sou · H9B390 · 2021-12-01 00:00:00 — •considering and proposing the necessary amendments to the rules on sanction limitation so as to safeguard the interest of en- forcing sanctions; and •presenting necessary legislative proposals. In accordance with the supplementary terms of reference that were is- sued, the Inquiry’s remit also includes specifically considering whether statutory limitation of imposed prison sentences should be abol- ished irrespective of the length of sentence and, regardless of the Inquiry’s position on the matter, presenting a proposal in this re- gard. The deliberations and proposals in this respect should also cover prison sentences whose enforcement is interrupted and cases of imprisonment in lieu of unpaid fines. Within the scope of its remit, the Inquiry also considered a re- quest from the Swedish Economic Crime Authority concerning amendments to the provisions on statutory limitation for impeding tax controls. Starting points for the Inquiry’s deliberations The current criminal law regulations on statutory limitation are for the most part almost 100 years old. They need to be adapted to the forensic and technical developments that make it possible to inves- tigate offences and prosecute perpetrators with legal certainty even if a long period has passed since the offence. They also need to be adapted to changes in the perception of crime victims and the sever- ity of penalties for various offences. Nevertheless, the fundamental reasons why offences are subject to statutory limitation are still rel- evant. These include humanitarian and practical reasons, and consid- erations of due process. Despite forensic and technical develop- ments, it will remain difficult to investigate offences committed long ago. This especially applies to offences reported long after they were committed, because the quality of evidence deteriorates over time. The Inquiry’s starting point was therefore that the statutory limita- tion period should be extended for offences where forensic and tech- nical developments can contribute to solving them after a long time has passed. This applies primarily to serious offences. A statutory limitation pattern whereby offences with equally severe scales of penalties have equally long statutory limitation periods – as is the case in our current system – has its advantages. The current system allows for relatively easy incorporation of newly introduced criminal offences or changes to scales of penalties into the provisions on statutory limitation. This increases predictability. The current system is also well-established and accepted. An alternative would be to establish the statutory limitation period for each individual offence or group of similar offences. However, this would be complicated and risk reducing predictability. Our starting point was therefore that offences with the same maximum penalty should have the same statutory limitation period. The statutory limitation period should be abolished for certain offences and extended for others Offences punishable by life imprisonment should not be subject to statutory limitation Only certain offences punishable by life imprisonment are currently excluded from statutory limitation. Murder, genocide, crimes against humanity, gross war crimes, terrorist offences committed through murder or manslaughter and attempts to commit such of- fences are excluded from statutory limitation. In the Government i svensk rätt och svensk straffrättslig domsrätt (‘The crime of aggression in Swedish law and Swedish criminal juris- diction’, Govt 2020/21:204), it is also proposed that the new crime of aggression be excluded from statutory limitation. For other offences punishable by life imprisonment, the statutory limitation period on criminal prosecution is 25 years, which means the offence is statute-barred if the suspect has not been remanded in custody or notified of prosecution within this period. The Inquiry proposes that all offences for which life imprisonment is in the scale of penal- ties be excluded from statutory limitation. Complicity in, and at- tempts to commit, these offences should also be excluded from stat- utory limitation. Extension of statutory limitation periods for serious offences In the report, it is proposed that the period within which the suspect must be remanded in custody or notified of prosecution for an of- fence to avoid statutory limitation be: –25 years for offences with a maximum penalty of more than eight years’ imprisonment, which means extending the statutory limi- tation period for offences such as exceptionally gross assault, trafficking in human beings and gross rape by 10 years; –15 years for offences with a maximum penalty of at most eight years’ imprisonment, which means extending