sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Om det i efterhand kan uppkomma frågor om det varit lämpligt att använda tillgänglighetsdelgivning är det viktigt att lämnandet av informationen och de närmare omständigheterna kring detta doku- menteras på ett tydligt sätt för att det inte i efterhand ska kunna uppstå osäkerhet om det funnits förutsättningar att tillämpa delgiv- ningssättet (se prop. 2017/18:67 s. 12.). Det gäller framför allt när information om tillgänglighetsdelgivning lämnas i ingripandesitua- tioner av polisen. I JK:s granskning har lyfts fram flera exempel i försöksverksamheten då denna dokumentation fungerat på ett bra sätt (se vidare avsnitt 3.2.2). har utfärdat föreskrifter och allmänna råd för försöksverksamheten (se föreskrifter och allmänna råd om information i försöksverksamhet med snabbare handläggning av brott; PMFS 2019:10 FAP 619-1). I föreskrifterna regleras närmare hur dokumentation av tillgänglig- hetsdelgivning ska göras och hur formen för lämnandet av informa- tion närmare ska gå till. Det krävs inte att delgivningsmottagaren hämtar handlingen hos myndigheten eller att handlingen skickas till delgivningsmottagaren för att delgivning ska anses ha skett. Motsvarande ordning, dvs. att det inte krävs att mottagaren faktiskt har fått del av handlingen, gäller också vid förenklad delgivning. En korrekt delgivning förut- sätter att tidpunkten för tillgängliggörandet överensstämmer med den information som delgivningsmottagaren har fått. är alltså inte giltig om delgivningsmottagaren av förbiseende inte har underrättats om någon tidpunkt för tillgängliggörandet eller om fel tidpunkt eller fel plats har angetts. Detsamma gäller om handlingen inte finns tillgänglig hos myndigheten eftersom den ännu inte blivit upprättad. Det krävs dock inte att handlingen är utskriven om den i sig är upprättad och t.ex. kan skrivas ut eller skickas på begäran av delgivningsmottagaren. För att det inte ska uppstå tveksamhet om handlingen gjorts tillgänglig på ett korrekt sätt bör myndigheten, vilket JK också påpekat i sin granskning, dokumentera delgivningen, exempelvis genom en anteckning i sitt målhanteringssystem (jfr 4 § delgivningsförordningen [2011:154]). Hur information om tillgänglighetsdelgivning lämnas till delgivningsmottagaren Tillgänglighetsdelgivning får endast användas om delgivnings- mottagaren får information om det vid ett personligt sammanträf- fande (se 3 § försökslagen). Skälet till kravet är detsamma som för förenklad delgivning i brottmål, dvs. att det personliga sammanträf- fandet säkerställer att den misstänkte inte riskerar att missuppfatta vad tillgänglighetsdelgivning innebär eller hur den fortsatta processen kommer att gå till (se prop. 2017/18:67 s. 11). Under Coronaviruspandemin har alltfler möten och kontakter i den statliga förvaltningen och inte minst i brottmålsprocessen be- hövt ske på distans. Den arbetsmetod som försöksverksamheten bygger på har visserligen normalt utgått från en metod där polisen har ett personligt möte med den misstänkte. Det förväntas att så också kommer fortsätta framöver. Emellertid utvidgas nu tillgänglighets- delgivningens tillämpningsområde också till flera områden utanför delgivning i tingsrätt. När möjligheten att använda tillgänglighets- delgivning blir mer generell kan det förväntas uppkomma situationer där delgivningsmottagaren i större utsträckning har kontakt med myn- digheten på videolänk. Det föreslås därför att det ska vara möjligt att lämna information om tillgänglighetsdelgivning på distans genom en ljud- och bildöverföring. Informationen kan vid det personliga sammanträffandet lämnas till den misstänkte genom vanlig delgivning enligt 16 § delgivnings- lagen eller genom muntlig delgivning enligt 19 § delgivningslagen. Om det är fråga om ett sammanträffande på distans genom en ljud- och bildöverföring blir det dock endast aktuellt med en muntlig del- givning. Som följer av 19 § andra stycket delgivningslagen ska hand- lingen