sou · H9B317 · 2021-03-31 00:00:00 — För det första har näringsidkaren en särskilt omfattande skyldighet att ge informa- tion till konsumenten innan och efter ett avtal ingås. Informations- skyldigheten är huvudsakligen marknadsrättsligt sanktionerad genom hänvisning till . Hänvisningen innebär att MFL:s påföljder tillämpas, med undantag av bestämmelserna i 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Informationen ska anses vara väsentlig en- ligt 10 § tredje stycket MFL. För det andra har konsumenten en särskild rätt att frånträda av- talet – en ångerrätt. Reglerna om konsumentens ånger- rätt är av civilrättslig karaktär. I lagen finns bestämmelser om i vilka situationer konsumenten har en ångerrätt, hur den utövas, ånger- fristen och rättsföljderna vid utövande av ångerrätten (2 kap. 10–16 §§ och 3 kap. 7–13 §§). gäller ett skriftlighetskrav för avtal som ingås vid telefonförsäljning. De nya bestämmelserna tar sikte på situationer där en näringsidkare på eget initiativ kontaktar en kon- sument per telefon i syfte att ingå ett distansavtal. Om ett avtal ska ingås till följd av en sådan kontakt ska näringsidkaren bekräfta sitt anbud i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Ett avtal ingås genom att konsu- menten efter telefonsamtalet skriftligen accepterar näringsidkarens anbud. Ett avtal som inte har ingåtts på detta sätt är ogiltigt och kon- sumenten är då inte skyldig att betala för några varor eller tjänster. Konsumenten ska informeras om detta i näringsidkarens bekräftelse av anbudet (2 kap. 3 a § och 3 kap. 4 §). 4.4Lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden Lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden (1994:1512) – i fort- sättningen förkortad AVLK – trädde i kraft den 1 januari 1995.6 Den ersatte lagen (1971:112) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. AVLK genomför direktiv /13/EEG. Syftet med lagen är framför allt att skydda konsumenterna mot oskäliga bestämmelser i standard- avtal. Lagen innehåller både marknadsrättsliga och civilrättsliga be- stämmelser. Lagen är tillämplig på villkor som näringsidkare använder vid er- bjudande av en vara, tjänst eller annan nyttighet till en konsument (1 §). Enligt de marknadsrättsliga reglerna får Patent- och mark- nadsdomstolen förbjuda en näringsidkare att använda ett visst av- talsvillkor (3 §). Förbud kan meddelas även andra som handlat på näringsidkarens vägnar. Ett förbud förutsätter dels att avtalsvillkoret med hänsyn till pris och övriga omständigheter är oskäligt mot konsument, dels att ett sådant förbud är påkallat från allmän synpunkt eller att det annars ligger i konsumenternas eller konkurrenternas intresse. Förbud ska normalt förenas med vite. Sanktionsbestämmelserna i lagen och de därtill hörande processuella reglerna är i stort sett oförändrade i förhållande till lag. En ansökan om förbud får göras av KO. Om KO beslutar att inte göra någon ansökan, får ansökan göras av en sammanslutning av närings- idkare, konsumenter eller löntagare (4 §). I fall som inte är av större vikt får en fråga om förbud prövas av KO och denne får bestämma att ett beslut om förbud ska gälla (7 §). Talan om ut- dömande av vite förs vid Patent- och av KO. 1994/95:17. Om vite har förelagts på talan av någon annan får talan om ut- dömande föras även av honom eller henne (9 §). I artikel 3.3 i direktiv /13/EEG hänvisas till en vägledande, inte uttömmande, lista på villkor (direktivets villkorslista) som kan anses oskäliga. Villkoren i listan, som inte tagits in i AVLK, är enligt för- arbetsuttalanden typiskt sett att anse som oskäliga i den mån de inte varit föremål för individuell förhandling.7 Prisinformationslagen (2004:347) – i fortsättningen förkortad – genomför direktiv /6/EG och syftar till att främja god prisinfor- mation till konsumenter. Lagen innehåller bestämmelser om den pris- information som en näringsidkare ska lämna när denne tillhandahåller produkter till konsumenter (1 §). Produkt definieras som vara, tjänst och annan nyttighet, dock inte fast egendom och arbetstillfällen. Som exempel på konsumentnyttigheter som omfattas av lagen kan näm- nas telekommunikationstjänster och andra former av elektroniska kommunikationstjänster, elektrisk kraft, fjärrvärme, finansiella tjäns- ter och nyttigheter av alla slag som inlåningstjänster, försäkringar och värdepappersfonder.8 Prisinformation ska lämnas när en näringsidkare marknadsför be- stämda produkter (6 §). Prisinformation för varor ska lämnas genom uppgift om varans pris och jämförpris. För andra produkter än varor ska prisinformation lämnas genom uppgift om produktens pris. Om priset för en produkt inte kan anges, ska näringsidkaren i stället lämna prisinformation genom att ange grunderna för hur priset be- stäms (7 §). I 10 § anges de grundläggande kraven på god prisinformation. Enligt bestämmelsen ska informationen vara korrekt och tydlig. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader, ska detta anges sär- skilt. Vidare ska informationen lämnas skriftligen, om konsumenten inte kan få informationen på något annat likvärdigt sätt. Informa- tionen ska lämnas på sådant sätt att det framgår klart för konsumen- ten vilken produkt som informationen avser. 2003/04:38 s. 26 och 28. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldigheten att lämna prisinformation och om beräkningen av pris och jämförpris (11 §). Med stöd av 4 § i för- ordningen (2009:607) med instruktion för har Kon- sumentverket meddelat föreskrifter om prisinformation (KOVFS 2012:01). Beträffande påföljder föreskrivs i 12 § att om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt denna lag eller enligt föreskrift som meddelats med stöd av denna lag ska MFL tillämpas, med undantag av bestämmelserna i 29–36 §§ om marknadsstörningsavgift. Sådan prisinformation ska anses vara väsentlig enligt 10 § tredje stycket MFL. Av betydelse i sammanhanget är även och rådets förordning (EU) 2017/2394 av om samarbete mellan de nationella myndigheter som har tillsynsansvar för konsu- mentskyddslagstiftningen och om upphävande av förordning (EG) nr 2006/2004 (konsumentskyddsförordningen). Den började tillämpas . Syftet med förordningen är att utöva tillsyn över konsument- skyddslagstiftningen, att säkerställa att den inre marknaden fungerar smidigt och att förbättra skyddet av konsumenternas ekonomiska intressen. Enligt förordningen ska medlemsstaterna utse behöriga myndigheter som ska ansvara för tillsynen av de aktuella konsument- skyddande reglerna. En av dessa myndigheter ska även vara central kontaktpunkt. I förordningen fastställs de villkor enligt vilka myndig- heterna ska samarbeta med varandra och med kommissionen för att säkerställa att konsumentskyddsreglerna efterlevs. Förordningen är tillämplig på vissa överträdelser som har skadat, skadar eller sannolikt kommer att skada de kollektiva intressena för konsumenterna i en medlemsstat, när näringsidkaren har viss kopp- ling till en annan medlemsstat (artikel 2). Överträdelser delas in i tre kategorier: överträdelser inom unionen, utbredda överträdelser och utbredda överträdelser med en unionsdimension. Begreppen defini- eras i artikel 3 i förordningen. Indelningen utgår bl.a. från hur många medlemsstater som berörs. I förordningen finns bestämmelser som rör samordnade utrednings- och tillsynsmekanismer avseende de två kategorierna utbredda över- trädelser och överträdelser med en unionsdimension. Vid skälig miss- tanke om en utbredd överträdelse ska de behöriga myndigheter som berörs av överträdelsen inleda en samordnad insats enligt artikel 21 i förordningen. Vid en sådan insats ska berörda myndigheter i olika EU-medlemsstater och kommissionen samarbeta och myndigheterna ska samordna sina utrednings- och tillsynsåtgärder. De behöriga myndigheter som berörs av den samordnade insatsen ska inom sin jurisdiktion vidta alla nödvändiga tillsynsåtgärder mot den närings- idkare som är ansvarig för överträdelsen för att se till att den upphör eller förbjuds (artikel 21.1). När det är lämpligt ska behöriga myn- digheter förelägga den ansvariga näringsidkaren sanktioner, t.ex. böter eller viten. Insatser vid de allvarligaste överträdelserna (s.k. utbredda överträdelser med en unionsdimension) ska alltid samordnas av kommissionen. 5Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring I samband med att ändringsdirektivet antogs identifierades ett antal områden där konsumentskyddet behöver moderniseras inom unio- nen. Det övergripande syftet är att anpassa lagstiftningen med anled- ning av den kontinuerliga utvecklingen och digitaliseringen av kon- sumentmarknaden. Som har redogjorts för i avsnitt 3.2.3 är ett av direktiven som har ändrats direktiv /29/EG om otillbörliga affärs- metoder. Direktivet har kompletterats med nya bestämmelser huvud- sakligen rörande vilseledande marknadsföring. Direktivet har i genomförts genom marknadsförings- lagen (2008:486), MFL. Utredningen behandlar i detta kapitel beho- vet av ändringar i MFL i syfte att genomföra ändringarna i direktivet. Det gäller bl.a. näringsidkares skyldighet att ge information om köp- erbjudanden på s.k. marknadsplatser online, rankning av produkter och konsumentrecensioner. Vidare berörs frågor om marknadsföring av varor som identiska med varor som marknadsförs i andra med- lemsstater inom EU, nya bestämmelser i den s.k. svarta listan och möjligheten till kompensation för konsumenter. Dessutom behand- las behovet av begränsningar när det gäller försäljning i en konsu- ments bostad och under utflykter. Även vissa ändringar i direktiv /83/EU (konsumenträttig- hetsdirektivet) aktualiserar ändringar i MFL. Det gäller näringsidkarens skyldighet att informera om digitalt innehåll och digitala tjänster innan ett konsumentavtal ingås. Den frågan behandlas i avsnitt 8. I direktiv /29/EG har även införts nya bestämmelser om sanktioner och sanktionsavgifter. Dessa aktualiserar vissa ändringar i bestämmelserna om marknadsstörningsavgift i MFL. Utredningen återkommer till detta i avsnitt 9. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring 5.2Definitionen av vissa begrepp i MFL Utredningens förslag: Definitionen av produkter i 3 § MFL änd- ras så att den överensstämmer med motsvarande definition i direktiv /29/EG. I paragrafen införs nya definitioner av be- greppen marknadsplats online och rankning. En definition av begreppet produkt har funnits i direktiv /29/EG i sin ursprungliga lydelse (artikel 2 c). Det har definierats som ”alla typer av varor och tjänster, även fast egendom, rättigheter och skyldig- heter”. Genom ändringsdirektivet har ett tillägg gjorts i definitionen så att digitala tjänster och digitalt innehåll nu uttryckligen nämns. definieras produkt som ”alla typer av varor och tjänster, även fast egendom, digitala tjänster och digitalt innehåll samt rättigheter och skyldigheter”. Bakgrunden är att digitala tjänster och digitalt innehåll har fått en allt större betydelse i konsumenträttsliga sammanhang. I syfte att stärka den inre marknaden och att möta utvecklingen har ett nytt EU-direktiv antagits om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster, (EU) 2019/7701 (direktivet om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster). I arti- kel 2.1 och 2.2 i direktivet finns definitioner av begreppen digitala tjänster och digitalt innehåll (se närmare om detta i avsnitt 7.3). Definitionen av begreppet produkt i MFL överensstämmer inte med definitionen i direktiv /29/EG. Enligt 3 § MFL definieras produkt som ”varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter”. Denna definition fanns även i den tidigare mark- nadsföringslagen . Redan vid genomförandet av direktiv /29/EG konstaterades att definitionen av produkt inte helt överensstämde med definitionen i direktivet. Den bedömdes dock ha samma heltäckande innebörd och fördes därför över oförändrad till MFL. Av tidigare förarbeten framgår att uttrycket nyttighet innefattar såväl varor som tjänster, fast egendom, arbetstillfällen, 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/770 av om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och digitala tjänster (EUT L 136, 22.5.2019, s. 1). Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring elektrisk kraft, aktier, värdepapper, krediter och rättigheter av olika slag (se prop. 1994/95:123 s. 164 och prop. 1975/76:34 s. 124 f.). Utredningen konstaterar att den gällande definitionen av produkter i MFL är avsedd att vara heltäckande och att den i och för sig måste anses omfatta även digitala tjänster och digitalt innehåll. Även om digi- talt innehåll som levereras på annat sätt än på ett fysiskt medium knap- past kan betraktas som en vara (lösöre), bör det i vart fall var kunna sägas vara fråga om en ”annan nyttighet”. Den ändrade definitionen i direktivet torde alltså inte kräva en ändring av definitionen i MFL. Trots detta bedömer utredningen att det finns anledning att justera definitionen i MFL så att den på ett tydligare sätt överens- stämmer med direktivet. Digitala tjänster och digitalt innehåll är cen- trala begrepp som har fått en allt större betydelse i lagstiftningssammanhang. En definition av digitalt innehåll finns redan i och utredningens förslag innebär att begreppet även definieras i MFL (se avsnitt 8.2). Dessutom föreslår utredningen att begreppet digital tjänst definieras i och (se avsnitt 7.3 och 8.2). De båda begreppen är även centrala i den föreslagna nya lagen om kon- sumentskydd vid köp och vissa andra avtal. Utredningen om nya konsumentköpregler har föreslagit att det i ett separat kapitel ska samlas bestämmelser om avtal om tillhandahållande av digitalt inne- håll eller digitala tjänster (SOU 2020:51). Det ligger väl i linje med detta att begreppen digital tjänst och digitalt innehåll även nämns i definitionen av begreppet produkt i MFL. På så sätt blir det klart att MFL:s tillämpningsområde överens- stämmer med direktivets. Utredningen föreslår därför att definitio- nen av produkter i 3 § MFL ändras så att den överensstämmer med direktivet. Det innebär att uttrycken ”arbetstillfällen” och ”andra nyttigheter” inte längre kommer att nämnas i definitionen. De inne- fattas dock i uttrycket ”andra rättigheter och skyldigheter”. Den före- slagna ändringen innebär alltså ingen förändring i sak. 5.2.2Begreppen marknadsplats online och rankning Genom ändringsdirektivet införs definitioner av två nya begrepp i direktiv /29/EG, marknadsplats online och rankning. En marknadsplats online definieras som en tjänst som använder programvara inbegripet en webbplats, en del av en webbplats eller en Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring applikation, som administreras av en näringsidkare eller för dennas räkning, som ger konsumenter möjlighet att ingå distansavtal med andra näringsidkare eller konsumenter. Begreppet rankning definieras som den relativa position som till- delas näringsidkarnas produkter såsom de presenteras, organiseras eller vidarebefordras av näringsidkaren, oberoende av vilka tekniska medel som används för sådan presentation, organisation eller vidarebefordran. Begreppen har betydelse för förståelsen av de föreslagna bestäm- melserna i 12 a och b §§ MFL (se avsnitt 5.4 och 5.5). Det är inte uppenbart vad som avses med begreppen. Enligt utredningens be- dömning är det lämpligt att det införs definitioner av begreppen i MFL. Detta är ägnat att underlätta tillämpningen av de nya bestäm- melserna och framstår som en bättre lösning än att förklara begrep- pen i anslutning till de materiella bestämmelserna eller att endast be- skriva dem i författningskommentaren. 