sou · H9B387 · 2021-11-02 00:00:00 — Den part som inte medverkar till att investeringen genomförs begår inte något kontraktsbrott och det kan inte bli aktuellt med exempelvis kontraktsviten. En part kan vid sådant förhållande inte kräva att investeringen fullgörs. Av andra stycket framgår att huvudregeln om ogiltighet inte gäller för vissa typer av förvärv. Undantag görs för rättshandlingar som utgörs av investeringar som har skett på en reglerad marknad som avses i 1 kap. 4 b § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, en motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbets- området eller en MTF-plattform som avses i 1 kap. 4 b § lagen om värdepappersmarknaden. Vid förbud mot en investering inträder alltså inte ogiltighet för rättshandlingar som har skett på en sådan reglerad marknad som anges i bestämmelsen, det vill säga i princip på vad man i dagligt tal kallar börser. I sådana fall får gransknings- myndigheten i stället för att meddela ett förbud förelägga investe- raren att avyttra det som förvärvats. Ett föreläggande enligt bestämmelsen får förenas med vite. Lagen (1985:206) om viten är tillämplig. får besluta att ett föreläggande enligt bestämmelsen ska gälla . Övervägandena finns i avsnitt 12.10.8. Paragrafen reglerar möjligheten för granskningsmyndigheten att när ett förbud har meddelats besluta om behövliga förelägganden mot investeraren och det företag som är föremål för investeringen. Ett förbud mot en investering innebär enligt 12 § som huvudregel att en rättshandling som utgör en del i investeringen eller som har till syfte att genomföra investeringen blir civilrättsligt ogiltig. Gransk- ningsmyndigheten behöver inte föra någon talan för att ogiltighet ska inträda. Bestämmelsen ger granskningsmyndigheten en möjlig- het att förelägga både investeraren och företaget i fråga bland annat att avtalsprestationerna ska återgå, om det behövs för att förhindra skada för säkerhet, allmän ordning eller allmän säkerhet. Ett sådant föreläggande kan avse exempelvis att aktier ska återgå eller att ett medlemskap i en ekonomisk förening ska upphöra. Ett föreläggande enligt bestämmelsen får förenas med vite. Lagen (1985:206) om viten är tillämplig. får besluta att ett föreläggande enligt bestämmelsen ska gälla . Övervägandena finns i avsnitt 12.10.8. Paragrafen innebär att regeringen bestämmer vilken myndighet som ska vara granskningsmyndighet och som ska pröva frågor enligt lagen. Till följd av utredningens förslag i delbetänkande (SOU 2020:11) har bestämts att , (ISP) ska vara kontaktpunkt enligt EU:s förordning om utländska direkt- Därmed står det klart att ISP också kommer att bli granskningsmyndighet enligt lagen. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Anmälan av en direktinvestering Paragrafen innebär en anmälningsplikt för den investerare som har för avsikt att göra en investering som omfattas av lagen. I bestäm- melsen regleras vilka investeringar som ska anmälas och när. Anmäl- ningsskyldigheten gäller oavsett investerarens nationalitet. Av första stycket följer att den som direkt eller indirekt ska investera, på sätt som anges i paragrafen, ska anmäla den tänkta investeringen. Med indirekt ägande kan avses om investeringen sker i ett svenskägt moderbolag som inte bedriver någon skyddsvärd verksamhet men som har ett dotterbolag som bedriver skyddsvärd verksamhet. En investering i moderbolaget ska då anmälas, om övriga förutsätt- ningar enligt lagen är uppfyllda. Av punkten 1 framgår att den som efter den planerade investe- ringen kommer att förfoga eller mer av rösterna i ett aktiebolag eller i en ekonomisk förening ska anmäla investeringen. Varje investering som kommer att innebära att investerarens samlade innehav uppgår till eller mer av rösterna ska anmälas. Det innebär att också när en investerare redan förfogar av rösterna så ska alla ytterligare investeringar som denne har för avsikt att göra anmälas. Detta följer i och för sig av punktens ordalydelse men anges för tydlighetens skull