sou · H9B374d2 · 2021-09-23 00:00:00 — En bärande tanke bakom regeringsform är att fiktioner ska undvikas; om ko- nungens faktiska roll hade förändrats års regeringsforms giltighetstid skulle nu realiteterna – de åsyftade verkliga maktförhållandena – återspeglas i formerna.255 Detta inne- bar å ena sidan en förnyelse, å andra sidan att gamla förfaringssätt kunde leva vidare under nya former.256 Konungens befattning med den lagstiftande, verkställande och dömande mak- ten upphörde i alla avseenden som kunde innebära politisk maktutövning. I 5 kap. regerings- formen, som handlar om statschefen, finns dock inte uttryckt vad statschefens uppgift egent- ligen är; detta ansågs inte behövas.257 Det är därmed svårt att utifrån rättsliga utgångspunkter slå fast statschefens funktion.258 Att statschefen står över och bortom den politiska makten kan å andra sidan sägas ha stärkt monarkins nationella symbolkraft.259 Till grund för regleringen av statschefens uppgifter regeringsform ligger den s.k. Torekovskompromissen, som beskrivs på detta sätt i förarbetena till regeringsformen: ”Huvudpunkterna i uppgörelsen är följande. Den monarkiska statsformen be- hålls. Statschefen får emellertid endast representativa och ceremoniella uppgif- ter. Han kommer att sakna all politisk makt, och riksstyrelsen förs inte längre i hans namn. Statschefen sammanträder med regeringen i kvartalskonselj som har en rent informativ karaktär. Han är ordförande i utrikesnämnden. Han förklarar öppnat och deltar i konselj, vid vilken regeringsskifte äger rum. Han är däremot inte närvarande vid regeringens beslutssammanträden och under- tecknar inte några expeditioner av regeringsbeslut. Statschefens hittillsvarande uppgifter vid regeringsbildning övertas närmast av talman. Statsche- fen utfärdar inte heller några expeditioner angående statsrådens tillsättande och 255Se beträffande denna avsikt prop. 1973:90 s. 172-173. 1973:90 s. 270. Se även t.ex. och 2019 s. 149. 258Se t.ex. , ”Har lagstiftaren lämnat statschefen i sticket?” i , : Kungl. Vitterhets Historie och Antikvitets , 2012, s. 75-90. 259Åse 2009 s. 46-47. Historisk översikt över statschefens funktion och ställning Han har inte längre ställning som högste befälhavare för krigsmak- ten.”260 Departementschefen anslöt sig i propositionen nära till vad som återgetts om Torekovs- kompromissen. Han förtydligade att statschefen inte borde tilldelas någon som helst befo- genhet, som innebar att han kunde utöva makt. Hans uppgifter skulle vara av representativ och ceremoniell art, och hans person och hans namn skulle inte knytas till beslut och åtgärder inom statslivet med politisk innebörd. Han skulle genom att delta i två ceremonier – öpp- nandet av och konselj i samband med regeringsskifte – markera vikten av dessa händelser. I övrigt skulle statschefens representativa uppgifter till stor del bestämmas genom sedvana, t.ex. när det gällde ackreditering av främmande sändebud och undertecknande av kreditivbrev för svenska sändebud samt i samband med statsbesök. Hans sätt att utöva re- presentation inom landet och i förhållande till andra stater fick inte vara sådant att det skulle tyda på motsatsförhållande mellan statschefen och de politiskt ansvariga organen. Han skulle kalla till konselj när behov förelåg och vara ordförande i utrikesnämnden. För att kunna vara en symbol för Försvarsmakten skulle han titulärt ges försvarets högsta militära grad.261 Detta innebär alltså att statschefen har vissa inre statsceremoniella uppgifter, nämligen att förklara öppnat (3 kap. 6 § riksdagsordningen) och delta i konselj i samband med regeringsskifte (6 kap. 6 § regeringsformen). Enligt dessa bestämmelser träder talman- nen in vid förfall för statschefen, men i begreppet ’statschefen’ inkluderas tjänstgörande riks- föreståndare.262 Därtill kommer informationskonseljerna enligt 5 kap. 3 § regeringsformen, och statsministern ska även i övrigt hålla statschefen underrättad