sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Om personen saknar en post- adress eller inte svarar på skrivelser som domstolen skickar behöver domstolen vidta ytterligare åtgärder för att försöka få tag på perso- nen. När det gäller brottsaktiva personer är det inte ovanligt att de saknar postadress eller är svåra att få tag på. Vissa undanhåller sig del- givning också mer aktivt. har polisen ofta kontakt med dessa personer. Det kan t.ex. handla om att dessa personer före- kommer i olika sammanhang där de kontrolleras av polisen. Det kan också vara fråga om att dessa personer begår nya brott och därför har kontakt med polisen. Polisen och andra brottsbekämpande myn- digheter har med dagens teknik goda möjligheter att få information om huruvida personer de har kontakt med är efterlysta. har t.ex. alla poliser i yttre tjänst möjlighet att göra slagningar direkt i sin tjänstetelefon. En lösning för att underlätta delgivning av svårdelgivna personer i domstol skulle kunna vara om domstolen i ett tidigare stadium än kan efterlysa personer för delgivning. Om polisen eller andra brottsbekämpande myndigheter kommer i kontakt med den efter- sökte kan åtgärder vidtas för delgivning. Eftersom det finns prak- tiska svårigheter att ha tillgång till delgivningshandlingarna ute på fält kan en lösning bygga på att delgivningsmottagaren hänvisas till att – på samma sätt som vid den nuvarande formen av tillgänglighets- delgivning – hämta delgivningshandlingarna hos domstolen eller en annan anvisad plats. Genom de åtgärder som görs direkt på plats kan den eftersökte betraktas om delgiven oavsett om denne väljer att ta del av handlingarna eller inte. Ansvaret för att ta del av handlingarna läggs då på den eftersökte. är det rimligt att den eftersökte får information om var handlingarna finns att hämta och vad saken rör. Denna information kan t.ex. föras in i efterlysningsregistret eller motsvarade system och därför förmedlas direkt till den eftersökte. På samma sätt som tillgänglighetsdelgivning i den form som används är den eftersökte inte hänvisad till att fysiskt behöva hämta handlingar hos domstolen. Den eftersökte kan t.ex. efter kontakt med domstolen också få dessa skickade till sig. När den eftersökte påträffas av polisen och får information om delgivningen kan denne få möjlighet att lämna sina kontaktuppgifter som vidareförmedlas till domstolen. På samma sätt som tillgänglighetsdelgivning fungerar kan domstolen – som en ren serviceåtgärd – skicka handlingarna till den eftersökte på det sätt som denne själv har efterfrågat. Detta förfarande innebär att domstolen i ett tidigt skede kan eftersöka den tilltalade. Polisen eller den som ombesörjer delgivningen kan vid anträffandet med redan tillgängliga uppgifter vidta åtgärder för att delge den eftersökte. Det skulle därför bli ett resurseffektivt sätt att delge svårdelgivna personer. Det bör dock finnas någon form av tröskel som gör att inte majo- riteten av de som ska delges i domstol blir efterlysta för delgivning. Tröskeln bör dock sättas relativt låg. Majoriteten av tilltalade i dom- stol kan delges utan större ansträngning med förenklad delgivning eller vanlig delgivning. Förebilder för en ny delgivningsmodell Delgivning med omfattande handlingar enligt 5 § delgivningslagen Enligt 5 § delgivningslagen får en handling som en myndighet ska delge en person och som är omfattande eller det av annan anledning är olämpligt att skicka eller lämna handlingen, efter beslut av myn- digheten i stället hållas tillgänglig hos myndigheten eller på annan plats som myndigheten beslutar. Enligt bestämmelsen ska ett meddelande om beslutets innehåll delges. Förfarandet får dock inte användas för delgivning av en handling som inleder ett förfarande vid en domstol eller annan myndighet. Syftet med delgivningssättet är annorlunda än det som avses här men kan tjäna som förebild i utformningen av förslaget. Syftet med delgivning enligt 5 § delgivningslagen är att på ett praktiskt sätt kunna delge handlingar som är mycket omfattande eller som av praktiska skäl inte direkt kan överlämnas till delgivningsmottagaren. Det kan t.ex. handla om kartor, ritningar eller handlingar som är svåra att kopiera. Enligt förarbetena bör bestämmelsen främst användas när målet eller ärendet typiskt sett är av mindre betydelse för den som delgivningen avser (se prop. 2009/10:237 s. 232). Genom delgivnings- sättet kan delgivningsmottagaren delges det omfattande materialet genom att denne är hänvisad att ta del av detta hos myn- digheten eller annan plats som myndigheten beslutar. Till skillnad från tillgänglighetsdelgivning (som beskrivs i avsnitt 3.5.3) bygger delgivningssättet på delgivning av handlingar som redan finns till- gängliga. Bestämmelsen i 5 kap. 8 § 3 mom. i den finska lagen om rättegång i brottmål Den tilltalade ska som huvudregel i brottmål enligt finsk rätt delges stämning, stämningsansökan och det enskilda anspråket. Det finns dock en specialbestämmelse i 5 kap. 8 § 3 mom. i den finska lagen om rättegång i brottmål. I korthet innebär bestämmelsen att den till- talade kan delges stämning och andra handlingar utan att hela stäm- ningen behöver överlämnas vid delgivningen. Enligt förarbetena till bestämmelsen sägs att syftet med den är att möjliggöra att polisen som påträffar en efterlyst person kan instämma denne utan att hela stämningsansökan behöver delges. När stämningen verkställs på detta sätt ska stämningsansökan och andra handlingar utan dröjsmål sändas till den tilltalade per post i så god tid att denne har tillräckligt med tid att förbereda sitt försvar. När det gäller efter- lysta personer är situationen dock ofta den att den som ska instäm- mas inte har någon stadigvarande eller annan postadress till vilken handlingarna kan sändas. Om den tilltalade inte har någon postadress underrättas denne om i vilken domstols kansli handlingarna finns att få. I praktiken finns handlingarna i den tingsrätts kansli som behand- lar målet. (Se RP 271/2004 rd s. 37, se också LaUB 9/1997 rd s. Den finska bestämmelsen har varit en av förebilder när det nya delgivningssättet tillgänglighetsdelgivning utformades i försökspro- jektet. Delgivningssättet bygger dock på att handlingarna redan är tillgängliga men inte kan delges på vanligt sätt. Den finska modellen har därför en starkare koppling på förslaget i detta avsnitt som bygger på att redan befintliga handlingar ska delges genom att delgivnings- mottagaren hänvisas till att handlingarna finns tillgängliga på annan plats. Utökad tillämpningsområde för tillgänglighetsdelgivning Den föreslagna utvecklingen av delgivningssättet tillgänglighetsdel- givning bygger på att delgivningsmottagaren underrättas om att hand- lingarna hålls tillgängliga hos en viss myndighet eller annan plats som myndigheten bestämmer. Konstruktionen påminner om det delgiv- ningssätt som följer av 5 § delgivningslagen men har ett annat syfte, nämligen att delge svårdelgivna personer utan att över- lämna handlingarna till delgivningsmottagaren. Ett typexempel är att en svårdelgiven person påträffas i en trafikkontroll eller i en annan situation där t.ex. polisen påträffas denne. Av praktiska skäl är det då svårt att ha tillgång till delgivningshandlingarna och överlämna dessa till delgivningsmottagaren. Det är därför angeläget att delgivning ska kunna ske utan att handlingarna överlämnas direkt till delgiv- Om handlingarna finns att tillgå direkt bör dock delgivningsmottagaren i en sådan situation inte hänvisas till en annan plats för att få del av dessa utan delgivning bör i så fall ske med vanlig delgivning. Den tekniska utvecklingen kommer med tiden förmodligen leda till att det blir lättare att förvara handlingarna i elektronisk form och överföra dessa till den misstänkte direkt eller skriva ut dessa. En så- dan lösning finns inte och bedöms inte heller komma inom överskådlig tid. Det finns därför behov