sou · H9B361 · 2021-06-30 00:00:00 — Bestämmelser om detta finns i utlän- ningsförordningen. En allmän domstol som har meddelat en dom eller ett beslut om utvisning på grund av brott ska skicka en kopia av domen eller beslutet till och de andra myndigheter som berörs av verkställigheten (se 7 kap. 11 § första stycket utlänningsförord- ningen). Beroende på om utlänningen är häktad eller på fri fot och om han eller hon är intagen eller ska tas in på kriminalvårdsanstalt, rör det sig om häktet, anstalten i fråga, Kriminalvården eller polisen. Samma myndigheter ska också få besked om beslutet har överklagats Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott eller inte (se 7 kap. 11 § tredje stycket utlänningsförordningen). I de fall då en kopia av en dom eller ett beslut har sänts till ett häkte, en anstalt eller Kriminalvården, ska Kriminalvården underrätta Migra- tionsverket och om den tidpunkt då behand- lingen beräknas upphöra. En sådan underrättelse ska – med visst undantag – lämnas senast före den dag då anstaltsbe- handlingen upphör eller, om den tidsfristen inte kan följas, (se 7 kap. 13 § första och andra stycket utlänningsför- ordningen). På så sätt får tid på sig att förbereda verkställigheten. och migrationsdomstolarna har också en under- rättelseskyldighet gentemot . Om en utlänning som har utvisats på grund av brott ansöker om asyl eller när frågan om ny prövning enligt 12 kap. 19 b § utlänningslagen (se avsnitt 7.3.6) blir aktuell genom att utlänningen anför verkställighetshinder innan utvisningsbeslutet har verkställts, ska underrätta . Vidare ska alltid underrätta om sitt slutliga ställningstagande i ärenden om uppehållstillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott eller om upphävande av ett sådant utvis- ningsbeslut. Detsamma gäller en migrationsdomstol eller Migra- tionsöverdomstolen i fråga om slutliga beslut i mål om uppehålls- tillstånd för den som av allmän domstol har utvisats på grund av brott eller om upphävande av ett sådant utvisningsbeslut. Nämnda instanser ska också meddela om beslut som inne- bär att inhibition av ett beslut om utvisning på grund av brott meddelas eller upphävs. (Se 7 kap. 8 § utlänningsförordningen.) Slutligen ska underrätta och vissa andra myndigheter när verkställigheten har fullgjorts (se 7 kap. 3 § utlänningsförordningen). ska också se till att gällande bevis om visering samt uppehållstillstånd eller arbetstill- stånd som utlänningen har makuleras i samband med verkställig- heten samt att resedokument och främlingspass i förekommande fall återlämnas till (se 8 kap. 2 § utlänningsförord- ningen). Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott I beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av Migra- tionsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska det enligt 8 kap. 20 § utlänningslagen anges till vilket land utlän- ningen ska avvisas eller utvisas. Dessutom ska ett sådant beslut innehålla de anvisningar om verkställigheten som omständigheterna i det enskilda fallet kan ge anledning till. Någon motsvarande be- stämmelse finns inte i 8 a kap. i fråga om allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. I ett sådant beslut lämnas alltså inte några närmare anvisningar om till vilken land eller på vilket sätt ut- visningen ska verkställas. Enligt vad som följer av 8 kap. 1 § utlän- ningsförordningen ligger det i stället på att se till så att verkställighet sker i enlighet med 12 kap. 4 § utlänningslagen samt att bestämma tidpunkt för avresa, resväg, färdmedel eller annat som har att göra med det praktiska genomförandet. Polisen kan också begära besked från enligt 12 kap. 17 § utlänningslagen. Verket kan då, bland annat, främst uti- från säkerhetsläget i en viss region, anvisa lämplig transportväg eller lämpligt transportmedel. Tillgängliga tvångsmedel och handläggande myndigheter Bestämmelser om tvångsmedel gentemot utlänningar som har ut- visats av allmän domstol på grund av brott finns både i