sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Den nya omständighet som föreslås bli införd i 5 kap. 6 § andra stycket 4 skadeståndslagen bör leda till höjda ersätt- ningsnivåer. Efter reformen bör ersättningen för enstaka fall av miss- handel mot anhöriga som huvudregel inte understiga . Höjda nivåer på kränkningsersättning I enskilda fall, när det kan motiveras utifrån graden av kränkning, bör avsteg kunna göras. När det gäller olaga hot som riktas mot personer som har eller har haft ett nära förhållande till gärningspersonen utgår normalt i kränkningsersättning, se t.ex. C1.1, C1.2 och C1.3 i bilaga 3. För olaga hot har närståendefaktorn inte gett något större utslag på ersättningsnivåerna, utan nivåerna ligger på samma nivåer som vid andra fall av olaga hot, se t.ex. B2.1 där en badvakt i en simhall hotades av en besökare. Eftersom det skadeståndsrättsliga skyddet för familj och nära släkt nu stärks bör ett olaga hot som riktats mot en person som har eller har haft ett nära förhål- lande till gärningspersonen typiskt sett kunna ge högre ersättning än ett olaga hot som riktats mot någon som inte har samma relation till gärningspersonen. Ersättningsnivåerna för olaga hot mot personer som har eller har haft ett nära förhållande till gärningsperso- nen bör därför normalt uppgå till . En del hot kan upp- stå under upprörda situationer mellan vuxna och när det är motiverat utifrån graden av kränkning bör därför den lägre ersättningsnivån om också kunna dömas ut. När det varit fråga om upprepat våld och hot som vid t.ex. grov kvinnofridskränkning kan det vara svårt att fastställa rimliga ersättningsnivåer. Omständigheterna i de enskilda fallen kan skilja sig åt i fråga om t.ex. varaktighet, antalet kränkningar och karak- tären på dessa. I undersökt praxis har ersättningsnivåerna för grov kvinnofridskränkning varierat mellan 30 000–. Ersätt- ningsnivåerna höjdes dock av till omkring 50 000–, se t.ex. Brottsoffer- myndighetens beslut , dnr 1355/2021 och 2620/2021. Höjningen motiverades bland annat utifrån några av de faktorer som vimenar bör leda till generella höjningar av ersättningsnivåerna; att ersättningsnivåerna för brottet varit desamma utan att hänsyn tagits till det förändrade penningvärdet eller den skärpta synen på brottsligheten. Eftersom det skett en höjning av ersättningsnivåerna i närtid bör detta beaktas vid bestämmandet av de ersättningsnivåer som ska gälla efter denna reform. Det stärkta upprättelsemoment som föreslås bli infört genom denna reform bör också beaktas vid bestämmandet av de nya ersätt- ningsnivåerna. Vid denna typ av allvarliga och upprepade brott mot närstående bör det anses finnas ett starkt behov av upprättelse. Höjda nivåer på kränkningsersättning annan omständighet som bör beaktas är förslaget om stärkt skade- ståndsrättsligt skydd för personer som utsätts för brott av en gär- ningsperson som de har eller har haft ett nära förhållande till, se den föreslagna lydelsen i 5 kap. 6 § andra stycket 4 skadestånds- lagen. Vidare bör de straffskärpningar avseende grov kvinnofrids- kränkning som kan förväntas bli införda efter överlämnandet av detta betänkande också beaktas (se avsnitt 6.4.2). Enligt vår uppfattning bör de framtida ersättningsnivåerna för brott som grov kvinnofridskränkning som huvudregel inte understiga . För brottet grov fridskränkning, som vi inte gjort en närmare kartläggning av, kan möjligen i vissa fall andra överväganden göra sig gällande. Ersättningsnivåerna för våldtäkt mot barn och våldtäkt mot vuxna uppgår till samma nivåer, se tabell 4.19 i avsnitt 4.3.5 där det framgår att ersättningsintervallet för brotten uppgår till omkring 100 000– vid brott av normalgraden. Det finns vissa straff- rättsliga skillnader mellan våldtäkter mot barn och vuxna. Det krävs generellt mindre våld för att en våldtäkt mot ett barn ska rubriceras som grov. En våldtäkt av normalgraden som riktats mot en vuxen och som innefattat ett visst våldsinslag skulle i en del fall ha rubrice- rats