sou · H9B322 · 2021-03-29 00:00:00 — Utdömande av viten sker efter ansökan till förvaltningsrätt som ska göras av förvaltningsmyndigheten, se 6 § nämnda lag. Rätt till upplysningar och tillträde 31 § En tillsynsmyndighet har rätt att på begäran få de upplysningar, hand- lingar, varuprover och liknande som behövs för myndighetens tillsyn enligt denna lag. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.18, innehåller bestämmelser som ger tillsynsmyndigheterna rätt att få de upplysningar, hand- lingar, varuprover och annat liknande material som behövs för att myndigheten ska kunna utöva sin tillsyn. 32 § För att fullgöra sina uppgifter enligt denna lag har en tillsynsmyndighet rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen som berörs av denna lag eller anslutande föreskrifter och får där göra undersökningar och ta prover. För uttagna prover betalas inte ersättning. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.18, innehåller bestämmelser som ger en tillsynsmyndighet rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen för att där göra undersökningar och ta prover. Paragrafen kompletterar rätten att få upplysningar, handlingar och liknande enligt 31 §. Ersättning betalas inte för uttagna prover. 33 § ska på begäran av en annan tillsynsmyndighet lämna den hjälp som behövs vid tillämpningen av 32 §. En begäran enligt första stycket får göras endast om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.18, innehåller bestämmelser som ger tillsynsmyndigheterna rätt att begära handräckning av Polismyn- digheten. Av första stycket framgår att begäran om handräckning får göras om det behövs för att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen enligt 32 §. I andra stycket anges de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att tillsynsmyndigheten ska få begära handräckning. Begäran får göras endast om det kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1983:387) behöver tillgripas, punkt 1, eller om det annars finns synnerliga skäl, punkt 2. 34 § Kommunen och ska underrätta varandra om förhål- landen som är av betydelse för tillsynen. En kommun som har fattat beslut i ett ärende enligt denna lag ska skicka en kopia av beslutet till , och den länsstyrelse som berörs av beslutet. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.19, innehåller bestämmelser om underrättelseskyldighet mellan myndigheter. En ytterligare bestäm- melse om underrättelseskyldighet mellan myndigheter finns i 35 §. Första stycket innehåller en bestämmelse om att kommunen och har en ömsesidig underrättelseskyldighet. Den behövs eftersom kommunen och har ett gemen- samt tillsynsansvar enligt 24 §. Av andra stycket framgår att en kommun som har fattat ett beslut i ett ärende enligt denna lag är skyldig att skicka en kopia av beslutet till , och den länsstyrelse som berörs av beslutet. 35 § Kommunerna ska underrätta om de i sin verksam- het får kännedom om något som kan ha betydelse för tillsyn. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.19, innehåller en bestämmelse om att kommunen är skyldig att underrätta om sådant som de får kännedom om i sin verksamhet och som kan ha betydelse för tillsyn. Ytterligare bestäm- melser om underrättelseskyldighet mellan myndigheter finns i 34 §. 36 § I syfte att ge underlag för en dialog mellan kommunen och den som lämnar ut tobaksfria nikotinprodukter om skyldigheten att förvissa sig om att mottagaren har fyllt , får kommunen genomföra kontrollköp. Vid ett sådant köp får kommunen endast anlita en person som har fyllt . Ett kontrollköp får genomföras utan att näringsidkaren underrättas i förväg om kontrollköpet. Kommunen ska efter ett genomfört kontrollköp under- rätta näringsidkaren om kontrollköpet. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.17, innehåller bestämmelser som ger kommunen rätt att genomföra kontrollköp. I första stycket framgår att kommunen får göra kontrollköp för att undersöka om näringsidkaren förvissar sig om att mottagaren har fyllt . Syftet med kontrollköpet är att ge underlag för ett efter- följande samtal mellan kommunens representant och försäljaren om skyldigheten att förvissa sig om att mottagaren har fyllt och vik- ten av att fullgöra denna skyldighet. I denna dialog kan kommunen förvissa sig om att näringsidkaren har förstått regelverket på om- rådet och utveckla skälen till varför det finns en åldersgräns för köp av tobaksfria nikotinprodukter. Vidare kan kommunen informera om riskerna med att inte begära t.ex. legitimation. Det kan i förlängningen leda till att produkten säljs eller lämnas ut till någon som är , vilket är straffbart enligt 42 § andra stycket. Näringsidkaren kan ta upp eventuella problem med att uppfylla förvissandekravet samt dela med sig av sina erfarenheter på området. Den som anlitas för att utföra kontrollköpet ska vara en person som har fyllt och därmed har uppnått föreskriven ålder. Det innebär att det inte kan bli fråga om någon brottsprovokation. Det är dock ändamåls- enligt om den som utför kontrollköpet har ett ungdomligt utseende eftersom kontrollköpet syftar till att se till att åldersgränsen upp- rätthålls. Enligt andra stycket får kontrollköp genomföras utan att närings- idkaren underrättas i förväg om kontrollköpet. För att kontrollköp ska kunna vara en effektiv metod måste hela köpet kunna genomföras utan att tillsynsmyndigheten ger sig till känna. Bestämmelsen ger alltså kommunen rätt att genomföra kontrollköpet dolt för den närings- idkare som åtgärden utförs hos och för den som faktiskt har att han- tera köpet. efter ett genomfört kontrollköp ska kommunen underrätta näringsidkaren om kontrollköpet. I kontrollköpet ingår att kommunen gör en individuell uppföljning med den som åtgärden riktas mot. Bestämmelser om näringsidkarens skyldighet att kontrollera mot- tagarens ålder finns i 16 § första och andra stycket och 17 §. 37 § Vad som framkommit genom kontrollköp får inte utgöra grund för kommunen att meddela föreläggande, förbud eller varning enligt 27 och 28 §§. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.17, innehåller en begränsning av möjligheterna att rikta administrativa sanktioner mot en närings- idkare som vid ett kontrollköp enligt 36 § inte förvissar sig om mot- tagarens ålder. 38 § Den som har tagit befattning med något ärende enligt denna lag får inte obehörigen röja eller på annat sätt utnyttja vad han eller hon då har fått veta om yrkeshemligheter eller affärsförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.24, innehåller bestämmelser om tystnadsplikt. I första stycket finns ett förbud mot att obehörigen röja eller på annat sätt utnyttja information om yrkeshemligheter eller affärsför- hållanden som förekommer i ett tillsynsärende enligt lagen. Förbudet motsvarar det som gäller enligt 7 kap. 24 § lagen om tobak och lik- nande produkter. Andra stycket innehåller en upplysning om att offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) är tillämplig i det allmännas verksamhet. Det föreslås att bestämmelserna i 30 kap. 23 och 27 §§ om sekretess för bl.a. enskilds affärs- eller driftförhållanden i tillsynsverksamhet ska göras tillämpliga på de statliga förvaltningsmyndigheternas respek- tive kommunernas och tillsynsverksamhet. Förbudet i första stycket riktar sig alltså mot de personer som inte omfattas av sekretesslagstiftningen, t.ex. privaträttsliga subjekt som biträder med vissa analyser. 39 § En kommun får ta ut avgifter för sin tillsyn av den som bedriver anmäl- ningspliktig försäljning enligt 19 §. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.20, ger kommunen rätt att ta ut avgift för sin tillsyn av den som bedriver anmälningspliktig för- säljning av tobaksfria nikotinprodukter. Storleken på avgifterna be- stämmer varje kommun själv. Av 2 kap. 6 § kommunallagen (2017:725) framgår att kommunen inte får ta ut högre avgifter än som motsvarar kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som den tillhandahåller, den s.k. självkostnadsprincipen. Kommunens beslut om avgift får enligt 41 § första stycket över- klagas till allmän förvaltningsdomstol. 