deras två gemensamma döttrar. Mamman var inte närvarande vid händelsen utan underrättades om den . Mamman fick även i gottgörelseersättning. Den grundläggande bestämmelsen om ersättning för personskada finns i 1 § erstatningsansvarsloven. Ersättning kan i dessa fall utgå för inkomstförlust, vissa kostnader, sveda och värk samt varaktigt men. Regler om beräkningen av vissa av dessa poster finns i efterföljande bestämmelser. När det gäller ersättningen för sveda och värk kan note- ras att denna utgår med visst belopp för som den skade- lidande är sjuk (/dag). I lagens bestämmelse finns också ett maxbelopp angivet, . Även dessa be- lopp är i praktiken högre eftersom de ska justeras enligt 15 §. Den finska skadeståndslagen är . En rätt för efterlevande anhöriga till rent ideell ersättning för lidande infördes och i samband med en större reform ändrades lagens bestämmel- ser om personskada, förlust av underhåll och lidande. Bestämmelser om ersättning till efterlevande anhöriga finns i 5 kap. 2 d–4 b §§. Enligt 5 kap. 3 § i den finska skadeståndslagen har den som skött om begravningen av någon som har omkommit rätt till skälig ersättning för begravningskostnaderna. Föräldrar, barn och make till den som Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga har omkommit samt andra med dem jämförbara personer som stått den omkomne särskilt nära har dessutom rätt till skälig ersättning för kostnader som orsakats dem i samband med begravningen. Bestäm- melsen tillämpas sannolikt i huvudsak på samma sätt som motsvarande bestämmelse i den svenska skadeståndslagen (SOU 1995:33 s. 213). Om en person som var underhållsskyldig eller som annars för- sörjde någon annan har omkommit, har den som var berättigad till underhåll eller underhållsbidrag, eller som annars för sin försörjning var beroende av den omkomne, rätt till ersättning för förlust av underhåll (5 kap. 4 §). Ersättningen bestäms med beaktande av vad den som har rätt till ersättning sannolikt hade fått i underhåll av den omkomne och vad den som har rätt till ersättning skäligen behöver för sin försörjning med hänsyn till sina möjligheter att själv försörja sig genom förvärvsarbete och till övriga omständigheter. Med underhåll kan vid synnerliga skäl jämställas värdet av hushållsarbete i hemmet. Slutligen framgår av 5 kap. 4 b § att om någons död har orsakats uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, har dennes föräldrar, barn och make samt andra med dem jämförbara personer som stått den om- komne särskilt nära rätt till ersättning för sådana nödvändiga sjuk- vårdskostnader och andra nödvändiga utgifter samt för sådan in- komstförlust som beror på personskada som dödsfallet orsakat. Här finns alltså en rätt till ersättning för ekonomiska skador hänförliga till en personskada. Av förarbetena framgår att de ersättningar som fastställs enligt 4 b § ska beaktas när ersättningen för lidande enligt 4 a § prövas. Ett av skälen till att den sistnämnda paragrafen infördes var nämligen att en närstående till den omkomne med den ersättning som han eller hon fick för lidande skulle kunna täcka kostnaderna för sakkunnig hjälp samt finansiera extra ledighet från förvärvsarbetet. Eftersom t.ex. tera- pikostnader och inkomstförlust till följd av personskadan nu ska er- sättas enligt 4 b §, behöver den närstående inte längre bekosta dem med de ersättningar som fastställs för lidande (RP 167/2003 s. 51). Enligt 5 kap. 4 a § i den finska skadeståndslagen gäller att föräldrar, barn och make till den som har omkommit samt andra med dem jäm- förbara personer som stått den omkomne särskilt nära har rätt till Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga ersättning för det lidande som dödsfallet orsakat, om personens död vållats uppsåtligen eller av grov oaktsamhet och dömande av ersätt- ning bedöms skäligt med beaktande av det nära förhållandet mellan den omkomne och den som yrkar ersättning, gärningens art samt övriga omständigheter. Bestämmelsen infördes och syftet med ersättningen angavs i förarbetena vara att gottgöra de personer som stod den omkomne särskilt nära för det lidande som åsamkats dem till följd av dödsfallet (RP 116/1998 rd, s. 8). Av förarbetena framgår att skälighetsbedöm- ningen omfattar en bedömning av såväl ersättningsansvar som ersätt- ningsbelopp (RP 116/1998 rd, s. 11). Vidare anges att ersättnings- beloppets storlek alltid ska fastställas särskilt i varje enskilt fall, men att detta ska ske utifrån