som grov om denna i stället hade riktats mot ett barn. Eftersom det finns vissa straffrättsliga skillnader mellan våldtäkter mot barn och vuxna kan det vara svårt att jämföra ersättningsnivåerna för de olika brotten. De straffrättsliga skillnaderna har dock minskat. När brottet våldtäkt mot barn tillkom fanns inte den s.k. samtyckeslag- stiftningen. Våldtäktslagstiftningen hade då ett större fokus på tvång och våld. Genom samtyckeslagstiftningen har de straffrättsliga skill- naderna mellan våldtäkt mot barn och vuxna minskat. Vid jämförelser mellan allvarligare våldtäktsgärningar som rubricerats som grova – där de straffrättsliga skillnaderna får anses vara mindre – framgår det av vår kartläggning att ersättningsnivåerna vid grova våldtäkter mot barn och vuxna uppgår till liknande nivåer även i fall där omständig- heterna och våldsinslagen varit av liknande art (150 000–200 000 kro- nor). Se t.ex. D2.1 i bilaga 3 där två män våldtog en yngre kvinna () som de höll fast jämfört med E2.1 där två män våldtog ett Höjda nivåer på kränkningsersättning barn som de höll fast (), D2.4 där tre män våldtog en vuxen kvinna i en lekpark jämfört med E2.4 där tre män våldtog ett barn på en toalett () samt D2.5 där två män bröt sig in och med våld våldtog en kvinna i hennes bostad jämfört med E2.5 där ett barn drogades, bands fast och under pistolhot våldtogs av en maskerad man (). Det finns en skärpt syn på sexualiserade kränkningar mot barn. Det är den sexuella kränkningen som står i fokus och inte endast användningen av tvång och fysiskt våld. Trots att de straff- rättsliga skillnaderna mellan våldtäkter mot barn och vuxna minskat har det i undersökt praxis inte gjorts någon differentiering av ersätt- ningsnivåerna. Relativt likartade gärningar ersätts med ungefär samma belopp, oavsett om den utsatte varit barn eller vuxen. Den sexuella kränkningen bör dock typiskt sett anses vara större då gärningen riktats mot ett barn. Normalt bör även behovet av upprättelse vara större när gärningen har riktats mot ett barn. –som vid gärningstillfället inte alltid till fullo förstås av barnet – kan längre fram i livet påverka barnet och bli svår att bearbeta. Små barn som utsätts för sexualbrott av vuxna kan ofta inte värja sin personliga integritet. Inte sällan begås dessutom gärningen av en vuxen person som barnet känner förtroende för och som barnet betraktar som en skyddsperson, se t.ex. E2.3 i bilaga 3 där gärningspersonen var en person som stod barnet nära. När gärningen begåtts av en person som stått barnet nära kan detta beaktas särskilt enligt såväl den nuvarande som den föreslagna bestämmelsen i 5 kap. 6 § skadeståndslagen. Integritetskränkningen när barn utnyttjas på ett hänsynslöst sätt bör betraktas som ytterst allvarlig. Det är vår uppfattning att skyddet för barns sexuella integritet bör återspeglas i ersättningsnivåerna för kränkning och att det bör göras en differentiering mellan våldtäkter mot barn och vuxna. För sexualbrotten har det i likhet med försök till mord skett en del höjningar av ersättningsnivåerna i praxis. Även om detta är något som bör vägas in vid bedömningen av de nya ersättningsnivåerna finns det andra starka skäl som talar för att ersättningsnivåerna bör höjas. Höjningarna är som framhållits i avsnitt 6.2.3 begränsade, särskilt mot bakgrund av den skärpta syn som råder för denna typ av brottslighet. Brotten våldtäkt och våldtäkt mot barn hör till några av de allvar- ligaste och mest integritetskränkande brott någon kan bli utsatt för. Behovet av upprättelse får därför anses vara stort. Höjda nivåer på kränkningsersättning För våldtäkt bör ersättning normalt utgå med . Eftersom viss differentiering bör göras mellan våldtäkter mot vuxna och våldtäkter mot barn bör normalt utgå vid våld- täkt mot barn. För grov våldtäkt bör ersättning normalt utgå med . Ersättningsnivåerna för grov våldtäkt mot barn bör också differentieras och ersättning bör normalt utgå med 325 000 kro- nor. Ersättningsnivåerna styrs