5.3Marknadsföring av varor som identiska Utredningens förslag: Det införs en ny paragraf, 14 a §, i MFL som innebär att en näringsidkare vid marknadsföring av en vara inte får framställa den som identisk med en vara som marknads- förs i andra medlemsstater i Europeiska unionen, om varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt och det inte är motiverat av legitima och objektiva skäl. Genom ändringsdirektivet har artikel 6.2 i direktiv /29/EG fått ett nytt led, c). Enligt den nya bestämmelsen ska en affärsmetod anses vara vilseledande om den medför eller sannolikt kommer att medföra att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne normalt inte skulle ha fattat och metoden innebär marknads- föring av en vara i en medlemsstat såsom identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater, när varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt, såvida det inte är motiverat av legitima och objektiva faktorer. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring Bakgrunden är att konsumenter från ett antal medlemsländer inom EU har framhållit att sammansättningen av vissa livsmedels- produkter, bl.a. läsk och kaffe, har varit annorlunda i dessa länder jämfört med produkter som säljs under samma märke och med samma eller mycket liknande förpackningar i andra medlemsländer. Jäm- förande test har indikerat att det på EU-marknaden finns produkter som presenteras för konsumenterna på samma sätt men som har ett annat innehåll av t.ex. kött eller fisk, ett större fettinnehåll eller en annan typ av sötningsmedel i vissa medlemsstater än i andra. publicerade kommissionen en rapport som innehöll resultat från en studie som analyserade livsmedel som marknadsförts som identiska i 19 EU-medlemsländer.2 Enligt resultaten matchade produkternas sammansättning i de flesta fall hur de presenterades. av produkterna hade en identisk förpackning och en iden- tisk sammansättning och av produkterna signalerade deras olika sammansättning i olika EU-länder med olika förpackningar. av produkterna som presenterades som samma i hela EU hade en annan sammansättning trots identiska förpackningar. av produkterna som presenterades på liknande sätt hade en annan sammansättning. De hade alltså en liknande för- packning men ändå en annan sammansättning. Det fanns inget konsekvent geografiskt mönster i användningen av samma eller liknande förpackning för produkter med olika sam- mansättning. Dessutom utgjorde skillnaden i sammansättning som fanns i de testade produkterna inte nödvändigtvis en skillnad i pro- duktkvalitet.3 I skälen till ändringsdirektivet anges att marknadsföring i alla medlemsstater av varor såsom identiska, när deras sammansättning eller egenskaper i själva verket väsentligt skiljer sig åt, kan vilseleda konsumenter och medföra att de fattar ett affärsbeslut som de annars inte skulle ha fattat. En sådan metod kan därför anses strida mot direktivet. Erfarenheterna från tillsynen har dock visat att det kan vara oklart för konsumenter, näringsidkare och nationella be- höriga myndigheter vilka affärsmetoder som inte är förenliga med direktivet. Syftet med den nya bestämmelsen är att klargöra detta. De behöriga myndigheterna bör vid tillämpningen ta hänsyn till huru- 2Results of an EU wide comparison of quality related characteristics of food products, the , 2019. 3European Commission - Press release, Quality: Commission releases study assessing differences in the composition of EU food products [Updated on 25/06/2019 at 13:25 CEST]. Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring vida det är lätt för konsumenter att identifiera skillnader mellan varorna. Vidare bör hänsyn tas till en näringsidkares rätt att anpassa varor av samma märke till olika geografiska marknader på grund av legitima och objektiva faktorer, som nationell rätt, tillgång till rå- varor eller råvarors säsongsbundenhet eller frivilliga strategier som syftar till att förbättra tillgången till hälsosamma och näringsriktiga livsmedel samt näringsidkares rätt att erbjuda varor av samma märke i förpackningar med olika vikt eller volym på olika geografiska mark- nader. Myndigheterna bör bedöma huruvida konsumenterna lätt kan identifiera sådana skillnader genom att undersöka tillgången till infor- mation och huruvida den är tillräcklig. Unionens relevanta sektors- specifika regler och regler för varors fria rörlighet bör följas. (Se skäl 51–53 i ändringsdirektivet.) 