om rikets angelägenheter.263 Vidare ska statschefen samråda med statsministern inför utlandsresor.264 Inget hindrar att ärenden som berör konungen personligen eller frågor om utrikesresor behandlas vid kon- selj.265 När en ny successionsberättigad prins eller prinsessa fötts kallar konungen till konselj för att informera regeringen om vederbörandes namn och titel.266 När det gäller statsbesök finns ett särskilt starkt behov av samstämmighet mellan stats- chefen och regeringen.267 Utöver statsbesök kan bland statsceremoniella uppgifter i förhål- lande till andra länder nämnas ackreditering av främmande sändebud och undertecknande av 1973:90 s. 171. – Se till den politiska bakgrunden utförligt , Partierna och demokratin under författningsdebatten 1965-1980, : Daidalos, 2020 och , ”Multiple Goals and Con- stitutional Design: How the Swedish King Lost His Formal Powers” i Statsvetenskaplig tidskrift 1992 s. 209-233. Till diskussionen om olika sätt att utforma en bibehållen monarki, se särskilt och , Kan kungadömet bevaras? Ett inlägg rörande monarkins ställning, republikdebatten och för- fattningsfrågorna, : Horisont, 1968, och , Grundlagen, folket och etablissemangen. Till diskuss- ionen om en ny regeringsform, : , 1963, s. 115-126. 1973:90 s. 172, jfr även t.ex. SOU 1972:15 s. 139-141, SOU 1977:5 s. 31-33, prop. 1993/94:115 s. 12-14 och 16-17. Se även diskussionen hos Vabi 2003 och 2012 s. 82. 1973:90 s. 280 s. 476. 263Konstitutionsutskottet kritiserade statsministern för brister i detta avseende, se bet. 2005/06:KU8 s. 174-175, 204-205 och 207. 264Bull och Sterzel 2019 s. 151-152. 265Holmberg m.fl. 2006 s. 260. 266Senast , då namn och titlar för prins , av , kungjor- 2004/05:KU20 s. 84-89. Historisk översikt över statschefens funktion och ställning kreditivbrev för svenska sändebud. Av art. 14 om diplomatiska förbin- delser framgår att de två högsta nivåerna av diplomatiska sändebud ackrediteras hos stats- chefen, medan sändebud på en lägre nivå ackrediteras hos utrikesministern.268 Skillnaden mellan de två nivåer som ackrediteras hos statschefen är att den högre graden av sändebud har titeln ambassadör, kallas excellens och har, åtminstone historiskt sett, privilegiet att när som helst kunna få audiens hos det mottagande landets statschef såsom personlig represen- tant för den egna statschefen. Regleringen har sin bakgrund i ett av de fördrag som slöts efter Wienkongressen.269 sägs i vissa länder att ett sändebud är ackrediterat vid hovet snarare än hos statschefen.270 Kompromissen som sådan ligger fortfarande till grund för det svenska statsskicket, och det politiska intresset för att ändra den är mycket begränsat.271 Till vad ovan nämnts kommer en del ytterligare uppgifter, som trots en del av de nämnda förarbetsuttalandena innefattar vissa beslutsbefogenheter. Statschefen är ordförande i utrikesnämnden och kan där besluta om tystnadsplikt.272 Statschefen, i detta sammanhang kanske hellre benämnd konungen,273 har vissa beslutsbefogenheter över kungafamiljens medlemmar (se nedan avsnitt 3.4.1. och kapitel 5). Konungen disponerar över hovet och de kungl. slotten (se nedan avsnitt 3.4.2. och kapitel 6). Konungen beslutar om ordensförläningar inom de ramar som satts upp genom ordenskungörelsen och förlänar vissa medaljer (se nedan avsnitt 3.4.3.-3.4.5. och kapitel 8). I den ursprungliga lydelsen av 5 kap. 3 § regeringsform angavs att om ko- nungen var förhindrad av sjukdom, utrikes resa eller annan orsak att fullgöra sina uppgifter, skulle i första hand oförhindrad medlem av konungahuset enligt tronföljden inträda som tillfällig riksföreståndare. Detsamma gäller nu enligt 5 kap. 4 § regeringsformen, även om uppräkningen av exempel tagits bort. Enligt ställs i praktiken ett krav på att statschefen ska kunna inställa sig för att inte anses förhindrad,274 och det är i praktiken endast vid långa privata resor utomlands som riksföreståndare förordnas.275 T.ex. anses privata resor inom inte hindra konungen från att fullgöra sina uppgifter 268Shaw 2014 s. 547. 