utifrån graden av kränkning och vid allvarligare gärningar som i t.ex. D1.4, D2.4, E1.4 och E2.5 bör högre ersättning utgå. har när det gäller brottet oaktsam våldtäkt ny- ligen bestämt att schablonersättningen bör uppgå till (se rättsfallet ”Skadestånd efter övernattningen” NJA 2019 s. 1064). Straffansvar för oaktsam våldtäkt förutsätter bland annat grov oakt- samhet i förhållande till att den andra personen inte deltog frivilligt. Den skärpta synen på sexualbrott får dock även anses omfatta sexual- brott som begås genom grov oaktsamhet. Det är vår uppfattning att ersättningsnivån för oaktsam våldtäkt efter denna reform normalt bör uppgå till . När det gäller sexualbrotten kommer även den föreslagna lydel- sen i 5 kap. 6 § andra stycket 4 skadeståndslagen kunna beaktas vid kränkningsersättningens bestämmande i de fall där gärningspersonen har haft ett nära förhållande till den skadelidande. För att någon ska kunna dömas för förtal krävs det bland annat att en viss uppgift spridits. Brott som innefattar spridning kan som tidi- gare framhållits leda till stora personliga skador. När kränknings- ersättningens storlek ska bestämmas bör det bland annat beaktas om handlingen varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet, se den nu- varande lydelsen i 5 kap. 6 § första stycket 5 skadeståndslagen. utgår normalt för förtal i de lindrigare fallen, se t.ex. F1.1 och F1.2 i bilaga 3. Vi anser att det finns anledning att normalt döma ut i kränkningsersättning vid förtal, i likhet med olaga integritetsintrång. När en gärning rubriceras som grovt förtal kan det bland annat bero på att uppgiften fått en omfattande spridning, se t.ex. F2.4 och F2.5 i bilaga 3. Den som utsätts för grovt förtal kan få sitt anseende Höjda nivåer på kränkningsersättning skadat och behovet av upprättelse kan i många fall vara stort. Den ersättningsnivå som gällt i praxis har varierat mellan omkring 15 000– . Det stärkta upprättelsemomentet och den skärpta syn som gäller för brott som innefattar spridning motiverar enligt vår uppfattning att de nya ersättningsnivåerna för grovt förtal normalt inte bör understiga . Den som är ursprungskällan till spridningen av den förtalande uppgiften bör i ersättningshänseende normalt differentieras i förhål- lande till de som i nästa led sprider vidare uppgiften. Det får normalt anses skadeståndsrättsligt mer klandervärt att skapa förtalsuppgiften och sedermera sätta den i spridning som en del i det första ledet av spridningen. Även andra omständigheter bör dock beaktas vid bestäm- mandet av ersättningens storlek, t.ex. hur stor spridning den enskilda spridningen fått, se t.ex. F2.1 där flera tilltalade hade spridit samma uppgift men fick ansvara med olika belopp. Förmögenhetsbrott (utöver rån) grundar generellt sett inte rätt till kränkningsersättning. I vissa fall kan dock även ett förmögenhets- brott ge upphov till en sådan kränkning som avses i 2 kap. 3 § skade- ståndslagen. Vid grov stöld har kränkningsersättning betalats ut vid bostadsinbrott (se rättsfallet NJA 2011 s. 3). Även i andra situationer som liknar fickstölder har kränkningsersättning dömts ut, se t.ex. G1.1 i bilaga 3 där ett cigarettpaket som den skadelidande bar på stals från denna under hotfulla former och G1.5 där den skadelidandes guld- halsband rycktes loss av gärningspersonen. I praxis har det inte funnits några tydliga ersättningsintervall för grov stöld. När en allvarlig kränk- ning uppstått har normalt betalats ut, se G1.1–G1.5. Behovet av upprättelse är enligt vår uppfattning större vid ett bostads- inbrott jämfört med en fickstöld. Hemmet betraktas allmänt som en trygg plats där man ska vara fredad från angrepp. Detta bör även återspeglas i ersättningsnivåerna efter denna reform. Vi föreslår därför att ersättningsnivån vid bostadsinbrott – som når upp till kravet på allvarlig kränkning – normalt bör uppgå till . Vid fickstölder och andra liknande stölder som når upp till kravet på allvarlig kränkning kan det enligt vår uppfattning