uttryckligen i bestäm- melsens andra stycke. Punkten 2 reglerar situationen när ett nytt aktiebolag eller en ny ekonomisk förening bildas och investeraren genom investeringen själv eller tillsammans med annan bildar ett aktiebolag eller en eko- nomisk förening och därefter förfogar eller mer av rösterna i den juridiska personen. Bestämmelsen tar alltså sikte på nyetableringar som greenfileld-investeringar och joint . Punkten 3 reglerar situationen när en investerare genom investe- ringen blir bolagsman i ett handelsbolag eller i ett enkelt bolag eller om investeringen görs i ett handelsbolag eller enkelt bolag som inve- steraren är bolagsman i. Det innebär att varje investering som en investerare gör i ett handelsbolag eller ett enkelt bolag som innebär att denne blir bolagsman eller redan är bolagsman i det bolag som är föremål för investeringen ska anmälas. Alla investeringar av samma bolagsman ska alltså anmälas. Punkten 4 reglerar situationen när investeraren genom investe- ringen bildar en stiftelse. är en typ av juridisk person, som till skillnad från föreningar och bolag varken har medlemmar eller ägare. Punkten 5 innebär att en investering ska anmälas också om in- flytande uppkommer på något annat sätt än enligt punkterna 1–4. Med ett inflytande ”på annat sätt” avses till exempel att investeraren genom formella eller andra avtal med annan delägare, medlem eller den juridiska personen, föreskrift i bolagsordning, bolagsavtal eller jämförbara handlingar, exempelvis stiftelseförordnande, får en rätt att utse eller avsätta styrelseledamöter eller motsvarande befattnings- havare. Det kan också vara fråga om avtal som innebär andra möjlig- heter att påverka verksamhetens inriktning på ett avgörande sätt, till exempel tillsättande av personal på nyckelpositioner. Det kan också vara fråga om två befintliga företag som går samman och delar på riskerna och reglerar detta i ett avtal, så kallade joint . Punkten 6 tar sikte på investeringar i enskild näringsverksamhet. Enligt denna punkt ska en investerare som i utbyte mot en överens- kommelse om inflytande i en enskild näringsverksamhet avser att ställa resurser till förfogande för verksamheten anmäla detta. Det kan exempelvis vara fråga om en situation när någon ställer ekono- miska eller andra, till exempel personella, resurser till förfogande och för detta betingar sig ett visst inflytande. Av tredje stycket framgår att en anmälan ska göras innan investe- ringen genomförs, det vill säga innan några rättshandlingar genomförs. Övervägandena finns i avsnitt 9.6.1–9.6.6. Paragrafen innebär att en anmälan enligt 15 § ska lämnas utan åtgärd, om investeraren har enbart svenskt medborgarskap eller är en juridisk person som ytterst ägs eller kontrolleras endast av fysiska personer med enbart svenskt medborgarskap. Investeringar som görs av sådana personer utgör inte utländska direktinvesteringar och ska inte granskas enligt denna lag. Om investeringen gäller säker- hetskänslig verksamhet kan den omfattas av och i stället prövas en- ligt säkerhetsskyddslagens bestämmelser om överlåtelse av sådan verksamhet. Bestämmelsen tar sikte på den person som är den verklige inve- steraren. En investering som görs av till exempel en svensk med- borgare som agerar som bulvan för en person med utländskt med- borgarskap ska inte lämnas utan åtgärd enligt denna bestämmelse. För att utesluta att investeringen görs via en bulvan kan gransknings- myndigheten behöva utreda vem den faktiska investeraren är. kan lämna en anmälan utan åtgärd även i andra fall, bland annat i fråga om en utländsk investerare, se kom- mentaren till 8 §. Övervägandena finns i avsnitt 8.7.5. I paragrafen anges transaktioner som är undantagna från anmälnings- plikten i 15 §. Enligt första punkten krävs inte någon anmälan vid förvärv som sker genom bodelning, arv eller testamente. Vid sådana förvärv är det sällan fråga om någon motprestation. Ett sådant förvärv är inte någon direktinvestering och faller egentligen redan av den anled- ningen utanför