sou · H9B391 · 2021-11-24 00:00:00 — Det kan också vara fråga om en över- trädelse eller en brist i verksamheten som kan medföra allvarliga konsekvenser för allmän och enskild säkerhet. Det tillfälliga beslutet gäller medan ett mer utförligt beslutsunderlag inhämtas så att ett slutligt beslut kan fattas i frågan eller i väntan på att en åtgärd vidtas för att undanröja det som utlöst det tillfälliga beslutet. Ett exempel är att det inträffar en händelse, efter att ett beslut om utsändning av ett rymdföremål beviljats men innan den planerade utsändningen, som medför att det är olämpligt med hänsyn till utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen att genomföra utsändningen. Ett annat exempel är att en verksamhetsutövare som har beviljats tillstånd går i konkurs innan den planerade utsändningen ägt rum och verksamheten måste överlåtas. Ett tredje exempel är att i en verksamhet som består av utsändning av flera satelliter i samma läge framkommer det att en av satelliterna misstänks ha en olämplig ägare som behöver utredas för att se om satelliten i fråga ska undan- tas från utsändningen. Av andra stycket framgår att det tillfälliga beslutet gäller omedel- bart även om det överklagas. Av 6 kap. 1 § andra stycket framgår att ett tillfälligt beslut får överklagas särskilt. 10 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bedriver rymdverksamhet utan tillstånd eller åsidosätter villkor i tillståndsbeslutet, ska dömas till böter eller fängelse i högst . Paragrafen innehåller en straffbestämmelse. Den behandlas i avsnitt 9.6. Bestämmelsen innebär att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bedriver rymdverksamhet utan tillstånd eller åsidosätter villkor i till- ståndsbeslutet, ska dömas till böter eller fängelse i högst . Den motsvarar den straffbestämmelse som fanns i den tidigare lagen om rymdverksamhet men har genomgått redaktionella och språkliga för- ändringar. Av 2 kap. 5 § andra stycket 4 h framgår att krav på dubbel straffbarhet inte ska gälla för brott som avses i rymdlagen. 11 § får ta ut avgift för tillsynen av tillståndshavaren. I paragrafen anges att tillsynsmyndigheten får ta ut avgift för till- synen av tillståndshavaren. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.3.7. Ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer att meddela föreskrifter om avgift för tillsyn finns i 14 §. 12 § ska på begäran av de myndigheter regeringen be- stämmer lämna uppgifter i ärenden om återkallelse av tillstånd, ändring av tillståndsvillkor eller tillfälligt beslut. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 15.6, anges att tillsynsmyndig- heten på begäran av de myndigheter som regeringen bestämmer ska lämna uppgifter i ärenden om återkallelse av tillstånd, ändring av tillståndsvillkor eller tillfälligt beslut. Denna uppgiftsskyldighet för tillsynsmyndigheten innebär att sekretessen för uppgifterna bryts, se 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen. 13 § Regeringen får meddela föreskrifter om att tillsynsmyndigheten 1.får begära hjälp av en annan myndighet vid tillsynen, och 2.på begäran av vissa andra myndigheter ska pröva om det finns skäl att återkalla tillstånd, ändra tillståndsvillkor eller meddela tillfälligt beslut. Paragrafen innehåller bemyndiganden till regeringen att meddela före- skrifter och behandlas i avsnitt 9.3.6 och 9.5.7. Bemyndigandet i första punkten avser att tillsynsmyndigheten får begära hjälp av en annan myndighet vid tillsynen. Det kan exempel- vis vara fråga om att vid en inspektion ta hjälp av en myndighet som har den kompetens som krävs inom säkerhets- och försvarsområdet för att bistå i bedömningar rörande säkerhet och andra ut- rikes-, säkerhets- och försvarspolitiska aspekter. Sådan kompetens är exempelvis nödvändig att hämta in vid prövningar om tillstånds- havaren bedriver rymdverksamhet som är olämplig med hänsyn till dessa intressen och det därför kan vara aktuellt att återkalla till- ståndet. kan också behöva hjälp för att genom- föra inspektion om den lokal där rymdverksamheten bedrivs är ett skyddsobjekt. Det kan även vara fråga om hjälp med tvångsåtgärder som krävs för tillsynens genomförande för att få tillträde till en lokal vid en inspektion eller om dokumentation inte lämnas ut. Bemyndigandet i andra punkten avser att tillsynsmyndigheten på begäran av vissa andra myndigheter ska pröva om det finns skäl att återkalla tillstånd, ändra tillståndsvillkor eller meddela tillfälligt beslut. 