sou · H8B383 · 2021-01-01 00:00:00 — Harmonisering med art- och habitatdirektivet nuvarande svenska implementeringen av art- och habitatdirek- tivet i områdesskyddsförordningen (1998:1252) och artskyddsför- ordningen (2007:845) finns inte begreppet miljökvalitetsnormer. Enligt både områdesskyddsförordningen och artskyddsförordningen ska dock gynnsam bevarandestatus uppnås. Gynnsam bevarande- status fastställs utifrån s.k. referensvärden39 för samtliga i art- och habitatdirektivet listade arter och livsmiljöer. 38Slutsats från workshop med Havs- och vattenmyndigheten . 39Naturvårdsverket beslutar om referensvärden som är kriterier för naturtypen/arten för att den ska kunna anses ha en gynnsam bevarandestatus på biogeografisk nivå och är det värde på vilken bedömningen av måluppfyllelse vilar. Av 22 och 25 §§ havsmiljöförordningen framgår att övervaknings- program och åtgärdsprogram som beslutas med stöd av havsmiljöför- ordningen ska vara förenliga med bedömningar inom art- och habitat- direktivet. Dessutom ska det strängaste kravet gälla enligt artikel 4.2 vattendirektivet när det gäller skyddade områden. Förekomsten av naturtyper och habitaten för de arter som listas i bilaga 2, som ska skyddas enligt art- och habitatdirektivet kan således innebära att miljökvalitetsnormer måste fastställas till hög i stället för god status. Enligt beslut från 201740 ska det även säker- ställas samstämmighet med bl.a. art- och habitatdirektivet (skäl 7) och att de arter som används för att känneteckna god miljöstatus ska omfatta de arter som är listade i enlighet med art- och habitatdirek- tivet och att tröskelvärden ska överensstämma med referensvärden för Gynnsam bevarandestatus.41 Implementeringen av havmiljödirektivet, vattendirektivet och art- och habitatdirektivet har inte i tillräcklig grad samordnats i frågor om övervakning, åtgärdsprogram och bedömning av målupp- fyllelse. Detta medför att inte heller kriterierna för god miljöstatus eller kvalitetsfaktorerna för god ekologisk status är i linje med Natur- vårdsverkets fastställda referensvärden för arter och livsmiljöer i art- och habitatdirektivet.42 Detta medför i sin tur ineffektivitet i miljöövervakning, uppföljning och rapportering. Det skulle också kunna medföra att tillåtligheten för ett ärende kan bedömas olika beroende på om tillståndet prövas mot miljökvalitetsnormerna i 5 kap. eller gynnsam bevarandestatus enligt 7 kap. . Beredningen har i analysen av olika mål för tillståndet i havet kon- staterat att beslutsprocessen för att fastställa referensvärden enligt art- och habitatdirektivet är svåröverskådlig och att det även är svårt att få fram och tolka beslutade referensvärden för akvatiska arter och livsmiljöer. Beredningen anser därför att ett viktigt steg i en samord- ning mellan de tre direktiven är att se över hur beslutsprocessen för referensvärdena för akvatiska arter kan göras mer transparent och samordnas bättre med övrigt direktivsarbete. 40EU-kommissionens beslut (EU) 2017/848 om fastställande av kriterier och metodstandarder för god miljöstatus i vatten, specifikationer och standardiserade metoder för övervak- ning och bedömning. 41Se t.ex. kriterier D1C2 för arter och D1C5 för livsmiljöer. 42Förutom för säl enligt e-post från Havs- och vattenmyndigheten . Harmonisering med målen i EU:s fiskeripolitik Miljömålsberedningen föreslår i detta betänkande att fiskförvaltningen behöver bidra till att nå havsmiljödirektivets miljökvalitetsnormer. EU:s gemensamma fiskeripolitik43 syftar bl.a. till att säkerställa att verksamheten i fiskeri- och vattenbrukssektorerna är miljömässigt hållbar på lång sikt. En viktig målsättning är målet om maximalt håll- bart uttag (MSY) till 2020. Den viktigaste mekanismen inom fiskeri- politiken när det gäller fiskbeståndens förvaltning är beslut om kvoter. Kvoter beslutas av med utgångspunkt i vetenskapliga råd från internationella havsforskningsrådet (ICES). Fiskeripolitiken ska även vara förenlig med unionens