sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — I det ena fallet ut- färdades ett strafföreläggande drygt efter att förunder- sökningen redovisats från polisen och i det andra fallet dröjde åklag- aren med att besluta om åtalsunderlåtelse. Vidare har i flera fall uppmärksammats att åklagarkamrarna dröjt med att kalla till personligt möte för delgivning av beslut om straffvarning. Dess- utom har kamrarna i ett antal fall avstått från möten och i stället enbart underrättat den unge skriftligen, trots att utrymmet i lag för en sådan handläggning är mycket litet. Vad gäller domstolarna har granskningen inte visat på riktigt samma skyndsamma handläggning som präglat den tidigare delen av brottmålsprocessen. I några av de åtalade fallen har dröjsmål uppstått framför allt hos Attunda tingsrätt, som ibland avvaktat två–med att hålla huvudförhandling och avgöra målen. Domstolens ut- dragna handläggning i de fallen kan i praktiken ha inneburit att den skyndsamhet som polisen, åklagaren och socialnämnden iakttagit inte fått så stor betydelse för den unge i slutändan. Dessutom har Attunda tingsrätt i ett flertal mål dröjt med att utfärda stämning. Tingsrätten får i det avseendet kritik med anledning av att utfärdandet av stäm- ning i ett mål dröjt och i två mål efter åtalet. Justitiekanslerns granskning avslutas med de synpunkter som fram- går av protokollet. Avsnitt 2 – Bakgrund Avsnitt 2.1 – Regeringsuppdragen om en försöksverksamhet med snabbare lagföring Regeringen beslutade att ge , Åklagar- myndigheten, , Attunda tingsrätt, , och i uppdrag att i norra genomföra en försöksverksamhet med snabbare lagföring i brottmål. Syftet med försöksverksamheten var att enklare brott skulle kunna utredas och lagföras än vad som dittills hade varit fallet (prop. 2017/18:67 s. 6). Försöksverksamheten inleddes och ska pågå till och med utgången av 2022. Verksamheten har successivt utökats såväl geografiskt som till inne- håll och antal medverkande myndigheter. Genom beslut gav regeringen de nämnda aktörerna och i uppdrag att genomföra en försöksverksamhet med ett snabbförfarande i brottmål för unga lagöverträdare under . Försöksverksamheten, som skulle utformas enligt förslagen i Ds 2018:9, har pågått. Ursprungligen var den tänkt att upp- höra vid utgången av 2020, men har genom regeringsbeslut förlängts med . Den inleddes i lokalpolisområdena , och men har utökats till , Sollen- tuna, och . Enligt uppdraget skulle verksamheten vara avgränsad till sådan brottslighet som utreds inom ramen för en polisledd förundersökning som inletts genom ett ingripande. Målsätt- ningen angavs till att lagföring skulle kunna ske från brottet. Verksamheten skulle genomföras med bibehållen rättssäker- het och kvalitet och utifrån ett barnrättsperspektiv i enlighet med FN:s konvention om barnets rättigheter (). Till skillnad från vad som gäller för vuxna lagöverträdare bygger snabbförfarandet för unga lagöverträdare inte på en tidsbegränsad författningsreglering utan på ett samverkansuppdrag till berörda myn- digheter. I verksamheten skulle enligt uppdraget även medverka, under förutsättning att berörda kommuner samtyckte till det. Samarbetet mellan polisen och syftar enligt det inledande regeringsbeslutet bl.a. till att möjliggöra att ett första för- hör kan hållas med den unge senast inom från ingripandet. En särskild utredare fick i uppdrag av regeringen att utreda ett permanent snabbförfarande i brottmål och andra åtgärder för en snabbare lagföring av brott (dir. 2020:6). Uppdraget omfattar även snabbförfarandet för unga lagöverträdare. Uppdraget ska redo- visas . (Brå) presen- terade en utvärdering av försöksverksamheten (Rapport 2020:3, Snabbare lagföring – utvärdering av en försöksverksamhet i norra ). Utvärderingen har ett brett perspektiv och om- fattar frågor som myndighetssamverkan, handläggningstider och om- fattning samt effekter och påverkan på övrig verksamhet. Den omfattar såväl snabbare lagföring för vuxna som