269Reuterskiöld s. 56-58; , Diplomatic . Commentary on the Convention on Diplo- matic Relations, 4 uppl., : , 2016, s. 91-94, , Satow’s Diplomatic Practice, 7 uppl., : , 2016, s. 98-100. Se (red. ), Acten des Wiener Congresses in den Jahren 1814 und 1815, bd 6, Erlangen: J. und , 1816, s. 204-207 (bilaga 17 till kongressakten). Enligt art. 118 i kongressakten (s. 93) skulle bl.a. reglementet som diplomaters rang vara en integrerad del av kongressakten och gälla som om den hade tagits in ord för ord däri. 270Bramstång 1999 s. 95; Bramstång Hov och slott s. 16. Jfr att sändebud till och från mottas av respektive utgår från ”Court of ’s”, drottningens officiella residens. 271Se t.ex. bet. 2003/04:KU9 s. 26-27 och 2012 s. 81-84. 27210 kap. 12 § regeringsformen. 273Här kan begreppet konungen användas, om man vill markera att det är fråga om en personlig besluts- befogenhet, jfr. 1993/94:115 s. 17. 274Sterzel 2009 s. 152. 1973:90 s. 273; och 2019 s. 153, jfr även m.fl. 2006 s. 262. Historisk översikt över statschefens funktion och ställning som statschef.276 Tidsgränsen torde ha gällt , även om de allt snabbare kom- munikationsmedlen ändrats principens innebörd. I praktiken går detta till så att Riksmar- skalksämbetet anmäler till regeringen att konungen har förhinder och vem som inträder som riksföreståndare. Regeringen tar upp anmälan i protokollet vid aktuellt regeringssamman- träde.277 Om statschefen är på statsbesök utomlands, fullgör statschefen en av sina viktigaste uppgifter, och i de fallen ska – enligt och – ingen riksföreståndare träda in.278 och regeringen tolkar dock uppenbarligen grundlagen på annat sätt, för under konungens statsbesök i trädde kronprinsessan in som till- fällig riksföreståndare.279 Onekligen fullgör konungen sina uppgifter som statschef under statsbesöket, men det är inte orimligt att uppfatta det som att han inte kan utföra eventuella statschefsuppgifter i . Ett exempel på representativt utlandsbesök som inte är statsbesök från senare tid är kröningen av kejsare . Vid den cere- monin deltog både konungen och kronprinsessan, varför prins trädde in som tillfällig riksföreståndare.280 Om statschefen på grund av sjukdom är förhindrad att fullgöra sina uppgifter, och nästa person i tronföljden har trätt in som riksföreståndare enligt 5 kap. 4 § regeringsformen, ska regeringen enligt 6 § anmäla detta till , som ska besluta om stats- chefen ska anses ha avgått. Detta innebär alltså, med undantag för fall då den närmaste tron- följaren är underårig, att bestämmer om tronföljaren ska fortsätta som riksföre- ståndare eller bli konung eller drottning. Om kungahuset utslocknar, eller om konungen dör eller avgår och tronföljaren inte har uppnått behörighetsåldern, ska enligt 5 § (tidigare 4 §) utse en riksföreståndare och en vice riksföreståndare. Om tronföljaren inte har uppnått behörighetsåldern blir personen i fråga genast titulärt konung eller drottning, men kan inte utöva ämbetet förrän då myndig- hetsåldern inträtt (se nedan avsnitt 5.1.). I denna situation inträder, till dess att har valt riksföreståndare, nästa person i tronföljden, men denne bekräftas eller ersätts genom riksdagsbeslutet.281 För det fall att det inte finns någon som enligt tronföljden eller såsom av enligt 5 § vald riksföreståndare kan träda in, kan enligt 7 § antingen ha utsett någon som regeringen kan förordna som riksföreståndare, eller så träder talmannen eller i sista hand vice talman in. Att talman har inträtt som statschef har bara inträffat någon enstaka gång.282 1993/94:115 s. 15-16. 278Bull och Sterzel 2019 s. 153-154. 279Skrivelse från ; Protokoll vid regeringssammanträde , dnr Ju2019/03986. 280Skrivelse från ; Protokoll vid regeringssammanträde 2019- 10-24, dnr Ju2019/03414. 281Bull och Sterzel 2019 s. 152-153. 