sou · H9B361 · 2021-06-30 00:00:00 — 7.grov organiserad rasism enligt 16 kap. 7 a § , 8.hets mot folkgrupp eller grov hets mot folkgrupp enligt 16 kap. 8 § , 9.olaga diskriminering enligt 16 kap. 9 § , 10.brott mot lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor, eller 11.överträdelse av utreseförbud enligt 45 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Första stycket gäller inte i högre rätt. Förslag: Lagändringen ska träda i kraft . Bedömning: Någon särskild övergångsbestämmelse behövs inte. Skälen för vårt förslag och vår bedömning Bestämmelsen bör träda i kraft som övriga ändrings- förslag, dvs. Eftersom det är fråga om en processuell bestämmelse ska den tillämpas från ikraftträdandet. Någon särskild övergångsbestämmelse behövs inte. 1Punkten föreslås under förutsättning att det där angivna brottet införs i enlighet med vad som föreslagits i SOU 2020:57. 2Punkten föreslås under förutsättning att det där angivna brottet införs i enlighet med vad som föreslagits i SOU 2021:27. Detsamma gäller punkterna 6 och 7. Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena Bedömning: Förslaget kan inte förväntas få några samhällseko- nomiska konsekvenser. Annat än ytterst marginella positiva kon- sekvenser för brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet och jämställdheten mellan män och kvinnor samt för hbtqi-personer, barn och personer med psykisk funktionsnedsättning kan inte påräknas. Några andra konsekvenser av betydelse finns det inte anledning att räkna med. Skälen för vår bedömning Paragrafen föreskriver en skyldighet för domstolen att pröva frågan om utvisning beträffande samtliga de typer av hedersrelaterad brotts- lighet och hatbrott som där anges, oberoende av yrkande från åklag- aren. På det sättet tillförsäkrar regeln att utvisning beslutas i varje sådant fall när förutsättningarna för utvisning är uppfyllda. Som framhållits i avsnitt 5.8.5 är det emellertid sannolikt så att åklagare oftast ändå framställer ett yrkande om utvisning när det finns förut- sättningar för det, och att prövningsregeln därmed skulle aktuali- seras främst i de fall när åklagaren inte förväntat sig att ett utvis- ningsyrkande skulle bifallas. Av den anledningen, och med hänsyn till att de ifrågavarande brottstyperna är jämförelsevis ovanliga, kan regeln inte förväntas leda till en märkbar ökning av antalet utvis- ningsbeslut. Denna slutsats gäller för övrigt även om regeln skulle utformas på ett sådant sätt att den fångar upp samtliga brott där det funnits ett heders- eller hatbrottsmotiv (jfr de lösningar som benämnts alternativ 1 och alternativ 3 i avsnitt 5.8.6). Några ökade kostnader för att verkställa fler utvisningsbeslut ger bestämmelsen därmed inte anledning att räkna med. Inte heller kan arbetsbördan för Åklagar- myndigheten, domstolarna eller förväntas öka på ett sådant sätt att deras kostnader påverkas. Några andra samhälls- ekonomiska konsekvenser aktualiseras enligt vår bedömning inte. Som anförts i avsnitt 5.8.5 kan regeln ses som ett led i samhällets bekämpande av hedersrelaterad brottslighet och hatbrott, bland annat på så sätt att den markerar med vilket allvar samhället ser på dessa brottstyper. Hedersrelaterad brottslighet drabbar till övervägande delen kvinnor. Även hbtqi-personer, barn och psykiskt funktions- Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena nedsatta kan drabbas svårt av sådan brottslighet. Hbtqi-personer kan även vara föremål för hatbrott. Som redan framgått bedömer vi emellertid att regeln skulle få liten praktisk betydelse. Något annat än ytterst marginella positiva konsekvenser för brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet och jämställdheten mellan män och kvin- nor samt för hbtqi-personer, barn och psykiskt funktionsnedsatta kan därmed inte påräknas. Några andra konsekvenser av betydelse finns det inte anledning att räkna med. Domstolens prövningsskyldighet vid hedersrelaterad brottslighet och hatbrott När domstolen prövar ett åtal mot en utlänning ska den även utan yrkande pröva om förutsättningarna för utvisning enligt bestämmelserna i detta kapitel är uppfyllda, om det finns anledning att döma till svårare påföljd än böter och åtalet rör 1.hedersbrott enligt 4 kap. 4 b § , 2.