sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — 394Jfr 1948 s. 80 som uttalade att konungens myndighet över det kungliga husets medlemmar inte borde anses tillhöra hans personliga rättsställning utan ses som utövande av ”vissa på konungen ankom- mande statliga befogenheter”. 395Bramstång 1999 s. 99. Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform Själva statschefsskapet utövas av konungen eller av riksföreståndare som träder in enligt vad regeringsformen tillsammans med successionsordningen stadgar. Av kungahusets med- lemmar är alltså endast de successionsberättigade, definerade som ”konungahuset” enligt av- snitt 4.2. nedan, i tur och ordning relevanta. Statschefen som rikets främsta företrädare och innehavare av rikets högsta värdighet I förarbetena till nu gällande regeringsform anges i några olika sammanhang att statsche- fen innehar landets högsta värdighet, är rikets främsta företrädare i förhållande till andra länder, företräder nationen i dess helhet, ska ha uppgifter av representativ och ceremoniell art och ska vara en samlande representant och symbol för landet som helhet.396 Dessa tan- kegångar kan sammanfattas som att statschefen är rikets främsta företrädare och innehavare av rikets högsta värdighet. På engelska görs en skillnad mellan ”head of state” och ”head of nation”, vilket är två sidor av samma mynt, men där det förstnämnda begreppet mer knyter an till den statsrättsliga funktionen medan det senare avser statschefen som nationell sym- bol.397 I denna del blir inte bara en riksföreståndare, utan även de övriga personerna inom kungahuset, relevanta. Även drottning som inte är statschef och ingifta prinsar och prinsessor har uppgifter av representativ och ceremoniell art som härleds ur statschefens funktion som innehavare av rikets högsta värdighet.398 Detta har tydligast återspeglats i de hovhållningsan- slag som har beviljats av till andra medlemmar av kungahuset än ko- nungen och tronföljaren och som av konungen fördelas till dessa andra medlemmar av kungahuset utifrån hur omfattande deras representativa åtaganden är. Statschefen måste för fullgörande av dessa uppgifter förfoga över ”tillräckliga och för ändamålet lämpade re- surser i form av medhjälpare och representationslokaler”.399 Slutligen ska nämnas att statschefen, som i och för sig alltid är i tjänst, också fungerar som privatperson t.ex. i äganderättsliga sammanhang. Detta slogs fast under hans regeringstid (se nedan avsnitt 6.7.3.). När det gäller hovhållningsanslaget överlämnas detta till konungen personligen (se nedan avsnitt 6.5. ), men det görs ändå en uppdelning på vad som bekostas av hovhållningsanslaget och vad som bekostas av helt privata medel. 3.5.4.Hovet och Kungl. Är hovet och Kungl. en del av staten som juridisk person? Här utgår jag från att staten är en enda juridisk person (se ovan avsnitt 3.3.3. ), att hovet står utanför den statliga förvaltningsorganisationen och att de hovanställda inte är statsan- ställda (se nedan avsnitt 6.5.10.). Hovet med dess underavdelningar och Kungl. kan inte hänföras till någon av de myndighetskategorier som finns enligt regeringsformen, 1973:90 s. 171-174. 397Distinktionen återkommer kontinuerligt i Hazell och 2020. 398Bramstång Hov och slott s. 5-6. 399Bramstång Hov och slott s. 6. Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform och hovet kan inte anses som en del av staten som juridisk person. har aldrig tagits upp i samband med några statliga anslag och har alltid behandlats som en från hovet och staten fristående enhet med egen förmögenhet och egen förvaltning (se nedan avsnitt 8.3.5.). Ingenting talar för att Kungl. skulle ha kommit att bli en del av vare sig hovet eller staten. Frågan är då om hovet alls är en juridisk person. Det är inte självklart. Från 1809-10 års överenskommelse ställdes hovanslaget till konungens förfogande mot kvitto, och i den i detta sammanhang väsentliga uppdelningen mellan hovstat och slottsstat år 1840-41 