the statutory limi- tation period for offences such as gross assault, robbery and gross narcotics offences by five years; and –10 years for offences with a maximum penalty of at most five years’ imprisonment, which means retaining the current statu- tory limitation period for certain offences that are currently cov- ered by this statutory limitation period. For offences with a maximum penalty of at most one or two years’ imprisonment, it is proposed that the current statutory limitation periods of two and five years respectively be retained. We have found no reason to amend the periods for absolute stat- utory limitation, i.e. the statutory limitation period that applies ir- respective of remand or notification of prosecution. The maximum penalty for the offence should be the sole determining factor for the duration of the statutory limitation period The statutory limitation period for an offence is currently deter- mined not only by the maximum penalty for the offence, but also by provisions through which the maximum penalty is increased or de- creased, including the provisions on relapse and consideration of age (see Chapter 26, Section 3 and Chapter 29, Section 7 of the Swedish Criminal Code). This makes the regulations relatively complicated and entails the risk of varying interpretations of the provisions. For the sake of clarity, we propose that in future, the statutory limitation period be determined solely by the offence’s maximum penalty. An approved summary fine should pause the statutory limitation period If the suspect has been remanded in custody or notified of prosecu- tion for the offence, the statutory limitation period for the offence is paused. The Inquiry proposes that an approved summary fine also pause the statutory limitation period. This will increase the likeli- hood of bringing a prosecution for offences in cases where a sum- mary fine is set aside under the rules in the Swedish Code of Judicial Procedure. The provision on statutory limitation for impeding tax controls should be amended Section 14, first paragraph, second sentence of the Tax Offences Act (1971:69) prescribes that in cases of impeding tax controls, the sus- pect must have been audited by the within five years of the offence for the statutory limitation period to be counted from the date on which the audit was ordered. The Inquiry proposes that it should instead be the person obliged to maintain accounts or the person obliged to provide information who must have been au- dited by the within five years of the offence. In this way, legal persons are also covered by the provision on extended statutory limitation. Statutory limitation for offences against children The Inquiry’s remit included considering whether gross assault, ex- ceptionally gross assault, kidnapping that is not minor, trafficking in human beings that is not minor, gross human exploitation and gross robbery committed against a person under the age of 18 should be excluded from statutory limitation, or statutory limitation should be calculated from a point other than the date of the offence. Kidnapping that is not minor has life imprisonment in the scale of penalties and it has therefore already been proposed that it be ex- cluded from statutory limitation, as outlined above. The statutory limitation period for the other offences will primarily be extended to 25 years. This means that there will be an opportunity to initiate legal proceedings for a long period after the victim has reached the age of majority, even where the offence is committed against a young child. For example, if an exceptionally gross assault is committed against a ten-year old child, under the proposal presented in the re- port the offence will not be statute-barred until the person is 35 years of age. The statistics gathered on these offences also show that very few suspicions of offences are dropped as a result of statutory limitation. There is therefore no supporting evidence indicating that statutory limitation provisions impede effective legal proceedings for these offences. We have also examined whether there are other offences against the personal sphere that seriously violate a person’s integrity and for which statutory limitations impede the possibility of taking legal proceedings. In this context, it may be taken into consideration that the most serious sexual offences and genital mutilation offences against children are already excluded from statutory limitation. Moreover, the majority of all sexual offences against children are covered by an extended statutory limitation period because the stat- utory limitation period for these offences is calculated from the date the injured party attained or would have attained 18 years of age. For some of these offences, the