rättegångs- balken och i utlänningslagen. Vid domstolens handläggning gäller regler. Först när en domstols utvisningsbeslut har fått laga kraft och kan verkställas är utlänningslagens tvångsmedel tillgängliga. I de senare fallen är det som huvudregel Polismyndig- heten som är handläggande myndighet och därmed behörig att fatta beslut. Detta gäller dock inte då beslutet om utvisning inte får verkställas på grund av ett beslut om inhibition eller ny prövning enligt 12 kap. 19 b § (se vidare avsnitt 7.3.6). Om inhibi- tion beslutats övergår ansvaret i stället till den instans som har beslutat om inhibitionen. (Se 10 kap. 12 §, 13 § första stycket 2 och andra stycket och 16 § utlänningslagen.) Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott Framför allt är det de tvångsmedel som innebär ett frihetsberöv- ande som aktualiseras vid utvisning på grund av brott, närmare bestämt häktning och förvar. Det förekommer också att utlänningen omhändertas. Bland de andra tvångsmedel som kan aktualiseras märks framför allt uppsikt. I det följande behandlas vart och ett av dessa tvångsmedel närmare. Reglerna om häktning finns i 24 kap. . Enligt huvudregeln i 1 § får en person, som är på sannolika skäl misstänkt för ett brott som kan leda till fängelse , häktas om det finns risk för att han eller hon undandrar sig lagföring eller straff, försvårar sakens utredning eller fortsätter sin brottsliga verksamhet. Dessutom krävs att åtgärden är proportionerlig och att påföljden kan antas bli svårare än böter. I paragrafens andra stycke finns en regel om s.k. obligatorisk häktning när det för brottet inte är före- skrivet lindrigare straff än fängelse . Enligt 2 § finns dessutom en möjlighet att häkta den misstänkte oberoende av brottets svårhetsgrad i vissa fall när hans eller hennes identitet är okänd samt om det föreligger s.k. kvalificerad flyktfara. Ett beslut om häktning gäller inte längre än till dess att domstolen meddelar dom i målet. Domstolen måste därför i samband med målets avgörande pröva om personen i fråga ska stanna kvar i häkte till dess att domen får laga kraft. Om den tilltalade inte är häktad när dom meddelas, kan rätten också besluta om häktning . Någon möjlighet att före dom häkta en misstänkt på grund av att det finns risk för att han eller hon undandrar sig utvisning finns inte. Däremot kan domstolen, enligt 21 § andra stycket, besluta om häkt- ning på denna grund i samband med att målet avgörs. Detta gäller oavsett om personen i fråga varit häktad eller är på fri fot. Även om häktning inte har aktualiserats i första instans, kan frågan också tas upp i högre rätt i samband med målets behandling där (se prop. 1979/80:96 s. 112). Vid häktning på grund av att det finns risk för att den dömde undandrar sig utvisning är det inte en förutsättning att det för brottet är föreskrivet fängelse (se 21 § andra stycket Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott andra meningen). Häktning kan således komma i fråga för samtliga brott som kan läggas till grund för utvisning. Domstolen ska dock även i utvisningsfallen givetvis beakta proportionalitetsprincipen. Detta innebär enligt motiven att möjligheten att tillgripa häktning vid brott med en lägre straffskala bör användas med viss restriktivitet (se prop. 1993/94:159 s. 31). Beträffande den som är finns särskilda regler. Häkt- ning får då ske endast när det är uppenbart att betryggande övervak- ning inte kan anordnas och det dessutom finns synnerliga skäl (se 24 kap. 4 § och 23 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Det senare kravet har, när det varit fråga om att säkerställa verkställigheten av ett utvisnings- beslut, ansetts innebära att risken för undandragande ska vara sär- skilt påtaglig och att olägenheterna av att utvisningsbeslutet inte kommer att verkställas är betydande (se Hovrätten över och dom i mål B 1687–12 och Åklagarmyndig- hetens RättsPM 2019:5 s. 48). Om ett frihetsberövande skulle framstå som alltför ingripande kan