vara lämpligt att som utgångspunkt ha en ersättningsnivå på . Höjda nivåer på kränkningsersättning Ersättningsnivåerna enligt gällande praxis (före reformen) har i tabellen nedan sammanställts tillsammans med de ersättningsnivåer som vi anser att denna reform bör resultera i (efter reformen). Beloppen som finns angivna i kolumnen ”efter reformen” speglar vår syn på vilka belopp som normalt bör betalas ut för ett visst brott. Tabell 6.1 Ersättningsnivåerna – en vägledande tabell Ersättningsnivåerna på kränkningsersättning för vissa brott Försök till mord eller dråp Vållande till kroppsskada, grovt brott Brott i nära relation (50 000–)1 1Beloppen som finns angivna inom parentes avser ersättningsnivåerna enligt Brottsoffer- myndighetens nya praxis . Höjda nivåer på kränkningsersättningSOU 2021:64 Grov våldtäkt mot barn 6.5.3Inför framtiden – ett dynamiskt ersättningssystem Kränkningsersättningen ingår, som redan framhållits, i ett dynamiskt system och därför är det viktigt att alla aktörer, särskilt domstolarna, successivt driver utvecklingen framåt. Ersättningsnivåerna bör utveck- las gradvis, med hänsyn till samhällsutvecklingen och förändringarna i penningvärdet – i höjande och, om det bedöms vara behövligt, även i sänkande riktning. Om utvecklingen tillåts gå i den riktningen att nivåerna på kränkningsersättningen förblir desamma kommer kränkningsersättningens värde att urholkas i takt med att penningvärdet försvagas. Att kränkningsersättningens värde måste skyddas mot inflation får anses ligga i linje med den inom skadestånds- rätten grundläggande principen om att den skadelidande har rätt till full ersättning för liden skada. Om ekonomin i samhället utvecklas i enlighet med det nu uppsatta inflationsmålet kommer kränknings- ersättningens värde successivt minska. Det innebär inte att det finns ett behov av att höja ersättningsnivåerna . Däremot framstår det som rimligt att det löpande görs en översyn av ersättningsnivå- erna. Det ersättningssystem som kränkningsersättningen ingår i bör i så stor utsträckning som möjligt vara enhetligt. Eftersom föränd- rade penningvärden inte endast slår mot specifika brott – utan mot all kränkningsersättning oavsett brott – bör höjningar som motiveras med förändringar i penningvärdet göras generellt. I annat fall finns det en risk att det skapas en obalans i ersättningssystemet – att ersätt- ningsnivåerna för endast ett fåtal brott skyddas. Det är inte endast och Brottsoffermyndig- heten genom dess nämnd som kan ansvara för att driva utvecklingen framåt. Underrätterna måste också löpande hantera förändringar i Höjda nivåer på kränkningsersättning Detta innebär inte att det ständigt ska göras mindre indexhöjningar. Det handlar snarare om att det bör finnas en med- vetenhet om att ersättningssystemet är dynamiskt och att det ibland kan uppstå ett konkret behov av att se över ersättningsnivåerna. Skadeståndsprocessens ram styrs vidare av parternas yrkanden och därför kan även andra aktörer som t.ex. målsägandebiträden och sär- skilda företrädare – när det finns ett konkret behov av förändring – bidra till en utveckling av ersättningsnivåerna. Att bestämma kränkningsersättning är inte alltid en helt enkel uppgift. Domaren bestämmer ersättningen relativt fritt – utifrån den vägledning som finns genom lagstiftning, förarbeten, praxis och dok- trin. Utfallet kommer inte alltid att betraktas som tillfredsställande av skadelidande, skadevållare och allmänheten. Det beror på att det alltid kommer att finnas olika uppfattningar om hur man bör värdera något som inte riktigt går att värdera – ideella skador. Förmodligen kommer det också alltid att finnas en opinion för höjda ersättnings- nivåer. Det är dock viktigt med ett förutsebart ersättningssystem och eventuella höjningar bör därför motiveras utifrån de behov som uppstår. Schabloner, likt de sammanställer i sin referatsamling, kan bidra till denna förutsebarhet och bör därför fortsätta användas. Det är också viktigt att kränkningsersättningen fastställs utifrån omständigheterna i det enskilda fallet, bland annat med vägledning av de omständigheter som ska beaktas enligt 5 kap. 6 § skadeståndslagen. 