sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Bland övriga enskilda mål med samma företrädesordning var inkasso- bolagen de största och mest förekommande fordringsägarna. Vid sidan av dessa förekom bland annat (), CSN () och (). De allmänna mål som inte har företräde avser främst återbetalning av studielån till CSN och den tidigare radio- och tv-avgiften. Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer har beräknat vilka konsekvenser en högre företrädesordning för skadeståndsmål skulle medföra. Beräkningarna har gjorts utifrån antagandet att skadeståndsmålen ges företräde fram- för andra oprioriterade fordringar, men fortfarande får betalt efter de fordringar som har företräde enligt 7 kap. 14 § UB. Beräkningen har skett på så sätt att det gjorts en simulering med en ny fördelning av pengarna. Detta har gjorts separat för varje gäldenär med skadeståndsmål och när en transaktion har skett på de målen. Simuleringen löpte från årets bör- jan till och den gav det utfall för som redo- visas i tabellen nedan. Tabell 9.3 Simulerat utfall med ändrad företrädesordning Belopp (mnkr) Skadestånd (brottsoffer) A-mål med högre företrädesordning E-mål med samma företrädesordning A-mål med samma företrädesordning Simuleringen visar att om skadeståndsmål hade haft företräde fram- för andra oprioriterade fordringar skulle ytterligare kunnat krediteras i skadeståndsmålen på bekostnad av kreditering hos allmänna och enskilda mål utan före- trädesrätt. Att det omfördelade beloppet inte blir större än 65,8 mil- joner kronor av det tillgängliga beloppet på beror på att många skadeståndsmål är på relativt låga belopp och där- för ganska snabbt skulle bli fullbetalda om företrädesordningen änd- rades. krediteras dessa mål med mindre belopp som i vissa fall inte ens täcker den årliga grundavgiften. Det minskade beloppet för övriga enskilda mål (60,) påverkar främst inkasso- bolagen och deras kunder men även, som beskrivits ovan, vissa myn- digheter (CSN och ). Minskningen utgör dock bara av det totala beloppet om som drevs in genom löneutmätning avseende enskilda mål . För allmänna mål utan företräde minskade betalningarna med 5,3 mil- joner kronor i simuleringen. Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer Sammanfattningsvis kan man alltså konstatera att om fordringar avseende skadestånd på grund av brott ges företräde framför andra oprioriterade fordringar vid löneutmätning kommer betydligt mer pengar gå till betalning av brottsskadestånd. Övriga borgenärer utan företrädesrätt kommer oundvikligen att påverkas av detta. Denna påverkan är dock begränsad sett till det totala skuldbeloppet. 9.5.4Det finns skäl att ge fordringar avseende skadestånd på grund av brott företräde framför andra oprioriterade fordringar Vår bedömning: Företrädesordningen vid löneutmätning bör ändras så att fordringar som avser skadestånd på grund av brott ges företräde framför andra oprioriterade fordringar. En sådan ändring skulle innebära att gärningspersoner med betalningsför- måga fick vara med och bidra till att finansiera förslag som syftar till att ytterligare stärka brottsoffrens ställning. Brottsoffer skulle också snabbare få betalt. De negativa konsekvenser som en sådan ändring skulle innebära för andra borgenärer är av en sådan begränsad omfattning att skälen för en ändrad företrädesordning väger tyngre. Skälen för vår bedömning Utmätning av lön är en effektiv verkställighetsform. Kronofogde- myndigheten driver in miljardbelopp genom sådan utmätning. Statens företrädesrätt för vissa fordringar avseende bland annat skatter och avgifter har visserligen ifrågasatts i olika sammanhang, men en omfattande ändring av företrädesordningen kräver ingående överväganden om bland annat ekonomiska konsekvenser. Att ge fordringar som avser skadestånd på grund av brott företräde framför andra oprioriterade fordringar skulle dock utgöra en mer begränsad förändring som det vore lättare att överblicka och bedöma konse- kvenserna av. Det skulle också ligga i linje med den stärkta ställning som brottsoffren fått och som i många avseenden satt sin prägel på olika reformer (se t.ex. avsnitt 9.3). Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer Skadestånd på grund av brott utgör en viktig del i strävandena att minska skadeverkningarna av brott. Att bidra till ökade möjligheter att få betalt från gärningspersonen är betydelsefullt sett ur ett eko- nomiskt perspektiv, men även av rättviseskäl för brottsoffret samt som en signal och en reaktion från samhället. Det är viktigt att gär- ningspersoner i så stor utsträckning som möjligt betalar för skadorna som de orsakar och att det sker så snabbt som möjligt. sker viss betalning av fordringar avseende skadestånd på grund av brott genom löneutmätning. Om fordringar som avser skadestånd på grund av brott gavs företräde framför andra opriori- terade fordringar skulle dock utmätning till förmån för brottsoffer möjliggöras i klart större utsträckning än . Det skulle betyda att fordringar som avser skadestånd på grund av brott i högre grad och snabbare än skulle bli betalda av gärningspersonerna. En följd av detta borde också kunna bli att färre brottsoffer behöver vända sig till för att få betalt genom den statliga brotts- skadeersättningen och det skulle innebära att skadeverkningarna av brott minskades. Ett av skälen för att inte prioritera den här typen av fordringar har tidigare angetts vara att det skulle kunna äventyra gärningsper- sonernas återanpassning i samhället. Det argumentet har inte längre samma tyngd. Det beror bland annat på att regelverket ser annor- lunda ut nu än vad det gjorde när den diskussionen senast fördes. En ändrad företrädesordning skulle inte belasta gärningspersonens eko- nomiska situation ytterligare, det skulle endast påverka hur de pengar som kommer in (dvs. utmätningsbeloppet) fördelas mellan olika fordringsägare. Dessutom har, som framgått på flera ställen i detta betänkande, fokus i den kriminalpolitiska debatten skiftat från gär- ningspersonen till brottsoffret. Även det försäkringsargument som tidigare anfördes mot att skadestånd på grund av brott skulle ges företräde har tappat bärkraft. Ersättningssystemet för brottsoffer ser annorlunda ut , bland annat har de ideella skadornas betydelse växt kraftigt. För den typen av skador ser också försäkringsskyddet annorlunda ut och är i många avseenden mer begränsat. En ändrad företrädesordning skulle dock innebära att andra ford- ringar utan företräde får mindre betalt så länge gäldenären har skul- der som avser skadestånd på grund av brott. De som främst skulle drabbas av detta är inkassobolagen, men i viss mån även staten. En- ligt den simulering som gjort skulle dock Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer minskningen vara begränsad till enstaka procent av det totala belopp som drivs in genom löneutmätning i enskilda mål. Många skulder som avser skadestånd på grund av brott är dessutom på relativt låga belopp, vilket betyder att de ganska snabbt blir fullbetalda om före- trädesordningen ändras. När de är fullbetalda kommer de inte heller att fortsätta öka gäldenärens skuldbörda med den årliga grundavgift som ska betalas av gäldenären för sådana fordringar. Sammantaget skulle alltså en ändrad företrädesordning som ger fordringar som avser skadestånd på grund av brott företräde framför andra oprioriterade fordringar innebära att gärningspersoner med betalningsförmåga fick vara med och bidra till att finansiera förslag som syftar till att ytterligare stärka brottsoffrens ställning. Det skulle också bidra till att minska skadeverkningarna av brott genom att brottsoffer får betalt snabbare. De skäl som tidigare anförts mot att ge den här typen av fordringar företräde kan inte längre anses ha samma tyngd. Andra oprioriterade borgenärer skulle dock få något mindre betalt genom löneutmätning. De negativa konsekvenserna för övriga oprioriterade borgenärer är emellertid av en sådan begrän- sad omfattning att skälen för en ändrad företrädesordning enligt vår mening väger tyngre. Vi anser därför att det finns goda skäl att ändra företrädesordningen vid löneutmätning på så sätt att fordringar som avser skadestånd på grund av brott förs in i företrädesordningen före andra fordringar utan företrädesrätt. 