reseförbud användas i stället för häktning (se 25 kap. 7 § tredje stycket ). Detta förekommer dock sällan i prak- tiken, eftersom reseförbud som regel inte är ett verkningsfullt alternativ. Möjligheten att efter dom tillgripa häktning när det finns risk för att den dömde undandrar sig utvisning får enligt motiven betydelse i fall då den tilltalade döms till villkorlig dom eller skyddstillsyn i förening med utvisning samt i fall då domstolen har dömt en utlänning till ett kortare fängelsestraff och förordnat om utvisning (se prop. 1979/80:96 s. 111). Om domstolen i ett fall av det senare slaget beslutar om häktning med stöd av bestämmelsen ska utlänningen hållas i häkte dels fram till dess att brottspåföljden börjar verkställas, dels för tiden efter straffavtjän- andet till dess utvisningsbeslutet fått laga kraft (se 21 § andra stycket tredje meningen samt Fitger mfl., m.m., kom- mentaren till 24 kap. 21 §). Som redan framgått får beslut om häktning inte ens i utvisnings- fallet avse tid efter det att domen fått laga kraft (se rättsfallet NJA 1995 s. 268). Finns det därefter behov av ett frihetsberövande får utlänningslagens regler om förvar i stället tillämpas. Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott Bestämmelserna om förvar finns huvudsakligen i 10 kap. utlännings- lagen. En utlänning som har fyllt får tas i förvar bland annat om det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning, s.k. verkställighetsförvar (1 § andra stycket 3). Ett sådant beslut om förvar får meddelas endast om det annars finns en risk att utlänningen bedriver brottslig verksam- het i , avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verkställigheten (samma paragraf tredje stycket). Också ett barn, dvs. en person , får tas i förvar för att verkställa ett beslut om utvisning på grund av brott. Denna möjlig- het är emellertid mycket begränsad. Förvar kan i dessa fall endast tillgripas om det vid ett tidigare försök att verkställa avlägsnande- beslutet inte visat sig tillräckligt att barnet ställts under uppsikt. Vid- are får ett barn inte skiljas från båda sina vårdnadshavare genom att barnet eller vårdnadshavaren tas i förvar. Ett barn som inte har någon vårdnadshavare i får tas i förvar endast om det finns synner- liga skäl. (Se 2 § andra stycket och 3 §). Bestämmelserna i 1 och 2 §§ är anpassade efter återvändande- direktivets krav (se avsnitt 3.3.9). I 4 § anges en utlänning får hållas i förvar. Huvudregeln när det gäller verkställighetsförvar är att en utlänning inte får hållas i förvar . Om det finns synnerliga skäl får tiden dock utsträckas, i normalfallet till tre måna- der men, under vissa förutsättningar, till som mest . Synnerliga skäl för en längre förvarstid än kan enligt förarbetena vara att utlänningens identitet inte kan fastställas, till exempel på grund av att han eller hon lämnar felaktiga uppgifter om sig själv, eller att utredning pågår i fråga om något land är villigt eller skyldigt att ta emot personen i fråga (prop. 1975/76:18. s. 132 f.). De tidsgränser som föreskrivs i 10 kap. 4 § utlänningslagen inför- des i samband med genomförandet av återvändandedirektivet. Av förarbetena till dessa ändringar framgår dock att regeringen ansåg att utlänningar som utvisas på grund av brott bör undantas från tids- gränserna i enlighet med artikel 2.2 b i återvändandedirektivet (se prop. 2011/12:60 s. 76). Vid utvisning på grund av brott gäller alltså inte tidsgränserna om tre och . Om det i dessa fall föreligger synnerliga skäl för att hålla utlänningen i förvar under en Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott än , finns det följaktligen ingen längsta före- skriven förvarstid. Detta innebär givetvis inte att möjligheten att hålla utlänningen i förvar i en sådan situation är obegränsad. I stället sätter proportionalitetsprincipen, enligt vad som följer av 1 kap. 8 § utlänningslagen och artikel 5 i , gränserna för hur länge förvaret får bestå. Ett förvar får således inte pågå än