äktenskapstvång enligt 4 kap. 4 c § första eller andra stycket , 3.barnäktenskapsbrott enligt 4 kap. 4 c § tredje stycket, 4.vilseledande till äktenskapsresa enligt 4 kap. 4 d § , 5.organiserad rasism enligt 16 kap. 7 § första stycket , 6.stöd åt organiserad rasism enligt 16 kap. 7 § andra stycket , 7.grov organiserad rasism enligt 16 kap. 7 a § , 8.hets mot folkgrupp eller grov hets mot folkgrupp enligt 16 kap. 8 § brotts- balken, 9.olaga diskriminering enligt 16 kap. 9 § , 10.brott mot lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor, 11.överträdelse av utreseförbud enligt 45 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Första stycket gäller inte i högre rätt. Författningsförslag som inte följer av ställningstagandena Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande 8 a kap. utlän- ningslagen, föreskriver en skyldighet för domstolarna att pröva frågan om utvisning i vissa fall av hedersrelaterad brottslighet och hatbrott. Övervägandena finns i avsnitt 5.8. Bestämmelsen i första stycket är obligatorisk. Domstolen ska alltså ex officio pröva frågan om utvisning i de fall som bestämmelsen anger, dvs. oavsett om åklagaren har framställt ett yrkande om detta eller inte. Förutsättningarna är att det finns anledning att döma till en svårare påföljd än böter och att åtalet rör något av de i paragrafen uppräknade brotten. Att ”åtalet rör” något av de angivna brotten innebär att regeln har ett brett tillämpningsområde. Prövningsskyldigheten omfattar givetvis det fullbordade brottet, men i den mån brottet är straff- belagt på försöks-, förberedelse- eller stämplingsstadiet, omfattar den även dessa brottsformer. Vidare omfattar den alla former av medverkan till de angivna brotten, dvs. både när åtalet rör ansvar som gärningsperson, anstiftare eller medhjälpare. Allt under förut- sättning att det finns anledning att döma till en svårare påföljd än böter i det enskilda fallet. Om åklagaren inte har yrkat utvisning i ett fall där prövnings- regeln är tillämplig måste domstolen naturligtvis väcka frågan innan dom ges, helst på ett så tidigt stadium som möjligt. Frågan ska inte komma som en överraskning för den tilltalade, och han eller hon måste få möjlighet att ange sin inställning samt förbereda och argu- mentera för sin sak. Motsvarande gäller även åklagaren. Dessutom måste det finnas tid för att inhämta nödvändig utredning, framför allt ett yttrande från och, om utlänningen har barn i , från socialnämnden. Av andra stycket framgår att bestämmelsen inte är tillämplig i högre rätt. Huruvida utvisningsfrågan kommer under hovrättens prövning styrs alltså också i de fall som anges i första stycket av parternas yrkanden och gängse principer för omfattningen av hovrättens pröv- ning. Även i gäller vanliga regler. Skärpta regler för utvisning på grund av brott En särskild utredare ska göra en översyn av regelverket om utvisning på grund av brott och lämna förslag på hur man kan åstadkomma en skärpt reglering som innebär att det finns förutsättningar att i fler fall än utvisa utlänningar som begår brott och effektivisera verk- ställigheten av sådana utvisningsbeslut. En viktig fråga är att skärpa utvisningsreglerna vid hedersrelaterad brottslighet och hatbrott och utredaren ska därför ta ställning till hur detta ska göras och om det utöver andra förslag behövs ytterligare skärpningar i detta avseende. Utredaren ska även ta ställning till hur skyddet mot av- och utvis- ning av den som drabbas av hedersrelaterad brottslighet kan förstär- kas och om det finns skäl att stärka skyddet för offer för människo- handel. Uppdraget