av den ordning som föreslås. Förslaget bygger på ett förtydligade om att tillgänglighetsdelgiv- ning kan användas också för redan tillgängliga och upprättade hand- lingar. Den form av tillgänglighetsdelgivning som beskrivits i av- snitt 3.5.3 och som också använts i försöksverksamheten har byggt på handlingar som ännu inte finns tillgängliga utan som upprättas . Det föreslås därför ett tillägg till lydelse av bestämmelsen om tillgänglighetsdelgivning genom att handlingen ska hållas tillgänglig eller från och med en i förväg bestämd tidpunkt. Formu- leringen avser att förtydliga möjligheten att använda tillgänglighets- delgivning för en handling som redan är upprättad och tillgänglig när delgivningsmottagaren får information om tillgänglighetsdelgivning. Vid den ursprungliga formen av tillgänglighetsdelgivning sker del- givning som delgivningsmottagaren blivit informe- rad om och som är en tidpunkt längre fram i tiden. När tillgänglighets- delgivning sker , dvs. beträffande en handling som redan är tillgänglig behöver delgivningsmottagaren på sig för att i praktiken kunna ta del av den. Om delgivningsmottagaren blir in- formerad om delgivningen under natt- eller helgtid är det i realiteten möjligt att ta del av handlingen först under kommande vardag efter- som de flesta domstolar och myndigheter endast har expeditionstid under vardagar och . Den som lämnar information om delgivningen till delgivningsmottagaren ska också återrapportera åt- gärden till den delgivande myndigheten. Myndigheten ska också på samma sätt som annars skicka handlingen till delgivningsmottagaren. Det finns därför ett behov av ett visst tidsspann mellan delgivnings- åtgärden och delgivningstidpunkten. Det innebär också att delgivnings- mottagaren får en större möjlighet att faktiskt ta del av delgivnings- handlingen. fanns en uttrycklig bestämmelse om att en myndighet skulle hålla öppet varje helgfri måndag- fredag för att kunna ta emot framställningar om att få ta del av all- männa handlingar som förvaras hos myndigheten (se 5 § tredje stycket förvaltningslagen [1986:223]). följer av 7 § förvaltnings- lagen (2017:900) att en myndighet ska vara tillgänglig för kontakter med enskilda och informera allmänheten om hur och när sådana kan tas. Trots att öppettiderna inte är reglerat på samma sätt som tidigare innebär den nya regleringen att en myndighet numera också måste vara tillgänglig på fler sätt än genom besök, t.ex. e-post och telefon- samtal m.m. (se bl.a. prop. 2016/17:180 s. 68). Många av rättsväsen- dets aktörer som tingsrätterna och polisen har en sådan verksamhet som innebär att de i praktiken också är tillgängliga för besök varje helgfri vardag och dessutom tillgängliga för kontakt per telefon och e-post. Av 1 kap. 2 § femte stycket RB följer också att en tingsrätt ska ha ett kansli som hålls öppet för allmänheten på bestämda tider. En myndighet som beslutar om att en viss handling ska finns till- gänglig för omedelbar tillgänglighetsdelgivning måste vara beredd på att tillhandahålla handlingen varje helgfri vardag både fysiskt på plats och efter kontakt per t.ex. e-post eller telefon. I undantagsfall ska dock myndigheten kunna bestämma att handlingen ska hållas tillgäng- lig på en annan plats som myndigheten bestämmer. Det förutsätter dock att delgivningsmottagaren har samma möjlighet att få del av handlingen som om den hade funnits hos myndigheten och att det enligt de allmänna bestämmelserna enligt 4 § delgivningslagen inte är olämpligt att tillhandahålla handlingen på det sättet. Det föreslås att delgivningstidpunkten tidigast ska ske den tredje vardagen efter det att delgivningsmottagaren fått information om att tillgänglighetsdelgivning kan komma att användas. Tiden är tillräck- lig för att delgivningsmottagaren ska få god tid på sig att få tag på den tillgängliga handlingen. Tidsspannet möjliggör också att delgiv- ningsåtgärden hinner återrapporteras och tas emot hos den delgiv- ande