lagens tillämpningsområde samt anmälningsplikten. Enligt andra punkten krävs inte någon anmälan heller vid förvärv av aktier som vid nyemission eller fondemission förvärvas med före- trädesrätt i förhållande till det antal aktier som investeraren äger . Ett sådant förvärv förändrar inte strukturen för in- flytande i företaget. Övervägandena finns i avsnitt 9.6.7. I paragrafen finns en regel om att det företag som är föremål för investeringen har en upplysningsskyldighet gentemot investeraren. Upplysningsskyldigheten innebär enligt första stycket att det företag som är föremål för investeringen i varje enskilt fall ska upp- lysa en presumtiv investerare om att denna lag gäller för verksam- heten och om skyldigheten enligt 15 § att anmäla investeringen. Det är inte tillräckligt med allmän information på exempelvis en hemsida för att upplysningsskyldigheten ska vara uppfylld. Informationen ska riktas direkt till den som överväger att investera. Upplysnings- skyldigheten är inte sanktionerad. Enligt andra stycket gäller upplysningsskyldigheten inte köp som görs på en reglerad marknad som avses i 1 kap. 4 b § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, en motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller en MTF-plattform som avses i 1 kap. 4 b § lagen om värdepappersmarknad eftersom det företag som är föremål för investeringen typiskt sett inte har känne- dom om sådana förvärv. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.5. Paragrafen innebär att också granskningsmyndigheten får upprätta en anmälan enligt 15 § och därmed inleda ett förfarande ex officio. Ett exempel på en situation när detta kan bli aktuellt är att myndig- heten får veta att en anmälningspliktig investering har genomförts utan att ha anmälts. Övervägandena finns i avsnitt 12.2.4. Granskning av en utländsk direktinvestering Paragrafen innehåller bestämmelser om tidsfrister vid prövningen av en utländsk direktinvestering. Bedömningen av en investering ska göras i två steg. Av första stycket framgår att granskningsmyndigheten inom från det att en fullständig anmälan kommit in ska be- sluta att antingen lämna anmälan utan åtgärd eller inleda en gransk- ning. Det är alltså i ett första skede fråga om att bedöma vad som kan lämnas utan åtgärd och vad som behöver granskas. Tidsfristen börjar inte löpa förrän eventuellt begärda kompletteringar har kom- mit in och anmälan är fullständig. Att anmälan lämnas utan åtgärd innebär att investeringen kan genomföras. Om granskningsmyndigheten beslutar att investeringen ska granskas, det vill säga utredas vidare, ska enligt huvudregeln i andra stycket slutligt beslut fattas efter beslutet om att inleda granskning. Ett slutligt beslut kan innebära att investeringen godkänns, godkänns med villkor enligt 9 § eller förbjuds enligt 5 §. Om det finns särskilda skäl, kan sträckas ut . Särskilda skäl kan vara till exempel att ärendet är särskilt komplicerat eller att samrådet med andra myndigheter kräver omfattande utred- ning och mera tid. Det kan också tänkas att investeraren eller det företag som är föremål för investeringen begär ytterligare tid för att komma in med ytterligare utredning som investeraren vill åberopa eller att diskussionen om eventuella villkor drar ut . Övervägandena finns i avsnitt 12.7.2 och 12.7.3. Paragrafen innebär att granskningsmyndighetens beslut enligt 20 § andra stycket om godkännande av en investering med eller utan vill- kor och om förbud gäller , om granskningsmyndigheten inte bestämmer annat. Det innebär att granskningsmyndighetens beslut som huvudregel gäller , det vill säga att laga kraft inte behöver avvaktas för verkställighet. Beslutet gäller , även om det överklagas. Övervägandena finns i avsnitt 12.7.5. Paragrafen innehåller bestämmelser om granskningsmyndighetens skyldigheter att inhämta information från statliga myndigheter, kom- muner och regioner samt dessa aktörers skyldighet att tillhandahålla information för granskningsmyndighetens prövning. Bestämmelsen går längre