snabbförfarandet för unga lagöverträdare. Avsnitt 2.2 – Justitiekanslerns tillsyn över försöksverksamheten Justitiekanslern har, enligt lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (1975:1345) med instruktion för Justitie- kanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efter- lever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. beslutade Justitiekanslern att granska försöksverk- samheten med snabbare lagföring i brottmål ur ett rättssäkerhets- perspektiv. Granskningen, som inte omfattade några mål eller ärenden med unga lagöverträdare, avslutades genom beslut (dnr 7012-19-2.4.2). Justitiekanslern övergick till att granska för- söksverksamheten med ett snabbförfarande för unga lagöverträdare. I granskningen ingick ett antal avslutade mål hos och Attunda tingsrätt, i vilka åtal hade väckts av Västerorts respektive Norrorts åklagarkammare. Vidare ingick ett antal avslutade ärenden med utfärdade straffvarningar, strafförelägganden och åtalsunder- låtelser. För samtliga mål och ärenden gällde att förundersökningen hade genomförts under medverkan av poliser från lokalpolisområ- dena , , , , eller i region . Även förundersökningsledare från utred- ningsjouren i samma region hade medverkat i utredningarna. Led- ningen av förundersökningarna hade dock före redovisningen till åklagare övertagits av förundersökningsledare hos respektive lokal- polisområdes ungdomsenhet. Hela handläggningen granskades, dvs. från polisens inledande ingripande till domstolens eller åklagarens avslutande lagföring. Granskningen hade inte föranletts av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern. De berörda aktörerna underrättades om granskningen . Justitiekanslern beställde därefter ett antal akter från åklagar- kamrarna och – såvitt gällde åtalade fall – från tingsrätterna. Akterna levererades , med några mindre kompletteringar . Granskningen ägde rum i Justitiekanslerns egna lokaler. Tingsrätterna, åklagarkamrarna, lokalpolisområdena och utred- ningsjoursektionen har under hand fått ta del av ett utkast till detta protokoll och beretts tillfälle att komma in med synpunkter på de iakttagelser som har redovisats. Avsnitt 3 – Inspektionens omfattning Avsnitt 3.1 – Syfte och inriktning Granskningen var inriktad på handläggningen främst ur ett rätts- säkerhetsperspektiv. Frågor som uppmärksammades var bl.a. hur och när polisförhör genomförts, kontakterna med vårdnadshavare och socialtjänst, den unges eventuella behov av offentlig försvarare, for- mulering av gärningsbeskrivning vid delgivning av brottsmisstanke jämfört med stämningsansökan eller strafföreläggande, åklagarens delgivning av beslut om straffvarning samt tidsfrister och skyndsam- hetskrav i övrigt. En övergripande fråga var även om de granskade målen och ärendena lämpade sig för att handläggas inom ramen för snabbförfarandet. De granskade åklagarärendena omfattade mestadels ringa stöld och ringa narkotikabrott, men i undantagsfall förekom brott som t.ex. olovlig körning och rattfylleri. I domstolsmålen förekom förutom dessa brottstyper även exempelvis stöld av normalgraden. I så gott som samtliga mål och ärenden omfattade snabbförfarandet endast en tilltalad eller av åklagare lagförd person samt en enda brottsmiss- tanke, men i några fall förekom två brottsmisstankar per person. Där- emot var det i domstolsmålen inte ovanligt att ytterligare åtal – avse- ende brottsmisstankar som inte hanterats inom snabbförfarandet – hade väckts mot den unge och prövats i samma mål. De rättsliga utgångspunkterna för granskningen i olika delar fram- går i avsnitt 4. Avsnitt 3.2 – Avgränsning och tillgängligt material Justitiekanslern tog inför granskningen del av bl.a. utredarens för- slag om en försöksverksamhet med ett snabbförfarande för unga lag- överträdare (Ds 2018:9), regeringsbeslutet med uppdrag till berörda myndigheter och tidigare nämnda rapport från Brå. Justitiekanslern har även inhämtat vissa styrdokument och rutindokument från de granskade