40 § får ta ut en anmälningsavgift av tillverkare och importörer av tobaksfria nikotinprodukter för att ta emot, lagra, hantera och analysera de uppgifter som enligt 5 § lämnas till myndigheten. får även ta ut en årlig avgift för sin tillsyn av den som bedriver anmälningspliktig försäljning enligt 19 §. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.20, ger rätt att ta ut anmälningsavgift och årlig avgift. Av första stycket framgår att får ta ut en avgift för att ta emot, lagra, hantera och analysera de uppgifter som ges in i samband med en anmälan enligt 5 §. Det innefattar nyanmälan, ändringsanmälan och anmälan om att en produkt inte längre tillhanda- hålls. Avgiften får tas ut av tillverkare och importörer av tobaksfria nikotinprodukter. För närmare detaljer om anmälan, se kommentaren till den paragrafen. Av andra stycket framgår att får ta ut en årlig avgift för sin tillsyn av detaljhandeln med tobaksfria nikotin- produkter. Avgiften får tas ut av den som är skyldig att anmäla för- säljningen enligt 19 §. För närmare detaljer om skyldigheten att anmäla försäljning, se kommentaren till den paragrafen. Närmare föreskrifter om avgifterna kan meddelas av Folkhälso- myndigheten i och med att myndigheten föreslås få möjlighet att meddela verkställighetsföreskrifter. beslut om avgift får enligt 41 § första stycket överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 41 § Beslut enligt denna lag eller anslutande föreskrifter får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.21, innehåller bestämmelser om överklagande. Av första stycket framgår att alla beslut som en kommun, Polis- myndigheten, eller en länsstyrelse fattar med stöd av lagen eller anslutande föreskrifter får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Dessa aktörer får inom ramen för sin tillsyns- verksamhet fatta beslut om administrativa sanktioner i form av före- lägganden eller förbud. Kommunerna och får också ta ut avgifter för sin tillsyn. Sådana avgiftsbeslut kan överklagas. Vidare fattar kommunerna beslut om försäljningsförbud. Sådana be- slut är också överklagbara. Länsstyrelsernas tillsyn är inriktad mot kommunernas verksam- het och ofta fattar länsstyrelserna tillsynsbeslut där kritik kan uttalas mot kommunen. Frågan om ett sådant beslut är överklagbart får av- göras i rättstillämpningen. Polisiära beslut som omfattas i samband med att Polismyndig- heten utövar tillsyn kan inte överklagas särskilt enligt lagen om tobaks- fria nikotinprodukter. Beslut om förverkande enligt 44 § överklagas enligt allmänna straffprocessuella regler. Beslut av kommunalfullmäktige om grunderna för en kommuns rätt att ta ut avgifter för tillsyn får överklagas i den ordning som gäller för laglighetsprövning enligt 13 kap. kommunallagen (2017:725). Vid tillsyn tillämpas enligt 26 § andra stycket marknadsföringslagen (2008:486). beslut om före- lägganden och vite i fråga om marknadsföring av tobaksfria nikotin- produkter överklagas enligt 51 § marknadsföringslagen till Patent- och . I och med att bestämmelsen även omfattar anslutande föreskrifter tydliggörs att rätten att överklaga även gäller beslut som myndig- heterna har fattat med stöd av föreskrifter som har meddelats med stöd av restkompetensen eller rätten att meddela verkställighetsföre- skrifter enligt 8 kap. 7 § regeringsformen. Överklaganden enligt bestämmelsen i första stycket ska göras till allmän förvaltningsdomstol. Enligt andra stycket krävs prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. 