9.5.5En ny punkt i 7 kap. 14 § utsökningsbalken Vårt förslag: Företrädesordningen ändras genom att det förs in en fjärde punkt i 7 kap. 14 § UB som anger att fordringar som avser skadestånd på grund av brott har företräde framför andra fordringsanspråk vid utmätning av lön m.m. Vår bedömning: Den ändrade ordningen bör gälla för alla ford- ringar som avser skadestånd på grund av brott. Om det finns mer än en sökande som har en fordran som avser skadestånd på grund av brott, bör sökandena ha lika rätt till betalning ur utmätnings- beloppet. Det behövs därmed inte någon särskild fördelningsregel. Utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer Skälen för vår bedömning och vårt förslag Vi anser alltså att fordringar som avser skadestånd på grund av brott bör ges företräde framför andra fordringar som inte har företräde vid utmätning av lön m.m. Lagtekniskt kan detta enkelt åstadkommas genom att det förs in en ny fjärde punkt i 7 kap. 14 § UB. I våra överväganden gällande förändringar av förbudet mot ut- mätning av skadestånd med anledning av ett frihetsberövande har vi kommit fram till att förbudet såvitt avser viss ersättning enligt fri- hetsberövandelagen bör upphävas för alla typer av fordringar som avser skadestånd på grund av brott (se avsnitt 9.4.6). Samma över- väganden gör sig enligt vår mening gällande här. Även om det inte går att sätta likhetstecken mellan alla skadetyper och alla former av brottsoffer är det viktigt att den nya ordningen blir lätt att tillämpa. Med hänsyn till det och till vad som sagts om den kriminalpolitiska debattens utveckling samt till vikten av att gärningspersoner tar ansvar för de skador som de orsakar bör den ändrade ordningen gälla för alla fordringar som avser skadestånd på grund av brott. Det betyder att den även kommer att gälla för bland annat Brottsoffer- myndighetens återkrav på brottsskadeersättning. I vissa fall kommer det att finnas ett behov av att fördela indrivna pengar mellan olika skadeståndsfordringar med samma företräde. När det gäller underhållsbidragsfordringar finns en särskild bestäm- melse som reglerar hur denna fördelning ska göras (7 kap. 16 § UB). För statliga fordringar och för fordringar utan företrädesrätt finns inte någon sådan bestämmelse. Det beror på att staten anses ha rätt att själv bestämma på vilken fordran avräkning ska ske. Fordringar utan företrädesrätt anses ha lika rätt till framtida förfallande belopp. När pengar ska fördelas mellan sådana fordringar tillämpas därför proportioneringsprincipen, dvs. respektive skuld får betalt i förhål- lande till skuldbeloppets storlek. Vi anser att fordringar som avser skadestånd på grund av brott bör behandlas på samma sätt som fordringar utan företrädesrätt, dvs. att de bör ha lika rätt. Så kommer de också att hanteras om det inte införs någon särskild fördelningsregel. Någon sådan regel föreslås därför inte. 10 Ett fungerande ersättningssystem 10.1Flera har ett ansvar för att ersättningssystemet ska fungera När någon blir utsatt för ett brott finns det en rätt till ersättning. Vi föreslår en stärkt rätt till ersättning för brottsoffer genom höjda er- sättningsnivåer för kränkning, en stärkt rätt till ersättning för perso- ner i vissa yrkesgrupper, införandet av en rätt till särskild anhöriger- sättning och en utvidgning av möjligheterna för brottsoffer att få sin ersättning genom utmätning. För att våra förslag ska få full effekt krävs att hela ersättningssystemet i alla dess led fungerar – från det att en polisanmälan om brott görs till att ersättningen betalas ut. 10.1.1Förundersökningar som läggs ner För att ett brottsoffer ska kunna få ersättning – genom skadestånd, försäkring eller brottsskadeersättning – krävs