282Sterzel 2009 s. 152, och 2019 s. 153. Ett exempel är , då konungen befann sig på privat besök i medan prins befann sig i . Riksmarskalken hemställde då att regeringen skulle förordna talmannen, , att tjänstgöra som tillfällig riksföreståndare, vilket regeringen också gjorde. Skrivelse från ; Regeringens förordnande , dnr 88-2288. Historisk översikt över statschefens funktion och ställning 2.6.4.Rikets symboler, titulärhertigdömen, hovleverantörer antogs nya lagar om flagga och riksvapen. I en särskild lag fanns föreskrifter om rättsligt skydd för officiella vapen och beteckningar.283 I flagglagen beskrivs flaggan. Dessutom anges bl.a. följande: ”Statschefen och med dennes tillstånd andra medlemmar av det kungliga huset får använda tretungad flagga med eller utan stora eller lilla riksvapnet på ett vitt fält i korsets mitt.”284 I lagen om riksvapnet beskrivs stora och lilla riksvapnet. Det anges att stora riksvapnet också är statschefens personliga vapen och att det endast när det finns särskilda skäl bör användas av andra än statschefen, , regeringen, departementen, utrikesrepresenta- tionen och Försvarsmakten. Vidare kan ”statschefen [---] ge andra medlemmar av det kung- liga huset tillåtelse att som personligt vapen bruka stora riksvapnet med de ändringar och tillägg som statschefen bestämmer”.285 Det tidigare beskrivna förfarandet med särskilda va- pen för kungahusets medlemmar, varvid stora riksvapnet kombineras med hertigdömenas vapen och varigenom varje medlem av kungahuset kan få ett personligt vapen, har alltså nu fått lagstöd. Den närmare innebörden av detta kommer att diskuteras nedan i avsnitt 5.6.7. Liksom tidigare används också stora riksvapnet i egenskap av statschefens personliga va- pen286 av kungl. Se härtill , ”riksvapen” i Heraldisk bd 5, nr 49-50, 1984, s. 286Jfr 1 § första stycket lagen (1982:268) om riksvapen. 287Se nu aktuella Föreskrifter gällande hovleverantörskap, gällande . Historisk översikt över statschefens funktion och ställning Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform Maj:t till statschef och regering. Över- gången års till regeringsform 3.1.Från dualism mellan konung och riksdag till folksuveränitet Den s.k. monarkiska principen innebar sammanfattningsvis att monarkens suveränitet var det statsrättsligt väsentliga, att grundlagen utgick från monarken och inte tvärtom, och att parlamentet hade en underordnad ställning i förhållande till monarken. Den låg till grund för mycket av det tyska konstitutionella tänkandet under 1800-talet.288 En annan utgångs- punkt finns i stater som inrättats genom en grundlag, vilken sedan ligger till grund för allt statligt handlande. Suveräniteten ligger då hos folket eller nationen, och monarken är inte monark före grundlagen utan på grund av grundlagen.289 Den amerikanska federationen är ett exempel på detta, även om den är en republik, och bland monarkier kan genom dess grundlag sägas höra hit.290 Detta gäller kanske i än högre grad genom dess grundlag av : i den belgiska grundlagen utgår makten från nationen (”Tous les pouvoirs émanent de la Nation”),291 och konungen är underordnad grundlagen såsom Belgarnas konung (”roi des Belges”), inte konung.292 Som redan nämnts intog den svenska regeringsform en mellanställning, med en utpräglad dualism mellan konung och riksdag men med synsättet att konungen innehade suveräniteten. Naumann skrev t.ex. å ena sidan att den lagstiftande makten, ”hos oss konung och riksdag tillsamman” är ”så långt dess funktioner räcka, den högsta i staten, den föreställer hela nationen, den bestämmer sjelfva stats- och rättsordningen”,293 men å andra sidan skrev han att konungen innehade den ”högsta makten i staten” och ”erkänner ingen såsom sin öfverherre” på så sätt att ingen ”regerar jemte honom, hvarken folkets repre- sentanter eller statens embetsmän”.294 Dessa uttalanden gör det tveksamt om Naumann upp- fattade konungen ensam eller konungen och tillsammans som den högsta makten i staten. Han skrev på ett ställe att de svenska grundlagarna inte skulle anses givna av monar- ken utan ”tvärt om uppkommit genom ett fördrag mellan regent och folk” men att trots detta ”den monarkiska principen [var] i dem bättre bevarad, än i flera af de konstitutioner, som från monarkerna utgått”.295 Han synes alltså ha menat att konung och riksdag såsom konstitue- rande makt hade gett konungen en ställning som påminde om vad som gällde i de stater där den monarkiska principen dominerade. 