än de bestämmelser om myndigheternas skyldighet att sam- verka som finns i förvaltningslagen (2017:900). I första stycket regleras skyldigheten för granskningsmyndigheten att i den utsträckning det behövs hämta in synpunkter från statliga myndigheter, kommuner och regioner. Av andra stycket framgår att kommuner och regioner och, i den ut- sträckning regeringen bestämmer, statliga myndigheter ska vara skyl- diga att lämna uppgifter till granskningsmyndigheten om myndigheten begär det. Vilka statliga myndigheter som omfattas bestäms alltså i förordning. De nämnda aktörerna kan komma att behöva vidta utred- ningsåtgärder för att tillgodose granskningsmyndighetens behov av information. Det innebär ett mer omfattande krav än att lämna upp- gifter som myndigheten redan förfogar över. Genom skyldigheten att lämna uppgifter blir den sekretess- brytande bestämmelsen i 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) tillämplig och kommuner, regioner och de statliga myndigheter som anges i förordning kan därmed överlämna upp- gifter till granskningsmyndigheten utan hinder av sekretess. Övervägandena framgår av avsnitt 12.4.3 och 13.3.4 Paragrafen innebär att granskningsmyndigheten är skyldig att sam- råda med Försvarsmakten, , MSB och Säkerhets- polisen i ärenden som granskas enligt lagen, det vill säga i de ärenden där granskningsmyndigheten har fattat beslut enligt 20 § om att inleda granskning. Dessa myndigheter ska dessutom, enligt bestäm- melser i förordning, delges alla anmälningar som ges in och kan då ta initiativ även i ärenden som inte lett till granskning. Försvarsmakten och Säkerhetspolisen är de två myndigheter som var för sig har den bästa bilden av säkerhetsläget och hotbilden mot . Genom samrådet kan granskningsmyndigheten få tillgång till sådan information vid sin granskning. MSB är den myndighet som har kunskap om bland annat kritisk infrastruktur och om vilka verksamheter som är samhällsviktiga. behöver därför få information från MSB för bedömningen om en investering är skadlig för allmän ordning eller allmän säkerhet. har också till uppgift att väga av säker- hetsintressena mot investeringens betydelse för ekonomi och investe- obligatoriska samråd med andra avser därför också . Övervägandena framgår av avsnitt 12.4.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om en skyldighet för investe- raren och det företag som är föremål för investeringen att på begäran av granskningsmyndigheten tillhandahålla behövliga uppgifter eller handlingar. Skyldigheten gäller oavsett i vilken form dessa finns. De uppgifter som granskningsmyndigheten kommer att behöva är sannolikt samma typ av uppgifter som anges i artikel 9.2 i EU:s förordning om utländska direktinvesteringar. Granskningsmyndig- heten kommer att utfärda föreskrifter om vilka uppgifter som ska finnas i anmälan. Det kan dock tänkas att myndigheten i det enskilda ärendet behöver även andra uppgifter. Med handling avses detsamma som i 2 kap. tryckfrihetsförord- ningen, det vill säga det omfattar både skriftligt material och material som lagrats digitalt och som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med hjälp av tekniska hjälpmedel. Allt som innehåller någon form av information, oavsett medium; är alltså att betrakta som en handling. Det kan exempelvis vara fråga om information på data- servrar, läsplattor, mobiler och andra digitala lagringsmedier som usb- minnen och molntjänster. Skyldigheten för investeraren och det företag som är föremål för investeringen att tillhandahålla uppgifter och handlingar, gäller bara sådan information som granskningsmyndigheten begär. Det följer också av proportionalitetsprincipen i 2 § att granskningsmyndigheten inte får begära andra uppgifter än behövliga. Vid val av i vilken form uppgifter eller handlingar ska tillhandahållas kan inte heller gransk- ningsmyndigheten, enligt proportionalitetsprincipen, begära att origi- nalet tillhandahålls när det finns möjlighet för investeraren eller det företag som är föremål för investeringen