statutory limitation period will, based on the presented proposals, be substantially extended and the offences will not be statute-barred until the injured party is over 30 years of age. The Inquiry has not found any other offences against children where the statutory limitation rules impede effective legal proceed- ings, which is why no additional amendments to the statutory limi- tation regulations are proposed in this regard. An alternative pro- posal on extending the statutory limitation period for the offences that may form part of a gross violation of a child’s integrity, whereby the statutory limitation period for these offences is calculated from the date on which the injured party attains or would have attained 18 years of age, is also presented. Statutory limitation of sanctions Lifetime prison sentences should not become statute-barred As a general rule, a lifetime prison sentence currently becomes statute-barred if its enforcement has not begun within 30 years from the date on which the decision became final. It is extremely unusual that prison sentences of more than ten years become statute-barred. It is, however, deeply unsatisfactory if a person who has committed an offence so serious that a lifetime prison sentence was imposed is able to evade the penalty by going into hiding for a long period. It is therefore proposed that statutory limitation be abolished for life- time prison sentences. Abolished statutory limitation for fixed-term prison sentences At present, approximately 100 prison sentences become statute- barred each year. There is a strong public and individual interest in enforcing imposed prison sentences, not least from the perspective of the victim. A system that allows a not unsubstantial number of prison sentences to become statute-barred risks undermining the credibility and legitimacy of the system of criminal penalties. With the aim of ensuring that imposed prison sentences are enforced to a greater extent, the Inquiry proposes that statutory limitation be abolished for fixed-term prison sentences. Moreover, if enforcement of a prison sentence is interrupted, it should not be possible for the remainder of the sentence to become statute-barred. In cases where prison sentences are imposed in lieu of fines in accordance with Section 15 of the Enforcement of Fines Act (1979:189), it is further proposed that statutory limitation be abol- ished for imprisonment in lieu of unpaid fines. For institutional youth care and youth community service, the present statutory limitation provisions should remain unchanged We have found no reason to change the current statutory limitation regulations for institutional youth care. At present, very few cases of institutional youth care become statute-barred, which indicates that the statutory limitation provisions do not impede effective en- forcement of penalties. have we found reason to change the statutory limitation regulation for youth community service. More- over, youth community service that is not enforced for a long period can be quashed by the court upon motion by a prosecutor. Modernisation of Chapter 35 of the Swedish Criminal Code The current heading of Chapter 35 of the Swedish Criminal Code is ‘On lapse of sanctions’. The Inquiry proposes that in future the chapter heading be ‘On statutory limitation’. Moreover, it is pro- posed that the expression ‘lapse of sanctions’ be removed from the wording in Chapter 35 of the Swedish Criminal Code and replaced with the words ‘statutory limitation’. A definition of statutory lim- itation should be introduced. Statutory limitation means that a sanc- tion may not be imposed or that a sanction that has been imposed cannot be enforced. To make the chapter clearer and easier to under- stand, subheadings should also be introduced. For the same purpose, certain adjustments should also be made to the formulation and placement of the current provisions within the chapter. The latter will lead to a number of consequential amendments to other acts. Entry into force and transitional provisions The Inquiry proposes that the legislative amendments enter into force on 1 January 2023. It is also proposed that some of the pro- posed legislative changes be given retroactive effect, i.e. be applied to offences committed before the act enters into force, provided that the offences had not already become statute-barred. 