uttalade stats- utskottet att hovstatsanslaget var ställt ”till H. Konungens och de öfrige Kongl. Perso- nernes Egen höga disposition, för hvilka summor och deras användande icke någon redovis- ning, utan endast qvitto, såsom förr varit vanligt, erfordras”400 medan slottsstatsanslaget om- fattades av redovisningsskyldighet. Ingenstans sägs dock att medlen betalades ut till någon juridisk person. Det ska noteras att ”juridisk person” inte var ett vanligt sätt att beskriva saken , medan begreppet ”kassa” användes i sådana sammanhang, bl.a. om Djur- gårdskassan år 1809-10 och även ; också Kungl. ekonomiska för- valtning har benämnts ordenskassan. Man kan alltså mycket väl tänka sig att det var ko- nungen som fysisk person som hanterade anslaget. Detta gjorde han naturligtvis med hjälp av den organisation för detta som fanns inom hovet, med riksmarskalken som högste chef (se nedan avsnitt 6.8.). Det torde ha framstått som naturligt att betrakta hovet som en juridisk person, på samma sätt som staten betraktades som en juridisk enhet (”statsverket”, ”statskassan”), men begreppet juri- disk person blev i dessa sammanhang inte relevant förrän senare del.401 Eftersom hovet enligt 48 § regeringsformen stod under konungens enskilda styrelse måste det ha framstått som främmande att anse att dess ekonomi ingick i den juridiska person som omfattade sådant som inte stod under konungens enskilda styrelse utan föll under besluts- rätten för och Kungl. Maj:t i statsrådet. Till skillnad från vad som gäller (se ovan avsnitt 3.2.1. och 3.3.3.) finns det inga uttalanden som tyder på att hovets ställning i detta hänseende skulle ha förändrats. Tvärtom är det tydligt att hovet ska stå utanför den statliga förvaltningsorganisationen (se ovan avsnitt 3.4.2. Hovet och Kungl. som från staten fristående institutioner men inte heller helt privaträttsliga organ: ’till statschefsämbetet knutna juridiska personer’ Problemet, och dess lösning, ligger i konstaterandet av att regeringsform inne- bar en genomgripande förändring av svensk konstitutionell rätt men utan att alla tänkbara följdändringar genomfördes.403 Å ena sidan finns uttalanden om att en gräns kan dras mellan allmänt och enskilt, å andra sidan vidtogs inga lagstiftningsåtgärder för att omforma t.ex. de riksdag, Bihang, saml. 4, avd. 1, bd 1, statsutskottets bet. nr 31, s. 1-2. Se även saml. 10, avd. 1, riksdagsskrivelse nr 162, s. 298 401Att diskutera staten i termer av juridisk person är en tysk 1800-talskonstruktion, se , als juristische Person. Dogmengeschichtliche Untersuchung zu einem Grundbegriff der deutschen Staatsrechtsle- hre, : Duncker & Humblot, 2000. 402Man kan här göra en jämförelse med den brittiska monarkin, där Duchy of anses vara en annan juridisk person än staten (”kronan”) i övrigt, se 2018. 403Jfr t.ex. Wenander 2021 och SOU 1997:38 s. 28-29 (). Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform kungliga akademierna, hovet eller Kungl. till antingen någon typ av förvalt- ningsmyndigheter eller rent privaträttsliga organisationer eller för att i grundlagen definiera någon kategori institutioner som de kunde sorteras in under. Det infördes ett myndighetsbe- grepp som lämnar oklart vad Lagrådet är. Detta föranleder mig till slutsatsen att nya institu- tioner visserligen som huvudregel förmodligen ska vara antingen allmänna eller enskilda, och antingen myndigheter under eller regeringen eller kommunala, och i övrigt falla in under gängse kategorier. Detta ger i och för sig inte heller hela bilden, med tanke på rättsliga ställning efter dess skiljande från staten. Kyrkan är en delvis privaträttslig organisation men med särskild offentligrättslig reglering; den får ”själv reglera sina angelä- genheter inom ramen för en lag men utan statsrättsligt grundad normgivningskompetens, dvs. utan en på regeringsformen grundad rätt att meddela generellt bindande föreskrifter”.404 Det kan, som har nämnt, inte anses uteslutet att bilda nya institutioner av eget