sou · H9B368 · 2021-08-25 00:00:00 — Likaså bör inte heller vad som avses med ett våldskapital förändras. Även om det inte framgår av straff- bestämmelsernas ordalydelser avses härmed en förmåga och bered- skap inom en kriminell gruppering att begå allvarligare våldsbrott eller andra brott som kan medföra fara för liv och hälsa.40 Lagtexten skulle alltså kunna justeras för att få det att framgå att även en en- skild persons våldskapital, dvs. utan någon koppling till en kriminell gruppering, ska omfattas. Vårt arbete är dock inriktat på just olika slags grupper, om än sådana som ofta är lösa till formen. Dessutom skulle det enligt vår mening föra för långt att föreslå att ett indi- viduellt våldskapital ska omfattas. En anspelning till ett sådant vålds- kapital har inte samma tyngd som en hänvisning till den samman- tagna förmåga till våld som ett kollektiv besitter. Användning av skjutvapen och sprängämnen? Ett våldskapital skapas eller understöds inte sällan genom använd- ningen av skjutvapen och sprängämnen. Dessutom framstår hot som utförs med hjälp av vapen och liknande typiskt sett som allvarligt menade och överhängande. Också dessa förhållanden har emellertid fångats upp genom lagändringar. I vart fall såvitt avser de grova formerna av bl.a. olaga tvång, olaga hot och utpressning, för vilka gäller att de kan vara att betrakta som grova om en gärning har innefattat hot som påtagligt har förstärkts med hjälp av vapen, sprängämne eller vapenattrapp. Inte heller i detta samman- hang finns det skäl att överge kravet på att det ska vara fråga om ett hot som påtagligt förstärkts på detta sätt eller att inkludera den aktuella kvalifikationsgrunden i straffbestämmelsen avseende grovt 2015/16:113 s. 83. Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. Anledning att frångå den tidigare bedömningen i frågan saknas alltså enligt vår mening. För att svara mot den problembild beträffande skjutningar och sprängningar som beskrivs i våra direktiv, har vi i och för sig övervägt om det går att införa en kvalifikationsgrund för synnerligen grov misshandel som avser att våldet utförts med skjutvapen eller spräng- ämnen. Sådana tillvägagångssätt bör emellertid i många fall redan kunna fångas upp inom ramen för den befintliga regleringen av denna brottstyp. Beroende på hur sådant våld utövats i det enskilda fallet kan det bli fråga om att det resulterat i en bestående kroppsskada, har orsakat synnerligt lidande eller varit synnerligen hänsynslöst. En sådan tänkbar kvalifikationsgrund skulle dessutom kunna leda till motsats- slut när andra medel än skjutvapen eller sprängämnen används vid våldsanvändningen, trots att skadeverkningarna är lika allvarliga, exem- pelvis när knivar, tillhyggen och liknande vapen används. Dessutom torde de flesta fall av skjutningar och sprängningar som resulterar i att brottsoffret skadas men inte avlider syfta till annat än att genomföra en misshandel. Ofta kan det i stället vara fråga om försök till mord. Vad gäller skjutningar har vi från flera håll upplysts om att bruket av s.k. taktiska skjutningar (dvs. skjut- vapenvåld där någon t.ex. uppsåtligen skjuts i ben eller knän i syfte att skadas) har minskat i den kriminella miljön. I stället beskrivs läget som att man numera skjuter för att döda (se avsnitt 3.3.3). Sammantaget framstår en sådan kvalifikationsgrund som vi över- vägt varken som lämplig eller angelägen att föreslå. I avsnitt 8.6.4 åter- kommer vi i ett annat sammanhang till frågan om vilken betydelse användning av skjutvapen och sprängämnen bör få för straffvärdet. Så kallade förnedringsrån omnämns i våra direktiv och har även varit föremål för diskussion i den kriminalpolitiska debatten. Förned- rande inslag kan även förekomma i samband med andra brottstyper, t.ex. vid misshandel. Som redan anmärkts finns det dock inte några säkra uppgifter över hur vanliga sådana förfaranden är (se av- snitt 8.4.7). Dessutom finns det utrymme att beakta att en gärning innehållit förnedrande inslag eller på annat sätt