sou · H8B383 · 2021-01-01 00:00:00 — En konstruktion med ett sådant ”dubbelskrov” skyddar lasttankarna mot skador och minskar risken för utsläpp. 584 kap. 9 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 594 kap. 10 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 60Europaparlamentets och Rådets förordning (EU) nr 530/2012 av om ett påskyndat införande av krav på dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov. Det finns ett stort regelverk inom EU när det gäller kemikalier. Lagstiftningen omfattar kemiska produkter, bekämpningsmedel och varor. De mest centrala förordningarna är Reach-förordningen, CLP-förordningen (som innehåller regler för klassificering, märkning och förpackning av kemiska produkter), EU:s förordning om biocid- produkter och EU:s förordning om växtskyddsmedel. Reach-förordningen61 handlar om registrering, utvärdering, tillstånd och begränsningar av kemiska ämnen. Reach innehåller också krav på användare av kemikalier. I princip alla ämnen omfattas av Reach. att ämnen i till exem- pel industriprodukter, rengöringsprodukter och målarfärger samt i varor som kläder, möbler och hushållsapparater omfattas. Därför på- verkas de flesta företag i av förordningen. För att uppfylla kraven i förordningen måste alla företag identi- fiera och hantera de risker som är kopplade till de ämnen de tillverkar eller importerar och säljer inom EU. Företagen måste visa att ämnet kan användas på ett säkert sätt genom hela livscykeln och ge infor- mation om lämpliga riskhanteringsåtgärder. Om det inte går att använda ämnena på ett säkert sätt kan EU begränsa användningen av ämnena på olika sätt genom förbud eller andra restriktioner. Det kan även införas tillståndskrav för särskilt farliga ämnen i syfte att de ska ersättas med mindre farliga alter- nativ.62 Det är den Europeiska kemikaliemyndigheten som har ansvaret för Reach-förordningen på EU-nivå. 61Europaparlamentet och Rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach), inrättande av en europeisk kemikaliemyndighet. 62www.kemi.se/lagar-och-regler/reach-forordningen/kort-om-reach, . Reach-förordningen gäller direkt som svensk lagstiftning. Kemikalieinspektionen har huvudansvaret för Reach-förordningen Det är flera myndigheter som ansvarar för att utöva tillsyn av Reach och se till att lagen efterlevs. Till exempel , , kommuner och länsstyrelser ansvarar i vissa delar.63 6.12Avfallspolitiken och marint skräp I avfallsdirektivet64 fastställs en rättslig ram för avfallshantering i EU. Direktivet har utformats för att skydda miljön och människors hälsa genom att betona betydelsen av rätt avfallshantering och åter- vinningsmetoder, vilket ska minska trycket på resurser och förbättra användningen av dem. Dessutom finns en avfallshierarki som är en prioriteringsordning för lagstiftning och politik på avfallsområdet. Prioriteringsordningen innebär att medlemsländerna •i första hand ska förebygga avfall, •i andra hand förbereda det för återanvändning, •i tredje hand materialåtervinna, •i fjärde hand annan återvinning t.ex. energi och •i femte hand bortskaffande. Ordningen gäller under förutsättning att det är miljömässigt moti- verat och ekonomiskt rimligt. Den bekräftar även principen att ”förorenaren ska betala”, som innebär att producenten av avfallet ska betala för kostnaden för avfallshantering. I direktivet införs konceptet om utökat producentansvar. Det kan innebära att tillverkare blir skyldiga att ta emot och bortskaffa produkter som har lämnats tillbaka efter användning. Avfallshan- tering ska utföras utan risk för att vatten, luft, jord, växter eller djur 63www.kemi.se/lagar-och-regler/reach-forordningen/kort-om-reach, . 