slag, t.ex. för att stärka domstolarnas oavhängighet.405 Insikten att det finns centrala och betydelsefulla institutioner som inte kan ordnas in i de vanliga myndighetskategorierna är, enligt min mening, viktig att lägga till grund för den föl- jande diskussionen. Äldre institutioner som inte omreglerats kan därmed mycket väl ha kvar sin tidigare rättsställning, som kan vara svår att passa in i de kategorier som gäller i övrigt. När det gäller hovet har detta synsätt uttryckligt stöd i förarbetena till regeringsformen. Det är också viktigt att inte försöka pressa in institutioner i kategorier som inte fungerar; då är det bättre att konstruera en ny kategori som bidrar till ökad klarhet och tydlighet. Jag har därför kommit fram till att hovet (och dess underavdelningar) samt Kungl. kan omtalas som ’till statschefsämbetet knutna juridiska personer’.406 Bramstång diskuterade i anslutning till begreppet särskilda offentligrättsliga sub- jekt, och de till statschefsämbetet anknutna organen skulle kunna utgöra en underavdelning av särskilda offentligrättsliga subjekt. När det gäller Kungl. organisatoriska känne- tecken har Bramstång närmast jämfört orden med en myndighet (om man anser ordensut- delandet som en förmån och därmed myndighetsutövning) eller som en offentligrättslig kor- poration (om man fäster vikt vid orden som en sammanslutning av riddare), man han har sagt att Kungl. ”tveklöst är [---] att beteckna som en offentligrättslig förete- else”,407 närmast en myndighet, även om han medgett att det inte stämmer särskilt väl med regeringsform.408 har noterat att historiskt sett kan uppfattas som en myndighet under konungen, men hon har ifrågasatt om det stämmer med rege- ringsform att tala om myndigheter som inte i sista hand härrör ur makt. Enligt henne verkar det dock ”ännu mindre naturligt” att betrakta ”som en privaträttslig företeelse”.409 Om man talar om ’till statschefsämbetet knutna juridiska personer’, har man en benäm- ning som är mer beskrivande än normerande; att hovet med dess delar och Kungl. 1997/98:49 s. 10. 405Eka 2020 s. 107-109. 406Jfr Vabi 2003 s. 139-142 och Bramstång Hov och slott s. 127. 407Bramstång 1999 s. 105. 408Bramstång 1999 s. 101-105, jfr Bramstång Hov och slott s. 22. 409Lena , Offentlig förvaltning utanför myndighetsområdet, : Iustus, 1989, s. 342. Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform Orden är juridiska personer och att de är knutna till statschefsämbetet kan knappast bestri- das. Hovet och Kungl. har på så sätt sammanfattningsvis några kännetecken som är av intresse: •De har ett mycket gammalt ursprung, ingår inte i staten som juridisk person och har inte sorterat under Kungl. Maj:t i statsrådet. •De stod års regeringsform under Konungens enskilda eller personliga beslutsmakt. •Någon ändring har inte genomförts genom regeringsform, uttryckligen be- träffande hovet, och beträffande Kungl. på så sätt att verksamhetens omfattning begränsats medan dels konungens beslutande funktion lämnats intakt när det gäller de enskilda fallen, dels själva den juridiska personens existens inte påverkats av några förändringar. •De stödjer konungen i utövandet av statschefsskapet, vilket är ett offentligrättsligt uppdrag, men de har också privaträttsliga drag; hovet sköter även konungens privata ärenden,410 Kungl. har vissa drag av sammanslutning. I avsnitt 6.8. kommer hovets organisation att behandlas närmare, och där tas bl.a. upp frågan om hovet kan delas in i flera juridiska personer. diskuteras nä- mare i avsnitt 8.3. Överlämnande av förvaltningsuppgift enligt 12 kap. 4 § regeringsformen? Enligt 12 kap. 4 § regeringsformen får förvaltningsuppgift överlämnas åt kommuner och åt andra juridiska personer och enskilda individer. I bestämmelsens ursprungliga lydelse (då 11 kap. 6 § regeringsformen) omnämndes endast kommuner, bolag, föreningar, samfällig- heter och stiftelser, det vill säga inte juridiska personer i allmänhet. I de delar hovet och Kungl. kan anses