att tillhandahålla en kopia. Av 26 § framgår att ett föreläggande får förenas med vite. I 27 § regleras granskningsmyndighetens möjlighet att begära handräck- ning av . Övervägandena framgår av avsnitt 12.6.2. Paragrafen reglerar granskningsmyndighetens rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen i den utsträckning det krävs för granskningen. Tillträdesrätten omfattar inte bostäder. Rätten motsvaras av en skyldighet för investeraren eller det företag som är föremål för investeringen att tillhandahålla begärt tillträde. Det in- trång som tillträdet innebär måste stå i proportion till behovet. Tillträdesrätten ger inte granskningsmyndigheten rätt att bereda sig tillträde med tvång. Om investeraren eller det företag som är föremål för investeringen inte samarbetar, kan dock tillsynsmyndigheten förelägga dessa att ge tillträde vid äventyr av vite och i sista hand begära handräckning av , se 26 och 27 §§. Övervägandena framgår av avsnitt 12.6.2. Paragrafen innebär att granskningsmyndigheten får förelägga investe- raren och det företag som är föremål för investeringen vid vite att tillhandahålla uppgifter eller handlingar eller att ge tillträde enligt 24 och 25 §§. Som utgångspunkt ska dock granskningsmyndigheten i första hand få aktörerna att agera på frivillig väg. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. När vite föreläggs är lagen (1985:206) om viten tillämplig. får bestämma att ett beslut om före- läggande enligt paragrafen ska gälla . Övervägandena framgår av avsnitt 12.6.2. Av paragrafen följer att tillsynsmyndigheten får begära handräck- ning av för att genomföra de åtgärder som avses i 24 och 25 §§. Vid sådan handräckning gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande. Det innebär att bestämmelserna i 16 kap. 11–12 a §§ utsökningsbalken ska tillämpas, men också fler bestämmelser i samma balk, som till exempel 2 kap. 17 §, där det bland annat anges vilka befogenheter en förrättnings- man har. Övervägandena framgår av avsnitt 12.6.3. Paragrafen reglerar uttömmande vid vilka överträdelser en sanktions- avgift får tas ut. Sanktionsavgifter ska i princip tas ut om en överträdelse har kon- staterats. Men det är inte obligatoriskt att ta ut sanktionsavgift, utan det är granskningsmyndigheten som avgör om en avgift ska tas ut i det enskilda fallet. De omständigheter som särskilt ska beaktas fram- går av 30 §. Innan granskningsmyndigheten tar ut en sanktionsavgift ska den avgiftsskyldige få tillfälle att yttra sig. Det följer av förvaltningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.3. Paragrafen fastställer minimi- och maximibelopp för sanktionsavgift. Av paragrafen framgår att det lägsta belopp som en sanktions- avgift ska bestämmas till är . Om det finns skäl att sätta ned avgiften med stöd av 31 §, kan sanktionsavgiften dock bestämmas till ett lägre belopp. Hur avgiftens storlek närmare ska bestämmas regleras i 30 §. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.5. Paragrafen reglerar vilka omständigheter som ska beaktas särskilt vid bedömningen om sanktionsavgift ska tas ut och när storleken på avgiften ska bestämmas. Särskild hänsyn bör tas till den skada eller sårbarhet för säkerhet, allmän ordning eller allmän säkerhet som uppstått eller kunnat uppstå till följd av överträdelsen. Det innebär att ju större skada det varit fråga om eller som kunnat uppstå, desto högre belopp. Det ska också särskilt beaktas om överträdelsen varit avsiktlig eller berott på oaktsamhet. Utrymmet att underlåta att ta ut avgift eller att bestämma avgiften till ett lågt belopp vid uppsåtliga över- trädelser bör vara litet. I en del fall kan dock överträdelser bero på oaktsamhet. Även graden av oaktsamhet bör därför vägas in i be- dömningen i det enskilda ärendet. Det ska också beaktas vad den avgiftsskyldige har gjort för att överträdelsen ska upphöra eller för att begränsa dess verkningar. En överträdelse framstår inte som lika klandervärd om en aktör snabbt har gjort rättelse och vidtagit åtgärder