varit särskilt kränkande, vid den helhetsbedömning som alltid ska göras Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. när ett brott rubriceras. I den mån sådana inslag inte påverkar kategoriseringen av en gärning som grovt brott kan det i stället beaktas hur brottet utförts inom ramen för en allmän straffvärde- bedömning. Att lyfta fram förnedrande inslag som en självständig kvalifikationsgrund för t.ex. grov misshandel och grovt rån framstår däremot inte som lämpligt eftersom det skulle kunna få för långt- gående konsekvenser. För det brott som särskilt debatterats i sam- manhanget, dvs. rån, skulle det medföra ett minimistraff fängelse vilket inte framstår som proportionerligt i alla situationer. En annan faktor som är central i sammanhanget är den samverkan som sker i kriminella nätverk, bl.a. på sådant sätt att flera gärnings- personer ofta kan delta vid brott som misshandel, rån och utpress- ning. När så är fallet blir gärningen typiskt sett mer kvalificerad och brottsoffrets utsatthet värre. Att flera personer medverkar vid sådan brottslighet behöver dock inte alltid innebära att det skyddsintresse som värnas av en straffbestämmelse kränks i påtagligt högre ut- sträckning. Även om det i regel är försvårande att flera personer tillsammans begår ett brott kan det inte tas till intäkt för att brottet som utgångspunkt är att betrakta som grovt. Ett sådant synsätt blir allt för långtgående i förhållande till både gällande och i detta betän- kande föreslagna minimistraff för brott som innefattar våld och hot. Mot denna bakgrund bör det förhållandet att flera personer deltagit i en gärning inte lyftas fram som en kvalifikationsgrund som själv- ständigt talar för att ett brott är grovt. Istället är det lämpligare att förhållandet antingen ges ett genom- slag vid bedömningen av brottets straffvärde inom ramen för den tillämpliga straffskalan (se vårt förslag i avsnitt 8.6.3) eller beaktas tillsammans med övriga omständigheter vid rubriceringen av ett brott som grovt, vilket kan ske utan att det har angetts särskilt som en kvalifikationsgrund. Vid bedömningen av om en misshandel är grov framgår det t.ex. av förarbetena att hänsyn kan tas både till off- rets allmänna möjlighet att försvara sig och till om han eller hon misshandlats av flera personer. På liknande sätt anges det vad gäller synnerligen grov misshandel kunna vara fråga om grovt våld som använts mot en person som inte kunnat försvara sig därför att han Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. eller hon misshandlats av flera personer.41 Liknande bedömningar bör kunna göras även för andra grova brottstyper. Även frågan om systematik kan nämnas. Individer i kriminella nät- verk är inte sällan brottsaktiva i hög grad och om ett brottsupplägg väl har lyckats en gång kan det finnas incitament att använda det igen. ska det vid bedömningen av om en stöld eller ett häleri utgör grovt brott särskilt beaktas om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt (se av- snitt 4.2.5). Eftersom även vinningsbrott som innefattar hot eller våld kan begås systematiskt kan man fråga sig om en liknande kvali- fikationsgrund bör införas för brott såsom grovt rån och grov ut- pressning. Av följande skäl bedömer vi att så inte är fallet. För det första kan det ifrågasättas om problembilden avseende systematik är lika framträdande som den är för mängdbrottslighet i form av stölder och hälerier. I förarbetena till den nämnda lagänd- ringen anförs att organiserade tillgreppsbrott är ett betydande pro- blem. Internationella brottsnätverk sägs stå för en stor del av till- greppsbrottsligheten i och uppvisa en hög organisationsgrad. Även enklare brott som butiksstölder och snatterier sägs begås på ett systematiskt och omfattande sätt. När det gäller stölder av bilar, bildelar, båtmotorer och jordbruksmaskiner uppskattas enligt för- arbetena av dessa brott begås av internationella brottsnätverk.42 Någon motsvarande bild har i vårt arbete inte fram- kommit avseende rån och