utföra förvaltningsuppgifter, har dessa uppgifter redan över- lämnats långt års regeringsforms tillkomst. Utifrån regeringsforms syste- matik måste det för övrigt anses främmande att tala om ”överlämnande av förvaltningsupp- gift” i dessa hänseenden (jfr avsnitt 3.3.1. angående övergångsbestämmelserna till regeringsform). Det kan också anses delvis främmande att tala om förvaltningsuppgifter, ett mer träffande begrepp skulle när det gäller beslutanderätten över hovet och utdelande av ordensutmärkelser kunna vara statschefsuppgifter – uppgifter som hört till konungaämbetet och aldrig avlägsnats från det. Det som talar för att 12 kap. 4 § andra stycket regeringsformen är tillämplig, direkt eller analogt, är att hovet och Kungl. inte är en del av staten som juridisk person. Detta gäller särskilt med nuvarande lydelse av bestämmelsen, efterom hovet och Kungl. är juridiska personer men inte tillhör någon av de kategorier som uppräknades i den äldre lydelsen. synes närmast ha menat att det är fråga om överlämnande av förvaltningsuppgift enligt nuvarande 12 kap. 4 § andra stycket regeringsformen.411 Detta skulle i realiteten få den effekten att kravet på beaktande av allas likhet inför lagen samt 410Jfr att Reuterskiöld s. 50 och 1921 s. 6 betraktade den kungliga förmögenheten som en särskild juridisk person med den befullmäktigade förvaltaren som organ. Att förmögenheten skulle vara en särskild juridisk person nämns inte i Malmgens senare upplagor, se t.ex. 1947 s. 6. 411Sterzel 2009 s. 160, se även Nergelius 2010 s. 378. Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform iakttagande av saklighet och opartiskhet enligt 1 kap. 9 § regeringsformen skulle bli tillämp- ligt. Detta är dock så grundläggande principer för statens handlande att de säkerligen gäller kungahuset, hovet och Kungl. oavsett om den nämnda bestämmelsen är till- lämplig direkt eller analogt eller inte alls. Om hovet och Kungl. är från staten fristående juridiska personer skulle detta emellertid innebära att eventuella ingrepp från det allmännas sida åtminstone kräver lagstöd enligt 8 kap. 2 § 2 regeringsformen, såvida inte kopplingen till statschefsämbetet gör att grundlagsstiftning krävs (se ovan avsnitt 3.3.2.). Oavsett hur man närmare definierar olika rättsliga begrepp, kan delvis privaträttsliga, delvis offentligrättsliga principer och regler läggas till grund för förståelsen av hovet och Kungl. Kungahusets omfattning – en inventering av några begrepp 4.Kungahusets omfattning – en inventering av några be- grepp 4.1.1.Begreppens förekomst i gällande lagstiftning ’Hus’ och ’familj’ är inte rättsligt definierade begrepp i svensk rätt . Emellertid finns begreppet ’konungahuset’ i 5 kap. 4-5 §§ regeringsformen, ’kungl. huset’ i 4-5 och 8 §§ suc- cessionsordningen och ’kungl. familjen’ i 4 § successionsordningen. Dessutom finns begrep- pet ’konungahuset’ i brottsbalken412 och i ordenskungörelsen samt ’kungahuset’ (tidigare ’ko- nungahuset’ och ’konungaätten’) i föreskrifter som har med skatt413 att göra och ’kungahuset’ i fråga om utlämnande av allmänna handlingar i samband med personskydd.414 Det finns samband mellan vilka som är successionsberättigade och vilka som omfattas av dessa olika begrepp. Sambanden är dock långt ifrån entydiga, och begreppens innebörd har förskjutits . 4.1.2.Hus och familj enligt romersk rätt; det agnatiska släktbegreppet I antikens fanns begreppen ’hus’ (domus) och ’familj’ () som rättsliga begrepp. Den romerske rättslärde Ulpianus behandlade dessa begrepp, och hans definitioner fördes in i Digesta,415 betydelsefulla samling av uttalanden i litteraturen från den klassiska tiden. Ulpianus skrev att var ett slags korporation, som kunde definieras på två olika sätt. Antingen kunde begreppet omfatta de personer som löd under en och samma familjefader (paterfamilias) genom att finnas i hans hus eller hushåll (domus), eller kunde det omfatta alla agnater, dvs. alla som på en rak manslinje härstammade från samma