bygger på en överenskommelse mellan regeringen, och Liberalerna. Inom ramen för översynen ska utredaren bl.a. •ta ställning till hur den nuvarande ordningen – med en s.k. straff- värdegräns som motsvarar fängelse – bör ändras, •ta ställning till om det finns skäl att ändra kravet på att det ska finnas synnerliga skäl för att utvisa en utlänning som vistats i på grund av brott, •ta ställning till hur utlänningens anknytning till det svenska sam- hället ska beaktas vid beslut om utvisning på grund av brott, •ta ställning till om det bör införas en möjlighet för åklagaren att återkomma med yrkande om en ny påföljd när utvisningen har beaktats i domen men utvisningsbeslutet inte har kunnat verkställas, •ta ställning till om bestämmelsen om återreseförbud bör ändras, •ta ställning till om det finns ett behov av att ytterligare skärpa utvisningsreglerna i fråga om hedersrelaterad brottslighet och hat- brott, dvs. utöver de skärpningar av regelverket för utvisning på grund av brott som utredaren ska föreslå, och vid behov lämna förslag på en sådan reglering, •lämna förslag på en reglering som innebär att frågan om utvisning alltid ska prövas vid hedersrelaterade brott och hatbrott, och •ta ställning till om åtgärder kan vidtas för att, med bibehållen rätts- säkerhet, effektivisera verkställigheten av beslut om utvisning på grund av brott. •ta ställning till hur skyddet mot utvisning för den som drabbats av hedersrelaterad brottslighet kan förstärkas, och •ta ställning till om ytterligare myndighetsaktörer ska kunna an- söka om uppehållstillstånd för betänketid för offer för människo- handel och i så fall vilken eller vilka, samt vad som ska ligga till grund för deras bedömning. •ta ställning till om regelverket för att neka uppehållstillstånd med anledning av brott är ändamålsenligt utformat, och ta ställning till om möjligheterna att återkalla uppehållstillstånd med anledning av brott bör utökas. Utredaren ska lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Behovet av en utredning Det är av största vikt att rättsstaten kan upprätthålla tryggheten i samhället och respekten för lagarna. Kravet på laglydighet gäller lika för svenska och utländska medborgare. Stödet och förtroendet för rättsstaten och migrationspolitiken är beroende av att utlänningar som kommer till landet följer de lagar som finns och avhåller sig från kriminalitet. När en utlänning som har möjlighet att återvända till sitt hemland gör sig skyldig till allvarlig eller upprepad brottslighet i måste det finnas förutsättningar för att besluta om utvisning. Utvisning på grund av brott kan komma i fråga för en utlänning som döms för ett brott som kan leda till fängelse. Utvisning får dock ske endast om utlänningen döms till svårare påföljd än böter och 1)gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet, eller 2) brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att utlänningen inte bör få stanna kvar, se 8 a kap. 1 § utlänningslagen (2005:716). När en domstol överväger utvisning ska den ta hänsyn till utlän- ningens anknytning till det svenska samhället. Domstolen ska sär- skilt beakta bl.a. utlänningens levnadsomständigheter, om utlänningen har barn i , övriga familjeförhållanden samt vistelsetiden i (8 a kap. 2 §). Särskild restriktivitet gäller vid utvisning av den som är flykting eller hade vistats i med permanent uppehålls- tillstånd när åtal väcktes eller då hade varit bosatt i . Dessutom finns det ett absolut förbud mot att utvisa den som kom till och hade vistats här när åtal väcktes (8 a kap. 2 och 3 §§). I fråga om EES-medborgare och deras familjemedlemmar krävs det, förutom att förutsättningarna i 8 a kap. 1 § är uppfyllda, att ut- visningen sker av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. Utvisning av hänsyn till allmän ordning och säkerhet får endast ske bl.a. om EES- medborgarens eller familjemedlemmens beteende utgör ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande sam- hällsintresse. Särskild restriktivitet gäller vid utvisning av EES-med- borgare som är barn och de som vistats i (8 a kap. 5 § och 8 kap. 12–14 §§). Regeringen genomförde under den förra mandatperioden ett antal straffskärpningar som även inneburit ökade förutsättningar för beslut om utvisning på grund av brott. Som exempel kan nämnas lagstift- ningen mot människohandel och människoexploatering. Vidare har straffen skärpts för vissa allvarliga våldsbrott såsom grov misshandel, grovt rån och grovt vapenbrott. Den senaste större översynen av reglerna om utvisning på grund av brott gjordes , då utvisning blev möjlig i fler fall än tidigare som skyddet för personer som vistats i begränsades (prop. 1993/94:159). De mindre förändringar av lagstiftningen som har gjorts därefter har gått i mildrande riktning. Bland dessa kan nämnas införandet av den så kallade portalparagra- fen 1997, som innebär att särskild hänsyn ska tas till barnets bästa i ärenden som prövas enligt utlänningslagen. I syfte att principen om barnets bästa skulle få större betydelse infördes dessutom en uttrycklig skyldighet för domstolarna att, när de överväger att utvisa en utlänning på grund av brott och utlänningen har barn i , särskilt beakta barnets behov av kontakt med ut- länningen (prop. 2003/04:113). Som en konsekvens av det s.k. rörlig- hetsdirektivet (och rådets direktiv /38/EG av om unionsmedborgares och deras familjemedlem- mars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier) infördes ett starkare skydd för EES-medborgare och deras familjemedlemmar, bl.a. genom att hänsyn till allmän ordning och säkerhet tillkom som en ytterligare förutsättning för utvisning på grund av brott (prop. 2005/06:77). , vid genomförandet av det s.k. skyddsgrundsdirektivet (och rådets direk- tiv 2011/95/EU av om normer för när tredje- landsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehö- vande, och för innehållet i det beviljade skyddet), stärktes också skyd- det mot utvisning för personer med flyktingstatus (prop. 2009/10:31). Efter den senaste översynen av reglerna om utvisning på grund av brott har det skett en betydande samhällsutveckling. Brottsligheten har tagit sig nya mer avancerade och grova uttryck, bl.a. i form av en ökad brottslighet inom ramen för kriminella nätverk. Huvuddelen av denna brottslighet begås av svenska medborgare. Även utländska medborgare begår dock allvarliga brott i . statistik som finns tillgänglig, se Brottsförebyggande rådets (Brå) rapport på grund av brott 2000–2014 (kortanalys 2/2016) har utvecklingen av utvisningsbeslut varierat kraftigt under de under- sökta åren. Något färre beslut fattades i början av perioden än i slutet (644), högst antal noterades 2004 (1 047). Under de av Brå under- sökta åren var det i genomsnitt 734 tingsrättsdomar som inne- fattade beslut om utvisning. tillkännagav för regeringen att den ställer sig bakom vad socialförsäkringsutskottet anför om att utvisning på grund av brott bör användas i fler fall än (bet. 2018/19:SfU16 punkt 19, rskr. 2018/19:177). I betänkandet anför utskottet bl.a. föl- jande: Utskottet har tidigare framhållit att det är viktigt att utvisningsfrågan bedöms på ett nyanserat sätt och att det finns proportion mellan brottet och de rättsverkningar som det får för den enskilde. Vikten av att reglerna präglas av grundläggande humanitära krav och rättssäkerhetsgarantier har understrukits. Av kommentarerna till utlänningslagen framgår att åkla- garen alltid ska ta ställning till frågan om utvisning när en icke-svensk medborgare har begått brott som kan leda till fängelse och som för- väntas ge ett svårare straff än böter. Det framgår också att om en utlän- ning har begått ett mycket allvarligt brott behöver det inte slås fast att det finns risk för fortsatt brottslighet för att utvisning ska vara aktuellt, utan det är då brottets