sou · H8B383 · 2021-01-01 00:00:00 — Promote sustainable management, and promote and cooperate in the conservation and enhancement, as appropriate, of sinks and reservoirs of all greenhouse gases not controlled by the Protocol, in- cluding biomass, and oceans as well as other terrestrial, and ecosystems. Arbetet inom ramen för konventionen har tidigare inte haft särskilt fokus på havets betydelse. Detta håller dock på att ändras genom flera globala initiativ som syftar till att stärka fokus på havet i klimat- förhandlingarna. Läs mer i kapitlet Havsmiljön är viktigt för att hejda klimatförändringarna. 7.3.4Konventioner under Internationella sjöfartsorganisationen Konventionen för förhindrande av förorening från fartyg (MARPOL) På miljöområdet är IMO:s internationella konvention om förhind- rande av havsföroreningar från fartyg, , central. Konven- tionen undertecknades 1973, men trädde i kraft 1983.38 Konventionen innehåller grundläggande principer och allmänna skyldigheter, men även mer detaljerade regler i konventionens sex bilagor som bl.a. han- terar oljespill, utsläpp av kemikalier, toalettavfall och sopor liksom utsläpp till luft. MARPOL:s bilaga I ger stöd för IMO att besluta om s.k. PSSA- områden (Particular Sensitive Sea Areas). Inom ett PSSA-område kan specifika regler införas, antingen för att området är svårnavigerat eller för att det är särskilt ekologiskt känsligt. Andra åtgärder kan vara striktare tillämpning av krav på utsläpp och krav på utrustning eller införande av trafikövervakning. Totalt finns 14 PSSA-områden varav är ett.39 MARPOL:s bilaga VI reglerar utsläpp till luft och inkluderar möj- ligheten att utse särskilda utsläppskontrollområden bl.a. för svavel och kväve. Det är med stöd av denna bilaga som svavelkontrollom- råden och kvävekontrollområden, s.k. SECA- respektive NECA-om- råden, har etablerats regionalt i och . 38SÖ 1980:7, protokoll till internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg, , . 39www.transportstyrelsen.se/sv/sjofart/Miljo-och-halsa/Sarskilt-kansliga-havsomraden/, Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet i MARPOL som berör sjöfarten beskrivs mer ingående i kapitlet om Sjöfarten och havet. ratificerade konventionen 1980 och har implementerat samtliga sex bilagor, bl.a. genom lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg och förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg. Transportstyrelsen är ansvarig myn- dighet med föreskriftsrätt. Den internationella konventionen om säkerhet för människoliv till sjöss SOLAS (Safety of Life at Sea) antogs 1974. har ratifi- cerat konventionen. SOLAS innehåller bestämmelser om hur fartyg ska vara konstruerade för att vara så säkra som möjligt och omfattar allt från brandskydd till stabilitet.40 Den internationella konventionen om kontroll och hantering av far- tygs barlastvatten och sediment (Barlastkonventionen) antogs 2004 vid ett partsmöte inom IMO och trädde i kraft 2017.41 Barlastvatten- konventionen syftar till att förhindra spridning av främmande arter. Konventionen ställer krav på att barlastvattnet ska behandlas och gränsvärden för hur mycket levande organismer som får släppas ut kommer att införas successivt. Enligt konventionen måste fartygen ha ett barlastvattencertifikat, en barlastvattenhanteringsplan och en barlastvattendagbok. Konventionen ställer även upp regler för inom vilka havsområden barlastvatten kan skiftas. anslöt sig till Barlastvattenkonventionen 2009. Konven- tionen har införts i svensk lagstiftning genom barlastvattenlagen (2009:1165) och barlastvattenförordningen (SFS 2017:74). Transport- styrelsen är ansvarig myndighet. 40SOU 2010:91, Planering på djupet, betänkande av . 41SÖ 2009:34, Internationell konvention om kontroll och hantering av fartygs barlastvatten och sediment 2004. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet om säker och miljöriktig fartygsåtervinning Den internationella konventionen om säker och miljöriktig fartygs- återvinning, , antogs av IMO 2009. Kon- ventionen reglerar återvinning av fartyg och ska bidra till att städa upp verksamheten och införa minimiregler för hanteringen, bl.a. genom krav på skeppsägarna och återvinningsanläggningarna. De länder som ratificerar konventionen förbinder sig att enbart skicka större fartyg för skrotning till andra länder, dvs. länder som också har ratificerat konventionen. har undertecknat men inte ratificerat konventionen. EU antog 2013 en förordning (1257/2013) om återvinning av fartyg som är i linje med konventionen. Denna förordning trädde i kraft och är direkt bindande för . Konventionen om förhindrande av havsföroreningar till följd av dump- ning av avfall och annat material () underteck- nades 1972. Konventionen förbjuder eller i vissa fall reglerar dumpning från fartyg, flygplan och plattformar.42 admi- nistreras av IMO. Beslut fattas vid årliga partsmöten. Vid partsmötet antogs ett protokoll till Londonkonven- tionen som ska ersätta konventionen. Utgångspunkten för protokollet är att all dumpning av varje form av avfall eller ämne, inklusive radioaktivt material, på internationellt vatten och i parternas territorialhav är förbjuden (bortsett från nödsituationer till havs eller i luften). Protokollet förbjuder även all förbränning av avfall och andra ämnen på internationellt vatten och i parternas territorialhav. gjordes ett tillägg till protokollet som tillåter lagring av koldioxid under havsbotten. beslutades ytterligare ett til- lägg som förbjuder havsgödning med vissa begränsade möjligheter till dispens. Dessutom lades grunden för reglering av s.k. geoengi- neering-aktiviteter.43 42Dumpning i juridisk mening, avser att göra sig av med något genom att dumpa det i havet eller på havsbotten. Man dumpar från båtar, flygplan eller plattformar. 43Begreppet ”geoengineering” avser en storskalig och avsiktlig manipulering av havsmiljön som t.ex. storskalig gödning av havet. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet ratificerade konventionen 1974.44 ratificerade proto- kollet 2000, men inte de två tilläggen till protokollet från 2006 och 2013.45 Klimathandlingsplanen anger att dessa två tillägg nu ska rati- ficeras.46 Till skillnad från har konventionen, liksom havs- rättskonventionen, en definition av dumpning.47 ansvarar för konventionen och Havs- och vattenmyndigheten är an- svarig myndighet och deltar vid partsmöten. 7.3.6Bonn-konventionen om skydd för flyttande djur Konventionen om skydd av flyttande vilda djur, Bonnkonventionen, undertecknades 1979 och trädde i kraft . Konventionen går ofta under betäckningen CMS. Konventionen ska främja gränsöverskridande samarbete för att skydda långväga flyttande arter. Under konventionen finns 26 avtal för särskilda arter eller grupper av arter. Två av avtalen rör särskilt artgrupper. Det första är avtalet till skydd för småvalar i och , ASCOBANS. Avtalet trädde i kraft och har undertecknats av tio länder runt och . Avtalet syftar till att förhindra bi- fångst av småvalar, försämring av deras livsmiljö samt ökad kunskap. Det andra avtalet är ett frivilligt globalt avtal (Memorandum of Understanding) som 2019 hade signerats av 48 stater. Syftet med avtalet är att skydda flyttande hajar.48 ratificerade konventionen 1983.49 har även under- tecknat fem av avtalen varav tre är bindande. När det gäller avtalet om skydd för småvalar, är det i särskilt tumlaren som omfattas. har även undertecknat avtalet om hajar. är ansvarig myndighet för konventionen, men Havs- och vattenmyndig- heten ansvarar för de två avtalen som omfattar arter. 44SÖ 1974:8 om förhindrandet av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall och annat material. 45SÖ 2000:48, protokoll till konvention (SÖ 1974:8) om förhindrandet av havsföroreningar till följd av dumpning av avfall och annat material. 2019/20:65, En samlad politik för klimatet – Klimatpolitisk handlingsplan. 47SOU 2010:91, Planering på djupet, betänkande av . 