14 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgift för tillsyn. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer att meddela föreskrifter om avgift för tillsyn. Den behandlas i avsnitt 9.3.7. 1 § Verksamhetsutövaren ska ersätta skada som ett rymdföremål orsakar per- soner eller egendom på jorden eller på luftfartyg under flygning, även om verk- samhetsutövaren inte har vållat skadan. Ansvaret i första stycket gäller inte om den skadelidande 1.uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har medverkat till skadan, eller 2.deltagit i den rymdverksamhet som orsakat skadan. Paragrafen reglerar verksamhetsutövarens strikta ansvar för skador och behandlas i avsnitt 10.3.4. Enligt första stycket är verksamhetsutövaren ansvarig för skada som ett rymdföremål orsakar personer eller egendom på jorden eller på luftfartyg under flygning. Detta gäller även om verksamhetsutöv- aren inte har vållat skadan. Ansvaret är alltså strikt. Bestämmelsen motsvarar det strikta ansvar som har enligt ansvarskonventionen för skada på jorden eller på luftfartyg under flygning och som drabbar tredje part. Därutöver omfattar den ansvar för skada som rymdföremålet orsakat svenska medborgare eller svenskt territorium eller luftfartyg som är registrerade i och är under flygning. Det strikta ansvaret enligt bestämmelsen kommer främst att aktualiseras vid utsändning av rymdföremål, men det kan också bli aktuellt vid återföring av rymdföremål till jorden eller för det fall rymdföremålet inte brinner upp i atmosfären utan slår ner på jorden eller på luftfartyg under flygning. Det innebär att i de flesta fall är utsändningsleverantören den som är verksamhetsutövare enligt be- stämmelsen, eftersom det är denne som har ansvaret, kontrollen och det bestämmande inflytandet över utsändningen och återföringen av raketdelar och raketsteg, se kommentaren till 1 kap. 3 § vad som av- ses med verksamhetsutövare. Verksamhetsutövare kan emellertid även vara ägaren till ett rymdföremål som återförs till jorden eller till ett rymdföremål som inte brinner upp i atmosfären som avsett. Bestämmelsen medför att en skadelidande tredje part kan väcka skadeståndstalan mot verksamhetsutövaren i svensk domstol och inte enbart är hänvisad till ordningen med diplomatiska förhandlingar enligt ansvarskonventionen. Bestämmelsen omfattar skador som orsakas av rymdföremål, vilket innebär att utsändningar av föremål som inte omfattas av lagens defi- nition av rymdföremål faller utanför regleringen, se kommentaren till 1 kap. 3 §. Det innebär en avgränsning av bestämmelsens tillämp- ningsområde till skador som orsakas av rymdföremål som ska sändas ut till en höjd som överstiger över havsytans nivå. Att ersättningsbeloppet är begränsat följer av 4 § första stycket. I andra stycket regleras undantag från skadeståndsansvaret. Enligt första punkten gäller inte det strikta ansvaret om den skadelidande uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet har medverkat till skadan. Av andra punkten framgår att om den skadelidande har deltagit i den rymdverksamhet som orsakat skadan gäller inte det strikta ansvaret. 2 § I skadeståndslagen (1972:207) finns bestämmelser som ska tillämpas av- seende verksamhetsutövarens ansvar för skada i andra fall än som anges i 1 § första stycket. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 10.3.5, innehåller en upplysnings- bestämmelse om att i skadeståndslagen finns bestämmelser som ska tillämpas beträffande verksamhetsutövarens ansvar för skada som ett rymdföremål orsakar i andra fall än på jorden eller på luftfartyg under flygning. Det är alltså då fråga om skada som orsakas i rymden. Utanför tillämpningsområdet för 1 § första stycket faller också even- tuell skada som ett föremål som inte faller under lagens definition av rymdföremål orsakar på jorden eller på luftfartyg under flygning, det vill säga föremål som är avsedda att sändas ut på lägre höjd än 100 kilo- meter över havsytan, se kommentaren till i 1 kap. 3 §. Skadeståndsansvar i enlighet med skadeståndslagen kräver uppsåt eller vårdslöshet. Vid sidan av skadeståndslagens regler tillämpas allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser som är oskrivna principer inom skadeståndsrätten som fyller ut lagens regelsystem. Hänvis- ningen till skadeståndslagen omfattar även dessa principer. 3 § Staten kan kräva ersättning för sådant skadestånd som staten betalt på grund av åtaganden enligt internationella överenskommelser. Paragrafen reglerar regressrätt. Den behandlas i avsnitt 10.3.6. Enligt bestämmelsen kan staten kräva ersättning för sådant skadestånd som staten betalt på grund av åtaganden enligt ansvarskonventionen. Regressansvaret är strikt, det vill säga det gäller oberoende av våll- ande. Den aktör som i de flesta fall kan bli aktuell för regressansvar när det gäller det strikta ansvaret, som omfattar skador på jorden eller på luftfartyg under flygning, är verksamhetsutövaren för utsändningen, det vill säga utsändningsleverantören. Ett regressansvar avseende strikt ansvar kan emellertid även aktualiseras för en verksamhetsutövare för ett rymdföremål som orsakar skador på jorden eller i luftrummet, till exempel en satellit som inte brinner upp i atmosfären utan slår ner på jorden. En verksamhetsutövare för en nyttolast som ska ut- föra ett uppdrag i rymden och har en plats på en utsändning som orsakar skador, kan också bli aktuell för ett regressansvar avseende strikt ansvar på grund av svenska statens ansvar som utsändande stat enligt ansvarskonventionen. Nyttolastägaren kan också få ett regress- ansvar gentemot svenska staten för det culpösa ansvaret för skador i rymden. Bestämmelsen är fakultativ, vilket innebär att det inte är ett krav för staten att använda sin regressrätt, utan en möjlighet. Det kan finnas fall då det framstår som skäligt att regressrätten jämkas eller helt bortfaller. Ett exempel är att om vid folkrättsliga för- handlingar med en skadelidande stat av politiska skäl vill betala ett högre skadestånd än vad som följer av åtagandena i ansvarskonven- tionen, kan det vara oskäligt att hävda regressrätt för den erlagda ersättningen. Ett annat exempel är om staten genom felaktiga åtgär- der eller anvisningar medverkat till skadan på sätt som motiverar att staten helt eller delvis bör stå för denna (jfr prop. 1981/82:226, s. 13 och 25). Att ersättningsbeloppet är begränsat följer av 4 § första stycket. 4 § Den ersättning som ska utges enligt 1 eller 3 § uppgår till högst 600 mil- joner kronor. Begränsningen enligt första stycket gäller inte om skadan har orsakats upp- såtligen eller av grov oaktsamhet. Paragrafen reglerar en begränsning av det skadeståndsbelopp som kan utgå på grund av verksamhetsutövarens strikta ansvar eller regress- ansvar. Den behandlas i avsnitt 10.3.7. Av första stycket framgår att den ersättning som verksamhetsutöv- aren ska utge på grund av sitt strikta ansvar eller regressansvar upp- går till högst . I andra stycket anges att beloppsbegränsningen inte gäller om verksamhetsutövaren har orsakat skadan uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Ett exempel på sådan oaktsamhet är om verksamhets- utövaren åsidosätter väsentliga villkor i tillståndsbeslutet. 5 § Verksamhetsutövaren ska ha en ansvarsförsäkring eller ställt en annan ekonomisk säkerhet som täcker det ansvar som följer av 1 eller 3 § upp till ett belopp om . 