sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — 1975:12, med förslag till lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207), m.m. 1977/78:126, om ersättning för brottsskador. 1980/81:8, med förslag till utsökningsbalk. 1987/88:92, om ändring i brottsskadelagen (1978:413). 1994/95:49, Reformerad löneexekution och målhantering hos kronofogdemyndigheten. 1997/98:44, Personuppgiftslag. 1997/98:55, Kvinnofrid. 1997/98:105, Det allmännas skadeståndsansvar. 1999/2000:47, Brottsoffers ansvar för rättegångskostnader. 2000/01:68, Ersättning för ideell skada. 2001/02:124, Straffansvaret för människohandel. 2002/03:49, Nya förmånsrättsregler. 2003/04:96, Vissa socialförsäkringsfrågor. 2003/04:150, Ny försäkringsavtalslag. 2005/06:166, Barn som bevittnat våld. 2007/08:95, Ett starkare skydd mot diskriminering. 2009/10:147, Skärpta straff för allvarliga våldsbrott m.m. Prop. 2012/13:1, Budgetpropositionen . 2012/13:69, Kränkande fotografering. 2012/13:111, En skärpt sexualbrottslagstiftning. 2013/14:94, En ny brottsskadelag. 2014/15:77, Genomförande av brottsofferdirektivet. 2015/16:113, Bättre straffrättsliga verktyg mot organiserad brottslighet. 2016/17:108, Straffskalorna för vissa allvarliga våldsbrott. 2016/17:222, Ett starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten. 2017/18:7, Skadestånd och . 2017/18:8, Justering av den utvidgade fåmansföretagsdefinitionen. 2017/18:177, En ny sexualbrottslagstiftning byggd på frivillighet. 2018/19:81, Stärkt ordning och säkerhet i domstol. 2018/19:138, Straffet för mord. 2020/21:1, Budgetpropositionen . 2020/21:170, Barn som bevittnar brott. 2020/21:161, Löneutmätning och digitala ansökningar i utsökningsförfarandet. Departementsserien (Ds) Ds 2007:10, Skadeståndsfrågor vid kränkning. Ds 2021:17, En reformerad arbetsrätt – för flexibilitet, omställningsförmåga och trygghet på arbetsmarknaden. SOU 1964:57, Utsökningsrätt III. Exekution i lön, beneficium m.m. SOU 1972:12, Skadestånd IV. Värdesäkring av skadeståndslivräntor. SOU 1992:84, Ersättning för kränkning genom brott. SOU 1993:32, Ny anställningsskyddslag. SOU 1995:33, Ersättning för ideell skada vid personskada. SOU 1999:1, Nya förmånsrättsregler. SOU 2010:1, Lätt att göra rätt – om förmedling av brottsskadestånd. SOU 2010:87, Skadestånd och . SOU 2012:26, En ny brottsskadelag. SOU 2016:81, Ett modernare utsökningsförfarande – del 1. SOU 2017:7, Straffprocessens ramar och domstolens beslutsunderlag i brottmål – en bättre hantering av stora mål. SOU 2017:39, Ny dataskyddslag. SOU 2018:75, Vissa polisfrågor – säkerhet vid förhör samt kränkningsersättning. SOU 2020:30, En moderniserad arbetsrätt. SOU 2020:44, Grundlagsskadestånd – ett rättighetsskydd för enskilda. SOU 2020:57, Ett särskilt hedersbrott. SOU 2021:43, Ett förstärkt skydd mot sexuella kränkningar. Dir. 1988:76, Ersättning för ideell skada i samband med personskada m.m. Dir 2010:84, En översyn av brottsskadelagen. Dir. 2017:131, Tilläggsdirektiv till (Ju 2016:23). Lagrådsremissen Skärpta straff för våld och andra kränkningar i nära relationer . 2015/16:JuU22. 2016/17:JuU18. 2016/17:JuU20. 2018/19:JuU1. 2018/19:JuU10. 2019/20:JuU8. 2020/21:JuU1. Motion, 2009/10:Ju345, Utbetalning av skadestånd till brottsoffer m.m. Motion, 2018/19:1212, Förskotterat skadestånd till brottsoffren. Motion, 2019/20:142, Stärkta rättigheter för brottsoffer. Motion, 2020/21:3096, Ersättning till brottsoffer. Motion, 2020/21:3298, Stöd till brottsoffer. Riksdagsskrivelse 2018/19:73. Riksdagsskrivelse 2018/19:191. Riksdagsskrivelse 2019/20:43. Riksdagsskrivelse 2016/17:223. Regeringsbeslut , Ju2020/04577 och Ju2020/01672. , Trepartsrelationer i skadeståndsrätten, Iustus, , 1997. och , Skadeståndslagen: En kommentar, version 7, juridik. , Kränkning och upprättelse. En rättssociologisk studie av kränkningsersättning till brottsoffer, Diss. och , Kränkning och upprättelse. En replikation av en rättssociologisk enkätstudie, , 2021. , Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, version 