sou · H9B336 · 2021-05-05 00:00:00 — Det handlar ofta om mindre utgifter för kortare resor, porto och administration. I nu- läget lägger ställföreträdare och överförmyndare mycket tid på att redovisa och granska kvitton för småutgifter. För att åstadkomma ökad smidighet föreslår vi en lagreglerad möjlighet för överförmyn- daren att utan att kräva in underlag i form av kvitton eller verifika- tioner bevilja ställföreträdaren ersättning för utgifter, motsvarande högst av prisbasbeloppet . Detta innebär att ställ- företrädaren får intyga på heder och samvete i årsräkningen att han eller hon har haft de uppgivna utgifterna. Kvittona eller verifika- tionerna behöver alltså inte ges in i dessa fall, men ställföreträdaren ska naturligtvis vara beredd att visa upp dem på förfrågan. Stärkt kompetens och kvalitet i överförmyndarverksamheten Överförmyndarens verksamhet är i hög grad författningsreglerad och avser till stor del myndighetsutövning mot enskild. Huvud- männen är ofta människor som befinner sig i utsatta situationer och som inte själva kan ta till vara sina intressen. Detta ställer höga krav på kompetens, kvalitet och rättssäkerhet hos överförmyndaren. har kvaliteten i verksamheterna höjts. finns det dock alltför stora skillnader på området. Vi lämnar förslag som syftar till att säkerställa att överförmyndarverksamheter i hela landet bedrivs med högt ställda krav på kvalitet, kompetens och rättssäker- het. För det första ska det tydligare lyftas fram i lagstiftningen att den som väljs som överförmyndare, ledamot i överförmyndarnämnd eller ersättare ska vara lämplig för ett sådant uppdrag. Det bör dock inte ställas några formella kompetenskrav. För det andra föreslås att överförmyndare, nämndledamöter och ersättare ska vara skyldiga att genomgå en introduktion inför uppdraget. Den nya myndigheten som vi föreslår ska ansvara för att introduktionen tas fram. För det tredje föreslår vi att grundläggande krav på överförmyndarverksam- heten tas in i lagstiftningen, innebärande att verksamheten ska be- drivas med god kvalitet och att kvaliteten fortlöpande ska utvecklas och säkras. Det ska också krävas att uppgifterna i verksamheten utförs av personer med lämplig utbildning och erfarenhet samt att det finns rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden. ska bli den obligatoriska organisationsformen Dagens regelverk innebär att det i varje kommun ska finnas en över- förmyndare. Kommuner kan dock välja att i stället för en ensam över- förmyndare ha en överförmyndarnämnd och två eller fler kommuner kan ha en gemensam nämnd. Starka skäl talar för att överförmyndar- nämnd bör bli den obligatoriska organisationsformen. Nämndformen medför att förtroendevalda med olika kompetenser och erfarenheter kan engageras för uppgifterna, att förutsättningarna för hög rätts- säkerhet i myndighetsutövningen ökar och att verksamheten blir mindre sårbar och personberoende. som organisationsform går vidare hand i hand med en professionell tjänstemannaorganisa- tion och minskar risken för jäv. Det finns visserligen ensamma överförmyndare som fungerar bra, men vi bedömer att nämndformen är en bättre garanti för hög rättssäkerhet, kvalitet och professio- nalism i verksamheten. För att säkerställa hög kvalitet och rätts- säkerhet i myndighetsutövningen i alla landets överförmyndarverk- samheter är det, som vi ser det, nödvändigt med en övergång till nämnd som obligatorisk organisationsform. Detta gäller inte minst eftersom överförmyndaren föreslås ta över beslutanderätt i ärenden om godmanskap som prövas av domstol. Vi föreslår därför att överförmyndarnämnd eller gemensam överförmyndarnämnd ska vara den obligatoriska organisationsformen. Ökade möjligheter till delegering av beslutanderätt i överförmyndarnämnden Möjligheterna till delegering av beslutanderätt är relativt långtgående på överförmyndarområdet. Vi har dock uppmärksammat att vissa brådskande beslut inte kan delegeras, bland annat beslut om att interimistiskt entlediga en ställföreträdare