1.ett lägre belopp än det som anges i första stycket, om det är lämpligt med hänsyn till verksamheten, eller 2.att skyldigheten i första stycket inte gäller om någon annan har en an- svarsförsäkring eller ställt en annan ekonomisk säkerhet som täcker verksam- hetsutövarens ansvar. Paragrafen reglerar försäkring. Den behandlas i avsnitt 10.4.1 och 10.4.2. Av första stycket framgår att verksamhetsutövaren ska ha en an- svarsförsäkring som täcker det strikta ansvaret eller regressansvaret upp till ett belopp om . Försäkringsbeloppet mot- svarar det högsta möjliga belopp som verksamhetsutövaren kan få betala på grund av sitt strikta ansvar eller regressansvar, se 4 § första stycket. I stället för ansvarsförsäkring kan en annan ekonomisk säker- het ställas. En sådan säkerhet kan vara pant, borgen, bankgaranti eller företagshypotek, jfr 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Försäkringen eller den ekonomiska säkerheten ska av verksamheten täcka det angivna beloppet. Vad som avses med verksamhetsutövare framgår av kommentaren till 1 kap. 3 §. Enligt andra stycket första punkten kan tillståndsmyndigheten besluta om ett lägre belopp som ska täckas av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet än , om det är lämpligt med hänsyn till verksamheten. Ett lägre belopp kan främst komma i fråga för rymdverksamhet som är av begränsad omfattning och som sanno- likt inte kommer att orsaka omfattande skador. En lämplighets- bedömning får göras av tillståndsmyndigheten i det enskilda fallet med hänsyn till samtliga omständigheter som kan påverka risken för skada, till exempel verksamhetstyp, typ av rymdföremål, utsändnings- höjd samt verksamhetens omfattning, tid och syfte. Enligt andra stycket andra punkten kan tillståndsmyndigheten besluta om att skyldigheten att ha en ansvarsförsäkring, eller ställa en annan ekonomisk säkerhet, inte gäller om någon annan har en försäkring eller har ställt en säkerhet som täcker verksamhetsutöv- arens ansvar. Det kan vara fråga om när flera aktörer samverkar, till exempel om samma utsändning innehåller flera rymdföremål som ska separeras från varandra i rymden och en aktör har tecknat en för- säkring som även omfattar en annan aktörs verksamhet. Tillstånds- myndigheten får då besluta att en verksamhetsutövare undantas från försäkringsskyldigheten om någon annan aktör har en försäkring som även täcker det ansvar som verksamhetsutövaren har. En förut- sättning för att undgå försäkringsskyldigheten är att försäkringen täcker verksamhetsutövarens ansvar fullt ut. 6 § Skyldigheten i 5 § första stycket gäller inte den som omfattas av det stat- liga försäkringssystemet. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 10.4.2, anges att skyldigheten att ha en ansvarsförsäkring eller ställa annan ekonomisk säkerhet inte gäller den som omfattas av det statliga försäkringssystemet. Det statliga försäkringssystemet handhas av Kammarkollegiet och är ett riskfinansieringssystem för statliga myndigheter och stiftelser med Statliga bolag och affärsverk omfattas inte av undantaget. 1 § Rymdverksamhet ska bedrivas på sätt som är långsiktigt hållbart för miljön och nyttjandet av rymden. Verksamhetsutövaren ska sträva efter att verksam- heten inte ger upphov till rymdskrot eller leder till skadlig miljöpåverkan på jorden, i atmosfären eller i rymden, inklusive andra himlakroppar än jorden. Paragrafen innehåller en bestämmelse om miljöskydd och rymdskrot. Den behandlas i avsnitt 11.4.1. Bestämmelsen motsvarar åtagande enligt rymdfördragets miljöbestämmelse, men även de inter- nationella riktlinjer och rekommendationer som finns om långsiktigt hållbart nyttjande av rymden, till exempel LTS-riktlinjerna och Space debris mitigation guidelines, som strävar efter att följa. Bestämmelsen föreskriver att rymdverksamhet ska bedrivas på sätt som är långsiktigt hållbart för miljön och nyttjandet av rymden och att verksamhetsutövaren ska sträva efter att verksamheten inte ger upphov till rymdskrot eller leder till skadlig miljöpåverkan på jorden, i atmosfären eller i rymden, inklusive andra himlakroppar än jorden. Genom uttrycket ”sträva efter” framgår att bestämmelsen främst är handlingsdirigerande. Ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer att meddela föreskrifter om miljöskydd och rymd- skrot finns i 2 §. 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om miljöskydd och rymdskrot. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som reger- ingen bestämmer att meddela föreskrifter om miljöskydd och rymd- skrot. Den behandlas i avsnitt 11.4.1. 1 § Beslut i ärenden om tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller över- låtelse av sådant tillstånd enligt 2 kap. får överklagas av sökanden i ärendet. Beslut i ärenden om föreläggande enligt 3 kap. 5 §, återkallelse av tillstånd eller ändring av tillståndsvillkor enligt 3 kap. 6 §, varning enligt 3 kap. 7 §, anmärkning enligt 3 kap. 8 §, tillfälligt beslut enligt 3 kap. 9 § och avgift enligt 3 kap. 11 §, får överklagas av tillståndshavaren. Beslut om tillfälligt beslut får överklagas särskilt. Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och ter får överklaga beslut om 1.tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller överlåtelse av sådant tillstånd, 2.villkor i ett tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller att ett sådant till- stånd inte har förenats med villkor, 3.att inte återkalla tillstånd att bedriva rymdverksamhet, eller 4.att inte meddela tillfälligt beslut. I paragrafen regleras vilka beslut enligt lagen som får överklagas och vem som har rätt att överklaga. Paragrafen behandlas i avsnitt 14.2 och 14.3. Enligt första stycket får sökanden i ärendet överklaga beslut i ären- den om tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller om överlåtelse av sådant tillstånd. En förutsättning är att beslutet har gått sökanden emot, jfr 42 § förvaltningslagen. Det kan vara fråga om att ansökan om tillstånd avslås eller att tillståndet är förenat med vissa villkor. Kravet att beslutet har gått den enskilde emot ska tolkas generös och är typiskt sett uppfyllt om den som överklagar yrkar att beslutet ska upphävas eller ändras, jfr HFD 2015 ref. 73. I andra stycket anges att beslut i tillsynsärenden om föreläggande, återkallelse av tillstånd eller ändring av tillståndsvillkor, varning, anmärkning, tillfälligt beslut och avgift, får överklagas av tillstånds- havaren. En förutsättning är att beslutet har gått sökanden emot, se kommentaren till första stycket. I bestämmelsens anges också att be- slut om tillfälligt beslut får överklagas särskilt. Det innebär att be- slutet kan överprövas och inte endast när ärendet avgörs slutligt. Av tredje stycket framgår vilka beslut som Försvarsmakten, Säker- hetspolisen och får överklaga. Det gäller beslut om tillstånd att bedriva rymdverksamhet eller över- låtelse av sådant tillstånd samt villkor i ett tillståndsbeslut eller att ett tillstånd inte har förenats med villkor. Vidare gäller det beslut om att inte återkalla tillstånd eller att inte meddela ett tillfälligt beslut. En begäran om ett sådant beslut kan göras av samrådsmyndigheterna och överklagandebestämmelsen möjliggör för myndigheterna att även efter tillståndsmyndighetens prövning bevaka frågor om säkerhet och andra utrikes-, säkerhets- eller försvarspolitiska intressen i tillstånds- och tillsynsärenden. Frågan om utdömande av vite regleras i lagen om viten. Där regleras även frågan om överklagande av utdömda viten. Den nu aktuella paragrafen är alltså inte tillämplig vid överklagande av beslut om ut- dömande av vite. 2 § Beslut som överklagas med stöd av 1 § första och andra styckena över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. är motpart i dom- stolen. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut som överklagas med stöd av 1 § tredje stycket överklagas till regeringen. Om ett mål som anhängiggjorts hos allmän förvaltningsdomstol innehåller frågor om säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska intressen, ska domstolen med eget yttrande överlämna målet till regeringen för prövning. Detsamma gäller om Försvarsmakten, Säkerhetspolisen eller Inspek- tionen för strategiska produkter begär att målet av sådan anledning ska över- lämnas till regeringen. Paragrafen reglerar till vilken instans som beslut enligt lagen över- klagas till. Den behandlas i avsnitt 14.4–14.6. Enligt första stycket första meningen överklagas beslut i tillstånds- och tillsynsärenden till allmän förvaltningsdomstol, det vill säga till en förvaltningsrätt som första domstolsinstans. I första stycket andra meningen anges att beslutsmyndigheten är motpart i domstolen, vilket innebär att beslutsmyndigheten får partsställning i förvaltningspro- cessen och har rätt att överklaga ett avgörande som går myndigheten emot. Förvaltningsrättens avgörande kan överklagas till kammarrätt. Av första stycket tredje meningen framgår att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Enligt andra stycket överklagas beslut som överklagas av För- svarsmakten, Säkerhetspolisen och dukter till regeringen. Tredje stycket reglerar att vissa mål ska överlämnas från allmän förvaltningsdomstol till regeringen för prövning. Det är fråga om mål som anhängiggjorts hos allmän förvaltningsdomstol och som innehåller frågor om säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska intressen. Ett sådant överlämnande kan initieras av domstolen självmant men också genom att Försvarsmakten, Säker- hetspolisen eller begär att målet ska överlämnas av hänsyn till att det innehåller frågor om säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- och försvarspoli- tiska intressen. Domstolen ska bifoga ett eget yttrande vid överläm- nandet. Yttrandet ska innehålla en motivering med förslag till avgör- ande, men inte avseende de frågor som berör säkerhet eller andra utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska intressen. För innebörden av uttrycket säkerhet, se kommentaren till 1 kap. 1 §. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (1982:963) om rymdverksamhet. 3.Ärenden om tillstånd och tillsyn som har inletts före ikraftträdandet men ännu inte har avgjorts handläggs enligt äldre föreskrifter. Första punkten föreskriver att lagen träder i kraft . Av andra punkten framgår att lagen (1982:963) om rymdverksamhet upphävs genom lagen. Punkterna behandlas i avsnitt 17.1. I tredje punkten föreskrivs att ärenden om tillstånd och tillsyn som har inletts före ikraftträdandet men ännu inte har avgjorts när lagen träder i kraft ska handläggas enligt äldre föreskrifter. Med äldre föreskrifter avses lagen (1982:963) om rymdverksamhet och förord- ningen (1982:1069) om rymdverksamhet. Punkten behandlas i av- snitt 17.2. 18.2Förslaget till lag om ändring i 2 kap. Om svensk domstols behörighet Brott som har begåtts utanför Särskilda bestämmelser om behörighet 4 § Särskilda bestämmelser om svensk domstols behörighet att döma över vissa brott som har begåtts utanför finns i 1.29 kap. 13 § , 2.14 § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, 3.10 kap. 10 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, 4.51 a § jaktlagen (1987:259), 5.17 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, 6.49 § fiskelagen (1993:787), 7.5 § lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerar- fartyget , 8.6 § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brotts- lighet i vissa fall, 9.9 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, 10.13 kap. 11 § luftfartslagen (2010:500), 11.17 kap. 2 § radio- och tv-lagen (2010:696), 12.2 § lagen (2012:179) om straff för olovlig befattning med kluster- ammunition, och 13.17 § lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott. Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om svensk domstols behörighet att döma över vissa brott som har begåtts utanför . Den behandlas i avsnitt 9.6.2. Paragrafen har ändrats på så sätt att hänvisningen till den tidigare lagen om rymdverksamhet har tagits bort.