48www.havochvatten.se/hav/samordning--fakta/internationellt-arbete/konventioner/ bonnkonventionen---skydd-for-flyttande-djur.html, . Konvention om skydd av flyttande vilda djur. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet Konventionen om skydd för världens kultur- och naturarv, Världs- arvskonventionen, antogs av 1972. Konventionen instiftade begreppet världsarv och syftar till att få de undertecknande länderna att säkra skyddet för sina natur- och kulturarv. ratificerade konventionen 1985. Svenska har det övergripande ansvaret för konventionen, men Riksantikvarie- ämbetet och arbetar med nomineringar och rap- portering. En nationell strategi togs fram av 2019.50 har 15 världsarv, varav det som främst nämns i sammanhang är . 7.3.8Baselkonventionen om gränsöverskridande transporter av avfall Konvention om gränsöverskridande transporter av avfall, Baselkon- ventionen, är en global konvention om kontrollen av transporter över nationsgränser och hantering av avfall. Konventionen trädde i kraft . undertecknades en ändring av konventionen som inne- bär att export av farligt avfall från och EU-länder till länder som inte är medlemmar av eller EU är förbjudet. Ändringen har ännu inte trätt i kraft, men har implementerat bestämmelsen i miljöbalken.51 undertecknades ansvarsprotokollet som reglerar eko- nomiskt ansvar vid skada till följd av gränsöverskridande transport och omhändertagande av farligt avfall, inklusive illegala transporter. ratificerade konventionen 1991.52 har inte rati- ficerat ansvarsprotokollet som heller inte har trätt i kraft. Baselkon- ventionen har lyfts fram som ett möjligt verktyg för att minska till- förseln av skräp från land till havet. 50Riksantikvarieämbetet 2019, Nationell strategi för världsarvsarbetet. 5129 kap, 4 a § . 52SÖ 1991:22, om kontroll av gränsöverskridande transporter och slutligt omhändertagande av farligt avfall. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet 7.3.9Stockholmskonventionen om långlivade organiska föreningar om långlivade organiska föreningar (POP:s) antogs 2001 och trädde i kraft . Konventionen innehåller bestämmelser om långlivade organiska föroreningar med allvarliga hälsofarliga och miljöfarliga egenskaper, POP:s (Persistent Organic Pollutants). Konventionen syftar till att skydda miljön och människors hälsa och omfattar 30 ämnen. Flera av de ämnen som regleras i konventionen finns i havsmiljön. undertecknades 1979 och trädde i kraft . Konventionen är en regional konvention för , , samt länderna i och som samarbetar för att minska utsläppen av långväga transporterade luftföroreningar. Även EU som organisation har anslutit sig till konventionen. I åtta olika protokoll har flera berörda länder åtagit sig att begränsa utsläppen av bl.a. svavel, kväveoxider, tungmetaller och flyktiga orga- niska föreningar.54 Det mest omfattande protokollet är protokollet om försurning, övergödning och marknära ozon, det s.k. Göteborgs- protokollet, som sätter nationella utsläppstak, bl.a. för kväveoxider. har ratificerat konventionen och samtliga protokoll.55 Konventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskri- dande sammanhang () är en regional miljöskydds- konvention som gäller för , och . Konventionen undertecknades 1991 och trädde i kraft . Samtliga kuststater med undantag för är parter till konventionen. Även EU och är parter. har undertecknat men ännu inte ratificerat konventionen. 53SÖ 2002:48, om långlivade organiska föroreningar. /Miljoarbete-i-samhallet/EU-och-internationellt/Internationellt- miljoarbete/miljokonventioner/Luftvard/, . 