42 § Den som uppsåtligen, i strid med 7 § tredje stycket, tillhandahåller kon- sumenter tobaksfria nikotinprodukter som inte uppfyller kraven om hälsovar- ning och innehållsdeklaration eller säljer tobaksfria nikotinprodukter i strid med ett förbud som har meddelats med stöd av 28 §, ska dömas till böter eller fängelse . Detsamma gäller den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 19 § eller säljer eller lämnar ut tobaksfria nikotinprodukter i strid med 16 § första eller andra stycket. Om gärningen är ringa, ska den inte medföra ansvar. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.22, innehåller bestämmelser om straffansvar. Bestämmelserna i första stycket straffbelägger två gärningar, att tillhandahålla konsumenter tobaksfria nikotinprodukter som inte uppfyller kraven om märkning av förpackningar i 7 § och att sälja tobaksfria nikotinprodukter i strid mot ett försäljningsförbud som har meddelats av kommunen enligt 28 §. Handlingarna måste ha skett uppsåtligen. Den första straffbestämmelsen omfattar gärningar som innebär att någon tillhandahåller konsumenter på marknaden tobaksfria niko- tinprodukter som inte uppfyller kraven om att produktförpack- ningarna ska förses med en innehållsdeklaration och en sådan hälso- varning som avses i 9 § andra stycket. Straffbestämmelsen omfattar även föreskrifter som har meddelats med stöd av 44 § 5 och 6. Den andra straffbestämmelsen omfattar gärningar som innebär att någon säljer tobaksfria nikotinprodukter i strid mot ett försälj- ningsförbud som har meddelats av en kommun. Straffskalan för dessa gärningar är böter eller fängelse . I andra stycket finns bestämmelser som straffbelägger ytterligare två gärningar, att bedriva detaljhandel med tobaksfria nikotinpro- dukter utan att uppfylla kraven på anmälan om försäljning i 19 § och att sälja eller lämna ut sådana produkter till någon i strid mot ålders- kravet som finns i 16 § första och andra stycket. oaktsamt handlande är straffbelagt. Att inte ha skickat in egenkon- trollprogrammet eller de övriga uppgifter som behövs för kommunens eller tillsyn omfattas inte av straffansvaret. Straffskalan för dessa gärningar är böter eller fängelse . Av tredje stycket framgår att gärning som är att anse som ringa inte ska medföra straffansvar. När det gäller utrymmet för att bedöma en gärning som består i försäljning av tobaksfria nikotinprodukter till en person som inte har fyllt är utrymmet mycket begränsat eftersom ålderskravet är centralt för regleringen av tobaksfria nikotin- produkter. Försäljning i strid mot kravet på anmälan kan undantags- vis bedömas som ringa om det t.ex. rör sig om enstaka produkter och det inte föreligger några omständigheter som talar i skärpande riktning. 43 § Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud ska inte dömas till ansvar enligt denna lag för den eller de gärningar som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.22, stadgar att straff inte får utdömas för en gärning som omfattas av ett vitesförbud eller ett vitesföreläggande som har meddelats med stöd av 30 §. 44 § Tobaksfria nikotinprodukter som varit föremål för brott enligt denna lag eller deras värde samt utbyte av sådant brott ska förklaras förverkade, om det inte är uppenbart oskäligt. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.22, innehåller bestämmelser om förverkande av tobaksfria nikotinprodukter som har varit före- mål för brott enligt 42 § eller produkternas värde samt utbytet av brottet. Förverkande ska inte ske om det är uppenbart oskäligt. Ett förverkande förutsätter att den gärning som har begåtts är ett brott enligt de principer som 1 kap. 1 § ger uttryck för. Det är dock inte nödvändigt att gärningen har lett till lagföring. Ett förverkande kan därmed ske även om gärningsmannen t.ex. inte har uppnått straffbarhetsåldern. Utbyte av brott ska förstås på samma sätt som i . Ett förverkande ska inte ske i fall det är uppenbart oskäligt. ett förverkande framstår som alltför betungande mot bakgrund av brottet eller om ett förverkande annars är påfallande oskäligt bör förverkandet kunna underlåtas eller jämkas till att avse endast en del av ett varuparti eller dess värde. Förverkande bör dock inte under- låtas eller jämkas om det rör sig om tobaksfria nikotinprodukter som har sådana brister att det skulle krävas omfattande rättelseåtgärder för att produkterna ska bli förenliga med föreskrivna krav. Konsu- mentskyddsintresset väger i sådana fall tyngre än skyddet mot alltför betungande förverkanden. 