utpressning. För det andra är minimistraffen, särskilt för grovt rån men också för grov utpressning (se vårt förslag avseende sistnämnda brott i avsnitt 8.4.8), väsentligt högre än de som gäller för grov stöld och grovt häleri. Därmed riskerar konsekvenserna av att införa en sådan kvalifikationsgrund bli långtgående och tröskeleffekter att uppstå. Framför allt om det är fråga om att gärningspersonen har begått, och lagförs för, ett flertal likartade brott. I så fall kan det inte helt uteslutas att det kan komma att bli fråga om att 2009/10:147 s. 18 f. 2020/21:52 Tillträdesförbud till butik och förstärkt straffrättsligt skydd mot till- greppsbrottslighet s. 80. Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. rubricera samtliga dessa som antingen brott av normalgraden eller som grova brott. Vi bedömer därför att det även fortsättningsvis ska räcka att det finns ett visst utrymme att beakta systematiska inslag vid den hel- hetsbedömning som ska göras vid rubriceringen av ett brott. Det kan även framhållas att brottsbeskrivningarna för både grovt rån och grov utpressning innehåller kvalifikationsgrunden att gärningen varit av särskilt farlig art. Inom ramen för detta begrepp finns möjlighet att ta hänsyn till att gärningen gett uttryck för organisation, yrkesmäs- sighet eller föregående planering. Dessutom ska det vid straffvärde- bedömningen enligt 29 kap. 2 § 6 som en försvårande omständighet särskilt beaktas om brottet utgjort ett led i en brotts- lighet som utövats systematisk, i den mån det inte redan haft betydelse för brottets kategorisering som grovt. Kvalifikationsgrunder som avser särskilt hänsynslösa eller farliga gärningar återfinns redan i straffbestämmelserna om grovt olaga tvång, grovt olaga hot, grovt rån och grov utpressning. För grov miss- handel och synnerligen grov misshandel talas det i stället om gär- ningar som är livsfarliga eller hänsynslösa respektive synnerligen hänsynslösa. Enligt vår sammantagna bedömning är dessa kvalifika- tionsgrunder fortfarande väl lämpade för att fånga upp de flesta, och mest betydelsefulla, försvårande förhållanden som kan förekomma vid brottslighet i kriminella nätverk. Därmed finns det inte anledning att lyfta fram några ytterligare kvalificerande om- ständigheter särskilt i de olika bestämmelserna. Således bedömer vi att kvalifikationsgrunderna för grov misshandel, synnerligen grov misshandel, grovt olaga tvång, grovt olaga hot, grovt rån och grov utpressning inte behöver ändras. I allt fall inte mot bakgrund av den brottslighet som är av särskild betydelse för vårt arbete (se av- snitt 7.2 och 7.4). Vår bedömning ska dock inte förstås som ett ställ- ningstagande om att det i andra avseenden, och i ett annat samman- hang, är uteslutet att komma fram till en annan slutsats. 43Jfr Lagrådets yttrande i prop. 2020/21:52. Se dock regeringens bedömning, s. 87. Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. 8.6Nya straffskärpningsgrunder för att betona brottslighetens allvar I de följande avsnitten går vi igenom vilka förändringar som bör före- slås i fråga om regleringen avseende särskilda straffskärpningsgrunder. Enligt våra direktiv ska vi, mot bakgrund av att många kriminella nätverk är löst sammansatta, överväga om tillämpningsområdet för den särskilda straffskärpningsgrunden avseende brottslighet i organiserad form som finns i 29 kap. 2 § 6 behöver ut- vidgas. Vi ska även överväga om det finns anledning att ändra bestäm- melsen så att den kan tillämpas vid brott som är ett uttryck för eller utgör ett led i en kriminell uppgörelse. 