myndigheten. Bestämmelsen om att delgivningstidpunkt kommer också omfatta tillgänglighetsdelgivning som inte sker . I praktiken förekommer dock inte tillgänglighetsdelgivning med så kort tidsåtgång. Delgivningstidpunkten påverkar inte en tilltalads rätt till skäligt rådrum enligt 32 kap. 1 § RB eftersom rådrummet inträder i tiden efter delgivningstidpunkten. När tillgänglighetsdelgivning används för en handling som ännu inte är tillgänglig och upprättad finns det av naturliga skäl inte någon ytterligare information om vad den kommer att innehålla. mation om tillgänglighetsdelgivning lämnas till den misstänkte under förundersökningen kommer delgivningshandlingen ha ett samband med den förundersökning som bedrivs mot den misstänkte. Det finns därför ett naturligt samband mellan tillgänglighetsdelgivningen och det ärende som behandlas under förundersökningen. När det gäller handlingar som inte är tillgängliga är dock saken annorlunda. De handlingar som ska delges har då normalt inget samband med att delgivningsmottagaren anträffas. Det är därför rimligt att denne får en kortfattad information också om vad delgivningshandlingen avser. Det föreslås att en bestämmelse om det införs i delgivningsförord- ningen. Det föreslås vidare samma begränsningar för omedelbar tillgäng- lighetsdelgivning som för vanlig tillgänglighetsdelgivning när det gäller formen för hur information lämnas och av vilken krets av befatt- ningshavare som får lämna information om tillgänglighetsdelgivning. Det innebär att information om omedelbar tillgänglighetsdelgivning endast får lämnas vid ett personligt sammanträffande eller ett sam- manträffande på distans genom en ljud- och bildöverföring. De be- fattningshavare som enligt 33 kap. 6 § tredje stycket RB får lämna information om förenklad delgivning och tillgänglighetsdelgivning ska också få lämna information om omedelbar tillgänglighetsdelgiv- ning. Det föreslås också att omedelbar tillgänglighetsdelgivning ska få användas i samma situationer som för den nuvarande formen av till- gänglighetsdelgivning, dvs. under förundersökning för slutunderrättelse beträffande den misstänkte, för handlingar för tilltalad i brottmål och för talan om undanröjande av villkorlig dom eller skyddstillsyn. Till skillnad från tidigare blir tillgänglighetsdelgivning inte endast be- gränsad till delgivning i tingsrätt utan kan också användas av hovrätt och . Det kan t.ex. bli aktuellt att använda omedel- bar tillgänglighetsdelgivning i ett överklagat brottmål eller mål om undanröjande av villkorlig dom eller skyddstillsyn. När det t.ex. gäller slutunderrättelse är det sällan något problem i och för sig att slutunderrätta den misstänkte av en förundersökning som leds av eller handläggs med biträde av om också en polisman påträffar den misstänkte. I vissa fall kan dock den misstänkte påträffas av en annan brottsbekämpande myndighet t.ex. eller . Det kan också handla om en om- vänd situation. Omedelbar tillgänglighetsdelgivning kan därför i sådana situationer också används för slutunderrättelser vid förundersökning och tjänar därför ett verkningsfullt syfte. Samma överväganden som i övrigt gäller för tillgänglighetsdel- givning ska gälla också för omedelbar tillgänglighetsdelgivning (se avsnitt 3.5.3). Utformningen av omedelbar tillgänglighetsdelgivning innebär att ett stort ansvar läggs på delgivningsmottagaren. I vissa fall kan det dock vara motiverat. Enligt 4 § delgivningslagen följer att delgivnings- sätt ska väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. Det innebär att andra delgiv- ningssätt än omedelbar tillgänglighetsdelgivning ska övervägas innan delgivningssättet används. Tröskeln bör dock inte sättas för högt utan omedelbar tillgänglighetsdelgivning ska t.ex. kunna användas när del- givningsmottagaren saknar adress eller inte avhörs efter delgivande myndighetens kontaktförsök eller det kan befaras att delgivnings- mottagaren kommer försvåra