som är lämplig för uppdraget. Vi föreslår en generell möjlighet för överförmyndar- nämnden att delegera till ordföranden eller en annan ledamot att fatta beslut i ärenden som är så brådskande att nämndens avgörande inte kan avvaktas, i likhet med vad som gäller på det kommunala området i övrigt. Beslutet ska anmälas vid nämndens nästa sammanträde. Överförmyndaren ska besluta i ärenden om godmanskap som prövas av domstol Vi har övervägt om beslutanderätten i ärenden om godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB och förvaltarskap, samt i de ärenden om ent- ledigande av ställföreträdare som prövas i domstol, bör flyttas från domstolarna till överförmyndarna. Detta förutsätter dels att ärendetyperna inte kräver en domstolsprövning, dels att överförmyn- darna har tillräcklig kompetens för uppgifterna. Reglerna i 11 kap. 4 § FB innebär att det saknas möjlighet att anordna godmanskap mot den enskildes vilja. I allmänhet blir det inte fråga om några långtgående rättsliga överväganden och det sak- nas i regel skäl att hålla muntlig förhandling. Vi bedömer att det krävs en domstolsprövning i de ärenden där någon som är behörig att yttra sig motsätter sig att godmanskap anordnas men inte i övriga fall. Vi gör samma bedömning i ärenden om jämkning och upphör- ande av godmanskap. När det gäller ärenden om förvaltarskap, och de ärenden om entledigande som prövas i domstol, bedömer vi att en prövning i domstol behövs. Kompetensen och kvaliteten hos överförmyndarna har höjts , även om det fortfarande finns brister. Vi har föreslagit att det ska ställas tydligare krav på verksamheterna och att det ska bli obligatoriskt med överförmyndarnämnder. Särskilt om de för- slagen genomförs menar vi att merparten av ärenden om godman- skap kan flyttas från domstolarna till överförmyndarna. Vi föreslår således att överförmyndarna, i stället för domstolarna, som utgångspunkt ska pröva ärenden om godmanskap. Om någon som är behörig att yttra sig i ärendet motsätter sig att godmanskap anordnas, jämkas eller upphör ska överförmyndaren överlämna ärendet till tingsrätten för prövning där. Detta innebär att handläggningen i ärendena alltid ska inledas hos överförmyndaren. Överförmyndarens beslut ska kunna överklagas till tingsrätten. En ny myndighet ska ha ett övergripande ansvar på området utövar sju av landets länsstyrelser tillsyn över överförmyndare och överförmyndarnämnder. Länsstyrelserna ansvarar också för till- synsvägledning, vilket innefattar en skyldighet att med råd stödja överförmyndarna och överförmyndarnämnderna i deras verksamhet och främja en enhetlig rättstillämpning, samt en skyldighet att se till att utbildningen av överförmyndare, nämndledamöter och ersättare är tillfredsställande. Ingen central myndighet har ett övergripande ansvar på området. Länsstyrelserna bör även fortsättningsvis ansvara för tillsyn och tillsynsvägledning Vi har övervägt om de uppgifter som länsstyrelserna har på området bör flyttas till någon annan myndighet. När det gäller tillsynen kon- stateras att länsstyrelserna numera tolkar regelverket på ett likartat sätt och har en relativt god samsyn när det kommer till hur tillsynen ska utföras. Överförmyndarna har vidare en i huvudsak positiv upp- fattning om länsstyrelsernas tillsyn. Vi bedömer mot den bakgrunden att det saknas anledning att låta någon annan myndighet än läns- styrelsen ha hand om tillsynen. Vad gäller tillsynsvägledningen kon- stateras att länsstyrelserna visserligen har utfört regeringsuppdrag som har att göra med de tillsynsvägledande uppgifterna. I övrigt har de dock inte utfört något gemensamt arbete för att tillhandahålla råd och stöd till överförmyndare, med något undantag. Många överför- myndare anser vidare att länsstyrelserna inte kan ge dem det stöd och den rådgivning de har behov av. Vi menar att länsstyrelsernas tillsynsvägledning ändå fyller en funktion, framför allt när det gäller den typ av råd och stöd som ges i samband med tillsynen. Det saknas mot den bakgrunden