55SÖ 1981:1, Konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet Konventionen innebär att parterna åtar sig att genomföra miljö- konsekvensbedömningar för vissa typer av föreslagna verksamheter inom sin jurisdiktion som kan antas förorsaka en betydande skadlig gränsöverskridande påverkan. Till konventionen finns ett protokoll om strategiska miljöbedömningar, SEA-protokollet, som trädde i kraft . SEA-protokollet ställer krav på att parterna genomför så kallad strategisk miljöbedömning av vissa typer av planer och pro- gram som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Proto- kollet ställer även krav på gränsöverskridande samråd innan beslut fattas. Av de stater som gränsar till eller är , , , och parter till SEA-protokollet. Protokollet är tillämpligt i den ekonomiska zonen.56 Århuskonventionen om tillgång till information, allmänhetens del- tagande i beslutsprocesser och rättslig prövning i miljöfrågor, som gäller för samt och , reglerar förhållandet mellan myndigheter och medborgare i fråga om miljöinformation och infly- tande på miljöbeslut. och EU har ratificerat konventionen (se även direktiv /4/EG om allmänhetens miljöinformation och direktiv /35/EG om åtgärder för allmänhetens deltagande i ut- arbetandet av vissa planer och program avseende miljön). Århuskonventionen skiljer sig från andra internationella konven- tioner eftersom den inte är bindande endast för parterna, dvs. stater, utan att den även påför parterna skyldigheter gentemot allmänheten.57 7.4Andra internationella konventioner och organisationer – ett urval Våtmarkskonventionen, ofta kallad , under- tecknades 1971 och trädde i kraft . Konventionen är fristående och ligger inte inom FN-systemet. Totalt är 170 länder anslutna. 56SOU 2010:91, Planering på djupet, betänkande av . 57Ds 2004:29, Århuskonventionen, s. 21. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet ventionen syftar till att skydda, bevara och hållbart förvalta våtmarker och vattenmiljöer. Konventionens definition av våtmarker rymmer många olika miljöer, även vattendrag, sjöar och grunda om- råden ner . De undertecknande staterna åtar sig att utse och bevara områden av internationell betydelse, s.k. Ramsarområden. Ramsarområden kan vara värdefulla som rast- eller häckningsområde för flyttande fåglar, som uppväxtområde för fisk eller som en viktig resurs för vattenför- sörjning.58 ratificerade konventionen 1975.59 har rapporterat 68 Ramsarområden, varav flera finns i kustmiljö.60 () grundades och be- står av över 1 300 medlemmar. Dessutom deltar ungefär 10 000 experter i organisationens arbete med att samla, analysera och till- gängliggöra värdefull kunskap. IUCN ansvarar för den globala listningen av utrotningshotade och rödlistade arter och har tagit initiativ till internationella konven- tioner och överenskommelser för biologisk mångfald. IUCN har ett program för havs- och polarområden som särskilt fokuserar på klimatförändringar och havsförsurning, skyddade områden och hotade arter, korallrev och hållbar resursförvaltning i kustområden. arbete inom IUCN leds av nationalkommittén där Miljö- departementet är ordförande och flera organisationer är medlemmar. Regeringen inledde ett utökat samarbete med IUCN i samband med och har bidragit med ekonomiskt stöd till IUCN:s havsmiljöarbete, särskilt med fokus på klimatförändringarnas effekter på havet. har även gått in som finansiell part i som tog initiativ till i samband med FN:s havskonfe- rens, men där IUCN är ett vetenskapligt organ för att bedöma vilka projekt som ska få finansiering genom fonden. 58www.naturvardsverket.se/Var-natur/Skyddad-natur/ramsaromraden/, . 59SÖ 1975:76, Konvention om våtmarker av internationell betydelse i synnerhet såsom livs- miljö för våtmarksfåglar. regionCountry_en_ss%3AEurope&f%5B1%5D=regionCountry_en_ss%3ASweden&paget ab=1, . Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet Konventionen om skydd av miljö, Helsingforskon- ventionen, beslutades och reviderades 1992. Helsingforskonven- tionen är den regionala havsmiljökonventionen för , inklusive . Konventionen gäller för hela avrinningsområdet. Parter är samtliga länder som gränsar till och EU. Helcom består av representanter för konventionens parter. Arbetet bedrivs i arbetsgrupper och samordnas av ett sekretariat i . Det finns fem stående och tre tidsbegränsade arbetsgrupper som tar fram förslag och strategier som sedan beslutas på möten med Helcoms styrgrupp (Helcom HoD). I styrgruppen deltar delegationsledare från alla medlemsländer. som är Helcoms högsta organ träffas år- ligen och beslut fattas i konsensus. Kommissionen antar rekom- mendationer för skydd av den miljön och beslutar om Helcoms budget. Helcom har antagit över 260 rekommendationer som ska genomföras av parterna. Medlemsländerna är skyldiga att rapportera genomförandet av åtgärder, men ingen annan efterlevnadsmekanism har införts. hålls ett ministermöte som fattar beslut om större strategiska insatser. Vid ministermötet antogs Helcoms aktions- plan för miljö, Baltic Sea Action Plan (BSAP). Aktions- planens mål är att ska ha god ekologisk status år 2021.61 Planen ska bidra till att nå Helcoms vision: A healthy Baltic Sea environment, with diverse biological components functioning in balance, resulting in a good ecological status and supporting a wide range of sustainable human economic and sustainable activities. Aktionsplanen består av fyra områden; övergödning, biologisk mång- fald, farliga ämnen och sjöfartens miljöanpassning. Medlemsstaterna har enligt beslutet åtagit sig att genomföra de i planen listade åtgär- derna och presentera en nationell genomförandeplan för hur detta ska göras. Vid ministermötet antogs vissa revideringar av aktions- planen främst med avseende på belastning av övergödande ämnen med hänsyn till bättre kunskapsunderlag.62 61Helcom 2007, Baltic Sea Action Plan, Antagen på Helcoms ministermöte. 62Helcom 2013, Ministerial Declaration. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet Vid ministermötet konstaterades att målet god ekologisk status troligen inte nås till 2021 och därför togs ett beslut om att aktionsplanen skulle revideras, men med samma ambitionsnivå. Sam- tidigt beslutades att planen skulle uppdateras med nytillkomna frågor som t.ex. att inkludera Agenda 2030 och hållbarhetsmål 14. En upp- daterad plan ska antas . har varit en aktiv part i Helcom sedan starten och var pådriv- ande för att genomdriva beslutet om en aktionsplan för 2007. har godkänt både 1974 och konvention. presenterade en nationell åtgärdsplan för genomförande av aktionsplanen för vid ministermötet 2010.63 Regeringen – genom – ansvarar för deltagande och beslutsfattande i Helcoms styrgrupp och kommis- sionen. deltar även på myndighetsnivå i samtliga arbets- grupper. Havs- och vattenmyndigheten representerar i de tre arbetsgrupper som hanterar genomförande av aktionsplanen och havs- miljödirektivet (Gear), belastningar t.ex. av näringsämnen (Pressure) och gruppen som genomför statusbedömningar (State and Conserva- tion). Transportstyrelsen ansvarar för arbete med att för- hindra föroreningar från fartyg () och deltar i gruppen för beredskap och förebyggande arbete (Respons). Havs- och vattenmyndigheten har fått i uppdrag av regeringen att samordna arbetet med uppdateringen av aktionsplanen för som ska vara klar 2021.64 63Regeringskansliet 2010, Proposal for ’s National Implementation Plan for the Baltic Sea Action Plan. 64Miljödepartementet 2019, Uppdrag till Havs- och vattenmyndigheten att samordna svenska myndigheter vid uppdateringen av Helcoms aktionsplan för (BSAP) och Ospars miljöstrategi (NEAES), M2019/01667/Nm. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet Beslut om mål, uppföljning och rapportering När målet god ekologisk status antogs genom aktionsplanen 2007, beslutades det att målet skulle följas upp genom att parterna rappor- terar genomförandet med hjälp av indikatorerna samt att Helcoms tematiska utvärderingar och årliga uppföljning ska användas. Vid ministermötet antogs Helcom Monitoring and Asses- ment Strategy som anger hur uppföljning av aktionsplanen för Öster- sjön ska genomföras.65 Strategin har så långt som möjligt anpassats för att stödja medlemsländerna i deras rapporteringskrav enligt EU:s havsmiljödirektiv, men även vattendirektivet och art- och habitat- direktivet. Uppföljningen av aktionsplanen består i princip av två