också skickas eller lämnas till delgivningsmottagaren om det kan ske och inte bedöms obehövligt. Det är inte möjligt att formlöst ändra t.ex. tidpunkten för tillgäng- liggörandet, exempelvis genom att skicka information till delgivnings- mottagaren eller kontakta denne endast per telefon. För att åstad- komma en ändring av tid eller plats för tillgänglighetsdelgivningen måste delgivningsmottagaren på nytt få information om tillgänglig- hetsdelgivning vid ett personligt sammanträffande eller vid ett sam- manträffande på distans genom en ljud- och bildöverföring. (Jfr prop. 2017/18:67 s. Kretsen av befattningshavare som får lämna information om tillgänglighetsdelgivning På motsvarande sätt som gäller för förenklad delgivning får informa- tionen om tillgänglighetsdelgivning endast lämnas av vissa i lag utpekade befattningshavare. Den krets som gällt för försökslagstift- ningen är att information ska ha lämnats av en åklagare, en polisman eller någon annan anställd vid som myndigheten har utsett (se prop. 2017/18:67 s. 11). När tillgänglighetsdelgivning införs i brottmålsprocessen generellt kan det förväntas att också andra brottsutredande myndigheter än i vissa fall ska kunna använda delgivningssättet. Det innebär också att snabbförfarandet i brottmål kan utökas till fler brottsutredande myndigheter (se mer om detta i av- snitt 3.6.1). Det föreslås därför att den krets av befattningshavare som får delge information om förenklad delgivning i brottmål enligt 33 kap. 6 § tredje stycket RB också får lämna information om till- gänglighetsdelgivning. Det innebär att den krets som får lämna infor- mation om tillgänglighetsdelgivning under brottmålsprocessen utökas. På samma sätt föreslås att kretsen för tillgänglighetsdelgivning under förundersökningen för slutunderrättelse ska omfatta samma befattningshavare som enligt 33 kap. 6 § tredje stycket RB. Det inne- bär att också andra brottsutredande myndigheter än Polismyndig- heten kommer kunna använda delgivningssättet också för slutunderrättelser. Det sagda innebär att tillgänglighetsdelgivning under förunder- sökning och i brottmålsprocessen utöver bl.a. kommer att kunna användas av , och . I avsnitt 4.3.4 föreslås nya bestämmelser om att anställda vid en brottsbekämpande myndighet ska få delge infor- mation om förenklad delgivning i brottmål. Det gäller oavsett vilken myndighet det rör under förutsättning att den helt eller delvis har ett brottsbekämpande uppdrag. Det innebär att denna krets av befatt- ningshavare också ska få lämna information om tillgäng- lighetsdelgivning. Bestämmelser om vilka befattningshavare som ska få lämna infor- mation om tillgänglighetsdelgivning införs i . Genom en hänvisning till 33 kap. 6 § tredje stycket RB är det samma krets av befattningshavare som får lämna information om tillgänglighetsdel- givning och delge information om förenklad delgivning i brottmål. När det gäller talan om undanröjande av villkorlig dom och skydds- tillsyn föreslås att bestämmelserna om tillgänglighetsdelgivning har- moniseras med bestämmelserna om förenklad delgivning i 33 kap. 6 a § RB, dvs. att informationen också får lämnas av en anställd inom med anledning av myndighetens beslut att begära att åklagare för talan om att den villkorliga domen och skyddstillsynen ska undanröjas. Preliminär tid för huvudförhandling eller svarsfrist inför avgörande utan huvudförhandling i brottmålsprocessen I försöksverksamheten används tillgänglighetsdelgivning som ett led i en större metod där polisen bl.a. bokar en preliminär tid för huvud- förhandling. Under försöksverksamheten har andelen mål som avgjorts efter huvudförhandling och utan huvudförhandling varierat och mellan olika tingsrätter. Cirka hälften av målen avgörs utan huvud- förhandling. Vissa tingsrätter avgör av målen utan huvudförhandling. Syftet bakom att boka en preliminär tid för huvud- förhandling är att det skapar tydlighet för den misstänkte om den fortsatta processen. Delgivningssättet lägger ett större