5, juridik. Dereborg och , Brottsskadelagen (2014:322): En kommentar, version 1, juridik. , Kränkningsersättning: skadestånd för kränkning genom brott, Diss. , , 2010. Gregow, , och , Utsökningsbalken: En kommentar, version 5, . och , , version 10, juridik. Lunning, Toijer och , Anställningsskydd: En lagkommentar, version 11A, juridik. , Processrätt – grunderna för domstolsprocessen, , version 4, Iustus. , Kränkning: studier i skadeståndsrättslig argumentation, , , 2008. , Kritik mot kränkningsbegreppet, SvJT 2008 s. 37–56. , Kränkning och andra ”särskilda yrkesgrupper”, SvJT 2013 s. 314–331. Brå (2005), Otillåten påverkan riktad mot myndighetspersoner: från trakasserier, hot och våld till amorös infiltration. Rapport 2005:18, , . Brå (2009), Polisens möte med organiserad brottslighet: en undersökning om otillåten påverkan. Rapport 2009:7, , . Brå (2016), Otillåten påverkan mot myndighetspersoner: en uppföljning. Rapport 2016:13, , . Brå (2018), Yrkesrelaterat utsatthet för brott. Kortanalys 3/2018, , . Brå (2019), Grov kvinnofridskränkning: brottets hantering och utveckling i rättskedjan 1998–2017. Rapport 2019:8, , . Brå (2020), Nationella trygghetsundersökningen 2020 – Om utsatthet, otrygghet och förtroende. Brå (2020), Brott i nära relationer bland unga. Kortanalys 6/2020, , . Brå (2021), Konstaterade fall av dödligt våld – En granskning av anmält dödligt våld 2020. Rir (2021), Effektiviteten i arbete med information till brottsutsatta. RIR 2021:20, , . Stärkt rätt till skadestånd för brottsoffer En särskild utredare ska se över vissa regler som gäller brottsoffers rätt till skadestånd och möjlighet att få ut sådan ersättning. Syftet är att stärka brottsoffers ställning och minska skadeverkningarna av brott. •ta ställning till i vilken utsträckning nivåerna på kränkningsersätt- ning bör höjas, •ta ställning till i vilken utsträckning polisers och andra särskilt utsatta yrkesgruppers rätt till kränkningsersättning bör utvidgas, •ta ställning till hur efterlevande anhörigas rätt till ideellt skadestånd kan stärkas, •ta ställning till hur reglerna om förbud mot utmätning av skade- stånd med anledning av ett frihetsberövande bör ändras för att i större utsträckning möjliggöra utmätning till förmån för brotts- offer, och •föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga eller lämpliga. En parlamentarisk referensgrupp ska tillsättas. Uppdraget ska redovisas . Höjda ersättningsnivåer för kränkning Den som utsätts för ett brott kan drabbas av olika slags skador som ger rätt till ersättning. Det kan vara fråga om sakskador eller per- sonskador av ekonomisk natur, t.ex. sjukvårdskostnad och inkomst- förlust. Ett brottsoffer kan även drabbas av personskador av ideellt slag, t.ex. fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (s.k. sveda och värk). Utmärkande för en ideell skada är att den inte låter sig mätas i pengar på samma sätt som en ekonomisk skada. Vid sidan av ersättning för ekonomisk skada och personskada av ideellt slag kan ett brottsoffer ha rätt till s.k. kränkningsersättning. Det rör sig om en särskild form av ideell ersättning. Kränknings- ersättning kan komma i fråga om någon allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära, t.ex. genom sexualbrott eller våldsbrott (2 kap. 3 § skade- ståndslagen [1972:207]). Den som har utsatts för ett brott ska i första hand begära skade- stånd av den som har begått brottet, vilket vanligtvis görs i samband med rättegången i ett brottmål. Den skadelidande kan också ha rätt till ersättning via en försäkring. Om full kompensation inte kan fås från skadevållaren eller via försäkringen, kan ett brottsoffer ansöka om brottsskadeersättning enligt brottsskadelagen (2014:322) hos . Det rör sig om en skattefinansierad statlig ersättning. Brottsskadeersättning för kränkning bestäms efter samma krite- rier som kränkningsersättning enligt skadeståndslagen (5 § brotts- skadelagen). Om brottsskadeersättning betalas ut, inträder