miljölag- stiftning, särskilt med målet att uppnå en god miljöstatus i enlighet havsmiljödirektivet. Hur fiskeripolitiken ska utvecklas för att vara förenlig med målet om god miljöstatus utvecklas dock inte i förordningen förutom när det gäller att anta bevarandeåtgärder i skyddade områden44 (läs mer i kapitlet om Förvaltning av fisk en del av havsmiljöförvaltningen). Havsmiljödirektivet inkluderar kvalitativa deskriptorer och där- med beslutade kriterier för kommersiella fiskbestånd och även näringsvävar där fisk är en viktig komponent. Miljökvalitetsnormer för kommersiella fiskpopulationer har beslutats under normer för biologisk störning, men då till stor del anpassats till de variabler som används inom fiskeriförvaltningen, vilka inte tillräckligt väl svarar på de kriterier som används inom havsmiljödirektivet för att t.ex. be- döma kommersiella arters ålders- och storleksfördelning. Fiskeriför- valtningens underlag är inte heller anpassat för att kunna fungera som underlag för att bedöma att kriterierna för deskriptorn om näringsvävar har en normal omfattning och mångfald och på nivåer som är tillräckliga för att arternas långsiktiga bestånd kan säkerställas. Att mål för fiskeripolitiken och havsmiljöförvaltningen samt bedömningsområden harmoniseras bättre ses både av havsmiljöför- valtningen, den svenska fiskförvaltningen och forskningen inom havsmiljö och naturvetenskap som mycket viktigt. Utvecklingen går dock alltför långsamt framåt, till stor del beroende av att alla frågor om rådgivning till ICES inom fiskeripolitiken beslutas inom EU. 43Förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken. 11 förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken. ICES används nu även i större utsträckning för att ge råd om t.ex. vissa indikatorer och tröskelvärden i enlighet med havmiljödirek- tivet, men än så länge är detta en rådgivningsprocess som till stor del är frikopplad från fiskeripolitiken. Beredningen bedömer att en sammanhållen och harmoniserad rådgivning för fiskeripolitiken och havsmiljöförvaltningen är grund- läggande för att vi ska kunna säkerställa en ekosystembaserad för- valtning i och . En sådan harmonisering skulle ge underlag för att sätta mer relevanta indikatorer och tröskelvärden t.ex. för näringsvävar. Beredningen anser därför att inom det regionala samarbetet inom EU:s fiskeripolitik, inom de regionala och Scheveningen och inom de regio- nala rådgivande nämnderna samt inom Helcom ska vara pådrivande för att ändra variablerna för den vetenskapliga rådgivningen från ICES. Råd behöver tas fram om hur fisket ska bedrivas så att målen inom havsmiljödirektivet kan nås, vilket för svensk del även medför att miljökvalitetsnormer för hav och vatten följs. 12.5.2Utformning och beslut om miljökvalitetsnormer –att ett gemensamt beslutsorgan ska besluta om miljökvalitets- normer i enlighet med både vattenförvaltningsförordningen och havsmiljöförordningen samt referensvärden i enlighet med art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet för akvatiska arter och livsmiljöer, –att regeringen ger Havs- och vattenmyndigheten i uppdrag att se över att miljökvalitetsnormerna i större utsträckning ut- formas så att åtgärder enligt 5 kap. 9 § kan genom- föras och leda till att målen nås. Behov av ett gemensamt beslutsorgan Miljökvalitetsnormer beslutas av vattendelegationerna i respek- tive vattendistrikt för kustvattenförekomster i enlighet med vatten- förvaltningsförordningen. Vattendelegationerna är utsedda av reger- ingen. Havs- och vattenmyndigheten beslutar om miljökvalitetsnormer för utsjöområden enligt havsmiljöförordningen. Havs- och vatten- myndigheten beslutar även om miljökvalitetsnormer för kustvatten för de kriterier inom havsmiljödirektivet som inte omfattas av vatten- direktivet. Miljömålsberedningen anser att ett samordnat beslutsfattande för de miljökvalitetsnormer som berör kust och hav är avgörande för att nå både god miljöstatus enligt havsmiljöförordningen, god ekologisk