5.3.2En ny bestämmelse om marknadsföring av varor som identiska Vid bedömningen av om en näringsidkares marknadsföring är vilse- ledande mot konsumenter gäller i . Marknadsföring som är vilseledande enligt någon av bestämmelserna i 9, 10 eller 12–17 §§ MFL är att anse som otillbörlig om den påverkar eller sannolikt påverkar mottagarens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut (8 § MFL). Vad gäller marknadsföring av varor som identiska på det sätt som avses i ändringsdirektivet är det främst 10 § andra stycket 1 MFL som skulle kunna aktualiseras. Enligt den be- stämmelsen får en näringsidkare inte använda sig av felaktiga på- ståenden eller andra framställningar som är vilseledande i fråga om näringsidkarens egen eller någon annans näringsverksamhet och som rör produktens förekomst, art, mängd, kvalitet och andra utmär- kande egenskaper. Detta innebär t.ex. att det kan vara vilseledande att på en varas förpackning felaktigt ange eller ge sken av att varan har en viss kvalitet eller sammansättning, när så inte är fallet. Iavgörandet MD 2003:6 ansågs det vilseledande ifråga om produk- tens sammansättning och art att på förpackningens framsida ange att en dryck ”innehåller finaste fruktvin” när endast en mindre mängd, , av förpackningsvolymen utgjordes av fruktvin. I ett annat avgörande, MD 2002:20, fann domstolen att marknadsföring av en yoghurt med förpackningspåståendet ”Champagnesmak” trots att de ingredienser som ingick inte kan ge sådan smak, vilselett konsumen- Moderniserade bestämmelser om otillbörlig marknadsföring terna om yoghurtens verkliga innehåll och karaktär. Den finstilta innehållsdeklarationen på förpackningen var inte tillräcklig för att neutralisera intrycket när det gällde förekomsten av . Utöver MFL finns det även speciallagstiftning som innehåller bestämmelser om krav på produktinformation, inte minst på EU-nivå. Ett exempel på detta är artikel 7 i förordning 1169/2011 om tillhanda- hållandet av livsmedelsinformation4 som innehåller krav på rätt- visande livsmedelsinformation. Vid konflikt mellan sådan speciallag- stiftning på EU-nivå och bestämmelserna i direktiv /29/EG har de förstnämnda företräde (artikel 3.4 i direktiv /29/EG). Det har inom EU ansetts problematiskt att varor marknadsförs som identiska i olika medlemsstater trots att de skiljer sig åt i sam- mansättning eller andra egenskaper och att detta riskerar att vilseleda konsumenter. Enligt utredningens bedömning skulle bestämmelsen om vilseledande marknadsföring i 10 § MFL i och för sig kunna vara tillämplig på sådan marknadsföring. Det kan därför ifråga- sattas om inte redan lever upp till direktivets krav i detta av- seende. Direktivbestämmelsen har dock införts i syfte att särskilt lyfta fram den specifika typen av vilseledande som den tar sikte på. Det har inom EU bedömts att det är av vikt för rättssäkerheten att det införs en uttrycklig bestämmelse som reglerar det förhållandet att en vara marknadsförs i en medlemsstat som om den vore identisk med en vara som marknadsförs i andra medlemsstater, när varornas sammansättning eller egenskaper väsentligt skiljer sig åt. Mot denna bakgrund, och för att säkerställa att det inte råder någon tvekan om huruvida svensk rätt motsvarar direktivet fullt ut, föreslår utredningen att det införs en ny bestämmelse i MFL mot- svarande bestämmelsen i direktivet. Den bör lämpligen placeras i en ny paragraf i anslutning till de redan gällande paragraferna om vilse- ledande förpackningsstorlekar. Den aktuella direktivbestämmelsen tar specifikt sikte på mark- nadsföring av en vara i flera medlemsstater i EU. Detta torde inte ute- sluta att det är tillräckligt att varan endast marknadsförs i en annan medlemsstat. Kommissionen har vid ett möte om genomförande av