45 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.vem som ska anmäla en produkt enligt 5 §, hur en anmälan ska vara utformad och vad den ska innehålla, 2.produktinnehåll och utformning av tobaksfria nikotinprodukter enligt 6 §, 3.fullgörandet av den rapporteringsskyldighet som anges i 14 §, 4.underrättelseskyldigheten enligt 15 § andra stycket, 5.hur en hälsovarning enligt 7 och 10 §§ ska utformas, 6.innehållet i och utformningen av en innehållsdeklaration enligt 7 §, 7.skyldigheten att kontrollera mottagarens ålder enligt 16 och 17 §§, 8.genomförandet av kontrollköp enligt 36 §, 9.utformningen av egenkontrollprogram som anges i 20 §, och 10.storleken på de avgifter som anges i 40 §. Paragrafen reglerar möjligheten för regeringen att själv meddela före- skrifter i anslutning till vissa angivna bestämmelser eller bemyndiga en myndighet att meddela sådana föreskrifter. Paragrafen ger alltså stöd för regeringen att meddela föreskrifter av normgivningskaraktär. Övervägandena finns i avsnitt 8.6, 8.7, 8.9, 8.11, 8.13, 8.14 och 9.4.4. Denna lag träder i kraft . Punkten innehåller en bestämmelse om att lagen träder i kraft . 2.Tobaksfria nikotinprodukter som har tillverkats eller övergått till fri omsättning före ikraftträdandet, och som inte uppfyller produktkraven enligt 6 §, får fortsätta att tillhandahållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet om de inte utgör en allvarlig risk för människors hälsa, dock längst till och med . Punkten innehåller övergångsbestämmelser som gör att tobaksfria nikotinprodukter som har tillverkats eller övergått till fri omsättning före får fortsätta att tillhandahållas konsumenter på marknaden efter ikraftträdandet trots att de inte uppfyller produkt- kraven enligt 6 §, dock längst till och med . En för- utsättning är att produkterna inte utgör en allvarlig risk för männi- skors hälsa. Tobaksfria nikotinprodukter som uppfyller lagens krav omfattas inte av övergångsbestämmelserna och får fortsätta att tillhandahållas konsumenter på marknaden även efter . 3.För tobaksfria nikotinprodukter som har tillhandahållits konsumen- ter på marknaden före ikraftträdandet ska en anmälan enligt 5 § göras . För tobaksfria nikotinprodukter som har tillhandahållits konsumenter på marknaden före ska tillverkare och importörer lämna in en anmälan enligt 5 §. Punkten innehåller en övergångsbe- stämmelse som gör att tillverkare och importörer får till på sig att anmäla de tobaksfria nikotinprodukter som har tillhanda- hållits före . 14.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen 3 § Lagen är tillämplig endast på följande varor: 1.krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel, och produkter som avses i lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, 2.narkotika som avses i narkotikastrafflagen (1968:64), 3.skjutvapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67) samt sådana vapen och andra föremål som anges i 1 kap. 3 § samma lag, 4.injektionssprutor och kanyler, 5.dopningsmedel som avses i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel, 6.springstiletter, springknivar, knogjärn, kaststjärnor, riv- eller nit- handskar, batonger, karatepinnar, blydaggar, spikklubbor och liknande, 7.kulturföremål som avses i 5 kap. kulturmiljölagen (1988:950), 8.hundar och katter för annat ändamål än handel, 9.spritdrycker, vin, starköl och andra jästa alkoholdrycker, teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat enligt alkohollagen (2010:1622), tobaksvaror