64Europaparlamentets och rådets direktiv /98/EG av om avfall och om upphävande av vissa direktiv. skadas, att det är störande (buller eller lukt) eller att det skadar lands- bygden eller platser av särskilt intresse. Producenter eller innehavare av avfall ska hantera det på egen hand eller låta en officiellt erkänd operatör hantera det. De behöver ha ett tillstånd och inspekteras regelbundet. Behöriga nationella myndigheter ska upprätta planer för avfalls- hantering och program för att förebygga avfall. Särskilda villkor finns för farligt avfall, spillolja och bioavfall. Implementeringen av avfallsdirektivet i EU:s avfallsdirektiv har implementerats genom 15 kap. och den svenska avfallsförordningen (2011:927). 6.12.2Direktivet om deponering av avfall Det finns många olika sätt att ta hand om avfall. Att gräva ner det i marken, s.k. deponering, är minst miljömässigt hållbart och bör hål- las till ett absolut minimum. Direktivet om deponering av avfall65 syftar till att förebygga, eller i så stor utsträckning som möjligt, minska all negativ påverkan från deponering på ytvatten, grund- vatten, mark, luft och människors hälsa. Detta görs genom att införa stränga tekniska krav. Deponier är indelade i tre kategorier: deponier för farligt avfall, deponier för icke-farligt avfall och deponier för inert avfall (avfall som inte bryts ner eller brinner, såsom grus, sand och sten). EU:s medlemsländers regeringar måste genomföra nationella strategier för att gradvis minska mängden biologiskt nedbrytbart avfall som går till deponi. Deponianläggningar får inte ta emot begagnade däck eller avfall som är flytande, brandfarligt, explosivt eller frätande, eller från medi- cinska eller veterinärmedicinska verksamheter. Endast avfall som har behandlats kan deponeras. Kommunalt avfall kan gå till deponier för icke-farligt avfall. De nationella myndigheterna måste se till att det pris som opera- törer tar ut för att ta hand om avfallet täcker alla kostnader från det att anläggningen öppnas till det att den läggs ned. 65Rådets direktiv /31/EG av om deponering av avfall. deponier måste ansöka om tillstånd och lämna information om den sökandes identitet, och i vissa fall, huvudmannen, vilken typ och mängd av avfall som ska deponeras, platsen och dess kapacitet, inklu- sive drift, övervakning och kontrollplaner, metoder för att förebygga och minska föroreningarna, uppgifter om stängning och efterbehand- ling av platsen. Implementeringen av direktivet om deponering av avfall i införlivade EU-direktivet genom förordningen om deponering av avfall (2001:512), och allmänna råd om deponering av avfall (2004:2). lagar på deponiområdet har lett till att avfallet koncentreras till ett mindre antal deponier som har en högre standard.66 6.12.3Direktivet om minskad förbrukning av plastbärkassar Tunna plastbärkassar är en framträdande källa till nedskräpning, skadar miljön och är ett ineffektivt utnyttjande av resurser. EU-länderna måste vidta åtgärder för att minska förbrukningen av tunna plastbärkassar. Det kan innefatta nationella minskningsmål, begränsningar av användningen av kassarna eller finansiella åtgärder, som att ta ut avgift för dem. Åtgärderna kan utgöras av att definiera en maximal årsförbrukningsnivå på antal tunna plastbärkassar per person eller att se till att tunna plastbärkassar inte tillhandahålls kostnadsfritt på försäljningsställen för varor eller produkter. EU-länderna måste rapportera sin årsförbrukning av tunna plast- bärkassar till Europeiska kommissionen.67 66www.naturvardsverket.se/Stod-i-miljoarbetet/Vagledningar/Avfall/Deponering-av-avfall-/, . 67Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/720 av om ändring av direktiv /62/EG när det gäller att minska förbrukningen av tunna plastbärkassar. Implementeringen av direktivet om minskad förbrukning av plastbärkassar i Direktivet har implementerats i svensk rätt genom och förordningen (2016:1041) om plastbärkassar. Syftet med lagstift- ningen är att minska förbrukningen av plastbärkassar och därmed minska nedskräpningen orsakad av dessa samt att främja ett mer effektivt resursutnyttjande. Den som i en yrkesmässig verksamhet tillhandahåller plastbär- kassar till konsumenter ska informera om plastbärkassars miljö- påverkan och fördelarna med en minskad förbrukning av plastbär- kassar, och åtgärder som kan vidtas för att minska förbrukningen. Målet var först att minska antalet plastbärkassar till 90 stycken per person och därefter till 40 stycken per person . 