och kemisk status enligt vattenförvaltningsförordningen och gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet. En gemensam be- slutsordning för miljökvalitetsnormer för havs- och vattenförvaltning behöver därför inrättas och vara beslutsinstans för miljökvalitetsnor- mer för allt ytvatten. En viktig uppgift är att säkerställa samstämmig- het mellan normer för både havsmiljödirektivet och vattendirektivet. Miljömålsberedningen anser även att en uppgift ska vara att fast- ställa referensvärden för gynnsam bevarandestatus enligt art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet för akvatiska arter och livs- miljöer. Miljömålsberedningen erfar att det i praktiken är Havs- och vattenmyndigheten som granskar Artdatabankens förslag till referensvärden och lämnar en rekommendation till Naturvårds- verket för beslut. Miljömålsberedningen anser att det bör både minska den administrativa bördan samt säkra en bättre samordning i imple- menteringen av direktiven om en och samma beslutsordning ansvarar för beslut om normer och referensvärden för akvatiska miljöer. Enligt 5 kap. kan regeringen ställa mer långtgående krav i miljökvalitetsnormer än vad som följer direkt av EU-direktiven. Det är möjligt så länge miljökvalitetsnormerna inte strider mot EU- rätten i övrigt eller internationell rätt.45 Det är viktigt att förslaget inte ändrar på denna möjlighet. 45Christiernsson, A. 2019, Miljökvalitetsnormer för god ekologisk status i ytvattenförekoms- ter, Underlagsrapport till Utredningen om minskad övergödning genom stärkt lokalt åtgärds- arbete. Miljömålsberedningen har övervägt tre olika alternativ till gemen- samt beslutsorgan. Den fortsatta hanteringen av frågan beror delvis av vad som händer med övriga förslag som har lämnats till reger- ingen, både av Miljömålsberedningen och av andra utredningar. Regeringen fattar beslut om miljökvalitetsnormer Det finns argument som talar för att miljökvalitetsnormerna ska beslutas av regeringen efter förslag från Havs- och vattenmyndig- heten. Miljökvalitetsnormerna är basen för den önskade miljökvali- teten i kustvatten och hav. Normerna är därmed grundläggande för att genomföra den samlade vatten- och havsförvaltningen. Därför kan det vara rimligt att regeringen fattar beslut om normerna. Som exempel kan nämnas att i är det regeringen som fattar beslut om miljökvalitetsnormer. Den finska regeringen har inte delegerat besluten till en förvaltningsmyndighet. Enligt tjänstemän vid det finska miljöministeriet fungerar den finska ordningen för beslut om miljökvalitetsnormer bra och underlättar i vatten- och havsmiljö- arbetet. Miljömålsberedningen föreslår i kapitlet om Åtgärdsprogram och åtgärder att regeringen ska fatta beslut om gemensamma åtgärds- program för både havs- och vattenförvaltningen. I linje med det för- slaget kan regeringen även fatta samordnade beslut om miljökvali- tetsnormerna efter beredning av Havs- och vattenmyndigheten. En gemensam nämnd fattar beslut om miljökvalitetsnormer lämnade 2019 förslag till ändrad besluts- ordning för beslut om miljökvalitetsnormer för vattenförvalt- ningen.46 Utredningen har remitterats men det är i skrivande stund fortfarande oklart om utredningens förslag kommer att genomföras. föreslog att en nationell normgiv- ningsnämnd ska inrättas för att besluta om miljökvalitetsnormer. Havs- och vattenmyndigheten föreslogs vara värdmyndighet till norm- 46SOU 2019:66, En utvecklad vattenförvaltning, betänkande av , s. 593 ff. Havs- och vattenmyndigheten skulle enligt förslaget även få till uppgift att bereda beslut om miljökvalitetsnormer för ytvatten enligt vattendirektivet. drog liksom Miljömålsberedningen slutsatsen att det är viktigt att vattenförvaltningen kan hantera alla frågor med koppling till relevanta direktiv för vatten för att få en effektiv, samordnad och förankrad yt- och grundvattenförvaltning.47 behöver vara organiserad på ett sådant sätt att den möjliggör en god samordning av det svenska arbetet med att genomföra