1.1Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 35 kap. 11 § ska upphöra att gälla, dels att nuvarande 35 kap. 1 § ska betecknas 35 kap. 2 §, att nuvar- ande 35 kap. 2 § ska betecknas 35 kap. 10 §, att nuvarande 35 kap. 10 § ska betecknas 35 kap. 8 § och att nuvarande 35 kap. 11 § ska be- tecknas 35 kap. 9 §, dels att rubriken till 35 kap. ska lyda ”Om preskription”, dels att 35 kap. 1–4, 6–10 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 35 kap. 5 §, och närmast före 35 kap. 1, 2, 4, 6, 7 och 10 §§ nya rubriker av följande lydelse. Påföljd må ej ådömas, med Preskription innebär att en på- mindre den misstänkte häktats följd inte får dömas ut (åtalspre- eller erhållit del av åtal för brottet skription och absolut preskription) eller att en påföljd som dömts ut 1. , om å brottet ej kan inte får verkställas (påföljdspre- följa svårare straff än fängelse i ett , om svåraste straffet är högre men icke över fängelse , , om svåraste straffet är högre men icke över fängelse , , om svåraste straf- fet är fängelse , , om fängelse på livstid kan följa å brottet. Innefattar en handling flera brott, må utan hinder av vad nu sagts påföljd ådömas för alla brot- ten, så länge påföljd kan ådömas för något av dem. Lydelse enligt prop. Bestämmelserna i detta kapitel Brott preskriberas om den om bortfallande av påföljd gäller misstänkte inte har häktats eller delgetts åtal för brottet inom 1. mord eller dråp enligt 3 kap. 1. , om fängelse i högst ett 1 eller 2 §, år är föreskrivet för brottet, 2. våldtäkt eller grov våldtäkt 2. , om fängelse i högst enligt 6 kap. 1 § första eller tredje är föreskrivet för brottet, stycket, om brottet begåtts mot en 3. , om fängelse i högst person som inte fyllt , är föreskrivet för brottet, 3. våldtäkt mot barn eller grov 4. , om fängelse i högst våldtäkt mot barn enligt 6 kap. är föreskrivet för brottet, 5. , om fängelse över 4. brott enligt 2 § är föreskrivet för brottet. med förbud mot könsstympning av kvinnor, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , 5.folkmord, brott mot mänsk- ligheten, grov krigsförbrytelse eller aggressionsbrott enligt 1, 2, 11 eller 11 a § lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott, 6.terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller 7.försök till brott som avses i 1, 5 eller 6. Har någon begått brott som avses i första stycket innan han eller hon fyllt , gäller dock bestämmelserna om bortfallande av påföljd i detta kapitel. Innefattar en handling flera brott får, utan hinder av första stycket, en påföljd dömas ut för alla brotten så länge en sådan kan dömas ut för något av dem. Ett godkänt strafföreläggande har samma verkan som häktning eller delgivning av åtal har enligt första stycket. Frigives häktad utan att hava erhållit del av åtal eller avvisas eller avskrives mål mot någon se- dan han fått del av åtal, skall i fråga om möjligheten att ådöma påföljd så anses som hade häkt- ningen eller delgivningen ej skett. Friges en häktad person utan att ha delgetts åtal eller avvisas eller avskrivs målet mot någon sedan han eller hon delgetts åtal, ska frågan om preskription av- göras enligt 2 § utan hinder av att häktning eller delgivning skett. De i 1 § bestämda tiderna ska De i 2 § bestämda tiderna ska räknas från den dag brottet be- räknas från den dag brottet be- Om det förutsätts att en Om det förutsätts att en viss verkan av handlingen ska ha viss verkan av handlingen ska ha inträtt innan en påföljd får dö- inträtt innan en påföljd får dö- mas ut, ska tiden räknas från den mas ut, ska tiden räknas från den dag då sådan verkan inträdde. dag då sådan verkan inträdde. 1Senaste lydelse 2020:173. Vid brott som avses i följande bestämmelser ska de i 1 § be- stämda tiderna räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt : 1.6 kap. 4–6, 8 och 9 §§ eller försök till sådana brott, 2.6 kap. 1–3, 10 och 12 §§ eller försök till brott enligt 6 kap. 1, 2 och 12 §§, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , 3.16 kap. 10 a § första och sjätte styckena eller försök till så- dana brott, om brottet avser skild- ring av barn i pornografisk bild och en tillämpning av första stycket inte leder till att möjlig- heten att döma ut påföljd bortfal- ler senare, 4.2 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor eller försök till sådant brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt . Vid bokföringsbrott som inte är ringa ska tiden räknas från den dag då den bokföringsskyldige har försatts i konkurs, fått eller erbju- dit ackord eller inställt sina betal- ningar, om detta skett från brottet. Om den bokförings- skyldige från brottet blivit föremål för revision av , ska tiden räknas från den dag då revisionen beslutades. Vid bokföringsbrott som inte är ringa ska tiden räknas från den dag då den bokföringsskyldige har försatts i konkurs, fått eller erbju- dit ackord eller inställt sina betal- ningar, om detta skett från brottet. Om den bokförings- skyldige från brottet blivit föremål för revision av , ska tiden räknas från den dag då revisionen beslutades. Vid följande brott ska de i 2 § bestämda tiderna räknas från den dag målsäganden fyller eller skulle ha