sou · H9B315 · 2021-03-17 00:00:00 — 2019/20:JuU13). Bestämmelsen – som har rubriken med en terroristorganisation – har följande lydelse. 2 b § Till fängelse i högst döms, om gärningen är ägnad att främja, stärka eller understödja en terroristorganisation, 1.den som för terroristorganisationen tar befattning med vapen, ammunition, brandfarliga eller explosiva varor eller transportmedel, 2.upplåter lokal eller mark till terroristorganisationen, eller 3.lämnar annat liknande stöd till terroristorganisationen. 2019/20:36 förklarade regeringen i fråga om kriminalisering av deltagande i en terroristorganisation att den inte anser att det är en framkomlig väg att utnyttja det befintliga begränsningsutrymmet i 2 kap. 24 § andra stycket regeringsformen. Regeringen uttalade i huvudsak följande. Visserligen skulle en del terroristorganisationer kunna bedömas vara organiserade i sådana former och bära sådana drag i övrigt som är kännetecknande för militära och liknande organisationer. Långt ifrån alla har dock sådana militär- eller polisliknande inslag som det handlar om i det här sammanhanget. På motsvarande sätt skulle vissa terroristorganisationer, men långt ifrån alla, kunna anses ägna sig åt förföljelse av en folkgrupp på någon sådan grund som omfattas av bestämmelsen. Det måste också beaktas att terroristorganisationer kan ta sig olika skepnad . Av detta följer att en kriminalisering av deltagande i en terroristorganisation som stöder sig på befintligt begränsningsutrymme skulle få ett alltför smalt tillämpningsområde och riskera att bli ineffektiv (s. 16). Regeringen gjorde också bedömningen att det fortfarande fanns ett behov av att kunna ingripa mot deltagandet i en terroristorganisation som sådant. 7 Rättsläget i vissa andra länder I detta kapitel lämnas det en översiktlig redogörelse för rättsläget i vissa andra länder i avseenden som har bedömts relevanta för kommitténs ställningstaganden när det gäller föreningsfriheten. De länder som ingår i redogörelsen är , , , , , , och . Tyngdpunkten ligger på de nordiska länderna. I framställningen ges en beskrivning av hur det konstitutionella skyddet för föreningsfriheten är konstruerat i respektive land samt exempel på lagstiftning som begränsar föreningsfriheten och tillämpningen av sådan lagstiftning. Vidare lämnas – med viss betoning på eventuella bestämmelser som tar sikte på deltagande och annat samröre med terroristorganisationer – en beskrivning av den straffrättsliga lagstiftningen mot terrorism.1 grundlag (grundloven) är . Fri- och rättighetskatalogen, som finns i 71–80 §§, är mer begränsad än i övriga nordiska länder och i stora delar densamma som i grundlagen . gäller som dansk lag. 1Innehållet i detta kapitel bygger på lagtext och annat material som har funnits tillgängligt på engelska eller respektive lands språk. Översättningar har gjorts av kommitténs sekretariat. I något fall har kontakter tagits med tjänstemän i berörda länder i syfte att kontrollera att det skriftliga materialet har uppfattats på ett riktigt sätt. 2Redogörelsen i detta avsnitt bygger i huvudsak på det danska redogörelse Notat om adgangen til at opløse en forening ved dom, 2017. Rättsläget i vissa andra länder Flera av rättighetsstadgandena hänvisar till lag när det gäller det närmare innehållet i fri- och rättigheten samt tillåtna begränsningar. Grundlagen innehåller inte några generella begränsningsregler. I78 § grundlagen skyddas rätten att bilda föreningar som det slås fast begränsningar i denna frihet. Bestämmelsen har följande lydelse. 78 § 1. Medborgarna har rätt att utan föregående tillstånd bilda föreningar för varje lovligt ändamål. 2.Föreningar som agerar genom eller försöker uppnå sina mål genom våld, anstiftan till våld eller liknande kriminell påverkan mot oliktänkande ska upplösas genom dom. 3.Ingen förening kan upplösas genom en regeringsåtgärd. En förening kan dock förbjudas tillfälligt, förutsatt att en talan om upplösning väcks. 