svårighetsgrad som avgör om utvisning kan komma i fråga. Som en allmän riktlinje har det angetts att brottet normalt bör ha ett straffvärde av för att kunna leda till utvisning. Detta kan emellertid göra att en viss typ av allvarlig brottslighet, exempelvis brott med hat- eller hedersmotiv, inte kommer i fråga för utvisning. Utskottet anser att utlänningar som kommer för att vistas eller bo i ska följa svensk lagstiftning. Det är viktigt att det finns en balans mellan brottets allvar och de påföljder som det ska kunna medföra. Ut- skottet anser att regeringen ska se över lagstiftningen och återkomma med förslag som möjliggör att utvisning av utlänningar som begår brott i ska kunna ske i fler fall än vad som är fallet . 2018/19:SfU16 s. 77 f.). Mot bakgrund av den beskrivna utvecklingen anser regeringen att det finns skäl att låta en utredare göra en översyn av reglerna om utvisning på grund av brott. En viktig fråga som bör uppmärksammas särskilt i detta samman- hang är vad som ska gälla vid hedersrelaterad brottslighet och hatbrott. I punkt 42 i januariavtalet, som är en sakpolitisk överenskommelse mellan Socialdemokraterna, de gröna, anförs bl.a. att reglerna om utvisning av icke svenska medborgare som döms för hedersrelaterade brott och hatbrott ska skärpas och att frågan om utvisning alltid ska prövas vid sådana brott. Det anges vidare att skyddet för den som drabbas av heders- relaterad brottslighet måste stärkas så att den som drabbas inte av- visas i sådana fall. Vidare har det i direktiven till den parlamentariskt sammansatta kommittén om den framtida svenska migrationspolitiken (Ju2019:01) aviserats att en utredare ska se över – förutom reglerna för utvisning på grund av brott – reglerna för att neka eller återkalla uppehållstill- stånd med anledning av brott samt hur dessa beslut ska kunna verk- ställas på ett rättssäkert och effektivt sätt (dir. 2019:32). Även dessa frågor bör omhändertas av utredningen. Uppdraget att göra en översyn av reglerna om utvisning på grund av brott Regelverket om utvisning på grund av brott behöver ses över för att man ska kunna åstadkomma en reglering som innebär att det finns förutsättningar att i fler fall än utvisa utlänningar som begår brott och effektivisera verkställigheten av sådana utvisningsbeslut. Utredaren ska göra internationella jämförelser och särskilt beakta de andra nordiska ländernas reglering. I det sammanhanget ska ut- redaren också uppmärksamma hur andra EES-medlemsstater har regle- rat frågan om utvisning av EES-medborgare som begår brott, och – med beaktande av bl.a. – bedöma om det är möjligt att skärpa de svenska reglerna i det avseendet. En vägledande princip för utredarens arbete ska vara att utvis- ningsfrågan ska bedömas på ett nyanserat sätt och att det ska finnas en proportion mellan brottslighetens allvar och rättsverkningarna för enskilda. Ett beslut om utvisning är i många fall en mycket ingri- pande åtgärd för den berörde och dennes familj. Detta ska beaktas i utredningsarbetet. En annan grundläggande utgångspunkt ska vara att internationell rätt – inklusive om de mänskliga rättigheterna, såsom Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, internationell flyktingrätt och huma- nitär rätt – ska respekteras, samt att principen om barnets bästa i enlighet med FN:s konvention om barnets rättigheter ska beaktas. •göra en översyn av regelverket om utvisning på grund av brott, i syfte att åstadkomma en reglering som innebär att det finns för- utsättningar att utvisa utlänningar som begår brott i fler fall än , och •lämna förslag på nödvändiga författningsändringar. Inom ramen för översynen ska utredaren särskilt uppmärksamma de frågor som det redogörs för nedan. Straffvärdegränsen vid utvisning på grund av brottets allvar En utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får utvisas ur om han eller hon döms för ett brott som kan leda till fängelse. Utvisning