ansvar på den misstänkte. Det finns därför behov av att tillhandahålla bättre och tydligare information. Den nackdel som lyfts fram med den prelimi- nära tiden för huvudförhandling är att det skapar planeringssvårig- heter för tingsrätterna. Däremot innebär förfarandet att både polis och domstol behöver administrativt samordna sitt arbete för att nå ett gemensamt mål, dvs. att snabbt få ansvarsfrågan prövad. Förfar- andet har därför ett mervärde i den metod som används i snabb- förfarandet (se vidare om detta i avsnitt 3.4.5). Det sagda innebär dock inte att förfarandet behöver vara en del av tillgänglighets- delgivningen i formell mening. Precis som tidigare föreslås inte att tidsbokningen ska vara en förutsättning för att använda tillgänglig- hetsdelgivning (jfr prop. 2017/18:67 s. 11–12). Begreppet som använts har varit preliminär tid för huvud- förhandling vilket är något missvisande eftersom en stor andel av brottmålen avgörs utan huvudförhandling. När målet avgörs utan huvudförhandling används i stället den preliminära tiden för huvud- förhandlingen som en svarsfrist för när den tilltalade måste yttra sig innan avgörandet. Den tilltalade får i det sammanhanget möjlighet att slutföra sin talan i målet eller begära att tingsrätten ändå ska hålla en huvudförhandling. Det är därför viktigt att begreppet fortsättnings- vis förklaras med att det är en preliminär tid för huvudförhandling eller, om målet bedöms kunna avgöras utan huvudförhandling, en preliminär svarsfrist att slutföra sin talan. Det definitiva beskedet om tidpunkt för huvudförhandling eller svarsfrist bestäms av tingsrätten i samband med att stämning utfärdas och den tilltalades delges stämning och andra handlingar i tingsrätten genom tillgänglighetsdelgivning. Inom försöksverksamheten har det funnits olika uppfattningar om betydelsen av den preliminära tiden för huvudförhandling. Som redogjorts för tidigare utgör ett besked till den misstänkte om en preliminär tid för huvudförhandling eller svarsfrist för yttrande inte en del av tillgänglighetsdelgivningsförfarandet. Tingsrätten är således helt fri att bestämma tidpunkten för huvudförhandling när som helst. Det kan ske före eller efter den tänkta tidpunkten. Tidsspannet mellan delgivningstidpunkten och den tänkta huvudförhandlingen är i regel högst någon vecka. Något större utrymme för att tidigare- lägga den finns därför inte. I praktiken är det därför snarare aktuellt att försena huvudförhandlingen än att tidigarelägga den. Med tanke på rollfördelningen mellan rättsväsendets aktörer är det naturligt att tingsrätten även fortsättningsvis i stor utsträckning ska kunna för- foga över utsättningen av brottmål. Det är dock rimligt att införa en ordning som tydliggör att en huvudförhandling eller svarsfrist inte ska kunna tidigareläggas i förhållande till den preliminära tidpunkten som den misstänkte informeras om under förundersökningen om Det innebär att det blir möjligt att behålla samma tidpunkt eller, om behov uppstår, att senarelägga huvud- förhandlingen eller svarsfristen. Den misstänkte blir således varse om att huvudförhandling eller svarsfrist tidigast kan bli aktuell från och med den preliminära tidpunkten. Det föreslås att en bestämmelse om det införs i delgivningsförordningen. Som tidigare gäller att det inte är nödvändigt att lämna ett besked om en preliminär tidpunkt för huvudförhandling eller svarsfrist till den misstänkte för att använda tillgänglighetsdelgivning. Det är dock en del av den etablerade arbetsmetoden för snabbförfarandet i brott- mål. Den misstänkte bör därför även framöver få besked om en preli- minär tidpunkt för huvudförhandling eller svarsfrist när snabbför- farandet tillämpas (se mer om detta i avsnitt 3.4.5). Kombination av förenklad delgivning och tillgänglighetsdelgivning Det är viktigt att information om tillgänglighetsdelgivning som läm- nas till delgivningsmottagaren är tydlig, särskilt om denne vid samma tillfälle får information om både tillgänglighetsdelgivning