6.6Följderna av höjda ersättningsnivåer De förslag som har presenterats i utredningen är avsedda att resultera i höjda nivåer på kränkningsersättning. Vi ska enligt direktiven över- väga vilka följder höjda nivåer på kränkningsersättning kan få, bland annat för andra typer av rent ideella skadestånd, gärningspersonens ekonomi och risken för missbruk av ersättningssystemet. Höjda nivåer på kränkningsersättning 6.6.1Påverkan på andra rent ideella skadestånd Vår bedömning: En höjning av ersättningsnivåerna för kränkning enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen bedöms inte medföra att ersätt- ningsnivåerna på andra rent ideella skadestånd höjs. Nivåerna på kränkningsersättning har varit låga i förhållande till ersättnings- nivåerna på andra rent ideella skadestånd. Skälen för vår bedömning Kränkningsersättningen ingår i ett dynamiskt ersättningssystem som till sin natur ska vara under ständig förändring och påverkan. Detta innebär att ersättningsnivåerna bör vara under påverkan av en rad olika faktorer. Ersättningsnivåerna har dock inte utvecklats på det sätt som de borde och därför är det vår uppfattning att det finns ett berättigat behov av att höja nivåerna på kränkningsersättning. Genom denna reform hamnar, som vi ser på saken, ersättningsnivåerna för kränkning på en rimlig nivå sett till de normativa, ekonomiska och samhälleliga förändringar som skett . I avsnitt 6.2.4 kom vi fram till att dagens nivåer på kränknings- ersättning framstår som låga i förhållande till nivåerna på andra rent ideella skadestånd. Det medför att en höjning av ersättningsnivåerna för kränkning genom brott inte behöver leda till en höjning av de andra rent ideella skadestånden. Nivåerna på kränkningsersättning skulle genom denna reform i princip korrigeras till att hamna på en rimlig nivå – även i förhållande till andra rent ideella skadestånd. Vi är därför av uppfattningen att en höjning av nivåerna på kränknings- ersättning inte bör påverka nivån på andra rent ideella skadestånd. Våra förslag är alltså inte avsedda att medföra höjda ersättningsnivåer på andra rättsområden. Förslagen ger i sig inte skäl till några sådana förändringar. Nivåerna på kränkningsersättning har i vissa fall utgjort utgångs- punkten för andra rent ideella skadestånd, t.ex. konventionsskade- stånden som är tänkta att harmoniera med kränkningsersättningen (prop. 2017/18:8 s. 38 ff., SOU 2020:44 s. 99 ff. och s. 275). Den harmoniering som varit avsedd att gälla mellan de olika ersättnings- systemen kommer enligt vår uppfattning bli mer ändamålsenlig efter denna reform. Det är alltså vår uppfattning att denna reform skulle Höjda nivåer på kränkningsersättning skapa en bättre harmoni i ersättningssystemet. Om övriga skade- stånd genast höjs, skulle den bristande harmonin åter uppstå. Vår bedömning: Höjda ersättningsnivåer för kränkning enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen kommer att innebära en ytterligare belastning på gärningspersonens ekonomi. Gärningspersonens möjligheter till återanpassning kan därmed försvåras. Skälen för att höja ersättningsnivåerna väger dock tyngre än de skäl som ut- ifrån gärningspersonens perspektiv talar emot en höjning. Skälen för vår bedömning En höjning av ersättningsnivåerna för kränkning kommer innebära en ytterligare belastning på gärningspersonens ekonomi. De höjningar som föreslås är i vissa fall betydande och en följd av detta kommer bli att fler gärningspersoner inte kommer kunna betala de utdömda skadestånden. Ett tongivande argument i den kriminalpolitiska debatten har tidi- gare varit att gärningspersonen ska återanpassas i samhället. En hög skuldbörda är något som kan motverka denna återanpassning. När den tidigare brottsskadelagen kom till fram- hölls vikten av att gärningspersonen skulle återanpassas till att kunna leva