de direktiv som omfattas av eller knyter an till ramdirek- tivet för vatten och det åtgärdsarbete som behöver utföras för att miljökvalitetsnormerna ska kunna följas. påpekade att kopplingen mellan vattenförvaltningen och havsförvaltningen samt den gemensamma jordbrukspolitiken bör vara tydlig. Det sågs även som viktigt att vatten- förvaltningen länkas samman med miljömåls-, klimat- och Agenda 2030-arbetet samt med arbetet med tillväxtfrågor och fysisk planering. Oavsett vad som händer med vattenförvaltningsutredningens för- slag menar att normgivningen för vatten- förvaltningen och havsmiljöförvaltningen bör föras samman. Detta medför ett behov av ändrat beslutsfattande av miljökvalitetsnormer för både havsmiljöförvaltningen och vattenförvaltningen. Besluten om normerna kan fattas av en gemensam nämnd be- stående av ledamöter med kompetens från verksamhetsområden som kan beröras av miljökvalitetsnormerna. Ledamöterna bör ha erfaren- het från skilda samhällsområden av relevans för havs- och vatten- förvaltningsarbetet. Några ledamöter bör ha myndighetsbakgrund med erfarenhet av vatten- respektive havsfrågor. Därutöver bör det i nämnden finnas ledamöter med erfarenhet av industriell, areell, juridisk, ekonomisk respektive verksamhet samt leda- möter med erfarenhet av arbete inom ideella organisationer på miljö- området. Ledamöterna, inklusive ordförande, kan utses av regeringen. Havsmiljöarbetet behöver inkludera fler sektorer och yrkesmässiga discipliner än , vilket även bör bidra till att öka både acceptansen för och kunskapen om miljökvalitetsnormerna. Nämnden kan vara knuten till Havs- och vattenmyndigheten som värdmyndighet med uppgift att sköta administrativa frågor och upp- 47Särskilt nitratdirektivet, avloppsvattendirektivet, dricksvattendirektivet, art- och habitatdirek- tivet, badvattendirektivet, prioämnesdirektivet, grundvattendirektivet och översvämningsdirektivet. låta lokaler för sammanträden och annan verksamhet. I uppgiften kan ingå att bereda förslag till miljökvalitetsnormer och föredra dessa för nämnden. Normerna kan beslutas som myndighetsföreskrifter och publiceras i Havs- och vattenmyndighetens författningssamling. Havs- och vattenmyndigheten har kvar beslutsfattandet Ett tredje alternativ är att beslutsfattandet ligger kvar på Havs- och vattenmyndigheten som . Havs- och vattenmyndigheten bör då få till uppgift att fastställa miljökvalitetsnormer enligt både vatten- förvaltningsförordningen och havsmiljöförordningen för att uppnå samordningen som har beskrivits ovan. Det saknas kvalitetsfaktorer för att bedöma God miljöstatus och miljökvalitetsnormer bedömde att den största utmaningen för vattenförvaltningen är att besluta väl avvägda miljökvalitets- normer för vatten.48 Havs- och vattenmyndigheten menar att det har varit särskilt svårt att ta fram bedömningsgrunder för biologiska kvali- tetsfaktorer för arter och livsmiljöer samt för hydromorfologiska kvalitetsfaktorer49 i kustvatten. Vad gäller hydromorfologiska kvali- tetsfaktorer har myndigheten beslutat om det i den senaste uppdatering av föreskrifterna (HVFMS 2019:25). I arbetet med miljökvalitets- normer enligt havsmiljöförordningen har Havs- och vattenmyndig- heten endast beslutat om normer för biologiska störningar vad gäller främmande arter och fisk. Inom ramen för alla de miljökvalitetsnormer som Havs- och vattenmyndigheten har beslutat i enlighet med havsmiljödirektivets bilaga för belastning och påverkan saknas det miljökvalitetsnormer – förutom för biologisk störning – även för flera andra områden. Det saknas även fortfarande indikatorer och tröskelvärden för vissa kvali- tativa deskriptorer som kännetecknar god miljöstatus. En utvecklad vattenförvaltning, betänkande av . 