ett huvudsakligen objektivt förhållningssätt. Beloppet av den ersättning som dömdes ut med stöd av den före- slagna paragrafen angavs dock inte böra överstiga maximibeloppen för de ersättningar som brukade betalas ut för sveda och värk, vilket var runt 100 000 finska mark. Vid bestämmandet av ersättningsnivåerna på olika typer av skade- stånd har rättstillämpningen i tillgång till rekommendationer som Delegationen för personskadeärenden har utarbetat utifrån rätts- praxis. Rekommendationerna är inte bindande, men domstolarna följer dem i allmänhet. När det gäller ersättning till anhöriga för lidande anges att skillnaderna mellan fallen kan vara avsevärda och spridningen mellan de utdömda ersättningarna kan vara synnerligen stor. Därför är rekommendationerna i den här delen relativt allmänt hållna. Fallen klassificeras utifrån arten av förhållandet mellan den omkomne och den som yrkar ersättning och i rekommendationen anges sedan en variationsbredd. Som normalintervall vid ersättning som döms ut till en förälder för det lidande som ett barns död orsakat anges t.ex. 3 000–och vid ersättning som döms ut till ett barn för det lidande som en förälders död orsakat 3 000–. Om flera faktorer som höjer ersättningen förekommer i ett enskilt fall anges att det kan vara befogat att ersättningen överstiger rekom- mendationen. Som exempel från praxis kan nämnas ett fall där en person dömdes för dråp och ålades att som ersättning för lidande betala till en syster till offret och till fadern (2002:124). Målet handlade även om gränsdragningen mellan vårdslöst och upp- såtligt dödande. Systern hade stått brottsoffret mycket nära och fick Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga därför en högre ersättning än fadern. Offret hade inte längre bott hemma hos fadern utan på ett särskilt boende, men hon hade regel- bunden kontakt med sin far. I ett annat fall som avsåg mord (en man hade dödat sin fru genom att skjuta henne i huvudet med ett hagel- gevär) ansågs ersättningen för lidande böra uppgå till för offrets dotter och för offrets mor (2009:56). Målet gällde frågan om ersättningsskyldigheten skulle jämkas med hänvis- ning till att gärningspersonen var otillräknelig (se 2 kap. 3 § i den finska skadeståndslagen). De belopp som angetts här är inte jämkade. Bestämmelsen om ersättning för lidande till efterlevande anhöriga ansågs vid dess införande inte hindra att en närstående också begärde ersättning för personskada, om personen drabbats av en medicinskt påvisbar psykisk rubbning (RP 116/1998 rd, s. 12). Det finns dock inte någon i lag fastslagen rätt för efterlevande anhöriga till ersättning för sveda och värk eller andra tillfälliga men eller för bestående men. Om situationen är sådan att en skada eller ett dödsfall orsakats i syfte att tillfoga någon annan person lidande och gärningen således egentligen får anses rikta sig direkt mot denne ska dock personskadan bedömas enligt de vanliga reglerna om personskada (RP 167/2003 s. 29). När ett brottsoffer avlider till följd av ett fysiskt övergrepp kan nära släktingar få viss ersättning enligt isländsk rätt. De anhöriga som har en sådan rätt är föräldrar, makar och barn. Ersättning utgår för såväl ekonomiska som ideella skador. De ekonomiska skador som ersätts är begravningskostnader och förlust av underhåll till barn. Ersätt- ning för den psykiska chocken av att förlora en nära anhörig utgår i form av s.k. tort. Det finns inga specifika belopp eller instruktioner om hur denna ersättning ska fastställas, beloppen är i stället helt ba- serade på rättspraxis och förändras . Stärkt rätt till ideell ersättning för efterlevande anhöriga I är det lov om skadeerstatning (skadeerstatningsloven) som reglerar dessa frågor. Även i finns det en rätt till ersättning för både ekonomisk skada och ideell skada. I fråga om ideell skada skiljer lagen mellan ménerstatning (långvariga skador) och oppreisning. Till skillnad från vad som gäller i övriga nordiska länder ersätts inte sveda och värk som en särskild post. I ersättningen för oppreisning ingår dock åtmin- stone delvis ersättning för sådant som vi skulle hänföra till sveda och värk (NOU 2011:16 s. 338). Rent allmänt kan vidare sägas att skadeståndets preventiva funk- tion är mer framträdande i än vad den är i . Det gäller särskilt oppreisningsersättningen som har en uttalat dubbel funktion, den anses både utgöra en form av straff för skadevållaren och en kompensation för den skadelidande.