skäl att ändra den ordning som gäller . Länsstyrelserna ska alltså även i fortsättningen ha ansvar för tillsyn och tillsynsvägledning på området. Vi bedömer att de tillsynsverktyg som länsstyrelserna har är tillräckliga. En ny statlig myndighet ska inrättas Det finns som nämnts ingen central myndighet med ett övergrip- ande ansvar på området. Många av de problem som vi har identifierat hör samman med en brist på statlig styrning, samordning och kontroll. Vi menar att det behövs ett tydligare statligt ansvar för att nödvändiga förändringar ska kunna genomföras. En myndighet bör alltså ha ett huvudansvar på området. Vi har övervägt alternativen 1.att en av de länsstyrelser som har tillsyn och ger tillsynsvägled- ning får det övergripande ansvaret, 2.att en redan befintlig förvaltningsmyndighet får det övergripande ansvaret och 3.att en ny statlig myndighet inrättas. När det gäller det första alternativet kan det ifrågasättas om det inom länsstyrelserna finns de kompetenser och den organisation som de nya uppgifterna kräver och om en ordning av det slaget kommer att fungera i praktiken. Beträffande det andra alternativet har vi inte identifierat någon befintlig förvaltningsmyndighet vars verksamhets- område har en naturlig koppling till främst de civilrättsliga frågor som ställföreträdarområdet för med sig. Vi har mot den bakgrunden kommit fram till att det tredje alternativet, en ny statlig myndighet, skapar bäst förutsättningar för att området ska få den uppmärksam- het det behöver och för att överförmyndare och ställföreträdare ska få bättre förutsättningar att bedriva sin verksamhet med hög rätts- säkerhet och kvalitet. Ytterst syftar förslaget till att säkerställa att de personer som behöver en god man eller förvaltare ska få den hjälp och det stöd som de har rätt till. Vi föreslår därför att regeringen inrättar en ny myndighet med ett övergripande ansvar på området. Vidare föreslår vi att myndigheten, oavsett vilket alternativ som väljs, inom sig inrättar ett forum för samverkan i syfte att ta till vara den kompetens och de erfarenheter som finns på området samt verka för enhetlighet och samsyn. Statistiken på området ska utökas och bli en del av den officiella statistiken för länsstyrelserna statistik över överförmyndarnas verk- samhet. Statistik på riksnivån förs av i . Statistikinlämningen har förbättrats men det är fortfarande svårt för många överförmyndare att få fram och redovisa uppgifter för stati- stiken. håller statistiken högre kvalitet och är betydligt mer tillförlitlig än . Det finns dock fortfarande brister i statistiken som gör det svårt att följa upp och analysera överför- myndarnas verksamhet. Vi föreslår att statistiken utökas med upp- gifter om handläggningstider i ärenden om ställföreträdarskap och om huvudmäns och ställföreträdares kön och ålder. En annan fråga gäller om den statistik som framställs bör vara en del av den officiella statistiken. En sådan ordning innebär bland annat att statistiken omfattas av ett antal kvalitetskrav och att den ska vara objektiv och allmänt tillgänglig. En statistikansvarig myn- dighet kan få råd och stöd av i frågor om statistikens kvalitet och om hur uppgiftslämnandet kan underlättas. En statistikansvarig myndighet kan vidare besluta om statistikens innehåll och omfattning och på så sätt utveckla statistiken så att den blir mer relevant och ändamålsenlig. Vi föreslår mot den bakgrunden att överförmyndarstatistiken på lite sikt ska vara en del av den offi- ciella statistiken. Den nya myndigheten som vi föreslår ska ansvara för statistiken. Det förs på nationell nivå inget register över ställföreträdarskap. I stället för varje överförmyndare för sig ett register över ställföreträdarskap inom den egna verksamheten. Under utredningens arbete har ett stort behov av ett nationellt ställföreträdarregister kommit fram, främst kopplat till att det bör bli enklare och smidigare för ställföreträdare att visa sin behörighet och för banker, myndigheter och andra aktörer att