4.Mål som rör upplösning av politiska föreningar ska utan särskilt tillstånd kunna läggas fram för rikets högsta domstol. 5.Upplösningens rättsverkningar fastslås i lag. Bedömningen av om en sammanslutning av personer utgör en förening i grundlagens mening görs med utgångspunkt i den betydelse föreningsbegreppet har enligt den allmänna föreningsrätten, dock med beaktande av att begreppet ska förstås brett i ljuset av att 78 § skyddar en grundläggande fri- och rättighet. förstås enligt dansk rätt i allmänhet en varaktig samverkan mellan en krets av personer som sker i syfte att främja ett eller flera närmare bestämda ändamål i enlighet med föreningens stadgar eller liknande och med hjälp av organ som kan handla på föreningens vägnar. En förening kan upplösas om den i strid med 78 § 1 har ett olovligt ändamål. Bestämmelsen i 78 § 2 tar sikte på vissa former av kvalificerad olovlighet. Det anses allmänt att den bestämmelsens funktion är att ålägga de behöriga myndigheterna en plikt att väcka talan om upplösning. I ett mål om upplösning av en förening gäller det allmänna beviskravet i brottmål. Åklagaren måste alltså bevisa bortom rimligt tvivel att det finns grund för upplösning. Vid lovlighetsbedömningen är det avgörande vilken verksamhet föreningen faktiskt bedriver eller förväntas bedriva. Hänsyn ska också tas till vilka medel föreningen använder eller tänker använda för att förverkliga ändamålet. Om föreningens ändamål t.ex. är att avskaffa det parlamentariska systemet genom en grundlagsändring är ändamålet lovligt, men om tanken är att samma mål ska förverkligas med användning av t.ex. våld är ändamålet olovligt. Rättsläget i vissa andra länder uppfattningen i den juridiska litteraturen är vidare att ändamålet kan anses olovligt inte endast på grund av att verksamheten är straffbar utan även om den står i strid med civilrättsliga regler. Det förhållandet att medlemmarna eller föreningen vid enstaka tillfällen bryter mot lagen är inte i sig tillräckligt för att föreningens ändamål ska anses olovligt. En upplösning kan normalt sett komma i fråga endast om det är ett generellt inslag i verksamheten att föreningen eller dess medlemmar bryter mot lagen. Utgångspunkten är att det står lagstiftaren fritt att bestämma vad som är ett lovligt ändamål och därmed vilken föreningsverksamhet som är olovlig. Grundlagen hindrar således inte att en förening som var lovlig när den bildades, genom antagandet av en ny lag blir att anse som olovlig med följd att den kan eller ska upplösas. Lagstiftaren kan vidare upplösa en förening genom lag även om den har ett lovligt ändamål. Ingrepp mot en förening från lagstiftarens sida måste dock under alla omständigheter föregås av ingående principiella överväganden. När det gäller religiösa församlingar anses lagstiftarens handlingsutrymme vara begränsat till följd av 67 § grundlagen. En- ligt den bestämmelsen har medborgarna rätt att bilda församlingar för att dyrka gud under förutsättning att inget som står i strid med god moral och den allmänna ordningen ska förkunnas eller företas. Även politiska föreningar anses ha ett särskilt starkt skydd eftersom friheten att bilda sådana föreningar är en avgörande förutsättning för att det parlamentariska styrelseskicket ska kunna fungera. De politiska föreningarnas särställning kommer även till uttryck i 78 § 4. Bestämmelsen har endast tillämpats för att upplösa en förening. Det enda exemplet från senare tid gäller grupperingen Loyal to (LTF) som ansågs vara inblandad i omfattande kriminalitet. beslutade att med stöd av 78 § 3 grundlagen förbjuda LTF och fattade byretten i beslut om att upplösa grupperingen med stöd av 78 § 1 och 2. Østre Landsret fastställde (mål nr S-335-20) byrettens dom och uttalade följande om tillämpningsområdet för 78 §. 