49Hydromorfologiska kvalitetsfaktorer är konnektivitet som beskriver möjligheten för djur och växter att sprida sig eller röra sig upp- och nedströms i kustvatten samt möjligheterna till spridning och passage till omkringliggande landområden. Hydrologisk regim i kustvatten be- skriver t.ex. tidvattenregim och strömmar. Morfologiskt tillstånd beskriver t.ex. djupför- hållanden och bottensubstratets sammansättning. Skälet till att det saknas miljökvalitetsnormer kan vara kunskaps- brist om t.ex. hur arter eller livsmiljöer påverkas av olika mänskliga aktiviteter – belastningar. Ett exempel på detta är undervattensbuller som faller under deskriptor elva Undervattensbuller och som klassas som Övrig fysisk störning. Det finns fastställda kriterier för vad som ska bedömas av men kunskapen om undervattensbull- rets påverkan på arter har inte ansetts vara tillräcklig för att kunna besluta om indikatorer och tröskelvärden. Då finns heller inte underlag för att ta fram en målnivå och beslut om en miljökvalitets- norm.50 Samma förhållande råder för marint skräp när det gäller mikro- skräp i havet. Enligt havsmiljödirektivet ska tröskelvärden tas fram regionalt inom och , även om de fastställs genom nationella beslut. I vissa fall ska enligt beslut , trös- kelvärden tas fram på EU-nivå, t.ex. för undervattensbuller. I praktiken samordnas detta arbete genom Helcom för och Ospar för . Helcom och Ospar fastställer enhetliga kvalitetsmått för regionen som syftar till att underlätta det gemensamma åtgärds- arbetet. Nackdelen är att processen med att besluta om tröskelvär- den kan ta och i vissa fall blir föremål för politiska för- handlingar, även om de enligt beslut ska bygga på vetenskapliga kriterier. Ett exempel är problemet att ta fram en trös- kelvärden för att bedöma bottentrålningens påverkan på deskriptor sex Havsbottens integritet, där länderna ännu inte enats om en regional överenskommelse. Det behövs olika typer av miljökvalitetsnormer Noggrannheten i preciseringen av miljökvalitetsnormerna skiljer sig åt beroende på om de är gränsvärdesnormer, målsättningsnormer, indikativa normer eller övriga normer enligt 5 kap. 2 § . 50Det finns en norm för impulsivt buller i bilaga 3 till föreskrifterna. Däremot avvaktar Havs- och vattenmyndigheten och deltar i EU-arbetet med att ta fram tröskelvärden för buller som ska kunna ligga till grund för definitioner av god ekologisk status för kriterierna D11C1 och D11C2. •Gränsvärdesnormer som anger de förorenings- eller störningsnivåer som inte får över- eller underskridas. Ett exempel är gränsvärden för den maximala halten av kväve som får förekomma i utom- husluften. Andra exempel är kvalitetskrav gällande kemisk ytvatten- status samt gränsvärden för farliga ämnen i havsmiljön, •Målsättningsnormer som anger de förorenings- eller störnings- nivåer som ska eftersträvas eller som inte bör över- eller under- skridas. Dessa normer utgör med andra ord riktvärden snarare än rättsligt bindande gränsvärden. Flera riktvärden för förekomst av olika partiklar samt ozon i utomhusluften har antagits med stöd i p. •Indikativa normer som anger högsta eller lägsta förekomst i yt- och grundvatten av organismer som kan tjäna till ledning för bedömning av tillståndet i miljön. I detta fall handlar det alltså inte om gräns- eller riktvärden för t.ex. en föroreningsnivå utan om förekomster av bioorganismer som kan säga något om miljötill- ståndet. Av lagtexten följer att dessa normer endast kan antas för grund- och ytvatten, •Övriga normer som anger de krav i övrigt på kvaliteten på miljön som följer av medlemskap i unionen. De flesta normer som antagits för vatten samt havsmiljö utgör övriga normer. Detta gäller t.ex. normer om en god ekologisk status där näringsämnen utgör en fysikalisk-kemisk kvalitetsfaktor samt normer om en god miljöstatus avseende tillförsel av näringsämnen till havet. Även riktvärden för omgivningsbuller har antagits med stöd i p. Av 6 § i Havs- och vattenmyndighetens föreskrift om vad som känne- tecknar god miljöstatus samt miljökvalitetsnormer med indikatorer för och (HVMFS 2012:18) framgår att miljö- kvalitetsnormerna är normer enligt 5 kap. 2 § 1 stycket p. 4 miljö- balken, dvs. De flesta normer som antagits för vatten