delar. Den ena delen är ländernas rapportering till Helcom av genomförda åt- gärder. Ländernas rapporter sammanställs och görs tillgängliga av Helcom inför ministermötena . Konventionen för skydd av den miljön i Nordostatlanten, , beslutades genom en sammanslagning av Oslokonventionen som reglerade dumpning från sjöfart och Paris- konventionen som reglerade landbaserade föroreningar. Ospar är den regionala havsmiljökonventionen för att skydda miljön i Nord- ostatlanten. Där ingår , och delar av som ett av fem förvaltningsområden. I finns ett område som överlappar med Helcoms. Ospars mandat inkluderar även havs- områden över den förlängda kontinentalsockeln, havsområden utanför nationell jurisdiktion och havsområden i delar av . Enligt har Ospar mandat att träffa juridiskt bindande överenskommelser både inom och utanför nationell juris- diktion.66 Konventionens parter är , , , , , , , , , , , , , , och EU. 65Helcom 2013, Helcom monitoring and Assesment Strategy, Bilaga till 2013 Ministerial Declaration. 66Artikel 197 Havsrättskonventionen. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet trädde i kraft . Den har fyra tillämpnings- områden som pekas ut i fyra bilagor till konventionen. –förebyggande och avveckling av föroreningar från landbaserade källor, –förebyggande och avveckling av föroreningar från dumpning eller förbränning, –förebyggande och avveckling av föroreningar från offshore-källor, och –utvärdering av den miljöns kvalitet. togs även beslut om en femte bilaga om biologisk mångfald och ekosystemanstasen som breddade konventionens arbetsområde utöver föroreningar. leder och administrerar det gemensamma arbetet inom konventionen, och har ett sekretariat i . Arbetet genomförs i fem arbetsgrupper, biologisk mångfald (BDC), övergödning och farliga ämnen (HASEC), havsbaserad verksamhet (EIHA), offshoreindustri (OIC) samt radioaktiva ämnen (RSC). Utöver dessa arbetsgrupper finns bl.a. en koordineringsgrupp som särskilt ska harmonisera arbetet med genomförande av havs- miljödirektivet. Det finns även en stor mängd expertgrupper. som består av representanter från alla parter, är beslutande organ och möts en gång . Inom Ospar finns tre typer av beslut. Beslut som är juridiskt bindande för de kontrakts- anslutna parterna, rekommendationer som inte är juridiskt bindande och övriga avtal. Besluten och rekommendationerna innehåller åt- gärder som ska genomföras av parterna. Övriga avtal är kompletter- ande beslut t.ex. för övervakning eller konsultationer med andra organisationer. Ministermöten hålls mera sällan i Ospar än i Helcom, cirka . Vid ministermötet togs ett beslut om miljöstrategi för Nordostatlanten 2010–2020 med sju strategiska mål som han- terar förlust av biologisk mångfald, övergödning, föroreningar, skad- liga effekter av offshore-verksamhet, radioaktiv strålning, förvaltning av mänskliga aktiviteter i havet samt att samordna genomförande av EU:s havsmiljödirektiv. Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet Ospars bedömning av havsmiljön 2017 visade att målen inte kom- mer att nås till 2020.67 Kommissionsmötet beslutade därför att revi- dera Ospars miljöstrategi, men med bibehållen ambitionsnivå samt att uppdatera planen med nya frågor som t.ex. Agenda 2030 och hållbarhetsmål 14. ratificerade konventionen 1993.68 deltagande och prioritering av arbetet i Ospar har varierat , men konven- tionen har ökat i betydelse bl.a. genom den centrala roll som regionala havsmiljökonventioner har i genomförandet av havsmiljödirektivet och genom Ospars mandat att fatta beslut om skyddade om- råden bortom nationell jurisdiktion. Regeringen genom ansvarar för deltagande och beslutsfattande vid kommissionsmötena. deltar på myn- dighetsnivå i fyra av arbetsgrupperna, dock inte OIC som hanterar offshoreverksamhet. Havs- och vattenmyndigheten ansvarar för ar- betet med biologisk mångfald, övergödning och farliga ämnen samt havsbaserad verksamhet, men med stöd av , SGU och Transportstyrelsen.