6.12.4Meddelande om cirkulär ekonomi och reviderat avfallspaket Meddelandet om cirkulär ekonomi innehåller två delar; en handlings- plan för cirkulär ekonomi samt en del med ett nytt avfallspaket med förslag på revideringar av sex direktiv på avfallsområdet.68 Meddelande om EU-strategi för plast i en cirkulär ekonomi. Kommissionens strategi för plast i en cirkulär ekonomi har sin ut- gångspunkt i den handlingsplan för den cirkulära ekonomin som kommissionen presenterade 2015. Meddelandet om en plaststrategi fokuserar på hela värdekedjan för plast och plastens negativa miljö- påverkan i de olika leden.69 68Meddelande från Kommissionen till , Rådet, Europeiska Ekonomiska och Sociala Kommittén samt Att sluta kretsloppet – en EU-handlingsplan för den cirkulära ekonomin, COM(2015) 614 final. 69Meddelande från Kommissionen till , Rådet, Europeiska Ekonomiska och Sociala Kommittén samt En europeisk strategi för plast i en cirkulär ekonomi, COM (2018) 28 final. Även detta direktiv har sitt ursprung i om cirkulär ekonomi och reviderat avfallspaket. Syftet med direktivet är att förebygga och minska vissa plastprodukters inverkan på miljön, särskilt vattenmiljön, och på människors hälsa samt att främja över- gången till en cirkulär ekonomi med innovativa och hållbara affärs- modeller, produkter och material och därigenom bidra till den inre marknadens goda funktion. Medlemsstaterna ska bl.a. vidta nödvändiga åtgärder för att på ett ambitiöst och bestående sätt minska förbrukningen av plastproduk- ter för engångsbruk.70 Implementeringen av engångsplastdirektivet i Implementeringen av engångsplastdirektivet är ännu inte klar men det finns en plan för hur den ska genomföras. har beslutat om en bokstavsutredning som ska ta fram förslag på hur EU:s engångsplastdirektiv ska genomföras.71 Regeringen har även gett i uppdrag att ta fram uppgifter om årliga konsumtion av engångsplast och att analysera rapporteringskraven i direktivet. Uppdraget ska redovisas . har också fått i uppdrag att stödja bokstavsutredning. Regeringen har vidare gett Havs- och vattenmyndigheten i upp- drag att utreda hur kraven på fiskeredskap i engångsplastdirektivet ska genomföras. Uppdraget ska redovisas . 6.13EU:s ramprogram för forskning och innovation Horisont 2020 är EU:s mest omfattande program för forskning och innovation . finns att söka (2014–2020). Målet är att åstadkomma en smart och hållbar tillväxt för alla. Horisont 2020 är ämnat att bidra till att uppnå detta 70Europaparlamentets och Rådets direktiv (EU) 2019/904 av om minskning av vissa plastprodukters inverkan på miljön. 71https:///pressmeddelanden/2019/07/atgarder-for-okad-atervinning- minskad-konsumtion-och-minskad-nedskrapning-av-plast/, . genom att sammanföra forskning med innovation och fokusera på tre nyckelområden: hög vetenskaplig kvalitet, industriellt ledarskap och samhälleliga utmaningar. ska kunna frambringa veten- skap och teknik i världsklass som kan driva på den ekonomiska till- växten. Att hantera klimatförändringarna är en övergripande prioritering i Horisont , och av programmets totala budget har avsatts för detta. Avfall och vatten är särskilt prioriterade områden och man identifierar den biologiska mångfalden och ekosystemen som hotade. Lösningen är att investera i innovation till stöd för en grön ekonomi – en ekonomi i samklang med miljön.72 I direktivet73 fastställs allmänna regler för en infrastruktur för rums- lig information i för EU:s miljöpolitiska syften och för politiska beslut eller verksamheter som kan påverka miljön. Infrastruktur för rumslig information omfattar metadata, rums- liga datamängder och rumsliga datatjänster, nätverkstjänster och nät- verksteknik, avtal om