delgivningen. Anpassning av bestämmelserna i förundersökningskungörelsen (1947:948) och bestämmelser om personuppgiftsbehandling Användningen av omedelbar tillgänglighetsdelgivning förutsätter ett register där information om delgivning kan behandlas och att be- rörda aktörer får tillgång till dessa uppgifter. används efterlysningsregistret, även kallat NEPU, av Polis- myndigheten för att föra ett register med uppgifter om efterlysta personer. Registret regleras i efterlysningskungörelsen (1969:293). för också register om efterlysning som den svenska nationella enheten i Schengens informationssystem (SIS) enligt lagen (2000:344) om Schengens informationssystem. Efterlysnings- registret innehåller efterlysningar av olika slag, både beträffande per- soner som är misstänkta och som inte är misstänkta för brott, t.ex. försvunna personer, personer som söks för delgivning, personer som är anhållna eller häktade i sin frånvaro och utlänningar som är före- mål för verkställighet enligt utlänningslagen. Det pågår ett arbete inom med en översyn av efterlysningsregistret och ev. övervägs en uppdelning av registret. En sådan uppdelning innebär att registret rent tekniskt delas upp i flera mindre register, bl.a. i ett särskilt register för personer som söks för Förslaget om omedelbar tillgänglighetsdelgivning är inte beroende av en viss teknisk lösning men är utformad för att kunna användas inom ramen för nuvarande efterlysnings- register. Det finns dock behov av att göra anpassningar av bestäm- melserna i efterlysningskungörelsen för att underlätta hanteringen av efterlysning för delgivning. förväntas omedelbar tillgäng- lighetsdelgivning också kunna användas inom ramen för ett ev. nytt delgivningsregister. Anpassning av bestämmelserna i förundersökningskungörelsen Av 5 § efterlysningskungörelsen följer att innan efterlysning sker ska de åtgärder ha vidtagits för att anträffa den eftersökte, som omständig- heterna föranleder. Det föreslås ett tillägg när efterlysning sker för delgivning att ett försök till vanlig delgivning eller förenklad delgiv- ning ska ha misslyckats i samma delgivningsärende eller att ett sådant delgivningsförsök ska bedömas som utsiktslöst innan en efterlysning ska ske. Det innebär att den myndighet som beslutar om efterlysning först ska överväga andra delgivningsmöjligheter före ett beslut om efterlysning för delgivning. Detta står i linje med 4 § delgivningslagen om delgivningssätt ska väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. De situationer som är aktuella att använda efterlysningsregistret blir framför allt stämningsmannadelgivning och omedelbar tillgänglighetsdelgivning. Det föreslås att allmän domstol ska vara behörig att besluta om efterlysning för delgivning enligt förslaget. är det endast Polis- myndigheten, Säkerhetspolisen, åklagare eller Kriminalvården som får besluta om efterlysning. Andra myndigheter kan dock göra fram- ställning om efterlysning till . Det framstår som en rimlig ordning att en allmän domstol som söker en person för del- givning också ska besluta om efterlysning för delgivning. Det innebär att åtgärder består av att föra in efterlysningen i registret. För att underlätta möjligheterna till omedelbar tillgänglighetsdel- givning föreslås den ordningen att ett beslut om efterlysning ska inne- hålla uppgifter om omedelbar tillgänglighetsdelgivning kan användas och i så fall de uppgifter som behövs för att genomföra en sådan Det medför att uppgifterna i registret kan användas för att också vidta de åtgärder som behövs för att den eftersökte ska kunna delges vid anträffandet. De personuppgifter som behöver behandlas i efterlysningsregistret, eller i förekommande fall ett register som ersätter efterlysnings- registret, avser uppgifter för delgivningsändamål i brottmålsprocessen eller beträffande personer som är misstänkta eller dömda för brott. Brottsdatalagen gäller vid behandling av personuppgifter som utförs