78 § grundloven och förarbetena till denna bär naturligtvis prägel av att vara avfattad i en annan tid med andra samhällsutmaningar än . Rätten att begränsa föreningsfriheten har således särskilt varit avsedd att användas mot grupper som syftar till att störta demokratin, åstadkomma förändringar i landets konstitution med olovliga medel eller påverka andra genom kriminella handlingar. Även om dessa exempel ligger långt från kriminella grupper som begår brott för egen skull, Rättsläget i vissa andra länder finner landsretten, att det faller innanför bestämmelsens tillämpningsområde att värna samhället mot varje förening som har ett olovligt ändamål oavsett frånvaron av ett direkt hot mot demokratin. Landsretten bedömde att LTF var en förening i grundlagens mening och framhöll därvid bl.a. att LTF i vart fall haft ett socialt syfte som utgör ett sådant tillräckligt definierat ändamål som måste krävas av en förening, att det funnits en struktur med indelning i olika avdelningar som medlemmarna markerat tillhörighet till och att LTF låtit sig representeras kollektivt av en advokat. Att det inte kommit fram några upplysningar om stadgar, medlemsdemokrati eller allmänna möten förändrade enligt landsretten inte bedömningen. När det gällde frågan om det fanns grund för upplösning framhöll domstolen att en förening inte kan upplösas endast med hänvisning till att dess medlemmar begår våldshandlingar, utan att det måste krävas att dessa handlingar kan tillskrivas föreningen som ett varaktigt och väsentligt led i föreningens verksamhet. Landsretten konstaterade att LTF:s medlemmar hade dömts för ett stort antal våldshandlingar och att det var bevisat att dessa kunde tillskrivas LTF. 7.2.2Straffrättslig lagstiftning mot terrorism Straffrättsliga bestämmelser om terrorism finns i 114–114 j §§ i den danska strafflagen (straffeloven). I 114 § straffbeläggs terroristbrott (terrorisme). Bestämmelsen pekar ut ett antal gärningar som – om de i kraft av sin karaktär eller det sammanhang i vilka de begås kan tillfoga ett land eller en internationell organisation allvarlig skada – ska bestraffas som terrorism om de begås i syfte att allvarligt skrämma en befolkning, otillbörligen tvinga danska eller utländska offentliga myndigheter eller en internationell organisation att företa eller underlåta att företa viss handling, eller destabilisera eller ödelägga ett lands eller en internationell organisations grundläggande politiska, författningsmässiga, ekonomiska eller samhälleliga strukturer. I 114 a § finns en straffskärpningsregel för handlingar som motsvarar brotten i de mot terrorism som ingår i bilagan till terrorismkonvention. Enligt 114 b § är det straffbelagt att finansiera en grupp eller en sammanslutning som begår eller har för avsikt att begå brott enligt 114 och 114 a §§. Rättsläget i vissa andra länder Genom bestämmelserna i 114 c och 114 d §§ kriminaliseras rekrytering och utbildning avseende brott enligt 114–114 b §§. Det finns inte något straffbud om resa i terrorismsyfte, men det är straffbelagt att utan tillstånd resa in i eller uppehålla sig i ett område där en terroristorganisation som är part i en väpnad konflikt om området har pekats ut av justitieministern (114 j §). I 136 § första stycket finns ett generellt tillämpligt straffstadgande om offentlig uppmaning till brott. Enligt andra och tredje styckena i den bestämmelsen är det vidare straffbelagt för någon att offentligt eller vid religiös undervisning uttrycka stöd (udtrykkelig billiger) för ett brott enligt bl.a. 114–114 j §§. I 114 e § finns en bestämmelse om straffansvar för den som i övrigt främjar verksamheten för en person, grupp eller sammanslutning som begår eller har för avsikt att begå handlingar som omfattas av 114–114 d §§. Bestämmelsen, som omfattar främjandegärningar som består i rådgivning, har i förarbetena inte ansetts innebära någon inskränkning av yttrandefriheten eftersom endast medverkan som främjar organisationens kriminella verksamhet avses (se Lovforslag nr L 35 som fremsat, s. 834). När den särskilda terrorismregleringen infördes fanns det redan en bestämmelse i strafflagen som benämndes ”terrorismparagrafen”. Enligt den bestämmelsen – som återfinns i 114 f och §§ – är det