delning, åtkomst och användning, samt meka- nismer, processer och förfaranden för samordning och övervakning. Metadata är information som beskriver rumsliga datamängder och rumsliga datatjänster, så att det blir möjligt att finna, inventera och utnyttja dem. Rumsliga data är alla data med direkt eller indirekt hänvisning till en viss plats eller geografiskt område, t.ex. adresser, transportnätverk, höjd och markanvändning. Implementeringen av Inspire-direktivet i ISverige har Inspire-direktivet implementerats i en lag (SFS 2010:1767) och en förordning (SFS 2010:1770) för geografisk miljöinformation. I förordningen pekas informationsansvariga myndigheter ut för de olika teman som ingår i direktivet. Ansvaret över datadelning delas tematiskt enligt de tema som definieras inom Inspire. 72https://ec.europa.eu/programmes/horizon2020/sites/horizon2020/files/H2020_SV_KI02 13413SVN.pdf, . 73Europaparlamentets och rådets direktiv /2/EG av om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska gemenskapen (Inspire). 6.14Andra EU-direktiv och förordningar som är av relevans för havspolitiken MKB-direktivet74 om miljökonsekvensbedömningar går ut på att medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bl.a. på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för en be- dömning av denna påverkan innan tillstånd ges. Implementeringen av MKB-direktivet i MKB-direktivet har implementerats i genom 6 kap. miljö- balken och miljöbedömningsförordningen (2017:966). Takdirektivet75 anger den högsta nivån av luftföroreningar som EU:s medlemsstater får släppa ut. De luftföroreningar som direktivet om- fattar är: svaveldioxid, kväveoxider, flyktiga organiska ämnen exklu- sive metan, ammoniak och små partiklar. Dessa kan orsaka försur- ning (t.ex. kan den kemiska sammansättningen i havet försuras), vatten- och markförorening (eutrofiering), och marknära ozon (ozon som uppstår när de fyra föroreningarna reagerar med värme och solljus). EU:s åtgärder behövs eftersom dessa föroreningar är gränsöverskridande. Implementeringen av takdirektivet i En ny luftvårdsförordning (2018:740) för genomförande av bestäm- melserna i det reviderade takdirektivet trädde i kraft . För- ordningen omfattar berörda myndigheters arbete med framtagande av luftvårdsprogram, utsläppsstatistik, scenarier, miljöövervakning samt rapportering till EU som följer av direktivets bestämmelser. 74Europaparlamentets och Rådets direktiv /92/EU av om bedöm- ning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt. 75Europaparlamentets och rådets direktiv /81/EG av om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar. 6.14.3Industriutsläppsdirektivet (IED) För att kontrollera industriernas utsläpp har EU tagit fram en allmän ram som bygger på integrerad tillståndsgivning, Industriutsläpps- direktivet (2010/75/EU)76. Detta innebär att man i tillstånden måste ta hänsyn till en anläggnings fullständiga miljöprestanda, för att und- vika att föroreningar övergår från ett medium, t.ex. luft, vatten och mark, till ett annat. Prioritet ska ges till att förebygga föroreningar genom att ingripa vid källan och säkerställa ett varsamt utnyttjande och hantering av naturresurser. Industriutsläppsdirektivet trädde i kraft och är en omarbet- ning av flera tidigare sektorsanpassade direktiv. Industriutsläpps- direktivet har genomförts i svensk lagstiftning bl.a. genom miljö- balken, miljöprövningsförordningen, industriutsläppsförordningen och miljötillsynsförordningen. Syftet med direktivet är att förebygga, minska och i möjligaste mån eliminera föroreningar från industriella verksamheter, i enlighet med principen om att förorenaren ska betala, principen om före- byggande åtgärder mot föroreningar och principen om bästa till- gänglig teknik. Direktivet är en ram för kontroll av viktiga industri- ella verksamheter där insatser vid källan prioriteras, liksom ett var- samt utnyttjande av naturresurserna samt att vid behov ta hänsyn till de