och för- enklad delgivning i brottmål. Genom informationen om tillgänglig- hetsdelgivning får delgivningsmottagaren veta när och var han eller hon aktivt måste bevaka delgivning av handlingar. I tidigare lagstift- ningsärende har bedömts att det inte finns något hinder mot att sam- tidigt använda förenklad delgivning och tillgänglighetsdelgivning (se prop. 2017/18:67 s. 14–15). Det görs nu ingen annan bedömning av den frågan . I formell mening används inte delgivningssätten eftersom endast ett av sätten används vid varje delgivnings- tidpunkt. Däremot behöver delgivningsmottagaren vara beredd att ta emot handlingar med olika delgivningssätt. I JK:s granskning har uppmärksammats att kombinationen av förenklad delgivning och tillgänglighetsdelgivning ställer stora krav på delgivningsmottagaren när denne behöver ta till sig information om både tillgänglighetsdelgivning och förenklad delgivning. Dom- stolarna har i försöksverksamheten regelmässigt i samband med att målet inletts på nytt delgett den tilltalade information om förenklad delgivning. Det är angeläget att den delgivande myndigheten kan an- vända sig av de delgivningsformer som är möjliga. Det bör också framöver vara möjligt för myndigheten att tillämpa båda delgivnings- Det är också angeläget att domstolarna framöver ska kunna tillämpa förenklad delgivning också under målets fortsatta handlägg- ning. I försöksverksamheten pågår ett omfattande arbete med att förbättra kvaliteten och tydliggöra den information som den misstänkte får under lagföringsprocessens gång. Det handlar bl.a. om informationsmaterial om tillgänglighetsdelgivning i video- format, tydligare skriftlig information och bättre rutiner. Dessa åt- gärder förväntas vara adekvata för att uppväga de svårigheter som kan uppstå för den tilltalade med att behöva förhålla sig till en stor mängd information. Det är dock nödvändigt att också framöver löpande se över vilka åtgärder som kan göras för att förbättra informationen till den misstänkte. Det kan övervägas om den tilltalade förutom att få handlingarna skickade till sig också ska påminnas på sms eller mot- svarande sätt av domstolen. I avsnitt 4.3.2 föreslås förändrade bestämmelser om förenklad del- givning i brottmål. Förslaget innebär bl.a. att tingsrätten endast får använda förenklad delgivning i brottmål när handläggningen av åtalet inleds. Det blir därför naturligt för domstolarna att regelmässigt lämna en ny information om att förenklad delgivning kan användas under domstolens fortsatta handläggning när stämning utfärdas. Information vid tillgängliggörandet till delgivningsmottagaren Tillgänglighetsdelgivning bygger på att delgivningshandlingen finns tillgänglig för delgivningsmottagaren hos myndigheten eller den plats som myndigheten annars har anvisat. Det innebär dock inte att delgivningsmottagaren fysiskt ska behöva ta sig till myndigheten för att få del av sina handlingar. I försöksförordningen regleras att handlingarna som görs tillgängliga vid tingsrätten ska sändas till den tilltalade om det är möjligt och inte bedöms obehövligt (8 § försöksförordningen). Det föreslås att en motsvarande bestäm- melse införs på förordningsnivå i delgivningsförordningen. Det före- slås dock ett förtydligande av formuleringen som innebär att den delgivande myndigheten senast ska sända handlingarna till den tilltalade. Ändringen innebär ett förtydligande om möjlig- heten att sända handlingar före själva delgivningstidpunkten. Som JK har uppmärksammat i sin granskning är det i så fall viktigt att infor- mation som lämnas till delgivningsmottagaren utformas på ett sätt så det står klart när ev. frister eller liknande börjar löpa. I försöksförordningen finns också ett påbud om att skicka hand- lingarna till delgivningsmottagaren på ett sätt som denne själv har efterfrågat i sin kontakt med polisen. Det föreslås att en motsvarande bestämmelse införs i delgivningsförordningen med en skyldighet att dokumentera delgivningsmottagarens adress- och