straffbart 1) att delta i eller utge betydande ekonomiskt eller annat betydande stöd till en kår, grupp eller sammanslutning, som avser att genom våldsanvändning utöva inflytande över offentliga myndigheter eller orsaka störningar av den allmänna ordningen samt 2) att delta i en olovlig militär organisation eller grupp. Bestämmelsen anses trots sin ordalydelse endast omfatta angrepp på danska angelägenheter och den danska samhällsordningen. nuvarande grundlag trädde i kraft . Bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter finns i 6–23 §§. gäller som finsk lag . Ett speciellt inslag i det finska konstitutionella systemet är de s.k. undantagslagarna (se 73 § grundlagen), som utan att de ändrar orda- Rättsläget i vissa andra länder lydelsen i grundlagen påverkar dess innehåll i sak. Undantagslagar jämställs i författningshierarkin med vanliga lagar men stiftas i den ordning som gäller för grundlag. anger grundlagen att undantagslagar endast får avse frågor av mindre betydelse (”avgränsade undantag”). I förarbetena framhålls att utgångspunkten är att man ska förhålla sig reserverat till användningen av undantagslagar och att området för undantag från grundlagen ska vara så snävt som möjligt. Eventuella konflikter mellan grundlagen och lagförslag bör i första hand undanröjas genom ändringar i lagförslaget i stället för att lagen stiftas som en undantagslag. Om det visar sig nödvändigt att stifta en undantagslag, bör undantaget begränsas till endast det nödvändiga samt utformas så avgränsat och snävt som möjligt. (Se prop. RP 1/1998 rd, s. 124 f.) Det finns inte någon allmän begränsningsregel i grundlagen. I förarbetena har det angetts att grundläggande rättigheter, åtminstone i allmänhet, inte kan vara absoluta. Begränsningar måste dock beslutas genom lag, ske på godtagbara grunder samt vara så precisa att dess omfattning och exakta villkor framgår direkt av lagtexten. De får inte heller gå utöver vad som är nödvändigt. (Se prop. RP 309/1993 rd, s. 27–33.) Föreningsfriheten skyddas av 13 § grundlagen som har följande lydelse. 13 § Var och en har rätt att utan tillstånd anordna sammankomster och demonstrationer samt att delta i sådana. Var och en har föreningsfrihet. Föreningsfriheten innefattar rätt att utan tillstånd bilda föreningar, höra till eller inte höra till föreningar och delta i föreningars verksamhet. Den fackliga föreningsfriheten och friheten att organisera sig för att bevaka andras intressen är likaså tryggad. Närmare bestämmelser om mötesfriheten och föreningsfriheten utfärdas genom lag. Formuleringen ”närmare bestämmelser utfärdas genom lag” innebär att föreningsfrihet utgör huvudregeln men att frihetens mer exakta innehåll kan anges i lag, dock endast så att den preciseras och inte försvagas till sina grunder. Formuleringen lämnar ett utrymme för lagstiftaren att i viss utsträckning begränsa fri- och rättigheten. (Se a. prop. 29–32.) Bestämmelser om föreningar finns i föreningslagen. En förening får enligt 1 § föreningslagen bildas för gemensamt fullföljande av ett ideellt syfte. Syftet får inte strida mot lag eller god sed. Rättsläget i vissa andra länder som helt eller delvis kan anses vara militärt organiserade på grund av den lydnad som fordras av medlemmarna eller medlemskårens indelning i truppformationer eller grupper eller beväpning är förbjudna (3 §). I förarbetena till 13 § grundlagen uttalade regeringen att förbud enligt 3 § föreningslagen utgör ett undantag från den allmänna regeln om föreningsfrihet, men att en sådan begränsning genom lag kan betraktas som acceptabel i ett demokratiskt samhälle (se a. prop. s. 64). Om en förenings egentliga syfte är att påverka politiska angelägenheter, får den som medlemmar endast ha finska medborgare eller utlänningar med hemvist i (10 §). Enligt 43 § föreningslagen kan en domstol på talan av åklagare, eller en föreningsmedlem upplösa en förening som utövar verksamhet som 1) väsentligt strider mot lag eller god sed, 2)väsentligt strider mot