vad som är rimligt med hänsyn till syftet med åtgärden och är, enligt praxis, bara berättigat så länge som åtgärder för att verkställa utvisningen vidtas och genomförandet inte framstår som utsiktslöst (se t.ex. Mikolenko v. , dom ). Hur lång förvarstid som kan godtas beror alltså på omständigheterna i det enskilda fallet. I till exempel RÅ 2006 ref. 5 bedömdes ett fortsatt förvar inte som proportionerligt när förvars- tiden pågått i närmare 18 månader, medan den motsatta slutsatsen nåddes i RÅ 2008:44 trots att utlänningen hållits i förvar och . I MIG 2014:15 ansågs ett fortsatt förvar inte stå i rim- lig proportion till behovet att underlätta verkställighet av utvis- ningen av en person som hållits i förvar och . I 5 § föreskrivs att ett barn inte får hållas i förvar än , eller om det finns synnerliga skäl . Ett beslut om verkställighetsförvar ska, bland annat när det är fråga om utvisning på grund av brott, prövas på nytt inom två måna- der från den dag då det började verkställas. Om utlänningen hålls kvar i förvar ska ny prövning fortlöpande ske . Om ny prövning inte sker, upphör beslutet att gälla när tidsfristen går ut. Vidare ska ett beslut om förvar upphävas , om det inte längre finns skäl för beslutet. är således skyldig att fortlöpande se över beslutet. Varje ny prövning av ett beslut om förvar ska föregås av en muntlig förhandling. (Se 9–11 §§.) Bestäm- melser om den muntliga handläggningen finns i 13 kap. 1–8 §§ utlän- Det är som ansvarar för att förvarsbeslutet verkställs (18 §). När det rör sig om utvisning på grund av brott får besluta att den som tagits i förvar ska placeras i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Detta gäller dock inte om utlänningen är barn. får under vissa förut- sättningar också begära att Kriminalvården lämnar den hjälp som behövs för att transportera en utlänning som hålls i förvar. (Se 19 a och 20 §§.) Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott beslut om förvar får överklagas till en migra- tionsdomstol (se 14 kap. 9 § utlänningslagen). I 11 kap. utlänningslagen finns bestämmelser om hur en utlän- ning som hålls i förvar ska behandlas. Omhändertagande och andra åtgärder för att möjliggöra verkställighet När ett beslut om utvisning på grund av brott ska verkställas får utlänningen omhändertas av om det är nödvän- digt för att verkställigheten av beslutet ska kunna förberedas eller genomföras. Detta framgår av 9 kap. 12 § första stycket utlännings- lagen. Möjligheten att omhänderta en utlänning för att förbereda eller genomföra en verkställighet ska tillämpas restriktivt. Frågan om ett omhändertagande behövs beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Det kan till exempel handla om att det finns behov av att trans- portera utlänningen till exempelvis den flygplats som avresan ska ske från eller att se till att utlänningen inställer sig till ett verk- ställighetssamtal. Ett omhändertagande ger inte någon möjlighet till insättning i arrest eller motsvarande inlåsning. Däremot kan den omhändertagne till exempel vid längre transporter placeras i ett bevakat hotellrum över . Om det i det enskilda fallet finns ett behov av en mer ingripande åtgärd får förutsättningarna för det av- göras utifrån bestämmelserna om förvar. (Se prop. 2016/17:191 s. 19 ff. och 39.) Enligt 9 kap 12 § andra stycket utlänningslagen får utlänningen omhändertas under högst eller om det finns särskilda skäl . Särskilda skäl kan föreligga exempelvis om den faktiska restiden till den flygplats som avresan ska ske från är särskilt lång eller om det förekommer förseningar i flygtrafiken. En förlängning kan också vara nödvändig för att se till att verkställig- heten kan ske på ett humant och värdigt sätt. (Se a. När en utlänning har omhändertagits eller tagits i förvar för att förbereda eller genomföra verkställigheten av ett beslut om utvis- ning får , om det är lämpligt, vidta sådana åtgärder som behövs för att utlänningen ska få nödvändiga handlingar för