ekonomiska omständigheterna och de lokala särdragen på den plats där den industriella verksamheten bedrivs. Industriutsläppsdirektivet är ett s.k. minimidirektiv, vilket inne- bär att medlemsländerna har rätt att införa eller behålla strängare men inte mildare krav än de som följer av direktivet. Direktivets betydelse är av betydelse även för jordbrukssektorn där uppfödare av fjäderfän och svin omfattas av direktivet, om upp- födningen är ”intensiv”, dvs. Implementeringen av industriutsläppsdirektivet i Industriutsläppsdirektivet har genomförts i svensk lagstiftning genom en rad författningar. De författningar som genomför IED i är följande: 76Europaparlamentets och Rådets direktiv /75/EU av om industri- utsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar). 77Direktivets bilaga I. •Miljöbalken (1998:808) •Industriutsläppsförordningen (2013:250) •Miljöprövningsförordningen (2013:251) •Förordningen (2013:252) om stora förbränningsanläggningar •Förordningen (2013:253) om förbränning av avfall •Förordningen (2013:254) om användning av organiska lösnings- medel •Förordningen (2013:255) om produktion av titandioxid •Miljötillsynsförordningen (2011:13) •Förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälso- skydd •Förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt •Naturvårdsverkets föreskrifter (NFS 2006:9) om miljörapport •Tryckfrihetsförordning (1949:105) •Offentlighets- och sekretesslag (2009:400). Fritidsbåtsdirektivet78 uppdaterar lagstiftningen för kon- struktion och tillverkning av motor- och segelbåtar. Det syftar till att säkerställa rättvis konkurrens för dessa produkter på EU-mark- naden genom att alla ska följa samma standarder. I direktivet fastställs krav för tillverkare, importörer och distri- butörer av vattenfarkoster. Det bygger på lagstiftning som antogs 2003, som innehöll gränsvärden för avgasutsläpp från motorer (kol- monoxid, kolväte, kväveoxid och partiklar) och för bullernivåer. På så sätt återspeglas den tekniska utvecklingen som har lett till för- bättrad miljöprestanda. 78Europaparlamentets och Rådets direktiv /53/EU av om fritids- båtar och vattenskotrar. Fritidsbåtsdirektivet anger konstruktionskategorier (A, B, C och D) för båtar. Dessa baseras på lämplighet vid navigeringsför- hållanden, som t.ex. intervall för vindstyrka och signifikant våghöjd. Alla vattenfarkoster, angivna komponenter och framdrivnings- motorer ska CE-märkas. Märkningen visar att en produkt är förenlig med den relevanta EU-lagstiftningen. CE-märkningen måste an- bringas på tillverkarskylten, monterad separat från vattenfarkostens identifikationsnummer. På framdrivningsmotorer ska CE-märk- ningen anbringas på motorn. Andra grundläggande krav är t.ex. att: •varje vattenfarkost ska ha ett identifikationsnummer och bära tillverkarskylten, •vattenfarkosterna ska konstrueras på ett sätt som minimerar risken för att falla överbord och som gör det lätt att ta sig ombord igen, •föraren ska ha god sikt runt om under normala an- vändningsförhållanden, •en skriftlig användarhandbok ska följa med varje vattenfarkost för att de ska kunna användas säkert, •vattenfarkosten ska ha tillräcklig struktur, stabilitet och flytkraft i enlighet med dess konstruktionskategori, •alla utombordsmotorer med rorkult ska vara utrustade med en nödstoppsanordning. Implementeringen av fritidsbåtsdirektivet i Fritidsbåtsdirektivet har implementerats i svensk rätt genom lagen (2016:96) om fritidsbåtar och vattenskotrar. Lagen reglerar krav på fritidsbåtar, vattenskotrar och viss utrustning samt skyldigheter för olika aktörer. I lagen finns också ett antal normgivningsbemyndi- ganden som gör det möjligt att genomföra de mer detaljerade delarna. 