8.6.2Den särskilda straffskärpningsgrunden avseende brottslighet i organiserad form bör inte ändras Bedömning: Den särskilda straffskärpningsgrunden i 29 kap. 2 § 6 avseende brott som utgjort ett led i en brottslighet som utövats i organiserad form bör inte ändras. Den nuvarande utformningen fångar inte upp alla kriminella nätverk Vi har som sagt att ta ställning till om denna särskilda straffskärp- ningsgrund bör utvidgas. För att straffvärdet för ett brott ska kunna skärpas med stöd av den aktuella punkten krävs det att det är utrett att brottsligheten har skett inom ramen för en sådan struktur som avses i bestämmelsen (se avsnitt 8.2.3). Det har hävdats att bestäm- melsen kan tillämpas i förhållande till sådan gängbrottslighet som förekommer i vissa förorter.44 Det bör dock stå klart att sådana löst sammansatta kriminella nätverk i utsatta områden, vilka är av särskilt intresse för vårt arbete och som till stor del kan knytas till de senaste årens skjutningar och sprängningar, inte alltid har en sådan organi- serad form som avses i bestämmelsen (se bl.a. avsnitt 7.2 och 3.3.2).45 44Bäcklund m.fl., kommentaren till 29 kap. 2 § . 45Lagrådets yttrande , Omständigheter som särskilt ska beaktas som skäl för livstids fängelse för mord, s. 6 f. Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. Under alla förhållanden torde det i många fall vara svårt att bevisa att de nuvarande förutsättningarna i punkten är uppfyllda i förhål- lande till sådana, och andra, kriminella nätverk med en lägre grad av organisation. Nackdelarna med att ändra i bestämmelsen överväger Enligt vår mening framstår det dock inte som lämpligt att utmönstra eller förändra det aktuella kravet i sjätte punkten. Det vill säga kravet att det dels ska vara fråga om att den aktuella gärningen ingått som ett led i viss brottslighet, dels att denna brottslighet ska ha skett i organiserad form. Om det skulle göras behöver dessa förutsättningar kompletteras eller ersättas med något annat slags krav. Till exempel att brottsligheten skett i ett kriminellt nätverk eller av en gärnings- person som på något sätt ingår i ett sådant nätverk. En sådan till synes enkel lösning (som t.ex. hänvisar till att det ska vara fråga om brott i ett kriminellt nätverk) skulle dock riskera att medföra tolkningsproblem och bli för oprecis från förutsebar- hetssynpunkt, om det inte definieras vad ett kriminellt nät- verk är. Det är i sin tur en uppgift som är förenad med uppenbara svårigheter. Begreppet är till sin natur brett och omfattar ett stort antal företeelser, vilket har behandlats i avsnitt 3.3.1. Som utvecklats i nämnda avsnitt finns inte någon definition av begreppet i svensk rätt och det vore, med hänsyn till begreppets omfång, svårt att införa en sådan i lag (se även avsnitt 7.2). I andra nordiska länder finns visserligen definitioner avseende organiserade kriminella sammanslutningar. Dessa framstår dock som införda i huvudsak mot bakgrund av mer traditionell och välstruk- turerad organiserad brottslighet (se avsnitt 5.1, 5.3.1 och 5.4.1). I praktiken skulle det dessutom fortfarande ofta bli fråga om att åklagaren på något sätt behöver knyta en person eller gärning till en gruppering eller verksamhet, vilket kan bli svårt när det gäller brotts- lighet i sådana löst sammansatta konstellationer som är vanliga och som utgör en tydlig del av problembilden. Det kan även ifrågasättas om brottets skada eller fara regelmässigt blir allvarligare endast utifrån det förhållande i sig att brottet skett i eller med anknytning till ett kriminellt nätverk, om det inte ställs något slags kvalificerade krav på gruppens utformning eller Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. på hur den brottsliga verksamheten bedrivs. Också detta talar emot en ändring av bestämmelsen. Avslutningsvis kan det framhållas att 29 kap. 2 § 6 även träffar brott som utgjort ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller som föregåtts av särskild planering, vilket mycket väl kan vara fallet när det gäller brott i kriminella nätverk (oavhängigt hur brottsligheten eller en viss grupp i övrigt är organiserad). Också dessa led av den aktuella punkten är alltså av relevans i samman- hanget. På sådana grunder kan det finns utrymme för straffskärp- ning även vid brottslighet i kriminella nätverk som i sig är löst sammansatta. Givetvis kan man diskutera vilka krav på systematik och planer- ing som är rimliga för att en straffskärpning ska vara aktuell