myndigheterna. Materialet från har spe- cifikt avsett snabbförfarandet, men i övrigt har dokumenten allmänt rört handläggningen avseende unga lagöverträdare. Justitiekanslern begärde från uppgifter om vilka ärenden som handlagts av de aktuella lokalpolisområdena inom ramen för snabbförfarandet –och som avslutats med en till åklagare redovisad förundersökning. Bak- grunden till begäran var att det visat sig svårt att enbart utifrån stati- stik från och domstolarna fånga upp samtliga för granskningen relevanta förundersökningar i snabbförfarandet. Med ledning av uppgifterna från gjordes därefter beställningar av akter från åklagarkamrarna och domstolarna. Samt- liga mål och ärenden var avslutade (för domstolsmålens del förelåg lagakraftvunnen dom). Åklagarkamrarna levererade akterna i de av åklagare lagförda ärendena och domstolarna bidrog med akterna i de åtalade fallen. Vissa ärenden från listor föll därmed bort eftersom de visserligen hade redovisats till åklagare men inte lett till vare sig åtal eller lagföring på annat sätt. Förundersökningsproto- kollen inhämtades från av åklagarkamrarna i deras ärenden. För domstolarnas del fanns protokollen arkiverade i respek- tive domstolsakt. Granskningen kom därmed att omfatta 42 mål från , 17 mål från Attunda tingsrätt, 42 ärenden från Västerorts åklagarkam- mare (varav 27 straffvarningar, 13 strafförelägganden och två åtals- underlåtelser) och 83 ärenden från Norrorts åklagarkammare (varav 57 straffvarningar, 22 strafförelägganden och fyra åtalsunderlåtelser). Avsnitt 4 – Rättsliga utgångspunkter Avsnitt 4.1 – Ett särskilt förfarande för unga lagöverträdare Förfarandet hos , åklagare och domstol i mål och ärenden om brott där den misstänkte är regleras i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). I övrigt gäller (RB) regler och andra bestämmelser (1 § LUL). I framställningen reserveras begreppet unga lagöverträdare för misstänkta eller tilltalade i åldern 15–. Avsnitt 4.2 – Förundersökning m.m. Särskilda krav på skyndsamhet gäller för polis och åklagare i ärenden med unga lagöverträdare. En förundersökning som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast för delgiv- ning av misstanke enligt 23 kap. 18 § RB (4 § LUL). Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte ska delta i medling eller till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Om någon är skäligen misstänkt för brott ska vård- nadshavaren underrättas och kallas till förhör med den unge (5 § LUL). Förundersökningsledaren får skjuta upp under- rättelsen och kallelsen om det är nödvändigt för att sakens utredning inte väsentligen ska försvåras. Om det rör sig om ett brott som kan leda till fängelse ska även socialnämnden genast underrättas (6 § LUL). Vid förhör med den unge som misstänks för ett brott på vilket fäng- else kan följa ska företrädare för närvara om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen (7 § LUL). Social- tjänstens närvaro syftar till att ge den unge stöd som social- tjänsten får information om brottet och omständigheterna omkring detta (prop. 94/95:12 s. 67). Dessutom kan på ett tidigt stadium kon- takt etableras med den unge och hans eller hennes föräldrar. Avsnitt 4.3 – Delgivning av misstanke och slutunderrättelse När förundersökningen har kommit så långt att någon skäligen miss- tänks för brottet, ska den misstänkte enligt 23 kap. 18 § första stycket RB underrättas om misstanken när han eller hon hörs. Genom under- rättelsen får den misstänkte klart för sig att han eller hon i utredningen intar ställning som misstänkt och vad misstanken närmare avser. Den misstänkte vet därmed vad han eller hon ska inrikta sitt försvar mot och får också i och med underrättelsen vissa rättigheter, som t.ex. rätten att biträdas av försvarare och att under vissa förutsättningar få en offentlig försvarare förordnad (se 12 § förundersökningskungörel- sen [1947:948]; FuK). Underrättelsen om brottsmisstanken ska ses i ljuset av 45 kap. 4 § RB