att ett brott har be- gåtts. Frågan om ett brottsoffer har rätt till ersättning är till stor del beroende av utfallet i den förundersökning som inleds gällande brot- tet. Att det första ledet – uppklaringen av brottet – fungerar är helt avgörande för att resten av ersättningssystemet ska fungera. Flera av de aktörer som vi varit i kontakt med har upp- levt att förundersökningar ofta läggs ner och att rätten till ersättning i många fall därför helt uteblir redan i det första ledet. Samma aktörer har uppfattat detta som ett större problem än att t.ex. ersättningsni- våerna för brottsoffer och anhöriga upplevts som låga. Att ett brott inte upp kan i en del fall innebära att den som blivit utsatt för brott inte blir kompenserad eller får upprättelse genom den ersätt- ning som i vanliga fall hade betalats ut om förundersökningen hade lett till åtal och fällande dom. Brottsskadeersättning betalas t.ex. normalt inte ut när det finns en utpekad gärningsperson som inte döms för brottet. När gärningspersonen är okänd är det däremot möjligt att få brottsskadeersättning trots att förundersökningen har lagts ner. En nedlagd förundersökning innebär alltså att möjlighe- terna att få ut ersättning blir mer begränsade. 10.1.2Brottsoffer måste ges stöd och tydlig information Rätten till ersättning är till för alla som utsatts för brott – inte endast de som känner till att möjligheten till ersättning finns. För att en- skilda brottsoffer inte ska gå miste om denna rätt kan de behöva få information om att ersättningen finns och att den kan fås på olika sätt – genom skadestånd, försäkring och brottsskadeersättning. Brottsoffer ska under förundersökningen få viss information om rätten till skadestånd och brottsskadeersättning av den som håller i för- undersökningen (se 13 § a förundersökningskungörelsen, 1947:948). En trygghetsundersökning har visat att av de brotts- offer som har anmält ett brott varit nöjda med information om det egna ärendet (Brå, Nationella trygghetsunder- sökningen 2020, s. 16). har granskat effektiviteten i arbete med information till brottsoffer och kom- mit fram till att det finns flera brister i arbete med information till brottsoffer (RIR 2021:21 s. 56 ff.). , olika brottsofferstödjande verksamheter och målsägandebiträden fyller också viktiga roller i informations- arbetet kring brottsoffers rättigheter. Eftersom ersättningen kan betalas ut i tre olika former kan det sannolikt finnas en del svårig- heter för de som inte arbetar med ersättningssystemet att ta till sig vilken ersättning det är som aktualiseras och när den ska sökas. Av detta skäl är det viktigt att brottsoffer får tydlig och korrekt in- formation om ersättningssystemet. I våra kontakter med aktörer som ibland kommer i kontakt med brottsoffer har det framkommit att det finns en del missförstånd kring ersättningssystemet. Ett vanligt missförstånd är att Brotts- offermyndigheten kan sänka den ersättning som domstolen dömer ut för kränkning. Det är sedan en reform inte möjligt för att sätta ner en av domstolen i sak prövad ersättning för kränkning (se 5 § tredje stycket brottsskadelagen). Vi har även fått höra att skadestånd för kränkning inte brukar utgå när t.ex. poliser blir bespottade. Detta är dock inte en bild som vi fått när vi tagit del av praxis. Flera aktörer har även framhållit att det är svårt att ansöka om brottsskadeersättning via Brottsoffer- myndigheten. I våra kontakter med har det framkommit att kan hjälpa till med ansökan om brottsskadeersättning. När vi själva undersökte den information om ersättningssystemet som Brottsoffermyndig- heten hade på sin hemsida ansåg vi att informationen framstod som tydlig. har dessutom fått i uppdrag av reger- ingen att se över sin information om ersättning vid brott och att er- bjuda brottsoffer individualiserad information genom att utveckla en ersättningsguide. Ersättningsguiden ska innefatta skadestånd, för- säkringsersättning och brottsskadeersättning samt hänvisa till de aktörer som hanterar