verkställigheten eller för att utlänningens identitet eller medbor- garskap ska kunna klarläggas. Detta framgår av 9 kap. 13 § utlän- Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott Det kan till exempel handla om att utan utlänningens samtycke föra honom eller henne till hemlandsambassaden eller annan beskickning. En förutsättning för att en sådan åtgärd ska få vidtas är att det är lämpligt. Det betyder bland annat att åtgärden måste antas bli verkningsfull. Om exempelvis den omhändertagne redan från början gör tydligt att han eller hon inte har för avsikt att medverka vid besök på ambassaden får åtgärden inte vidtas. Åtgärden måste också vara nödvändig för att beslutet ska kunna verkställas. Kan resehandlingar ordnas eller identiteten klargöras på något annat sätt får åtgärder inte vidtas med stöd av denna paragraf. (Se a prop. I 10 kap. utlänningslagen finns bestämmelser som ger möjlighet att ställa utlänningen under uppsikt i stället för att ta honom eller henne i förvar. Uppsikt innebär att utlänningen är skyldig att på vissa tider an- mäla sig hos eller hos . I ett beslut om uppsikt ska det anges på vilken ort anmälningsskyldig- heten ska fullgöras. Utlänningen får också åläggas att lämna ifrån sig sitt pass eller annan legitimationshandling. (Se 8 §.) Förutsättningarna för att ställa en utlänning som fyllt under uppsikt är desamma som för ett beslut om förvar (se 6 §). Ett beslut om uppsikt av en vuxen person som utvisats på grund av brott får således meddelas när det är fråga om att förbereda eller genomföra verkställigheten av utvisningsbeslutet och det annars finns en risk att han eller hon bedriver brottslig verksamhet i , avviker, håller sig undan eller på annat sätt hindrar verkställigheten. Av 1 kap. 8 § utlänningslagen följer att uppsikt måste väljas i stället för förvar om uppsikt är tillräckligt. Ett barn får – utan att några särskilda förutsättningar är uppfyllda –ställas under uppsikt när beslut har meddelats om utvisning på grund av brott (se 7 §). Ett beslut om uppsikt ska prövas på nytt från beslutet. Om utlänningen fortfarande ska stå under uppsikt, ska ny prövning fortlöpande ske . Liksom beslut om förvar, ska beslut om uppsikt upphävas om det inte längre finns Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott skäl för beslutet. Dessutom upphör även ett beslut om uppsikt att gälla om det inte prövas på nytt inom föreskriven tid. Varje ny prövning av ett beslut om uppsikt ska föregås av muntlig förhandling om det inte med hänsyn till utredningens art eller andra omständig- heter framstår som uppenbart att en sådan förhandling saknar bety- delse. (Se 9–11 §§.) beslut om uppsikt får överklagas till en migra- tionsdomstol (se 14 kap. 9 § utlänningslagen). 7.3.6Åtgärder vid hinder mot verkställighet kan det finnas hinder mot att verkställa ett beslut om utvisning. Det kan bland annat röra sig om politiska och jämförbara verkställighetshinder, dvs. risk för dödsstraff, tortyr eller liknande eller förföljelse vid ett återvändande till hemlandet (se 12 kap. 1–3 §§ utlänningslagen). Men det kan också handla om hinder av mer prak- tiskt slag, framför allt att mottagarlandet inte är villigt att ta emot utlänningen. En närmare beskrivning av de verkställighetshinder som kan aktualiseras finns i avsnitt 3.4.13. Som framgår av det av- snittet ska eventuella hinder mot verkställighet beaktas redan vid prövningen av utvisningsfrågan. Trots detta inträffar det inte sällan att hinder eller svårigheter uppkommer när beslutet väl ska verkställas. Så kan exempelvis vara fallet när hindret förelegat redan vid domstolens prövning, men domstolen inte kunnat bedöma om hindret kommer att bestå för verkställighet och därför likväl beslutat om utvisning (se NJA 2019 s. 47 I–III samt det nyssnämnda avsnittet ovan). Det kan också röra sig om hinder som uppstått eller blivit känt först efter domstolens prövning. Hinder mot att verkställa ett beslut om utvisning kan leda till att utlänningen beviljas uppehållstillstånd och ytterst till att utvisnings- beslutet upphävs. Regler om upphävande av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott och om uppehållstillstånd vid hinder mot att verkställa ett sådant beslut finns i 12 kap. 16 a–d §§. Dessa regler behandlas i avsnitt 7.3.7. I det följande behandlas de regler som handlar om vilka åtgärder som ska vidtas när en fråga om verkställighetshinder aktualiseras. Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott När det gäller utvisning på grund av brott återfinns dessa regler i 12 kap. 17 §, 19 b § och 20 §. Av 12 kap. 17 § framgår vilka åtgärder ska vidta när det uppstår en fråga om hinder mot verkställighet. Om polis- myndigheten finner att den inte kan verkställa utvisningsbeslutet eller att den behöver ytterligare besked, ska myndigheten enligt första stycket underrätta . Detsamma gäller om utlänningen åberopar att det finns sådana hinder som avses i 1, 2 eller 3 § samma kapitel eller det på annat sätt kommer fram att det kan finnas sådana hinder. ska, enligt paragrafens andra stycke, i sådana fall ge anvisningar om verkställigheten eller vidta andra åtgärder. I vissa fall kan detta mynna ut i att i stället för att ge anvisningar lämnar över ärendet till migrations- domstol för prövning av frågan om uppehållstillstånd enligt 12 kap. 16 b § (se vidare under nästa rubrik samt avsnitt 7.3.7). I paragrafens tredje stycke finns regler som gäller när en EES- medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare har utvisats på grund av brott och beslutet ska verkställas efter det att avgörandet meddelades. I ett sådant fall ska innan beslutet verkställs utreda om de omständigheter som låg till grund för beslutet har ändrats. Om det vid utredningen kommer fram att omständigheterna har ändrats på ett sådant sätt att utvis- ningsbeslutet inte längre bör gälla, ska ärendet lämnas över till . Verket ska i sin tur med ett eget yttrande lämna över ärendet till behörig migrationsdomstol för prövning av om utvisningsbeslutet ska upphävas helt eller delvis enligt 12 kap. 16 d § utlänningslagen (se vidare avsnitt 7.3.7). Utvisningsbeslutet får i sådant fall inte verkställas innan migrationsdomstolen har avgjort ärendet. Bestämmelsen genomför artikel 33.2 i rörlighetsdirektivet som föreskriver att medlemsstaterna i den angivna situationen ska kontrollera om den berörda personen fortfarande utgör ett verkligt hot mot den allmänna ordningen eller säkerheten. Effektivare verkställighet av utvisning på grund av brott I 12 kap. 20 § finns bestämmelser om hur ska agera när det kommer fram omständigheter som innebär att ett lagakraft- vunnet beslut om utvisning på grund av brott inte kan verkställas eller det annars finns synnerliga skäl enligt 16 b § samma kapitel (se vidare avsnitt 7.3.7). ska i dessa fall inte fatta beslut i ärendet, utan med ett eget yttrande lämna ärendet vidare till en migrationsdomstol för prövning. ska beakta omständigheter av nämnda slag självmant. Det finns således inte något krav på hur prövningen ska initieras. Det kan ske genom den enskilde eller på annat sätt. Som framgått ovan är paragrafen tillämplig bland annat i fall där Polis- myndigheten, enligt 12 kap. 17 § första stycket, underrättat Migra- tionsverket om att den inte kan verkställa ett beslut. I ett ärende av detta slag får besluta om inhibi- tion. Inhibition aktualiseras bland annat när verkställighet av utvis- ningsbeslutet är nära förestående och det är oklart om huruvida det finns verkställighetshinder eller finns sådana skäl som talar för att utlänningen ska beviljas uppehållstillstånd enligt 12 kap. 16 b § (prop. 2012/13:151 s. 92). Att en migrationsdomstol och Migra- tionsöverdomstolen får besluta om inhibition av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott framgår av 12 kap. 11 §.1 Polis- myndigheten får däremot inte besluta om inhibition av en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Även en sådan fråga måste därför överlämnas till .