familjefader. I den mer begränsade betydelsen var det alltså fråga om att familjefadern hade en bestäm- manderätt i sitt hus (dominium) och över barn och barnbarn etc. (patria potestas) till dess att han dog, då sönerna blev familjefäder i sina respektive familjer. I denna betydelse av ingick även hushållets slavar. I den mer omfattande betydelsen motsvarar familjebegreppet det som viidag skulle kalla agnatisk släkt. I denna betydelse synes begreppet även i ha använts mer som ett allmänt än som ett strikt rättsligt begrepp, eftersom Ulpianus ger som exempel att man talade om den Julianska släkten. Kvinnor hörde till sin faders familj även sedan de 41218 kap. 2 § . 4133 kap. 16 § inkomstskattelagen (1999:1229): ”Medlemmar av kungahuset är inte skattskyldiga för anslag som anvisas av staten.” 4146 kap. 15 § patientsäkerhetslagen (2010:659), 7 a § förordningen (1991:1413) om rättspsykiatrisk under- sökning, 15 a § förordningen (1992:289) om särskild personutredning i brottmål, m.m., 6 kap. 3 § förordningen (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder och 37 § fängelseförordningen (2010:2010). 50.16.195.1-5, se och (utg.), Corpus Iuris Civilis, bd 1, : Weidmann, 1872, s. 864-865. Kungahusets omfattning – en inventering av några begrepp hade gift sig, såvida de inte gifte sig genom en typ av äktenskap som gjorde att de lämnade faderns familj och fördes över till mannens.416 Detta synsätt tillämpades inte bara i antikens . I den s.k. lagen (lex salica), som skrevs ned år 507-511 på föranstaltning av merovingerkungen , fanns en bestämmelse (tit. 59 § 6) om att döttrar uteslöts från arv av jord.417 Denna agnatiska arvs- ordning kom att ligga till grund för successionsordningarna i många europeiska kungahus, och begreppet salisk lag kom till och med ofta att bli synonymt med den agnatiska kungliga successionen.418 uppmärksammade principen i , där han fören- klat formulerade den som In terram Salicam mulieres ne succedant (I saliskt land ärver419 inte kvin- nor). lät ärkebiskopen av understödja anspråk på Frank- rike med ett resonemang som gick ut på dels att den lagen inte gällde i , dels att härskarna över inte själva hade iakttagit principen.420 Sättet att uppfatta släkten som hörande till ett ’hus’ var inte unikt för de högre stånden utan förekom även på lägre nivå i samhället, som t.ex. bland bönderna i pyreneiska byar.421 När det gäller svensk rätt kan konstateras att något agnatiskt släktbegrepp inte generellt sett tillämpades på medeltiden.422 var ett valkungadöme, så det fanns ingen anledning att definiera ett kungahus eller en kungafamilj, även om det i landslagens konungabalk angavs att en konungason helst skulle komma i fråga när ny konung skulle väljas (se ovan avsnitt 2.2.2.-3.). Först kan mera entydiga spår konstateras av att arv av adelskap ansågs enbart kunna ske enligt den agnatiska principen.423 Många av bestämmelserna suc- cessionsordning har sin bakgrund i tidigare gällande motsvarande lagstiftning och framåt;424 dessa bestämmelser har behandlats i kap. 2. 50.16.195.1-5, du Plessis, Borkowski’s Textbook on Roman , 4 uppl., : Univer- sity Press, 2010, s. 110-117; och . J. McGinn, A Casebook on Roman , : , 2004, s. 18-20. 417”” i Handwörterbuch zur deutschen Rechtsgeschichte, II. Band, : , 1978, sp. 1949-1962 (). 59, § 6 lyder: ”De terra uero Salica nulla in muliere (portio aut) est, sed ad uirilem sexum, qui fratres fuerint, tota terra pertineat.” Se (red. ), ”Pactus legis Salicae” i Monumenta Germaniae Historica, Legum Sectio I, band 4:1, 1962, s. 223. 418”Monarchie” i Handwörterbuch zur deutschen Rechtsgeschichte, III. Band, : , 1984, sp. 625-630 (K. O. Frhr. 419Succedere betyder, mer ordagrant, träda i någons ställe, efterträda, avlösa, överta, tillträda; se . Ca- , Latinskt skol-lexikon, : , 1924, sp. 521. 