kontaktuppgifter när information om tillgänglighetsdelgivning överlämnas. Utform- ningen av bestämmelsen innebär att elektronisk kommunikation ska användas i första hand. Om det inte är möjligt ska post kunna användas. Det kan också bli aktuellt att använda post om delgivningsmottagaren inte kan nås på elektronisk väg, t.ex. för att e-postadressen visar sig vara ogiltig eller felaktig. I avsnitt 4.5 om förenklad delgivning föreslås att Polismyndig- heten och tillsammans ska utarbeta rutiner för att förmedlandet av adress- och kontaktuppgifter ska bli bättre och tyd- ligare. Detta arbete bör också omfatta förmedling av uppgifter som behövs vid tillämpningen av tillgänglighetsdelgivningen. Det före- slås också att bestämmelserna om polisens åtgärder att dokumentera adress- och kontaktuppgifter för både förenklad delgivning och till- gänglighetsdelgivning ska regleras på samma sätt. Det bör också tyd- liggöras att den som lämnar information om förenklad delgivning och tillgänglighetsdelgivning ska säkerställa delgivningsmottagarens adress och dennes önskemål om sättet att ta emot handlingar. Det föreslås därför att denna fråga regleras närmare i delgivningsförordningen. I avsnitt 4.4.3 om förenklad delgivning föreslås en ordning om att förenklad delgivning ska kunna ske inom ramen för den statliga infra- strukturen Mina meddelanden. Det bör på samma sätt regleras att handlingar som görs tillgängliga också ska kunna skickas på det sättet. Det ska kunna ske under förutsättning att delgivningsmottagaren är ansluten till systemet och inte aktivt motsatt sig att ta emot hand- lingar på det sätt. 3.5.4Tillgänglighetsdelgivning ska även kunna användas för redan upprättade handlingar Förslag: Tillämpningsområdet för tillgänglighetsdelgivning utökas till att också avse redan tillgängliga och upprättade handlingar. Tillgänglighetsdelgivning ska kunna ske genom att en handling också hålls tillgänglig . Delgivning har dock tidigast skett den tredje vardagen efter det att delgivningsmottagaren fått infor- mation om att tillgänglighetsdelgivning kan komma att användas. För att omedelbar tillgänglighetsdelgivning ska kunna tillämpas i praktiken behövs en anpassning av bestämmelserna i efterlys- ningskungörelsen. Allmän domstol ska få besluta om efterlysning för tillgänglighetsdelgivning. Bedömning: Behandling av personuppgifter i efterlysningsregist- ret som behövs för omedelbar tillgänglighetsdelgivning är fören- lig med dataskyddsregleringen. Behov av bättre verktyg att nå svårdelgivna personer I avsnitt 3.5.3 redogörs för förslaget om ett permanent införande av tillgänglighetsdelgivning. Delgivningssättet är ett sätt att under bl.a. förundersökning säkra domstolens möjligheter till delgivning i brott- målsprocessen. På samma sätt används förenklad delgivning i brott- mål. Det förekommer dock situationer i domstol där den tilltalade inte kan delges på detta sätt. Det kan bero på många olika anledningar. I dessa fall har domstolen svårt att nå dessa personer och delge dem handlingar som är nödvändiga för att brottmålsrättegången ska kunna genomföras och avslutas. Till förfogande har domstolen de delgiv- ningssätt som följer av delgivningslagen. I första hand används vanlig delgivning enligt 16–18 §§ delgiv- ningslagen och bygger på att handlingen skickas eller lämnas till del- givningsmottagaren. Det förutsätter att delgivningsmottagaren på något sätt bekräftar mottagandet. Det normala förfarandet är att hand- lingen skickas till mottagaren varefter denne bekräftar mottagandet per post eller e-post. I vissa fall eftersöker domstolen den tilltalade på telefon för att förmå denne att bekräfta mottagandet av hand- Delgivningssättet kräver aktiva åtgärder och en viss arbets- insats från domstolen. Vanlig delgivning är mindre användbart för personer som inte vill låta sig delges. De kan helt enkelt låta bli att svara på de kontaktförsök som domstolen gör. För de som är svårdelgivna behöver domstolen an- vända stämningsmannadelgivning