som reglerar vad åklagaren behöver uppge i stämningsansökan. Kravet på beskrivning av den brottsliga gärningen relaterar i sin tur till 30 kap. 3 § RB som anger gränserna för rättens prövning i brottmål. Dom får inte avse annan gärning än den för vilken talan om ansvar i behörig ordning förts. Enligt artikel 6.3 a) i har var och en som blir anklagad för brott rätt att utan dröjsmål, på ett språk som personen förstår och i detalj, bli underrättad om innebörden av och grunden för anklagelsen mot honom eller henne. Även i artikel 40.2 b i barn- konventionen (som enligt lagen [2018:1197] om konvention om barnets rättigheter gäller som svensk lag ) föreskrivs en rätt för ett brottsmisstänkt eller åtalat barn att underrättas om misstanken. När förundersökningen är slutförd ska den enligt 23 kap. 18 a § RB slutdelges med den misstänkte och i förekommande fall försva- raren. De ska ges skälig tid att begära eventuell komplettering av utredningen och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Något åtal får inte beslutas innan detta har skett. Avsnitt 4.4 – Offentlig försvarare För en misstänkt under ska en offentlig försvarare förordnas, om det inte är uppenbart att han eller hon saknar behov av försvarare (24 § LUL). Bestämmelsen ska ses mot bakgrund av rätten till rätts- ligt biträde dels i artikel 6.3 c) i , dels artikel 37 d och 40.2 b i . har i flera fall ansett att en konventionsöverträdelse föreligger när förhör hållits med en ung misstänkt som inte haft någon försvarare (se t.ex. Salduz mot , dom , no. 36391/02, jfr JO 2012/13 s. 106). Det är förundersökningsledaren som ska anmäla behovet av försvarare till rätten. Avsnitt 4.5 – Personutredning För att underlätta en snabb handläggning har lagstiftaren gjort det möjligt att för unga lagöverträdare genomföra förundersökning och personutredning parallellt (prop. 1994/95:12 s. 70 f.). Även om dom- stolen ytterst ansvarar för att personutredningen är tillräcklig i de fall som går till åtal har åklagaren före åtals väckande möjlighet att inhämta vissa former av utredning. Det handlar dels om frivårdsyttrande enligt 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål m.m. (som före åtals väckande förutsätter antingen att brottet är erkänt eller att sannolika skäl för brottsmisstanken föreligger) med stöd av 10§ LUL, dels om yttrande från socialnämnden med stöd av 11 § LUL. För yttrande från socialnämnden gäller enligt 11 § LUL bl.a. Om ett sådant yttrande inte inhämtats redan under för- undersökningen ska åklagaren göra det innan beslut fattas i åtals- frågan, om den unge har erkänt gärningen eller det annars föreligger skälig misstanke mot honom eller henne. Om förundersökningen gäller brott på vilket fängelse kan följa, ska om möjligt ett sådant yttrande inhämtas senast i samband med delgivning av brottsmiss- tanke (och kan då inhämtas inte bara av åklagaren utan av varje under- sökningsledare). Yttrandet ska innehålla en redogörelse för vilka åt- gärder som socialnämnden tidigare vidtagit ifråga om den unge och en bedömning av om den unge har ett särskilt behov av åtgärder. De åtgärder som nämnden avser att vidta kan redovisas i ett ungdoms- kontrakt om de vidtas med stöd av socialtjänstlagen (2001:453) och i en vårdplan om de vidtas med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Yttrandet kan också innehålla en redogörelse för den unges personliga utveckling och levnads- omständigheter i övrigt. Yttrande behöver inte inhämtas om brottet är ringa, om det är uppenbart att det finns förutsättningar för straff- varning eller åtalsunderlåtelse eller om det annars är obehövligt. Avsnitt 4.6 – Straffvarning och annan åtalsunderlåtelse Åklagaren får besluta om straffvarning (som är en form av åtals- underlåtelse) om den unge antingen blir föremål för vård eller annan åtgärd, eller om det är uppenbart att brottet har skett av okynne eller förhastande (16–17 §§ LUL). Straffvarning får inte beslutas om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse därigenom åsidosätts. Vid bedömningen av det allmänna intresset ska särskilt beaktas om den unge har gjort sig skyldig till brott. Den vård eller annan åt- gärd som åsyftas är sådan som sker med stöd av antingen social- tjänstlagen eller LVU. Det kan också vara fråga om annan åtgärd som innebär att den unge får hjälp eller stöd. Den unge ska underrättas om ett beslut om straffvarning vid ett personligt möte med åklagaren efter det att beslutet fattats (18 § LUL). Är det uppenbart att ett personligt möte inte kan genomföras inom får mötet äga rum . Kan ett möte inte alls genomföras ska den unge skriftligen underrättas om beslutet. Till mötet ska vårdnadshavaren som huvudregel kallas och företrädare för bör ges tillfälle att närvara. Åklagaren ska vid mötet särskilt förklara innebörden av beslutet om straffvarning och det skötsamhetskrav som detta är förenat med samt klargöra vilka följ- derna kan bli av fortsatta lagöverträdelser (19 § LUL, se även 22 § angående skötsamhetskravet och förutsättningarna för återkallelse av straffvarningen). Om någon åtgärd från socialnämndens sida för- utsätts ska nämnden underrättas om beslutet om straffvarning (21 § LUL). Åklagaren kan även besluta om åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § RB, som gäller oavsett den misstänktes ålder. Vid underrättelse om en åtalsunderlåtelse gäller bestämmelserna om straffvarning i 18– 19 §§ LUL i tillämpliga delar (20 § LUL). Grunden för en åtalsunder- låtelse kan exempelvis vara att brottet ligger i tiden före den senaste lagföringen och en ny lagföring därför i praktiken skulle sakna nämn- värd betydelse för påföljden. Som framgår av 1 § LUL har emellertid den lagen företräde framför RB, vilket innebär att det sällan blir aktuellt att ge en ung lagöverträdare åtalsunderlåtelse med stöd av RB. Avsnitt 4.7 – Strafföreläggande Strafföreläggande enligt 48 kap. RB innebär att den misstänkte före- läggs ett bötesstraff, efter vad åklagaren anser att brottet bör föran- leda, som den misstänkte får godkänna eller inom (2 §). Under vissa förutsättningar (dock inte för brott begångna av den som är ) får strafföreläggande avse villkorlig dom eller sådan påföljd i förening med böter (4 §). För att ett strafföre- läggande ska få utfärdas krävs bl.a. att det finns förutsättningar för allmänt åtal och att det i föreläggandet tas upp alla brott av den misstänkte, vilka enligt åklagarens vetskap föreligger till bedömning (5 §). Enligt 15 § LUL kan strafföreläggande utfärdas för den som är förutsatt att det kan antas att den unge, om åtal hade väckts, skulle ha dömts endast till böter. Av bestämmelsen framgår att begränsningen i 48 kap. 4 § RB, att ett strafföreläggande endast kan avse brott för vilka böter ingår i straffskalan, inte gäller för unga lagöverträdare. När ett strafföreläggande utfärdats med stöd av 15 § LUL ska den unge underrättas om beslutet vid ett personligt möte med åklagaren och, om det är möjligt, i närvaro av vårdnadshavare (1 § förordningen [1994:1763] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Om ett personligt sammanträffande inte är möjligt eller om brottet är ringa får underrättelsen dock vara skriftlig. Avsnitt 4.8 – Domstolsprocessen När åtal väcks mot den som är ska tingsrätten underrätta vårdnadshavaren om åtalet och tidpunkten för huvudförhandlingen, om det inte finns särskilda skäl mot det (26 § LUL). När åtalet avser ett brott på vilket fängelse kan följa ska vårdnadshavaren som huvud- regel höras i målet. Om yttrande ska lämnas eller har lämnats av social- nämnden ska även nämnden underrättas om tidpunkten för huvud- förhandlingen. Tingsrätten ska hålla huvudförhandling även om det inte finns anledning att döma till någon annan påföljd än böter (27 § LUL). Om åtal väcks för brott för vilket det är föreskrivet fängelse från åtals väck- ande (29 § LUL jämförd med 45 kap. 14 § RB). Fristen får under vissa Vid brott med högst sex månaders fängelse i straffskalan gäller