kontrollera en ställföreträdares behörighet. är det dessutom inte möjligt för överförmyndare att kontrollera att en ställföreträdare inte tar sig an fler uppdrag än han eller hon kan hantera. Vi föreslår mot den bakgrunden att det tas in en bestämmelse i som innebär att ett nationellt register ska föras över förordnade förmyndare, gode män och förvaltare och de som har en sådan ställ- företrädare. En särskild registerförordning bör tas fram av regeringen. Vi föreslår att förordningen ska innehålla bestämmelser om bland annat registrets ändamål och innehåll samt om möjligheterna till direktåtkomst. Den nya myndigheten som vi föreslår ska föra det nationella registret och ansvara för personuppgifter. Som en följd av att uppgifter om ställföreträdarskap ska kunna hämtas från registret föreslår vi att överförmyndarens skyldighet att lämna registerutdrag tas bort. Det skapar förutsättningar för ökad digitalisering Det digitaliserade och allt mer kontantlösa samhället innebär ett utanförskap och praktiska svårigheter för många huvudmän. För att öka möjligheterna för dem att kunna delta i samhällslivet och dra nytta av digitaliseringens fördelar är det angeläget att de har tillgång till digitala tjänster, anpassade efter eventuella begränsningar i rätts- handlingsförmåga eller kognitiv förmåga. Att se till att sådana anpas- sade digitala tjänster tas fram ligger helt i linje med kraven i EU:s tillgänglighetsdirektiv och . Vi bedömer att det som vi föreslår förbättrar förutsättningar för detta. Det har vidare visat sig att ställföreträdare sällan kan använda myndigheters och bankers digitala tjänster när de utför ärenden för huvudmannens räkning. För att underlätta ställföreträdares verk- samhet är det angeläget att sådana tjänster tas fram. Detta förutsätter att banker, myndigheter och andra som tillhandahåller digitala tjänster har tillgång till tillförlitliga uppgifter om ställföreträdares behörig- het. Vi bedömer att det skapar förut- sättningar för digitala tjänster som är anpassade för gode mäns och förvaltares verksamhet. Ökad digitalisering i överförmyndarverksamheten Överförmyndarna har kommit olika långt med att digitalisera verk- samheten och många tillämpar digitala system i endast begränsad utsträckning. En ökad digitalisering kan förenkla för ställföreträ- dare, exempelvis genom ett smidigare och mer modernt sätt att redo- visa sin verksamhet, samt frigöra resurser och effektivisera verksam- heten hos överförmyndarna. Hos många överförmyndare saknas dock de ekonomiska och personella resurser som krävs för att på egen hand kunna ta fram digitala lösningar. Det är därför angeläget att överförmyndarverksamheten blir en del av arbetet med att öka digitaliseringen av offentlig förvaltning. Vi bedömer vidare att en ökad digitalisering kräver centrala insatser. som vi föreslår ska svara för styrning och samordning av den digitala utvecklingen på området. För att underlätta en övergång till digitala rutiner föreslår vi att vissa regler i och förmynderskapsförordningen ska få en teknikneutral utformning. För att en framtidsfullmakt ska vara giltig krävs att vissa formkrav är uppfyllda. Fullmakten ska vara skriftlig och fullmaktsgivaren ska i två vittnens samtidiga närvaro skriva under fullmaktshandlingen eller intyga att han eller hon har skrivit under handlingen. Vittnena ska ha kännedom om att handlingen är en framtidsfullmakt och bekräfta handlingen med sina underskrifter. Vid tillägg eller andra ändringar i fullmakten gäller samma formkrav. Kraven på skriftliga underskrifter hindrar att framtidsfullmakter upprättas i elektronisk form. Eftersom formkrav inte i onödan bör hindra nya tekniska möjligheter bör utgångspunkten vara att fram- tidsfullmakter ska kunna upprättas elektroniskt. En förutsättning för detta är att systemet utformas på ett sätt som ur säkerhetssyn- punkt är likvärdigt med det befintliga systemet. Vi bedömer att syftet med formkraven kan uppnås genom att fullmaktsgivaren och de båda vittnena signerar fullmaktshandlingen