får dock ske endast om utlänningen döms till svårare påföljd än böter och 1) gärningen är av sådant slag och övriga omständigheter är sådana att det kan antas att han eller hon kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet, eller 2) brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränk- ning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att utlänningen inte bör få stanna kvar (8 a kap. 1 § ut- länningslagen). I fråga om utvisning på grund av brottets allvar anses som en allmän riktlinje gälla att brottet bör ha ett straffvärde om för att kunna föranleda utvisning (prop. 1993/94:159 s. 13 f. och t.ex. NJA 2001 s. 464). Den s.k. straffvärdegränsen innebär att utvisning i princip inte kommer i fråga för viss typ av brottslighet. Det gäller t.ex. många fall av misshandel av normalgraden eftersom straffvärdet för en enstaka gärning i allmänhet inte når upp till fängelse. Det kan också gälla brott som grov kvinnofridskränkning och grov stöld, som har straffskalor som börjar på nio respektive sex månaders fängelse. Det finns skäl att överväga hur den nuvarande ordningen kan änd- ras för att ge tillräcklig möjlighet för en nyanserad prövning av utvis- ningsfrågan. •ta ställning till hur den nuvarande ordningen – med en s.k. straff- värdegräns som motsvarar fängelse – bör ändras. Vistelsetid och anknytning till När en domstol överväger utvisning ska den ta hänsyn till utlänningens anknytning till det svenska samhället (8 a kap. 2 § utlänningslagen). Domstolen ska särskilt beakta utlänningens levnadsomständigheter, om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med honom eller henne, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningen utvisas, övriga familjeförhål- landen och hur länge vistelsen i har varat. I 8 a kap. 3 § utlän- ningslagen finns bestämmelser om utvisning av den som har vistats i . Om frågan om utvisning avser en utlänning som hade vistats i med permanent uppehållstillstånd när åtal väcktes eller då hade varit bosatt i , får utlänningen utvisas endast om det finns synnerliga skäl för det. De nuvarande reglerna ger en utlänning ett starkt skydd mot ut- visning i landet, även i fall då denne gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet. Det kan emellertid konstateras att även om vistelsetiden i ofta påverkar anknytningen hit så förekommer det att utlänningar vistas här utan att etablera sig i det svenska samhället. Det kan ifrågasättas i vilken utsträckning sådana personer ska ha ett starkare skydd mot utvisning än de som vistats i men som har etablerat sig här genom t.ex. arbete eller studier. Även de övriga personliga omständigheter som ska beak- tas vid bedömningen av om en person ska utvisas på grund av brott bör ses över för att säkerställa att det finns en rimlig balans mellan brottslighetens allvar och den rättsföljd som den ger upphov till. •ta ställning till om det finns skäl att ändra kravet på att det ska finnas synnerliga skäl för att utvisa en utlänning som vistats i på grund av brott, och •ta ställning till hur utlänningens anknytning i övrigt till det svenska samhället ska beaktas vid beslut om utvisning på grund av brott. Utvisningsmen enligt 29 kap. 5 § Utvisning på grund av brott är inte en brottspåföljd utan utgör en annan särskild rättsverkan av brott. Om en person har begått ett brott och utvisas på grund av det brottet får han eller hon således både en påföljd för brottet och ett utvisningsbeslut. För att den sam- lade reaktionen på brottet inte ska bli oproportionerligt sträng finns det en bestämmelse om s.k. utvisningsmen i 29 kap. 5 § första stycket 6 . Enligt den bestämmelsen ska rätten vid straffmätningen utöver brottets straffvärde i skälig omfattning beakta om den till- talade förorsakas men till följd av att han eller hon på grund av brottet utvisas ur landet. Menet kan enligt 30 kap. 4 § första stycket brotts- balken även få betydelse vid påföljdsvalet.