staten i den skadelidandes rätt till skadestånd och har rätt att kräva gärnings- mannen på beloppet (28 och 29 §§ brottsskadelagen). Kränkningsersättningen tar sikte på den kränkning som uppkom- mer just i samband med angreppet och syftar till att kompensera för den kränkning av den personliga integriteten som brottet har inne- burit. Ersättningen avser att kompensera känslor som den kränkande handlingen har framkallat, såsom rädsla, förnedring, skam eller liknande och som inte tar sig sådana medicinska uttryck att det är fråga om en personskada. Även om själva kränkningen inte kan suddas ut genom ersättning i pengar, är ersättningen tänkt att bidra till att den drab- bade får upprättelse för den förnedrande och kränkande handlingen och därmed också bidra till att återställa hans eller hennes själv- respekt och självkänsla. (Se prop. 2000/01:68 s. 19 och 48.) Skadeståndslagen anger inte med vilka belopp kränkningsersätt- ning ska betalas, men den innehåller vissa riktlinjer för hur ersätt- ningen ska fastställas. Enligt 5 kap. 6 § bestäms kränkningsersättning efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktig- het, varvid vissa omständigheter särskilt ska beaktas. Sådana omstän- digheter är om handlingen haft förnedrande eller skändliga inslag eller om den varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa. Andra sådana omständigheter är om handlingen riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet eller om den inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhål- lande. Även det fallet att handlingen varit ägnad att väcka allmän upp- märksamhet räknas upp. De omständigheter som räknas upp i para- grafen har typiskt sett ansetts vara de viktigaste, men även andra omständigheter kan vara relevanta. Det ankommer på rättstillämp- ningen att utifrån förhärskande etiska och sociala värderingar närmare precisera vilka hänsyn som ska tas vid skadeståndets bestämmande. (Se prop. 2000/01:68 s. 52 f. och 74 f.) Eftersom utgångspunkten för bestämmandet av kränkningsersätt- ning är en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar ser man i första hand till vilken kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit genom angreppet. Det innebär att ersättningen i stor utsträckning får bestämmas med ledning av objektiva faktorer. I särskilda fall kan man dock ta hänsyn till inten- siteten i den skadelidandes upplevelser av kränkningen på ett sätt som kan medföra avvikelser från den mera schablonartade bedömningen. Det rör sig om fall där det framkommer att kränkningen har varit särskilt allvarlig eller kanske klart lindrigare än normalt. (Se prop. 2000/01:68 s. 49, 51 f., 66 och 74.) Utvecklingen av ersättningsnivåerna för kränkning sker genom ett samspel mellan avgöranden och dom- stolarnas dömande verksamhet, inklusive vägledande avgöranden från . I praktiken bestäms ersättningsnivån ofta med ledning av de schabloner för brottsskadeersättning som tillämpas av efter beslut av ersättning. höjde myndigheten t.ex. schablonersättningen för kränkning vid våldtäkt mot vuxna från till 100 000 kro- nor. Höjningen berodde på den skärpta syn på sexualbrott som bl.a. kommit till uttryck genom förändringar i lagstiftningen om sexual- brott. Högre belopp än enligt schablonerna kan dock komma i fråga om det finns skäl för det. Enligt Brottsoffermyndighetens praxis kan en allvarlig kränkning inte uppskattas till ett lägre belopp än . tar i sin praxis fasta på att det som ska ersättas genom kränkningsersättningen principiellt är den kränkning, dvs. den momentana upplevelse, som den angripne typiskt sett har drab- bats av vid skadetillfället, och inte efterföljande lidande eller andra upplevelser eller verkningar av det brottsliga angreppet. Vidare har domstolen i ett avgörande slagit fast att kränkningsersättning som utgångspunkt ska bestämmas efter de principer som gäller vid tiden för fastställande av ersättningen, dvs. vid domstillfället (rättsfallet NJA 2017 s. 938). I avgörandet pekar