dess syfte enligt stadgarna, eller 3) strider mot tillstånd beträffande innehav av skjutvapen eller styrelsens sammansättning. En enstaka olaglig eller olämplig handling kan inte läggas till grund för upplösning utan det förutsätts att agerandet är kontinuerligt och indikerar att föreningen inte respekterar tvingande regler som har utfärdats i allmänhetens intresse (se prop. HE 64/1988 vp, s. 65). Enligt förarbetena till 13 § grundlagen kan övervakning av en förenings verksamhet regleras genom lag inom vissa gränser. Upplösning eller ett tillfälligt förbud ska dock vara en sista utväg för att förhindra en förening från att bedriva olaglig verksamhet. (Se prop. RP 309/1993 rd, s. Det är ovanligt att föreningar förbjuds i . Det finns fall då ett antal nynazistiska föreningar upplöstes. Emellertid konstaterade i , i en dom (HD 2020:68, S2018/698), att det fanns grund för upplösning av den finska avdelningen av Nordiska motståndsrörelsen (NMR). Domstolen redogjorde inledningsvis för den rättsliga regleringen enligt i huvudsak följande. En tillämpning av 43 § föreningslagen förutsätter inte att en straffbar handling har begåtts inom ramen för föreningens verksamhet, utan det är tillräckligt att verksamheten strider mot allmänintresset såsom det fastställts i lag. Det förutsätts vidare att verksamheten är olaglig eller strider mot god sed i väsentlig mån. Frågan om en förenings verksamhet strider mot lag ska bedömas med beaktande av även grundlagens och rättighetsbestämmelser. Rättsläget i vissa andra länder En upplösning av en förening utgör en inskränkning av yttrande- och föreningsfriheten och skälen för en sådan inskränkning ska vägas mot den grad av skydd som verksamheten i fråga förtjänar. konstaterade att NMR:s syfte stred mot grundlagens och strafflagens grunder för ett demokratiskt samhälle och de bakomliggande värderingarna, att föreningen hade publicerat skrivelser vilkas innehåll utgör hets mot folkgrupp och att föreningen använde sig av våld. Den lagstridiga verksamheten utgjorde en betydande del av verksamheten och föreningen bedrev annan slags verksamhet endast i ringa omfattning. Enligt domstolen missbrukade NMR yttrandefriheten och föreningsfriheten eftersom föreningens mål var att upphäva de demokratiska strukturerna eller att väsentligt inskränka andras grundläggande fri- och rättigheter samt mänskliga rättigheter. NMR:s syfte och verksamhet åtnjöt därför inte skydd för föreningsfrihet eller yttrandefrihet. Här kan även nämnas att Östra har upplöst föreningen och dess undergruppering Bad Union. Tingsrätten konstaterade att de båda föreningarnas verksamhet stred mot 43 § föreningslagen då de ägnat sig åt grov kriminalitet samt att de dessutom varit militärt organiserade på ett sådant sätt som enligt 3 § föreningslagen gör dem förbjudna. Domen har inte vunnit laga kraft. har till skillnad från övriga nordiska länder straffbelagt deltagande av mera generellt slag i kriminella organisationer som begår brott för vilka det föreskrivna strängaste straffet är fängelse , hets mot folkgrupp eller övergrepp i rättssak (6 kap. 5 § och 17 kap. 1 a § strafflagen). Exempel på agerande som bestraffas som deltagande är värvning, utbildning, finansiering, juridisk rådgivning och annat aktivt främjande av organisationens kriminella syften (17 kap. 1 a §). I förarbetena till 17 kap. 1 a § strafflagen hänförde sig regeringen till artikel 11.2 i och uttalade bl.a. följande (se prop. RP 183/1999 rd, s. 11). Bestämmelsens syfte är att förebygga främjande av verksamhet som avser gärningar som är straffbara enligt lag. Regleringen har begränsats så att den endast gäller de allvarligaste brotten. Förslaget uppfyller därför de krav som följer av proportionalitetsprincipen. Regleringen är vidare nödvändig i det avseendet att sådana gärningar som innebär främjande av brott och som inte är Rättsläget i vissa andra länder straffbara som medhjälp i sak inte kan förebyggas på annat sätt än genom bestämmelser om deltagande. uttalade