de olika ersättningarna. Uppdraget ska redovisas till regeringen (Regeringsbeslut , Ju2020/04577 och Ju2020/01672). Det är viktigt att den information som brottsoffer får kring er- sättningssystemet är tydlig och korrekt. Om felaktig information sprids om ersättningssystemet – att ersättningen brukar sättas ner, att ersättning inte brukar utgå eller att det är svårt att ansöka om den –finns en risk att brottsoffer betraktar ersättningssystemet som orättvist och komplicerat med följden att de avstår från att ansöka om ersättning. För att undvika missförstånd kring rätten till ersätt- ning är det viktigt att de aktörer som möter och stöttar brottsoffer ger brottsoffren tydlig och korrekt information. Även andra aktörer än de som har skyldighet att ge information kan bidra till att under- lätta för brottsoffer – det gäller t.ex. fackförbund och arbetsgivare. Skadestånd döms i de allra flesta fall ut av domstol i samband med att ett brottmål avgörs, men det förekommer även att skadestånd prövas som ett enskilt tvistemål av domstol eller att det, vid fall som avser kränkning, godkänns av gärningspersonen genom ett straf- föreläggande utfärdat av en åklagare. Den gärningsperson som frivil- ligt vill betala skadeståndet måste som regleringen ser ut själv ta initiativ till betalningen genom att till exempel kontakta det brottsoffer som är berättigad till skadeståndet (SOU 2010:1 s. 33). Några av de aktörer som vi varit i kontakt med har haft invändningar mot en sådan ordning, bland annat då det kan framstå som stötande att brottsoffret kan komma att bli kontaktad av gärningspersonen. Flera av de politiska företrädare som ingått i denna utredning har också lyft invändningar mot den nuvarande ordningen. I betänkan- det Lätt att göra rätt (SOU 2010:1) utreddes denna fråga. Utred- ningen föreslog bland annat att den som dömts att betala skadestånd till ett brottsoffer skulle ha möjlighet att full- göra sin skadeståndsskyldighet genom betalning till ett betalnings- förmedlande organ. Utredningens förslag ledde dock inte till någon lagstiftning. När gärningspersonen inte betalat skadeståndet på frivillig väg kan brottsoffret få hjälp av att genom verkställighet få skadeståndet utbetalt via utmätning. För att Krono- fogdemyndigheten ska verkställa utmätningen krävs det att brotts- offret ansöker om verkställighet. Om inte lyckas verkställa utmätningen kan brottsoffret gå vidare och försöka få ersättning från staten genom . Där inleds ett nytt ansökningsförfarande. Eftersom brottsoffret då också måste ha undersökt andra möjligheter till ersättning måste i många fall även försäkringsbolaget kontaktas. Det krävs alltså viss aktivitet från brottsoffret för att ersättningen ska betalas ut. Den nuvarande ordningen innebär att brottsoffret kan behöva göra flera ansökningar hos olika instanser i syfte att få ut den ersätt- ning som han eller hon fått rätt till av domstol. Det kan troligen upplevas som påfrestande för ett brottsoffer att i flera olika instanser försöka få ut sin ersättning. I en del länder är ersättningssystemet för brottsskador utformat utan någon koppling till skadeståndsrätten och är därför mer att likna vid ett offentligt bidragssystem. Den tidi- gare regeringen ansåg att ett sådant system skulle medföra flera nack- delar. Det ansågs t.ex. att den kriminalpolitiska ambitionen om att skadevållaren slutligt ska ersätta uppkomna skador skulle kunna bli svårare att uppfylla eller riskerade att bli osynliggjord (dir 2010:84 s. 5). I har det lagts fram motioner som gått ut på att effektivisera utbetalningarna av den ersättning som brotts- offer tillerkänts (se t.ex. 2009/10:Ju345, 2018/19:1212, 2019/20:142, 2020/21:3096 och 2020/21:3298). Några av motionerna går bland annat ut på att staten borde betala ut brottsskadeersättning direkt. Frågan om staten ska betala ut brottsskadeersättning när domen fått laga kraft, dvs. en form av förskott på skadeståndet, har utretts i närtid. Utredningen kom fram till att någon