domstolen på att kränknings- ersättningen skiljer sig från annat skadestånd genom att det inte handlar om en konkret skada som kan frigöras från den värdering av gärningen som sker vid bedömningstillfället. Enligt domstolen ökar förutsätt- ningarna för att ersättningen ska bidra till upprättelse och medverka till att återställa självrespekten och självkänslan hos den skadelidande, om de värderingar och förhållanden som då gäller får slå igenom. Ersättningsnivåerna för kränkning behöver ses över I samband med att den nuvarande regleringen om kränkningsersätt- ning tillkom behandlades frågan om att höja ersättningsnivån. Reger- ingen kom då fram till slutsatsen att ersättningsnivåerna hade utveck- lats på ett sådant sätt att det inte fanns anledning att ingripa med lagstiftning (prop. 2000/01:68 s. 55 f.). har frågan om att höja ersättningsnivåerna för kränkning även behandlats av vid upprepade tillfällen. Motionsyrkanden om höjda ersättningsnivåer har då avslagits med hänvisning till att det bör vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma ersättningens storlek (se bl.a. bet. 2015/16:JuU22 och bet. 2016/17:JuU20). Frågan om att höja nivåerna på kränkningsersättning har aktualiserats på nytt. Det har i olika sammanhang gjorts gällande att nivån på ersättningar som döms ut är för låg och inte står i överens- stämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. har i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att återkomma med ett lag- förslag om fördubblad kränkningsersättning till brottsoffer. Enligt behöver brottsofferperspektivet stärkas, och den kränk- ning som brottsoffret lidit efter att ha utsatts för brott bör värderas högre i skadeståndshänseende för att stå i bättre överensstämmelse med de etiska och sociala värderingar som är rådande (bet. 2018/19: JuU1 punkt 2, rskr. 2018/19:73). Mot den bakgrunden, och som ett led i regeringens arbete med att stärka brottsoffers ställning och minska skadeverkningarna av brott, finns det skäl att se över i vilken utsträck- ning nivåerna på kränkningsersättning bör höjas och hur detta bör åstadkommas. Det är viktigt att kränkningsersättningen står i samklang med rådande samhällsvärderingar och utgör en adekvat kompensation för den kränkning som ett brottsoffer har utsatts för. Översynen ska ske med utgångspunkt i nuvarande ordning att det i första hand är gärningsmannen som ska betala kränkningsersättningen (jfr bet. 2018/19:JuU1 s. 46). En annan utgångspunkt är att regleringen inte heller fortsättningsvis bör ange några belopp utan endast rikt- linjer för bestämmandet av ersättningens storlek, i syfte att möjliggöra en dynamisk tillämpning av lagstiftningen. Vidare ska utgångspunkten även fortsättningsvis vara att ett skadestånd för kränkning främst har en reparativ funktion, dvs. att kompensera brottsoffret för den skada som kränkningen har inneburit. Översynen avser nivåerna på kränkningsersättning och inte andra typer av ideellt skadestånd. Utredaren behöver dock analysera och förhålla sig till hur höjda nivåer för kränkningsersättning kan påverka andra typer av ideellt skadestånd, t.ex. diskrimineringsersättning, ideellt skadestånd vid överträdelser av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () och s.k. allmänt skadestånd enligt arbetsrätten. Även andra följder av en höjd kränkningsersättning behöver analy- seras och vägas in. Det gäller bl.a. risken för missbruk av ersättnings- systemet och den ytterligare påfrestning på skadevållarens ekonomi som en höjning av ersättningen innebär, vilket kan minska hans eller hennes möjligheter till återanpassning i samhället. I vissa fall kan ersättningsansvaret drabba andra än skadevållaren, vilket också behöver beaktas (jfr 3 kap. 1, 2, 4 och 5 §§ skadeståndslagen). En annan fråga som utredaren kan behöva analysera och förhålla sig till är behovet av en övergångsreglering. ståndsrättsliga principer tillämpas nya skadeståndsregler endast på skadefall som har inträffat efter ikraftträdandet. har