ett normalt liv i samhället. Gärningspersonen skulle inte för- följas av skulder som denna inte klarade av att betala. Det var endast i undantagsfall som regress mot gärningspersonen skulle förekomma (prop. 1977/78:126 s. 31 f.). I den kriminalpolitiska debatten är brottsoffret i fokus. De hänsyn som tidigare tagits till gärningspersonens ekonomi ställs mot brottsoffrets rätt till ersättning och upprättelse. I den nya brotts- skadelagen som infördes framhölls vidare att det är en själv- klar princip att gärningspersonen ska ansvara för de skador som han eller hon har orsakat. Det anfördes också att det kan vara rehabiliterande för gärningspersonen att betala skadeståndet, göra rätt för sig och få ett avslut. Huvudregeln är därför numera att staten ska utöva regress mot gärningspersonen (prop. Höjda nivåer på kränkningsersättning s. 48 ff.). Det stärkta brottsofferintresset har alltså fått genomslag inom ersättningsrätten. Det råder inte någon tvekan om att denna reform kommer inne- bära en ytterligare påfrestning på gärningspersonens ekonomi. Gär- ningspersonens möjligheter till återanpassning kommer högst sanno- likt att påverkas negativt. Flera gärningspersoner som klarar av att betala sina skadestånd hade inte kunnat göra det om ersättnings- nivåerna uppgått till de nivåer som föreslås genom denna reform. Eftersom de nya ersättningsnivåerna är tänkta att bli höga kommer fler gärningspersoner bli insolventa. Risken finns även att den som blir insolvent inte ser någon mening med att bli en del av samhället igen och i stället väljer att leva på andra inkomster än legala i något som skulle kunna beskrivas som ett parallellsamhälle. Konsekvensen kan då även bli att gärningspersonen återfaller i brottslighet. Gärningspersonen är inte helt utlämnad. Som anförts ovan kan det vara rehabiliterande att betala sitt skadestånd. I en del situationer kommer gärningspersonens skuldansvar även kunna redu- ceras eller falla bort genom skuldsanering och i undantagsfall kom- mer staten även kunna efterge sin regressfordran (se rättsfallet NJA 2017 s. 741 och 28 § brottsskadelagen). Om utmätning sker tas det vidare hänsyn till s.k. beneficieregler som gör det möjligt att undanta viss egendom från utmätning så att gäldenären kan försörja sig och ha en rimlig levnadsstandard. Det kommer därför även fortsättnings- vis tas vissa hänsyn till gärningspersonens situation och dennes möj- ligheter till återanpassning. Det kan dock inte uteslutas att det kan behövas ytterligare åtgärder för att underlätta denna återanpassning och motverka återfall i brottslighet. En åtgärd som då skulle kunna övervägas är att se över den restriktivitet som finns när det gäller att låta brottsskadestånd ingå i en skuldsanering. Den skadeståndsrättsliga principen om att den som orsakat en skada också ska ansvara för denna får anses göra sig starkt gällande för kränkningar som uppstår genom brott. Brottsoffrens intresse av att få en adekvat ersättning som kan bidra till att de får upprättelse för kränkningen är också stark. Det finns även av andra skäl ett berät- tigat behov av att nu höja ersättningsnivåerna. Nivåerna på kränk- ningsersättning har varken utvecklats på ett tillfredsställande sätt eller i linje med det förändrade penningvärdet. Det har med tiden blivit ”billigare” att begå brott. Vi menar därför att den föreslagna höjningen av ersättningsnivåerna ger en rimligare fördelning av ansvaret för de Höjda nivåer på kränkningsersättning skador som gärningspersonerna utsätter brottsoffren för. Det är vår uppfattning att skälen för en höjning av ersättningsnivåerna väger tyngre än de skäl som utifrån gärningspersonernas perspektiv talar emot en höjning av ersättningsnivåerna. Skadeståndsansvaret kan även drabba andra än gärningspersonen, t.ex. gärningspersonens arbetsgivare, föräldrar eller det allmänna, se 3 kap. 1, 2, 4 och 5 §§ skadeståndslagen. Det skadeståndsansvar som föräldrar kan drabbas av är till viss del begränsat (se 3 kap. 5 § andra stycket).