fyllt : 1.våldtäkt mot barn och grov våldtäkt mot barn enligt 6 kap. 4 §, 2.sexuellt utnyttjande av barn enligt 6 kap. 5 §, 3.sexuellt övergrepp mot barn och grovt sexuellt övergrepp mot barn enligt 6 kap. 6 §, 4.utnyttjande av barn för sexuell posering och grovt utnytt- jande av barn för sexuell posering enligt 6 kap. 8 §, 5.utnyttjande av barn genom köp av sexuell handling enligt 6 kap. 9 §, eller 6.barnpornografibrott och grovt barnpornografibrott enligt 16 kap. 10 a § första och sjätte styckena, om brottet avser skildring av barn ipornografisk bild och en till- ämpning av 4 § första stycket inte leder till att möjligheten att döma ut påföljd preskriberas senare, eller 7.försök till sådana brott som avses i 1–6. Vad som sägs i första stycket gäller även följande brott, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt : 1.våldtäkt och grov våldtäkt enligt 6 kap. 1 §, 2.oaktsam våldtäkt enligt 6 kap. 1 a §, 2Tidigare 5 § upphävd genom 1971:964. Brott preskriberas alltid sedan det, från den dag som anges i 4 eller 5 §, har gått1. , om endast böter är föreskrivet för brottet och tiden för preskription bestäms enligt 2 § första stycket 1,2. , för andra brott än i 1 för vilka fängelse i högst är föreskrivet, eller3. , i andra fall än i 1 och 2. 3. sexuellt övergrepp och grovt 4. oaktsamt sexuellt övergrepp enligt 6 kap. 3 §, 6 kap. 10 §, 6. koppleri och grovt koppleri enligt 6 kap. 12 §, 7. brott mot 2 § lagen (1982:316) av kvinnor, eller 8. försök till sådana brott som avses i 1, 3, 6 och 7. I intet fall må påföljd ådömas sedan från dag som i 4 § sägs har förflutit 1. , om å brottet ej kan följa svårare straff än böter och, tid för ådömande av påföljd för brottet bestämmes enligt 1 § 1, 2. , om i annat fall än i 1 sägs å brottet ej kan följa fängelse , 3. i övriga fall. 3Senaste lydelse 1971:964. Ådömda böter bortfaller när Ett bötesstraff preskriberas fem förflutit från det domen år efter det att domen fått laga vann laga kraft. Detta gäller inte om den om vid utgången av den angivna tiden den dömde har delgivits en getts en ansökan om böternas ansökan om böternas förvand- förvandling och denna inte har ling och denna ansökan inte har inte till att böterna förvandlas, sökningen att böterna förvandlas, preskriberas de när beslutet fått bortfaller de när rättens slutliga beslut i målet vinner laga kraft. Om bortfallande av ålagt för- vandlingsstraff föreskrivs särskilt. Dör den dömde, bortfaller Avlider den dömde preskribe- ras böter som har dömts ut. dömdes livstid domen vunnit under den dömdes livstid domen laga kraft och lös egendom tagits fått laga kraft och lös egendom i mät eller satts i allmänt förvar, utmätts eller tagits i förvar för be- för betalning av böterna, skall talning av böterna, ska böterna dock böterna betalas av den egen- betalas av egendomen. Vad nu sagts om böter gäller Vad som sagts om böter även utdömt vite. gäller även vite som dömts ut. Ådömt fängelse bortfaller, om En sluten ungdomsvård pre- domen ej börjat verkställas innan skriberas om den inte börjat verk- tid som nedan sägs förflutit från ställas från det att det domen vann laga kraft: domen fått laga kraft. 1. , om fängelse ej över 2. , om fängelse på längre tid än men icke ådömts, 4Senaste lydelse 1983:351. 5Senaste lydelse 1971:964. , om fängelse än men icke ådömts, , om fängelse ådömts, , om fängelse på livstid ådömts. Avbrytes verkställighet av fängelse som ådömts , skall vad i 8 § sägs äga motsva- rande tillämpning i fråga om den fortsatta verkställigheten; och skall därvid tiden beräknas med hän- syn till vad som återstår av det ådömda straffet. Tiden skall räk- nas från den dag avbrottet skedde eller, när villkorlig frigivning ägt rum men förklarats förverkad, från den dag beslutet därom vann laga kraft. Avbryts verkställigheten ska vad som sägs i första stycket till- lämpas på motsvarande sätt i fråga om den fortsatta verkställigheten. Tiden ska räknas för avbrottet. En ungdomstjänst preskriberas om den inte börjat verkställas från det att domen fått laga kraft. Avbryts verkställigheten ska vad som sägs i första stycket till- lämpas på motsvarande sätt i fråga om den fortsatta verkställigheten. Tiden ska räknas för avbrottet. Brott som är undantagna från Bestämmelserna i detta kapitel om ler, om domen inte börjat verk- preskription gäller inte för ställas innan förflutit från 1. brott för vilket fängelse på det att domen vann laga kraft. livstid är föreskrivet, 2. dråp enligt 3 kap. 2 §, 3. våldtäkt eller grov våldtäkt enligt 6 kap. 1 § första eller tredje stycket, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , 4. våldtäkt mot barn eller grov våldtäkt mot barn enligt 6 kap. 5. brott enligt 2 § av kvinnor, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt arton 6. försök till brott som avses i 1