och elektroniska cigaretter och påfyllningsbehållare vid kontroll av ålders- gränsen i 5 kap. 20 § lagen (2018:2088) om tobak och liknande produkter, samt tobaksfria nikotinprodukter vid kontroll av åldersgränsen i 18 § lagen (2022:000) om tobaksfria nikotinprodukter, 10.nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler, 11.andra djur än sådana som anges ovan och produkter av djur, om det finns särskild anledning att misstänka att smittsam sjukdom förekommer, att djuret eller djurprodukten på annat sätt utgör en allvarlig hälsorisk för människor eller djur, att medföljande dokument är ofullständiga eller fel- aktiga, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda, 12.barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi, 13.varor som avses i lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor, 14.varor som ska beskattas enligt lagen (2014:1470) om beskattning av viss privatinförsel av cigaretter, 15.sprängämnesprekursorer enligt artikel 5.1 i och rådets förordning (EU) 2019/1148 av om saluföring och användning av sprängämnesprekursorer, om ändring av förordning (EG) nr 1907/2006 och om upphävande av förordning (EU) nr 98/2013, i den ursprungliga lydelsen och 3 § lagen (2014:799) om sprängämnesprekursorer, 16.explosiva varor som avses i lagen (2010:1011) om brandfarliga och explosiva varor. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 8.11, innehåller en uppräkning av de varor som omfattas av befogenheter vid införsel eller utförsel över gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Genom tillägget i punkten 9 omfattas tobaksfria nikotinprodukter enligt lagen (2022:000) om tobaksfria nikotinprodukter av Tullver- kets befogenheter enligt lagen (1996:701) om befogen- heter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Enligt 18 § lagen om tobaksfria nikotinprodukter får tobaksfria nikotinprodukter föras in i landet endast av den som har fyllt . Tillägget avser alltså endast införsel. 14.3Förslaget till lag om ändring i livsmedelslagen (2006:804) 3 § Lagen gäller alla stadier av produktions-, bearbetnings- och distribu- tionskedjan för livsmedel. Med livsmedel jämställs i lagen 1.vatten, från och med den punkt där det tas in i vattenverken till den punkt där värdena skall iakttas enligt artikel 6 i rådets direktiv /83/EG av om kvaliteten på dricksvatten, ändrat genom Europa- parlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003, 2.snus, snussubstitut och tuggtobak. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 10.2, innehåller ett andra stycke med en uppräkning av sådant som jämställs med livsmedel. Genom ett tillägg i punkten 2 jämställs snussubstitut med livsmedel. Det innebär att dessa produkter omfattas av kraven som gäller för livs- medel enligt livsmedelslagen (2006:804) och föreskrifter som har med- delats med stöd av denna lag. Begreppet snussubstitut omfattar både tobaksfria nikotinpro- dukter och tobaks- och nikotinfria produkter. Avgörande för om en produkt är ett snussubstitut är att produkten används på ett sätt som motsvarar snus och att den inte används för något annat ändamål än att ersätta snus som består av tobak. Snus används genom att produkten placeras i munnen, innanför läpparna men utanför tandraderna. Produktens beståndsdelar tas huvudsakligen upp i munnen, även om en del av dem hamnar i mag- och tarmkanalen. Produkter som används på detta sätt, används på ett sätt som motsvarar snus. Med tobaksfria nikotinprodukter avses sådana produkter som omfattas av lagen (2022:000) om tobaksfria nikotinprodukter. Enligt 3 § nämnda lag undantas därmed produkter som är klassifice- rade som narkotika enligt narkotikastrafflagen (1968:64) eller som hälsofarliga varor enligt lagen (1999:42) om förbud mot hälsofarliga varor samt produkter som utgör läkemedel eller medicintekniska produkter enligt läkemedelslagen (2015:315) eller lagen (1993:584) om medicintekniska produkter.