med en avancerad elektronisk underskrift. Vi föreslår därför en bestämmelse i lagen om framtids- fullmakter som möjliggör detta. Det ska även vara möjligt att digitalt återkalla och ändra framtidsfullmakten, vilket inte bedöms kräva andra lagändringar än den nu nämnda. Vi har övervägt om framtidsfullmakter bör registreras och knytas till det som vi föreslår. har lagstiftaren bedömt att det inte finns tillräckliga skäl för att införa en ordning med registrering av framtidsfullmakter. Vi gör samma bedömning och lämnar därför inget sådant förslag. Ställföreträdare för ensamkommande barn En god man ska förordnas oavsett om barnet söker uppehållstillstånd i eller inte En utgångspunkt enligt våra direktiv är att en god man ska förordnas för ensamkommande barn. Vi har uppmärksammat att det finns ensamkommande barn som inte får en god man vilket beror på en utbredd uppfattning om att lagen om god man för ensam- kommande barn enbart är tillämplig när det ensamkommande barnet söker uppehållstillstånd. Detta drabbar ensamkommande barn som är kvotflyktingar, som redan har uppehållstillstånd vid ankomsten till . Tanken är att de ska få en särskilt förordnad vårdnads- havare, som till skillnad från en god man är en långsiktig lösning, men i realiteten kan det dröja innan en sådan vårdnadshavare utses. Inte heller utsatta ensamkommande barn från EU-länder, så kallade EU-migranter, får en god man eftersom de i regel inte söker uppehållstillstånd. Vi menar att lagen om god man för ensamkommande barn i sin nuvarande lydelse är tillämplig, oavsett om det ensamkommande barnet söker uppehållstillstånd eller inte. I syfte att tydliggöra detta föreslår vi ett tillägg i lagstiftningen. För- slaget ligger i linje med kraven i , som gäller som lag i . ska skyndsamt väcka talan eller ansöka om en särskilt förordnad vårdnadshavare är skyldig att hos rätten väcka talan om eller anmäla behov av en särskilt förordnad vårdnadshavare när ett barn beviljas uppehållstillstånd. Vi har uppmärksammat att detta ibland dröjer och att ensamkommande barn ofta får ha en god man än vad som är tänkt. Mot den bakgrunden föreslår vi ett lagkrav som innebär att socialnämnden skyndsamt ska väcka talan om eller anmäla behov av en särskilt förordnad vårdnadshavare när barnet får uppehållstillstånd. Reglerna om behörig överförmyndare bör inte ändras i är behörig överför- myndare (så kallat reservforum) i ärenden om god man för ensam- kommande barn när barnet inte är folkbokfört i och det inte heller finns en kommun där man vet att barnet vistas. Ordningen stämmer överens med vad som gäller ställföreträdarskap enligt för- äldrabalken. Det förekommer att ensamkommande barn avviker från sina till- fälliga boenden i en vistelsekommun och att man i kommunen inte vet vart barnet tagit vägen. När överförmyndaren får kännedom om att förhållandena har ändrats så att en annan överförmyndare ska ta över tillsynen ska akten genast sändas till den överförmyndaren. Detta innebär att ärenden överlämnas till överförmyndarnämnden i i de fall ett ensamkommande barn avvikit och det är okänt var barnet befinner sig. från ett barnrättsperspektiv kan det ifrågasättas om detta är en lämplig ordning, bland annat eftersom det kan vara lättare för den tidigare vistelsekommunen att få information om barnet. Vi bedömer att reglerna om behörig över- förmyndare i varje fall inte bör ändras, bland annat eftersom det finns skäl för att behålla ett reservforum med specialkompetens i frågor med internationell anknytning. Det bör dock inte före- komma att överförmyndare överlämnar ärenden till en annan över- förmyndare innan det har konstaterats att barnet verkligen avvikit, särskilt eftersom barnet dyker upp igen i den överläm- nande kommun. Vi föreslår därför att detta tydliggörs i regelverket. Något om konsekvenserna av våra förslag Våra förlag förväntas bland annat leda till: ett bättre stöd till och en stärkt ställning för huvudmän, bättre möjligheter att rekrytera och behålla kompetenta