och överväga om den befintliga regleringen i denna del bör ändras. Det är dock en större fråga, som har betydelse även i andra sammanhang än beträffande kriminella nätverk, vilken vi inte anser bör bli föremål för en översyn inom ramen för detta uppdrag. Sammantaget bedömer vi att någon ändring av 29 kap. 2 § 6 brotts- balken inte bör föreslås. I stället bör två mer konkreta situationer regleras och leda till att brottet bedöms som mer allvarligt, vilket vi utvecklar i följande två avsnitt. Frågan om brott som är ett uttryck för eller utgör ett led i en kriminell uppgörelse kommer att behandlas i det sammanhanget i stället för här (se avsnitt 8.6.4). 8.6.3Det bör särskilt beaktas att ett numerärt överläge har utnyttjats Förslag: 29 kap. 2 § 3 utvidgas så att bestämmelsen omfattar den som har utnyttjat ett numerärt överläge. Att utnyttja ett numerärt överläge vid brott bör bedömas som särskilt straffvärt Enligt den nuvarande regleringen i 29 kap. 2 § 3 ska det i straffvärdehöjande riktning beaktas om den tilltalade utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig. Punkten tar bl.a. sikte på brott som förövats mot barn, funktions- Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. nedsatta eller äldre. Att t.ex. ett rån har förövats mot en person med funktionsnedsättning måste alltså anses försvårande och att någon utnyttjar att en annan person har en skyddslös ställning är en faktor som ofta bör tillmätas en stor betydelse. Detta gäller särskilt vid övergrepp mot barn.46 I några fall har punkten även tillämpats vid brott mot vuxna som inte haft en särskilt utsatt ställning eller svårig- heter att värja sig p.g.a. just funktionsnedsättning, hög ålder eller liknande, men av andra orsaker befunnit sig i ett sådant läge. Det har bland annat skett i vissa situationer som rört mäns våld mot kvinnor (se NJA 2013 s. 376 och NJA 2015 s. 702). Brott i kriminella nätverk sker ofta i samverkan mellan flera per- soner. Ett sådant tillvägagångsätt ökar brottsoffrets utsatthet och kan påverka denne , inte minst p.g.a. en grupps vålds- kapital. Även när förövarna inte har någon koppling till ett kriminellt nätverk förstärks brottets allvar redan av det förhållandet att flera medverkar, i alla fall om det är fråga om brott som innefattar våld eller hot. När flera personer begår sådana brott mot en annan person utnyttjar de därmed sitt överläge och brottsoffret kan ha svårt att göra annat än att finna sig i den uppkomna situationen. Möjlig- heterna att freda sig minskar i regel och den drabbade hamnar i ett särskilt utsatt läge jämfört med om förövaren varit ensam. Att flera medverkande utnyttjar sitt numerära överläge för att angripa en enskild eller ett färre antal personer innebär alltså typiskt sett att de framkallar en sådant utsatt situation hos brottsoffret som avses i den nuvarande lydelsen av 29 kap. 2 § 3 . I sammanhanget kan också konstateras att det både i dansk och norsk rätt finns straff- skärpningsgrunder som avser att flera personer deltagit vid gär- ningen (se avsnitt 5.2.1 och 5.4.1). Den särskilda straffskärpningsgrunden bör kompletteras 29 kap. 2 § 3 bör enligt vår mening breddas så att be- stämmelsen omfattar att den tilltalade har utnyttjat att det på hans eller hennes sida funnits ett numerärt överläge gentemot brotts- offret eller brottsoffren. Detta kan ske genom att det uttryckligen anges att förövarna har utnyttjat att de har ett överläge genom sitt antal. Även om sådana situationer i viss utsträckning redan bör 46Bäcklund m.fl., kommentaren till 29 kap. 2 § . Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. kunna falla inom den befintliga regleringen kan det ifrågasättas om det framgår tillräckligt klart av punktens ordalydelse eller av dess tillämpning i rättspraxis. Ett förtydligande bör därför ske, vilket kan göras genom att det av den tredje punkten ska framgå att det är för- svårande om den tilltalade utnyttjat ett numerärt överläge, eller annars utnyttjat någon annans skyddslösa ställning eller svårigheter att värja sig. I sådana situationer bör straffet för ett brott alltså vara högre än straffet för motsvarande gärning utövad av en ensam person. Det kan exempelvis vara fråga om brott som mord, misshandel, män- niskorov, olaga frihetsberövande, olaga tvång, olaga hot, rån eller utpressning som utövas av flera. Att det ska handla om just förövare från ett kriminellt nätverk eller liknande bör dock inte krävas (se även vad som anförts i avsnitt 8.6.2). Allvaret i ett sådant tillväga- gångssätt gör sig gällande även när ett brott begås utanför sådana sammanhang. Vidare bör den föreslagna punkten kunna aktualiseras också vid andra brott som avser en persons hälsa eller trygghet till person, samt i något fall vid brott som inte innehåller en användning av våld eller hot. Om exempelvis flera personer begår en stöld genom att tränga in i en bostad och därigenom fråntar brottsoffret sin möj- lighet att freda sin egendom bör en straffskärpning kunna ske trots att gärningen inte innehållit våld, hot eller någon form av annat betvingande. Den tillagda formuleringen bör alltså inte begränsas till att avse endast viss sorts brottslighet. Därmed inte sagt att den föreslagna regleringen bör vara tillämp- lig i samtliga fall då flera personer medverkat till ett brott. Det numerära överläget i förhållande till brottsoffret ska ha utnyttjats för att begå brottet, vilket oftast bör kräva att förövarna befunnit sig på brottsplatsen tillsammans med brottsoffret och riktat gärningen direkt mot denne. Endast i sådana fall har numerären direkt betydelse för styrkeförhållandet mellan medverkande och offer. Att flera per- soner tillsammans begår förmögenhetsbrott som t.ex. häleri eller bedrägeri, är alltså inte en sådan situation som avses. En annan sak är att det vid bedömningen av ett brott ofta på annat sätt kan beaktas att flera personer medverkat. Om samverkan tagit sig uttryck i systematik eller planering, eller inneburit att gärningen varit särskilt farlig, kan det beaktas i straffskärpande riktning enligt 29 kap. 2 § 6 eller vid rubriceringen av brottet som grovt. Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m. Något specifikt antal personer för att det ska vara fråga om ett numerärt överläge bör inte anges i bestämmelsen utan frågan får bedömas i det enskilda fallet. Såväl två mot en-situationer som när en större grupp angriper en mindre ska kunna omfattas. I sådana situa- tioner utnyttjar de medverkande typiskt sett sitt numerära övertag. Något krav på att utnyttjandet därutöver manifesteras på ett särskilt sätt bör inte uppställas. Utnyttjandet får i stället anses ligga redan i det förhållandet att ett numerärt överläge förelegat. Kraven i detta avseende bör alltså inte sättas alltför högt. 8.6.4En ny typ av straffskärpningsbestämmelse som tar sikte på våldsamma uppgörelser bland kriminella Förslag: En ny 2 a § införs i 29 kap. . Enligt denna bestämmelse ska det anses som synnerligen försvårande om gärningen inneburit ett allvarligt angrepp på någons liv eller hälsa eller trygghet till person och 1) innefattat användning av skjut- vapen eller sprängämnen eller annat likvärdigt ämne och begåtts på allmän plats eller på en annan plats där människor brukar sam- las eller har samlats, 2) haft bakgrund i en konflikt mellan grupper av personer i vilken skjutvapen eller sådana ämnen som avses i 1 använts, eller 3) varit ägnad att framkalla en konflikt av sådant slag som avses i 2. Som framgått har vi fått i uppdrag att överväga om det finns anled- ning att ändra bestämmelsen om brottslighet i organiserad form i 29 kap. 2 § 6 så att den kan tillämpas också vid brott som är ett uttryck för eller utgör ett led i en kriminell uppgörelse. I enlighet med vad vi redovisar i det följande menar vi att det visser- ligen bör införas en straffrättslig reglering som tar sikte på denna problematik, men bedömer att en sådan straffskärpningsbestäm- melse bör införas på annat sätt än genom en utvidgning av nämnda punkt. Våldsbrott, brott mot frihet och frid m.m.