för att begränsa eventuella skadeverkningar eller aktivt har samarbetat med granskningsmyndig- heten i dessa syften. Det kan också ha betydelse om den avgiftsskyldige har gjort sig skyldig till en överträdelse, eftersom det är allvarligt om en avgiftsskyldig, trots påpekanden, vid upprepade tillfällen handlar i strid med regleringen. Särskild hänsyn ska dessutom tas till den vinst som överträdelsen inneburit för den avgiftsskyldige Med uttrycket ”vinst” avses den eko- nomiska fördel som erhållits, det vill säga såväl de intäkter minskat med kostnader som överträdelsen inneburit som de förluster som undvikits till följd av överträdelsen. Utöver de omständigheter som granskningsmyndigheten ska ta särskild hänsyn till enligt paragrafen kan det finnas andra relevanta förhållanden som bör beaktas. Exempelvis kan det i vissa fall vara relevant att beakta hur länge en överträdelse pågått eller den avgifts- skyldiges finansiella ställning. Belopp i den övre halvan av det föreslagna beloppsintervallet bör komma i fråga endast för mycket allvarliga överträdelser. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.6. Paragrafen innehåller en bestämmelse om eftergift av sanktions- avgift. Enligt paragrafen får en sanktionsavgift sättas ned, helt eller del- vis, om överträdelsen är ringa eller ursäktlig eller om det annars med hänsyn till omständigheterna skulle vara oskäligt att ta ut en sank- tionsavgift. En situation som kan innebära att det framstår som rim- ligt att inte besluta om sanktionsavgift är om en verksamhetsutövare drabbas av en sanktion enligt något annat regelverk för i princip samma agerande. Eventuellt kan också det samlade förloppet ha medfört allvarliga konsekvenser av annat slag för verksamhetsut- övaren, till exempel konkurs. Det kan vidare vara oskäligt att ta ut en avgift helt eller delvis, om överträdelsen berott på en omständighet som den avgiftsskyldige varken kunnat eller borde ha förutsett eller inte kunnat påverka. Det kan beaktas även vad den avgiftsskyldige gjort för att undvika att en överträdelse skulle inträffa. Det kan också i undantagsfall finnas grund för jämkning när investeraren med visst fog gjort bedöm- ningen att det inte förelåg någon anmälningskylighet. Det är där- emot inte oskäligt att ta ut en sanktionsavgift när en investerare inte känt till reglerna eller underlåtelsen beror på tidsbrist eller bristande rutiner. Möjligheten att jämka eller efterge ska tillämpas restriktivt och endast när det skulle uppfattas som oskäligt att ta ut avgiften. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.6. Paragrafen innehåller bestämmelser som syftar till att förhindra att samma överträdelse blir föremål för dubbla sanktioner. Paragrafen innebär att granskningsmyndigheten är förhindrad att besluta om sanktionsavgift, om den har meddelat ett vitesföre- läggande för samma överträdelse och en domstolsprocess har inletts om utdömande av vitet. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.7. Paragrafen reglerar den bortre tidsgränsen för när en sanktionsavgift får beslutas. Första meningen innebär att, om kommunikation enligt förvalt- ningslagen med den som avgiften ska tas ut av inte har skett från överträdelsen, så får en sanktionsavgift inte tas ut. Bevis- bördan för att kommunikation har skett ligger på granskningsmyndig- heten. Av andra meningen framgår att ett beslut om sanktionsavgift ska delges den avgiftsskyldige. Det innebär att myndigheten ska använda sig av de metoder för delgivning som regleras i delgivnings- lagen (2010:1932) för att se till att den som beslutet gäller får del av underrättelsen. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.7 Paragrafen innehåller bestämmelser om betalning och indrivning av sanktionsavgifter. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.7. Paragrafen innehåller bestämmelser om att en beslutad sanktions- avgift faller bort till den del avgiften inte har verkställts från det att beslutet fick laga kraft. Övervägandena finns i avsnitt 12.10.7.