ställföreträdare, bättre förutsättningar för ställ- företrädare att utföra sina uppdrag på ett bra sätt, högre kvalitet i ställ- företrädarnas och överförmyndarnas verksamhet, en bättre styrning och tillsyn på området, ett effektivare beslutsfattande i ärenden om godmanskap, ökade förutsättningar för digitalisering till nytta för överförmyndare, huvudmän och ställföreträdare samt ökade förutsätt- ningar för att systemet, som bygger på människors ideella engage- mang, ska kunna finnas kvar även . Vårt förslag om ett nationellt ställföreträdarregister bedöms leda till att hanteringen av ställföreträdarskap hos banker, myndigheter och andra aktörer blir tryggare, effektivare och billigare. Förslaget om att flytta ärenden om godmanskap från domstol- arna till överförmyndarna bedöms innebära en ökad renodling av domstolarnas dömande verksamhet. Förslaget förväntas innebära en kostnadsminskning för staten med . Förslagen om en ny myndighet och ett nationellt ställföre- trädarregister bedöms innebära ökade kostnader för staten med om- kring och ännu mer . Vi föreslår att kostnaderna ska finansieras genom en över- föring från Domstolars anslag i statsbudgeten. Förslagen förväntas vidare innebära kostnadsökningar för kom- munerna med , dock något lägre , till dess att reformen i sin helhet träder i kraft. Finansiering föreslås genom ett ökat generellt statsbidrag till kom- munerna, delfinansierat genom en överföring från Dom- stolars anslag. Vi bedömer att våra förslag ger förutsättningar för att kunna be- hålla det ideella inslaget på ställföreträdarområdet även framöver. Sett med finansiella ögon innebär detta en stor vinst för samhälls- ekonomin. Om det ideella inslaget skulle gå förlorat bedömer vi att kostnaden för enbart arvodering av ställföreträdare skulle fördubblas och medföra en kostnadsökning på uppskattningsvis 800 miljoner kro- nor. Ungefär hälften av det beloppet skulle belasta det allmänna. Några av våra förslag, bland annat förslaget om att överförmyn- darnämnd ska bli den obligatoriska organisationsformen, innebär inskränkningar i den kommunala självstyrelsen. Vi bedömer att in- skränkningarna är nödvändiga för att uppnå ändamålen med förslagen och att de alltså är proportionerliga. Vissa förslag, bland annat de som gäller ställföreträdare för ensam- kommande barn, bedöms innebära positiva konsekvenser ur ett barn- rättsperspektiv. Vi föreslår att merparten av de föreslagna lagändringarna ska träda Beträffande vissa författningsförslag före- slår vi dock att de ska träda i kraft senare nämligen när det gäller förslagen om obligatorisk utbildning för ställföreträ- dare och ett nationellt ställföreträdarregister, när det gäller förslaget om en obligatorisk introduktion för ledamöter och ersättare i överförmyndarnämnder och när det gäller förslagen om att överförmyndarnämnd ska vara den obli- gatoriska organisationsformen och om att statistiken på området ska ingå i den officiella statistiken. Ärenden om godmanskap som har kommit in till tingsrätterna före men ännu inte avgjorts ska handläggas enligt äldre bestämmelser. Därutöver föreslår vi vissa övergångsbestäm- melser som gäller förslaget om överförmyndarnämnd som obligato- risk organisationsform. En underårig får själv råda över vad han eller hon genom eget arbete förvärvat efter det att han eller hon fyllt . Detsamma gäller avkastningen av sådan egen- dom och vad som trätt i egen- domens ställe.51 1.1Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 19 kap. 10, 16 och 19 §§ ska upphöra att gälla, dels att 9 kap. 3, 4 och 8 §§, 10 kap. 11, 14 och 18 §§, 11 kap. 1–9, 11, 12 och 14–27 §§, 12 kap. 1–6, 8–10, 12–14, 16 och 17 §§, 13 kap. 2, 3, 5, 6, 8–19 och 21 §§, 14 kap. 1, 2, 5, 6, 8 och 10–24 §§, 15 kap. 1–9 §§, 16 kap. 1–5, 7–14 §§, 19 kap. 1, 2, 5, 7–9, 11, 13–15 och 17, 18 och 20 §§ och 20 kap. 4 och 6–8 §§, och rubrikerna närmast före 11 kap. 12 §, 12 kap. 9 och 10 §§, 13 kap. 18 §, 14 kap. 21 §, 16 kap. 2, 3, 5, 11, 12 och 14 §§ och 19 kap. ska ha följande lydelse,