samt havsmiljö är övriga normer. Detta gäller t.ex. normer om en god ekologisk status där näringsämnen utgör en fysikalisk-kemisk kvali- tetsfaktor samt normer om en god miljöstatus avseende tillförsel av näringsämnen till havet.51 Normernas rättsliga inverkan och till vilka kategorier av normer miljökvalitetsnormer enligt vattenförvaltningsförordningen och havs- miljödirektivet ska hänföras har utretts tidigare och justeringar har genomförts . har gjort en genomlysning av tidigare överväganden. Innan den s.k. Weserdomen52 uttalade regeringen att miljökvali- tetsnormerna för vatten inte var gränsvärdesnormer utan övriga normer som följer av medlemskap i unionen.53 Mer differentierade uttalanden finns numera i prop. 2017/18:243, s. 191 f.: Av en miljökvalitetsnorm som meddelas med stöd av 1 § kan det framgå att den vattenförekomst som påverkas av verksamheten eller åtgärden senast ska ha uppnått en viss status, t.ex. ”god eko- logisk status”. Vad som kännetecknar den status som ska uppnås fram- går i sin tur av miljökvalitetsnormer som meddelats för att tjäna som vägledning för bedömningen av om huruvida vattenförekomsten kan anses ha uppnått rätt status. Dessa miljökvalitetsnormer anger kvalitets- faktorer som, om de är uppfyllda, kan läggas till grund för antagandet att vattnet har uppnått rätt status. För varje relevant kvalitetsfaktor (t.ex. förekomst av vandrande fisk) anges t.ex. ett minsta värde som måste vara uppfyllt för att den kvalitetsfaktorn ska kunna läggas till grund för antagandet att vattnet har den status som kvalitetsfaktorn ska indikera. Miljökvalitetsnormer som anger sådana kvalitetsfaktorer är miljökvalitetsnormer som avses i 2 § första stycket 4 men kan dess- utom, om kvalitetsfaktorn gäller förekomsten av organismer i vattnet, anses vara miljökvalitetsnormer som avses i 2 § första stycket 3. I 20 § havsmiljöförordningen finns dock ingen begränsning när det gäller vilken typ av norm som ska användas. Dock ska myndigheten, vid beslut om en miljökvalitetsnorm, ange vilken typ av norm det är. Av 4 kap. 8 b § i vattenförvaltningsförordningen framgår att kvalitets- krav som avser kemisk ytvattenstatus är miljökvalitetsnorm enligt 5 kap. 2 § första stycket 1 , dvs. Förord- ningen ger ingen specifikation angående vilken typ av norm som ska 51Christiernsson, A. 2019, Miljökvalitetsnormer för god ekologisk status i ytvattenförekoms- ter, Underlagsrapport till Utredningen om minskad övergödning genom stärkt lokalt åtgärds- arbete. 52EU-domstolen klargjorde i mål C-461/13 (Weserdomen) att vattendirektivets krav på att inte få försämra vattenkvaliteten är strängt. Weserdomen kallas så för att domen aktualiserades av en muddring som skulle genomföras i floden . 2009/10:184. användas för kvalitetskrav på ytvatten för att beskriva god ekologisk status. Beredningen anser att det är viktigt att miljökvalitetsnormerna utformas med så stor precision som möjligt för att slå fast vad som kännetecknar god miljöstatus. Beredningen bedömer att miljökvali- tetsnormer som huvudsakligen har utformats som övriga normer inte är tillräckligt precisa för att ge den tydlighet som behövs för att normerna ska ge önskvärd effekt i myndigheters och kommuners myndighetsutövning. Övriga normer har oklar rättsverkan och det finns risk att de inte får någon eller endast liten effekt vid prövning. Beredningen föreslår därför att Havs- och vattenmyndigheten får ansvar för att se över och samordna arbetet med miljökvalitetsnor- mer för både havsmiljödirektivet och vattendirektivet och också be- döma ändamålsenlig geografisk skala för normerna. Miljömålsbered- ningen anser även att Havs- och vattenmyndigheten ska få i uppdrag att göra en översyn av miljökvalitetsnormerna för ytvatten så att normerna utformas och bestäms så precist som möjligt. Denna för- ändring kan komma att ställa ökade krav på miljöövervakningen och hanteringen av data från miljöövervakningen. Beredningen adresserar dessa frågor vidare i avsnitt om havsmiljödata.