enligt 32 § delgivningslagen. Sådan delgivning går ut på att en stämningsman aktivt och fysiskt letar efter delgivningsmottagaren på platser där denne kan förväntas anträffas, t.ex. i hemmet eller på arbetet. I vissa fall kan handlingen lämnas till en annan person än delgivningsmottagaren, s.k. surrogatdelgivning, eller genom att handlingen lämnas i eller i anslutning till delgivnings- mottagarens hemvist, s.k. spikning. Sådan delgivning får dock enligt 33 kap. 6 § RB inte användas för delgivning av stämning i brottmål. Det innebär att stämningsmannadelgivning i brottmål normalt kräver att stämningsmannen fysiskt anträffar delgivningsmottagaren. Till sitt förfogande har stämningsmannen möjlighet att t.ex. få uppgifter från fastighetsägare och arbetsgivare enligt 43–44 § delgivningslagen. Stämningsmän har enligt 46 § delgivningslagen också rätt att bereda sig tillträde till enskilt område som inte utgör bostad. En delgivnings- mottagaren som t.ex. vistas i sin bostad och som är motiverad att inte bli delgiven kan dock vägra att öppna dörren och låta sig delges. I extrema fall kan dock personell husrannsakan efter särskilt beslut användas för att bereda sig tillträde också till en bostad. Det är dock mycket ovanligt. Det vanligaste skälet till misslyckad stämnings- mannadelgivning är att stämningsmannen inte anträffar delgivnings- mottagaren. Stämningsmannadelgivning innebär kostnader och arbete för dom- stolarna. För att stämningsmannadelgivning ska kunna användas för- söker domstolens administrativa personal först på egen hand delge den tilltalade. Det kan bl.a. ske genom förfrågningar till andra myn- digheter om kontaktuppgifter till den tilltalade med stöd av regler- ingen i 10 kap. 26 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen. Kostnaderna för domstolar för stämningsmannadelgivning uppgår till (se års- redovisning 2019 s. 128). Därutöver tillkommer personalkostnader för de åtgärder som domstolen behöver vidta och i samband med stämningsmannadelgivningen. används stämningsmannadelgivning i domstolarna med viss restriktivitet efter- som den är förenad med kostnader och inte minst lång tidsåtgång. Domstolarna anlitar både och privata aktörer för stämningsmannadelgivning. De privata aktörerna används i första hand eftersom det är mer kostnadseffektivt. Om anlitas för stämningsmannadelgivning är det också möjligt att begära att delgivningsmottagaren ska efterlysas enligt efterlysningskungö- relsen (1969:293). Om polisen påträffar den eftersökte kan denne delges men det förutsätter att delgivningshandlingarna finns tillgäng- liga att överlämna till delgivningsmottagaren. Delgivningshandling- arna förvaras ofta endast i fysisk form på en viss plats hos polisen. Det saknas lagliga förutsättningar att hålla kvar den eftersökte i av- vaktan på att överlämna handlingar. Om den eftersökte påträffas under helg- eller saknas ofta helt förutsättningar att förmedla handlingar till denne. I många fall kan en polisman som påträffar en eftersökt person för delgivning vid t.ex. en trafikkontroll inte vidta några åtgärder för att delge personen. I stället är polisen i det fallet hänvisad till att försöka förmå personen att lämna aktuella kontakt- eller adressuppgifter. När en svårdelgivgen person ska delges stämning och kallelse till huvudförhandling i allmän domstol hinner det normalt sett passera innan stämningsmannadelgivning och ev. efterlysning blir aktuella. Det beror på, som redogjorts för, att domstolen nor- malt uttömmer andra möjligheter innan stämningsmammadelgivning tillgrips. Det finns inget hinder mot att efterlysa en person utan att besluta om stämningsmannadelgivning. En efterlysning saknar dock i realiteten betydelse om inte heller polisen har tillgång till delgivningshandlingarna vilket är fallet endast vid stämnings- mannadelgivning. En lösning som bygger på tillgänglighetsdelgivning Under domstolens handläggning kan det relativt snabbt avgöras om en person förväntas bli svår att delge.