289”ist nicht vor der Verfassung, sondern nur auf dem , er ist nicht pouvoir constituant, sondern pouvoir constitué.” Böckenförde 1991 s. 279. 290Se för ett utförligare resonemang om detta 2014 s. 190-194. 292Böckenförde 1991 s. 278-279. 293Naumann 1879-84 bd 3 s. 122-123. 294Naumann 1879-84 bd 2 s. 67. 295Naumann 1879-84 bd 1 s. 479. Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform Med utgångspunkt i portalbestämmelsen i 1 kap. 1 § första stycket regerings- form om att all offentlig makt i utgår från folket, är det enligt följd- riktigt att statschefen inte har offentlig makt. Argumentet för detta är att konungen härleder sin ställning till tronföljarval och successionsordning.296 Detta är i och för sig inte hela sanningen, eftersom monarkin som statsskick också har bekräftats genom re- geringsform, och som framgår av det belgiska exemplet ovan finns det teoretiskt sett inget som hindrar att all offentlig makt utgår från folket som en del av den offentliga makten med denna utgångspunkt anförtros en statschef som ärvt sin uppgift. Konsekvensen blir att folket genom i grundlagsändringsväg är oförhindrat att ta tillbaka de således anförtrodda maktbefogenheterna. Dualismen mellan konung och riksdag enligt re- geringsform har under alla förhållanden upphört och ersatts av folksuveräniteten med riks- dagen som folkets främsta företrädare. Eftersom tanken med regeringsform var att avlägsna samtliga beslutsbefogen- heter från konungen, åtminstone de som kunde sägas ha politiska implikationer, flyttades beslutsbefogenheter till ensam (den lagstiftningsmakt som tidigare hade varit sam- fälld mellan konung och riksdag), till regeringen (den verkställande makten och lagstiftnings- makten på den allmänna hushållningens område) och till domstolarna (den högsta domsmakt som dittills formellt hade utövats i konungens namn). Men blev något kvar hos konungen? Sådan eventuell makt måste, för att det ska vara förenligt med 1 kap. 1 § första stycket regeringsformen,297 på något sätt kunna härledas från . 3.2.Konungen och staten regeringsform Maj:t i statsrådet, i hovet och i ordenskapitlet, Kungl. Begreppen ’H.M. Konungen’, ’Kungl. Maj:t’, ’Kungl. Maj:t och Kronan’, samt ’Kungl. Maj:t och Riket’, är olika beteckningar som särskilt års regeringsform successivt fick delvis olika betydelser. Reuterskiöld var en av dem som försökte reda ut skillnaderna.298 T.ex. markerade uttryck som ”Kungl. Maj:t har i nåder beslutat ...” att det var fråga inte om konungens rent personliga vilja utan om ”kunglig maktvilja”.299 Det som gör det hela inveck- lat är att begreppsbildningen utvecklades , precis som när det gäller t.ex. begreppen ”lag” och ”förordning”, så att ju tidigare ett dokument är skrivet, desto mindre enhetlig är terminologin. Konungen’ var och är en beteckning för konungens person, men ’Konungen’ an- vändes ofta synonymt med ’Kungl. Maj:t’, som alltså var beteckningen för konungen som 296Sterzel 2009 s. 153. 297Jfr Sterzel 2009 s. 153. 298Reuterskiöld s. 51-52. Det kan noteras att Reuterskiöld ansåg att det korrekta uttrycket var Kongl. Maj:t, se Reuterskiöld s. 7. I det följande har jag tagit Reuterskiöld s. 51-52 som utgångspunkt för framställningen men kompletterat med uppgifter från , Nordisk Familjebok och Nationalencyk- lopedin (uppslagsord Kronan, Kungl. Maj:t, ). 299Reuterskiöld s. 51. Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform konstitutionell beslutsfattare.300 Exempelvis användes i skrivelser formuleringen ”Till Ko- nungen” som inledning när mottagaren var ett departement, eller Rege- ringsrätten. Ett sent exempel på den successivt tydligare begreppsbildningen finns i anslaget för hovhållningen, som inledningsvis efter 1809 kallades ”Kungl. Maj:ts hovhållning” men ”Hans Maj:t Konungens och det Kungl. Husets hovhållning” (se nedan avsnitt 6.5.10.). Först då slog skillnaden mellan Kungl. Maj:t och H.M. Konungen igenom i budgetsammanhang. hade ”H.M. Konungen”, dvs. konungen personligen, lämnat över nyttjanderätten till till ”Kungl. Maj:t”, dvs. regeringen (se nedan av- snitt 6.4.5. ’Kronan’ var en beteckning dels för som folkrättsligt subjekt, dels som inre förvaltningsrättsligt subjekt, fiscus. Maj:t och Kronan’ var staten som makt- höghetssubjekt i allmänhet. användes kronan som beteckning för staten som förmögenhetsrättsligt subjekt, dvs. som ägare av mark och andra tillgångar. I det samman- hanget kan också nämnas begreppet statsverket, som var en beteckning för tillgångarna hö- rande till den del av statsförvaltningen som sorterade under Kungl. Maj:t, dvs. Maj:t och Riket’ är ett begrepp som förekom i namn på hovrätter och centrala kol- legier (Kungl. Maj:ts och Rikets , Kungl. Maj:ts och Rikets ). I NJA 1959 s. 385 prövade en fråga om ställning i för- hållande till ”Kronan”. En anställd i hade framställt krav på viss lön mot ”Kungl. Maj:t och Kronan”, och detta hade delgivits kronan genom , men Riks- banken ansåg inte att detta krav hade haft preskriptionsavbrytande verkan mot . Maj:t och Kronan” omfattade nämligen ”den sektor av statlig förvaltning som sor- terade under statsdepartementen”,301 medan sorterade under . instämde i detta; var ”ett från kronan skilt rättssubjekt” och skulle delges enligt reglerna om delgivning av juridiska personer och inte enligt reglerna om delgiv- ning av kronan (33 kap. 17 § i stället för 19 § i då gällande lydelse av ). Maj:ts beslut kunde fattas på olika sätt, och då användes begrepp som ’Kungl. Maj:t i statsrådet’, ’Kungl. Maj:t i högsta domstolen’, ’Kungl. Maj:t i regeringsrätten’, ’Kungl. Maj:t i kommandokonselj’ (även kallat kommandomål eller kommandoväg) samt – med Reu- terskiölds uttryckssätt – Kungl. Maj:t i hovet och i ordenskapitlet.302 introducerade han begreppet Kungl. Maj:t i kabinettet,303 som omfattade hovärendena och de dynastiska ärendena och även ordensärendena.304 Reuterskiöld framhöll att i varje särskilt fall skulle bestämda former iakttas för att en viljeyttring skulle erkännas som Kungl. Sammantaget kan sägas att suveräniteten var förkroppsligad i konungen, som – reellt eller genom en fiktion – medverkade i de olika typerna av beslut och på så sätt knöt an dessa till den högsta dömande eller verkställande makten, och dessutom i statsrådet agerade lag- stiftare i frågor som rörde rikets allmänna hushållning. När det gäller stiftande av grundlag, 300Holmberg m.fl. 2006 s. 258. 301NJA 1959 s. 385 på s. 386. 302Reuterskiöld s. 52. 303Reuterskiöld s. 7. 304Reuterskiöld s. 7 jämförd med s. 20. 305Reuterskiöld s. 52. Maj:t till statschef och regering. Övergången års till regeringsform allmän civil- och kriminallag samt kyrkolag är det mer rättvisande att tala om en dualism mellan två lika höga statsmakter, konungen och riksdagen.306 Beträffande Kungl. Maj:t i de funktioner som inte avsåg lagstiftning tillsammans med , åskådliggjorde Reuterski- öld sitt synsätt med hjälp av denna skiss:307 skiss över den svenska statsmaktens struktur. Skissen visar att konungen i statsrådet innehade den centrala statsmakten, och att konungens dömande makt och makt över hovet och i ordenskapitlet var sidoordnade i förhållande till konungens makt i statsrådet. Från konungen i statsrådet utgick den verkställande makten genom underordnade myndigheter. Det kan noteras att och dess myndigheter inte finns med i skissen. Detta beror på att var sidoordnad med Kungl. Maj:t och så att säga utgjorde en parallell orga- nisation jämfört med den som finns i skissen.