följande i sitt utlåtande om lagförslaget (GrUU 10/2000 rd, s. 3, se även GrUU 7/2002 rd, s. 3). [D]et är helt klart menar utskottet, att sådan verksamhet som kriminaliseras i förslaget sällan bygger på föreningsfriheten enligt 13 § grundlagen. När man bedömer om kriminalisering skall tillåtas eller inte kan dock föreningsfrihetsaspekten spela en viss roll. Den springande punkten är om syftet med bestämmelsen är att förhindra allvarlig kriminalitet. Detta bör anses som en godtagbar grund för begränsning av föreningsfriheten, särskilt när det på sin höjd handlar om en marginell företeelse inom ramen för denna frihet. När det gäller kravet på proportionalitet är det viktigt att gränsen för gärningarna har dragits vid ett högt straffmaximum eller att de uttryckligen gäller hets mot folkgrupp. I det senare fallet handlar det om ett samhälleligt tungt vägande syfte att bekämpa rasism. Lagförslaget är enligt utskottets åsikt inte problematiskt med tanke på föreningsfriheten. har även straffbelagt vissa former av kvalificerat deltagande i olaglig militär verksamhet (se 13 kap. 4 § strafflagen). 7.3.2Straffrättslig lagstiftning mot terrorism Den straffrättsliga lagstiftningen mot terrorism finns i kapitel 34 a i strafflagen. har inte infört något särskilt terroristbrott. I stället anges i 1 § flera brott för vilka straffskalan höjs om de har begåtts i terroristiskt syfte och så att gärningen är ägnad att allvarligt skada ett land eller en internationell organisation. Det finns vidare en särskild bestämmelse om brott avseende radiologiska vapen som har begåtts i terroristiskt syfte (1 a §) och om förberedelse till brott som begås i terroristiskt syfte (2 §). Terroristiskt syfte föreligger om avsikten är att 1) injaga allvarlig fruktan hos en befolkning, 2) obehörigen tvinga regeringen eller någon annan myndighet i en stat eller en internationell organisation att göra, tåla eller underlåta att göra något, 3) obehörigen upphäva eller ändra en stats konstitution eller allvarligt destabilisera en stats rättsordning eller tillfoga statsekonomin eller de grundläggande samhällsstrukturerna i en stat synnerligen stor skada, eller 4) tillfoga en internationell organisations ekonomi eller de övriga grundläggande strukturerna i en sådan organisation synnerligen stor skada (6 §). Rättsläget i vissa andra länder I kapitel 34 a finns även straffstadganden om meddelande av utbildning (4 a §), deltagande i utbildning (4 b §), rekrytering (4 c §), finansiering (5 § och 5 a §), terrorresa (5 b §) och främjande av terrorresa (5 c §). I 17 kap. 1 § strafflagen finns ett generellt tillämpligt straffstadgande om offentlig uppmaning till brott. Straffstadgandena om utbildning och rekrytering i 34 a kap. har kopplats till brott enligt 1, 1 a och 2 §§. Det innebär att utbildning och rekrytering är straffbart enligt bestämmelserna i 4 a–4 c §§ endast i förhållande till brottslighet som har ett terroristiskt syfte. Att utbildning och rekrytering inte har straffbelagts i förhållande till finansieringsbrottslighet har i förarbetena motiverats med att definitionen av utbildningsbrottet utesluter utbildning i samband med finansiering av terrorism. I samband med finansiering av terrorism kan det knappast inte heller anses förekomma någon särskild värvning och sådan värvning kan under alla förhållanden anses utgöra redan straffbelagd uppmaning. (Se prop. RP 81/2007 rd, s. 24 f.) Enligt 34 a kap. 3 och 4 §§ är det straffbart att leda respektive främja en terroristgrupps verksamhet. Med terroristgrupp avses en strukturerad grupp, inrättad för , bestående av minst tre personer, som handlar i samförstånd för att begå brott enligt 1 § eller 1 a § (6 §). Regleringen om främjande av en terroristgrupps verksamhet omfattar enligt 4 § den som utför vissa handlingar i avsikt att främja en terroristgrupps brottsliga verksamhet enligt 1, 1 a eller 2 §. Detsamma gäller om sådana handlingar utförs med vetskap om att han eller hon främjar sådan brottslig verksamhet.