i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder (se 2 § brottsdatalagen [2018:1177], jfr också artikel 1.1. dataskydds- direktivet EU 2016/680). Domstols handläggning av brottmål omfattar uttrycket lagföra brott (se prop. 2017/18:232 s. 94). En slutunderrät- telse enligt 23 kap. 18 a § RB utgör en del av utredningen av brott. När gäller ärenden enligt 27 kap. 6 § och 28 kap. 9 § BrB avser dessa ett stadium i processen där straffverkställighet pågår. Syftet med dessa brottmålsärenden är dock att pröva om den tidigare påföljden ska undanröjas och bestämma en ny påföljd för brottet. I vissa fall kan också påföljden ändras eller kompletteras. Det framstår visserligen som rimligt att kategorisera personuppgiftsbehandling inom dessa förfaranden som ett led i att lagföra brott. I lagen (2018:1698) om domstolarnas behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område används dock uttrycket ändring eller verkställighet av straff- rättsliga påföljder (se 1 § punkten 1). Delgivningsåtgärder för omedelbar tillgänglighetsdelgivning kom- mer i de flesta fall genomföras av polis eller annan brottsutredande myndighet för brottmål och ärenden enligt i allmän domstol. När det gäller tillämpningsområdet för brottsdatalagen görs ingen skillnad mellan att uppgifter behandlas för en behörig myndig- hets egen verksamhet eller för att bistå en annan svensk behörig myn- dighet (se prop. 2017/18:232 s. 432). är den som för registret med behandlade person- uppgifter. För egen verksamhet gäller lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brotts- datalagens område. För domstolarna gäller i stället lagen (2018:1698) om domstolarnas behandling av personuppgifter inom brottsdata- lagens område. I detta fall kommer personuppgifter i huvudsak be- handlas av i syfte för att handlägga mål och ärenden i domstol. Det innebär att det framför allt endast i slutunderrättelse- fallen blir aktuellt att tillämpa polisbrottsdatalagen. Av 2 kap. 1 § första stycket brottsdatalagen följer att personupp- gifter får behandlas om det är nödvändigt för att en behörig myndig- het ska kunna utföra sin uppgift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott, verkställa straffrätts- liga påföljder eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Av para- grafens andra stycke följer att med en behörig myndighets uppgift avses en uppgift som framgår av lag, förordning eller ett särskilt be- slut i vilket regeringen uppdragit åt myndigheten att utföra uppgiften. I detta fall behövs behandlingen för att utreda och lagföra brott samt verkställa straffrättsliga påföljder. I 3–5 § brottsdatalagen finns bestämmelserna om ändamål för per- sonuppgiftsbehandling. De ändamål som kan bli aktuella att behandla inom ramen för omedelbar tillgänglighetsdelgivning är bl.a. uppgifter om att vissa personer är eftersökta för delgivning och de uppgifter som behövs att genomföra delgivningen. I efterlysningskungörelsen finns bestämmelser om att efterlys- ningen ska tas bort när den efterlyste anträffas (9 §). En efterlysning gäller normalt högst (12 §). Det finns alltså en regler- ing som tillgodoser intresset av att personuppgifter inte behandlas i onödan eller än nödvändigt. Det bedöms att behandlingen av personuppgifter för delgivnings- ändamålet enligt förslaget är förenligt med brottsdatalagen och andra dataskyddsförfattningar. Det bedöms också att intresset av att be- handla personuppgifterna väger tyngre än det integritetsintrång som behandlingen innebär för den enskilde. En annan sak är, precis som redogjorts för tidigare, att det finns ett behov av en översyn av behandling av personuppgifter för olika typer av efterlysningar. Det är ett arbete som pågår inom . 3.6.1Förberedelser för nya aktörer Bedömning: är det endast brottsutred- ande verksamhet som ingår i snabbförfarandet. bör möjlig- heterna undersökas för att också och ska kunna omfattas av snabbförfarandet. ingår brottsutredande verksamhet i snabb- förfarandet.