420Shakespeare, , I. Se (red. ), King , : Uni- versity Press, 1968, s. 8-10 samt xx-xxiv. Den lagens ställning och tillämpning i har behandlats av , ”The Salic and the Valois succession to the French crown” i French History, 2001, vol. 15 (4), s. 358-377, och densamme, ”The Salic , French Queenship and the Defence of Women in the ” i French Historical Studies, 2006, vol. 29 (4), s. 543-564. 421Emmanuel Le , Montaillou. En fransk bondby 1294-1324, : Natur & Kultur, 2019, s. 66-107. Studier rörande jord, släktskapssystem och ståndsprivilegier, Rättshistoriskt biblio- tek bd 38, : , 1985, s. 20-28; , Vapenlikhetsfällan. Vapen- och sigillbruk under svensk medeltid. En introduktion för släkthistoriker, jämte rättelser till Svenska medeltidsvapen, : Svenska genealogiska samfundet, 2015, s. 4-9. 423Martin Sunnqvist, Släktvapenrätt. En jämförande studie av den historiska och nutida, engelska, tyska och svenska rättsliga regleringen av släktvapen och dess förhållande till varumärkesrätten, 2001, s. 132 med hänvisningar. 424Berger 1877 s. 19. Kungahusets omfattning – en inventering av några begrepp 4.1.3.1810 års successionsordning och dess ställning som grundlag Successionsordningen är en av rikets grundlagar och enligt både 1809 och re- geringsformer har gällt respektive gäller att den endast kan ändras genom grundlagsändrings- förfarande. Den är dock speciell på så sätt att den antogs genom en enda riksdags beslut, dessutom en urtima riksdag,425 och den kan bortfalla genom det nuvarande konungahusets utslocknande, eftersom den då saknar tillämpningsområde.426 Som bakgrund till successionsordningen finns valakten år 1810,427 som ”måste [---] näm- nas bland de rättsbud, på hvilka arfsföljden grundas”.428 Den var enligt termino- logi en av de konstitutionella stadgarna.429 hade föredragit en mer allmängiltig suc- cessionsordning, men han menade att nya stadganden föranledda av ett kungaval – sedan det tidigare konungahuset dött ut eller förlorat successionsrätten – torde kunna föras in i suc- cessionsordningen utan att reglerna för grundlagsstiftning iakttogs. Det finns här ett preju- dikat i sättet på vilket nu gällande successionsordning antogs.430 Successionsordningen var ”mutatis mutandis, en afskrift af”431 successionsordning, som avsåg den då valde kronprinsen . Endast i 1 § gjordes ändringar, 2-9 §§ var likalydande i 1809 och successionsordningar.432 Tankegången är uppenbarligen, att eftersom kungaval inte sker genom förfarandet för grundlagsstiftning, måste en ny successionsordning kunna antas utan sådant förfarande, sär- skilt om inga materiella förändringar i den görs. Man skulle kunna tänka sig att det krävs grundlagsstiftningsförfarande för andra ändringar än de som krävs för att sätta in den nya konungens namn i den tidigare gällande successionsordningen.433 I betänkande angavs dock att huvudregeln för grundlagsstiftning ska följas – det krävs två riksdagsbeslut med mellanliggande riksdagsval.434 I successionsordningen finns ett antal regler om förutsättningar för successionsrätt till den svenska kronan. En successionsberättigad person måste bekänna sig till den rena evan- geliska läran (4 §), och det finns eller har funnits specialregler när det gäller giftermål (5-6 §§), utrikes resor (7 §) och förutsättningarna för att bli regent i utländsk stat (8 §). Dessa regler, som har sin bakgrund bl.a. arvförening, har föranlett delvis omfattande diskus- sioner i den juridiska litteraturen. Tolkningen av dessa regler kommer att behandlas närmare i kapitel 5. 425Reuterskiöld s. 205, 1921 s. 160. 426Berger 1877 s. 25, Reuterskiöld s. 205. 427Se (red. ), När svenskarna valde tronföljare. Handlingar från i , : , 2010, s. 99-100. 428Blomberg 1904-06 s. 209 och 1911 s. 141. 429Blomberg 1904-06 s. 75 och 1911 s. 28-29. 430Blomberg 1904-06 s. 209 och 1911 s. 140-141. 431Hagman 1902 s. 506. 432Berger 1877 s. 21. 433Jfr också 1877 s. 23-25 angående vilka delar av successionsordningen som kunde ändras av den svenska lagstiftaren och vilka som krävde både svenskt och norskt beslut för ändring. 434SOU 1963:17 s. 136. Kungahusets omfattning – en inventering av några begrepp