6.15En europeisk grön giv presenterade Europeiska kommissionen med- delandet om den europeiska gröna given.79 Syftet med den gröna given är att ställa om EU:s politik till ett rättvist och välmående samhälle med en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig eko- nomi med nettonollutsläpp och där den ekonomiska tillväxten har frikopplats från resursförbrukningen. Den ska också skydda, bevara och förbättra EU:s naturkapital och skydda allmänhetens hälsa och välbefinnande från miljörelaterade risker och effekter. Meddelandet är en första färdplan för de centrala politiska strategier och åtgärder som krävs för att den europeiska gröna given ska bli verklighet. En rad lagstiftningsförslag och strategier kommer att följa . För att genomföra den europeiska gröna given finns det ett behov att ställa om politiken för energi, ekonomi, industri, produktion, konsumtion, storskalig infrastruktur, transporter, livsmedel, jord- bruk, byggverksamhet, skatter och socialpolitik. För att nå miljö-, klimat-, och energimålen vill kommissionen sätta högre värde på skydd och återställande av naturliga ekosystem, hållbar resursan- vändning och förbättringar av människors hälsa. Den gröna given är en integrerad del av kommissionens strategi för att genomföra Agenda 2030 och FN:s globala mål för hållbar utveckling.80 Meddelande innehåller ett antal övergripande centrala strategier och åtgärder bl.a.: •Skärpning av EU:s klimatmål . •Ren, prisvärd och säker energiförsörjning, där EU-kommis- sionen avser lägga fram en strategi för vindkraft till havs 2020. •Ren industri och cirkulär ekonomi, där tänker även följa upp plaststrategi och bl.a. fokusera på åtgärder mot avsiktligt tillsatta mikroplaster och oavsiktliga utsläpp av plast från exempelvis textilier och däckslitage. Kommissionen anser även att EU bör sluta att exportera avfall utanför EU och kommer att se över bestämmelserna om avfallstransporter och olaglig export. 79Meddelande från kommissionen till , , Rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt regionkommittén, Den europeiska gröna given, COM(2019)640 final. 80Regeringskansliet, Faktapromemoria 2019/20:FPM13, Meddelande om en europeisk grön giv. •Hållbar och smart mobilitet där kommissionen tänker föreslå att EU:s handel med utsläppsrätter utvidgas till sjöfarten. •Ett rättvist, hälsosamt och miljövänligt livsmedelssystem där kommissionen avser lägga fram en strategi – från jord till bord som täcker alla länkar i livsmedelskedjan och ska bana väg för en mer hållbar livsmedelspolitik. •Bevarande och återställande av ekosystem och biologisk mång- falden där bl.a. vill att EU intar en nyckelroll i förhandlingarna om bevarande och återställande av ekosystem och biologisk mångfald. Senast avser kommissionen lägga fram en strategi för biologisk mångfald, som ska följas upp med särskilda åtgärder . •Nollföroreningsvision för en giftfri miljö, där kommissionen avser anta nollföroreningsplaner för luft, vatten och mark . Inom ramen för strategin från jord till bord är det tänkt att föroreningarna från övergödning ska minska. Kommissionen vill därtill föreslå nya åtgärder för att ta itu med föroreningar i dag- vattnet, exempelvis i relation till mikroplaster och kemikalier, in- klusive läkemedel. •Miljöanpassa medlemsstaternas budgetar och rätt prissignaler. kommissionen vill samarbeta med medlemsstaterna för att granska och jämföra metoder för grön budgetering. På nationell nivå vill kommissionen att den gröna given ska skapa förutsättningar för omfattande skattereformer och att subventioner för fossila bräns- len tas bort. 7Internationella aktörer och regelverk i havsmiljöarbetet 7.1Vikten av internationellt samarbete i havsmiljöarbetet Principen om det fria havet är grundläggande för den internationella havsrättsliga regleringen som främst ligger inom FN-systemet. Prin- cipen innebär att ingen nation har rätt att göra anspråk på suveränitet över det fria havet, utan suveräniteten begränsas till att omfatta en kustremsa, territorialhavet, och fartyg som för landets flagga. Det var först efter som ett internationellt regelverk utvecklades inom FN som innebar att kuststaterna fick ökat inflytande över hur angränsande hav nyttjas.