i rättsfallet NJA 2017 s. 938 slagit fast att kränkningsersätt- ning som utgångspunkt ska bestämmas efter de principer som gäller vid tiden för fastställande av ersättningen. •kartlägga ersättningsnivåerna för kränkning enligt rådande praxis, •om möjligt undersöka vilka som kan anses vara de förhärs- kande etiska och sociala värderingarna i fråga om kränkningsersätt- ningens storlek, •analysera hur höjda nivåer på kränkningsersättning kan påverka andra typer av ideellt skadestånd, •analysera andra följder av en höjd kränkningsersättning, •utifrån kartläggningen och analyserna överväga och ta ställning till i vilken utsträckning nivåerna på kränkningsersättning bör höjas och hur detta bör åstadkommas, och •föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga eller lämpliga. Utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser och andra särskilt utsatta yrkesgrupper En förutsättning för kränkningsersättning är att den skadelidande har blivit utsatt för en allvarlig kränkning. Vad som utgör en allvarlig kränkning ska bedömas utifrån samtliga omständigheter i varje enskilt fall. Möjligheterna för s.k. särskilt utsatta yrkesgrupper att få kränk- ningsersättning för brott som de utsätts för i tjänsten tas upp som en fråga av principiell betydelse i förarbetena till nuvarande reglering. Det anges att den brottsliga handlingen bör vara av väsentlig bety- delse för frågan om huruvida det rör sig om en ersättningsbar kränk- ning eller inte. En annan sak är att personer i en del yrkesgrupper, t.ex. poliser, ordningsvakter och vissa anställda inom kriminalvården och den psykiatriska vården, i praktiken har anledning att räkna med att mötas av vissa mindre grova angrepp i arbetet och också har en bättre beredskap för detta. Det är då naturligt att det krävs något mer än normalt för att en allvarlig kränkning ska kunna konstateras. Det anges vidare att detta synsätt dock inte får dras så långt att den personliga kränkningen hamnar i bakgrunden. Även om det ingår i en persons normala arbetsuppgifter att hantera våldsamma och stökiga personer, bör ersättning ofta kunna ges om han eller hon i tjänsten utsätts för en brottslig kränkning som är skymflig och direkt angriper den privata sfären. Som exempel anges ett sådant renodlat kränkande angrepp som att bli spottad rakt i ansiktet. (Se prop. 2000/01:68 s. 50 och 66.) har i ett avgörande tillerkänt en polisman kränk- ningsersättning för att i samband med ett omhändertagande ha blivit spottad rakt i ansiktet (rättsfallet NJA 2005 s. 738). Domstolen fram- höll att när det är fråga om en påstådd kränkning som skett i anslut- ning till ett polisingripande där en polisman tillgripit våld, måste det krävas mer än annars för att kränkningsersättning ska komma i fråga. Det gäller enligt domstolen i all synnerhet om polismannen genom sitt agerande provocerat till eller på annat sätt framkallat den påstådda kränkningen. konstaterade i det aktuella fallet att bespottningen visserligen haft ett samband med att polis- mannen skulle föra in förövaren i polisarresten, men att det inte hade visats att polismannen fullgjort detta tjänsteåliggande på ett olämp- ligt sätt eller att han annars genom sitt agerande framkallat ofredan- det. Under dessa omständigheter fick bespottningen enligt domstolen bedömas som en i hög grad förnedrande och skymflig handling mot polismannen, och handlingen ansågs därför innebära en allvarlig kränk- ning som berättigade till ersättning. I ett annat avgörande har ansett att kränk- ningsersättning inte skulle tillerkännas en ordningsvakt som, i sam- band med en avvisning från en restaurang av en berusad person som hade knuffat en annan restauranggäst, blivit slagen och riven i ansiktet samt hotad att han skulle dödas (rättsfallet NJA 2012 s. 711). Dom- stolen konstaterade att en ordningsvakt under ett fysiskt ingripande får antas ha en mental beredskap att mötas av ett visst verbalt och fysiskt motstånd mot åtgärden. Enligt domstolen hade angreppet på