inte någon tidsfrist, men även sådana mål ska av domstolen behandlas skyndsamt. Domen ska, om det inte möter syn- nerliga hinder, avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen (30 § LUL). Avsnitt 5 – Justitiekanslerns iakttagelser och synpunkter Avsnitt 5.1 – Övergripande iakttagelser och synpunkter Justitiekanslerns övergripande intryck är att försöksverksamheten med ett snabbförfarande för unga lagöverträdare fungerar mycket väl uti- från de frågor som varit centrala för granskningen och mot bakgrund av snabbförfarandets fokus på förundersökningsstadiet av brottmåls- processen. Av iakttagelserna och slutsatserna kan några nämnas särskilt. Granskningen har visat att polisen i stor utsträckning hållit för- hör med den unge redan i anslutning till ingripandet. När förhöret behövt hållas , exempelvis på grund av att vård- nadshavaren inte kunnat nås för ingripandet eller när försvarare begärts, har förhöret ändå i regel inte dröjt mer än en eller . Skyldigheten att underrätta vårdnadshavare och social- nämnd har med undantag för några ärenden iakttagits av polisen. Även i övriga delar av förundersökningen, exempelvis vad gäller del- givning av misstanke och slutunderrättelse, har polisens handläggning i allt väsentligt varit korrekt. Det har också noterats vid granskningen att socialnämnderna, () och Nationellt forensiskt centrum (NFC) bidragit med genomgående skyndsamma insatser i de ärenden där deras medverkan aktualiserats. Efter att förundersökningarna redovisats av polisen har åklagarna generellt varit snabba med att väcka åtal eller lagföra genom straff- varning, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse. Den i LUL före- skrivna sexveckorsfristen har i regel iakttagits. Åklagarna har också tagit in personutredning när det har varit påkallat och utredningen inte inhämtats redan under förundersökningen. I likhet med polisen har åklagarna begärt att offentlig försvarare ska förordnas när det har varit aktuellt. Beträffande straffvarningarna har vid granskningen noterats att åklagarkamrarna ibland dröjt med att kalla den unge till personligt möte med åklagaren för delgivning av beslutet. I viss utsträckning har kamrarna också avstått från att hålla möten och nöjt sig med att skriftliga underrättelser, trots att utrymmet för en sådan handläggning är mycket litet. Förfaringssättet har främst sin förklar- ing i en rekommendation från under pågående pandemi, men riskerar att bidra till att straffvarningen för den unge inte framstår som den allvarligt menade varning den är tänkt. En kom- pletterande muntlig kontakt per telefon- eller videosamtal hade i sådana fall varit att föredra framför att enbart underrätta den unge skriftligen. En iakttagelse från granskningen av domstolsmålen är att behovet av offentlig försvarare varit tillgodosett samt att underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd skötts på ett korrekt sätt. Däremot har vissa problem uppmärksammats vad gäller handlägg- ningstiderna. I de mål där en två veckors tidsfrist gällt för huvud- förhandlingen har den iakttagits. Även i mål utan särskild frist gäller dock ett skyndsamhetskrav när den tilltalade är . I vissa av de granskade målen framför allt från Attunda tingsrätt har det kravet inte varit uppfyllt. En långsam handläggning hos domstolen kan medföra att effekten av en snabbt genomförd förundersökning i viss mån går förlorad. En slutsats från granskningen är därför att det fortsatta arbetet för en snabbare brottmålsprocess för ungdomar bör inriktas även på domstolarnas handläggningstider. I det följande redovisas granskningen av de olika frågorna närmare. Avsnitt 5.2 – Allmänt om polisförhöret m.m. Vid granskningen har kunnat konstateras att polisen i stor utsträck- ning hållit förhör med den unge redan i anslutning till ingripandet. Det rör sig i de flesta fall om ringa stöld från butik. Vid förhören har den unge i samtliga fall delgetts misstanke och även erhållit under- rättelse enligt 12 § FuK.