brottsskadeersättning inte borde betalas ut direkt av staten när domen fått laga kraft (SOU 2012:26 s. 175 ff.). Enligt utredningen skulle en ändring av någon del av systemet kunna ge återverkningar i hela ersättnings- systemet. Utredningen ansåg att det fanns flera nackdelar med en ordning där staten betalar ut ersättningen direkt. Det konstaterades att ersättningssystemet bygger på en samverkan mellan skadestånds- rätten, försäkringsbolagens försäkringsersättningar och den offent- ligrättsliga brottsskadeersättningen. Om man ändrar i någon del av systemet får det återverkningar i hela systemet. Det bedömdes att en lösning där staten betalar ut ersättningen direkt efter en lagakraft- vunnen dom skulle få stora konsekvenser för systemet med brotts- skadeersättning, främst genom påverkan på försäkringsskyddet. För- säkringsbolagens förhållande till sina kunder skulle tunnas ut, och många bolag skulle sannolikt ta bort överfallsskyddet ur sina för- säkringar. Förutom att samspelet mellan försäkringsbolagens skade- prövningsnämnder, domstolarna och skulle förändras bedömdes en sådan lösning få stora statsfinansiella konse- kvenser. En sådan konstruktion skulle enligt utredningen också få konsekvenser för arbete där ärendemängden kraftigt skulle öka. Om Brottsoffermyndigheten – i stället för som – skulle få ta emot alla domar med skadeståndsförordnanden skulle också be- höva gå igenom alla domar och bedöma om aktuella brott kan ge brottsskadeersättning. Alla andra domar, och domar där skadestånds- förordnandets belopp är högre än vad som kan utgå i brottsskade- ersättning, skulle få vidarebefordras till . skulle alltså få hantera en del av ärendena ändå, fast senare i processen. Regeringen gjorde i huvudsak samma bedömning som utredningen och lämnade inget förslag i denna del (prop. 2013/14:94 s. 20 f.). För att stödet till brottsoffer ska förbättras reellt krävs det att samtliga led i ersättningssystemet fungerar. För att ersättningssyste- met ska betraktas som tillfredsställande räcker det inte, som vi tidi- gare framhållit, med höjda ersättningsnivåer eller att stärka rätten till ersättning. Även det sista ledet i ersättningssystemet – utbetalningen av ersättningen – måste fungera på ett effektivt sätt. inom ramen för våra direktiv att föreslå några ändringar kopplade till utbetalningen av ersättningen. Vi kan dock konstatera att flera aktö- rer som möter brottsoffer och politiska företrädare anser att det finns brister kopplade till utbetalningen av ersättningen. Vårt förslag: Förslagen ska träda i kraft . Vår bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Vi anser att lagändringarna bör träda i kraft . Det ligger i brottsoffrens intresse att de ändringar som vi föreslår i skade- ståndslagen får ett snabbt genomslag. De återstående leden i lagstift- ningsprocessen kan dock väntas ta i anspråk. Även det för- hållandet att det tar försäkringsbolagen att ställa om och ändra villkoren för samtliga sina försäkringsavtal talar ur ett offent- ligfinansiellt perspektiv för att det inte bör bestämmas ett allt för tidigt ikraftträdande. Vi anser emellertid att intresset av ett snabbt ikraftträdande väger tyngre. Mot den bakgrunden framstår ett ikraft- trädande som en lämplig avvägning. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer tillämpas nya skade- ståndsregler endast på skadefall som har inträffat efter ikraftträdandet, såvida inte annat följer av en övergångsbestämmelse (SOU 1992:84 s. 281 med hänvisningar). Kommittén om ideell skada konstaterade att de bestämmelser som föreslogs av dem inte innehöll några egent- liga sakliga nyheter. Eftersom ett av syftena med bestämmelserna var att bidra till en höjning av ersättningsnivån i vissa fall ansågs det emel- lertid angeläget att denna höjning kunde komma till stånd även beträf- fande sådana äldre skadefall som skulle regleras slutligt först efter ikraftträdandet. Kommittén föreslog därför en särskild övergångsbe- stämmelse med detta innehåll (SOU 1992:84 s. 281).