ordningsvakten inte varit så grovt att det av den anledningen kunde anses ha utgjort en allvarlig kränkning av hans personliga integritet. Angreppet hade enligt domstolen inte heller varit skymfligt eller för- nedrande. Mot den bakgrunden gjorde bedöm- ningen att ordningsvakten inte hade utsatts för en kränkning som berättigade till ersättning. Rätten till kränkningsersättning för bl.a. poliser behöver ses över Förutsättningarna för framför allt poliser att få kränkningsersätt- ning för brott som de utsätts för i tjänsten har uppmärk- sammats i olika sammanhang. Det har gjorts gällande att poliser i alltför stor utsträckning nekas ersättning och att det i praxis ställs väsentligt högre krav än i andra fall för att kränkningsersättning ska dömas ut. tillkännagav också för regeringen att det bör utredas hur polisers rätt till ersättning vid allvarlig kränkning ska kunna utökas (bet. 2016/17:JuU18 punkt 19, rskr. 2016/17:223). Mot den bakgrunden beslutade regeringen att ge i uppdrag att kartlägga och analysera domstols- avgöranden som gäller polismäns rätt till ersättning vid allvarlig kränk- ning och överväga och föreslå de åtgärder som behövs för att säker- ställa deras rätt till ersättning (dir. 2017:131). Uppdraget redovisades i slutbetänkandet Vissa polisfrågor – säkerhet vid förhör samt kränkningsersättning (SOU 2018:75). Utifrån sin kartläggning anser utredningen att det inte finns något som talar för att praxis, som i huvudsak är oförändrad sedan 2005 års avgörande från , är oenhetlig. Utredningen anser sig inte ha tillräckligt faktaunderlag för att specifikt kunna peka ut i vilka hänseenden nu- varande praxis innefattar några brister i sakligt hänseende. Utifrån ett kriminal-politiskt perspektiv och från brottsoffersynpunkt gör dock utredningen bedömningen att det, även med en bibehållen sär- behandling av poliser och andra särskilt utsatta yrkesgrupper, finns skäl för att i utvidgande riktning se över det nuvarande rättsläget när det gäller bl.a. polisers rätt till ersättning för allvarlig kränkning genom brott. Utredningen överväger olika alternativ, men landar i förslaget att en myndighet ska få i uppdrag att ta fram ett underlag som all- sidigt belyser polismäns utsatthet för brott i tjänsteutövningen och hur sådan brottslighet påverkar den enskilda polisman som har drabbats. (Se betänkandet s. 154 f. och 165 f.) Betänkandet har remitterats. De flesta remissinstanser tillstyrker eller har ingen invändning mot utredningens förslag. Några remiss- instanser, bl.a. , anser dock att det inte finns behov av att inhämta ytterligare faktaunderlag. Flera remissinstanser framhåller att även andra än polismän bör inkluderas i den fortsatta hanteringen av frågan. riktade två nya tillkänna- givanden till regeringen om att regeringen bör genomföra åt- gärder för att modernisera lagstiftningen så att kränkningsersättning utgår i fler fall än när poliser är brottsoffer (bet. 2018/19:JuU10 punkt 52, rskr. 2018/19:191 och bet. 2019/20:JuU8 punkt 12, rskr. 2019/20:43). I sammanhanget anförs bl.a. att poliser anses ha bättre förutsättningar än andra att tåla angrepp, men att de krävande uppgifter som följer med uppdraget som polis inte innebär att den enskilda polisen ska behöva tåla vad som helst. Mot denna bakgrund finns det anledning att se över hur polisers rätt till kränkningsersättning för brott som de utsätts för i tjänsten kan utvidgas. Poliser har en arbetssituation som innebär en hög grad av utsatthet. har poliser utbildning, metoder och utrustning för att hantera våldsamma och hotfulla personer. De har också rätt att göra ingripanden och använda våld i samband med det. Utgångs- punkten bör därför fortsatt vara att det är motiverat att bibehålla en viss särbehandling av poliser vid bedömningen av om det rör sig om en allvarlig kränkning, eftersom de, åtminstone i vissa situationer, måste antas ha en högre tröskel för att drabbas av sådana känslor som rädsla, förnedring, skam eller liknande än en privatperson.