sou · H9B346 · 2021-06-17 00:00:00 — Först och främst används fullmaktsförfarande för fem brottstyper. Förfarandet utvecklas dock till att omfatta fler brottstyper. Full- maktsförfarandet kommer enligt förslaget i avsnitt 5.6.2 att göras om till ett förfarande med förhandsgodkännande. I förslaget ingår också en möjlighet för den misstänkte att lämna ett förhandsgod- kännande digitalt. Med en sådan möjlighet erbjuds också systemstöd till polispersonal för att hantera dessa ärenden. Med förslaget i avsnitt 5.6.1 kommer möjlighet till förhandsgodkännande att under- lättas när den misstänkte också är misstänkt för annan brottslighet. Det bedöms leda till ett ökat antal lämnade förhandsgodkännanden än vad som är möjlig med ett fullmaktsförfarande. Försiktigtvis be- döms andelen förhandsgodkännandeärenden kunna uppgå till cirka 20–av samtliga ärenden i snabbförförfarandet. Förhands- handgodkännande bör också kunna användas utanför snabbförfar- andet men bedöms då inte bli lika talrika. Det underlag av ärenden som bedöms kunna god- kännas genom förhandsgodkännande utgörs av ärenden som lagförs genom vanliga strafförelägganden. ett förhandsgodkännande utgör dock en arbetsbesparing jämfört med handläggningen av ett vanligt strafföreläggande. Med förslagen i avsnitt 5.6.5 och 5.6.6 som innebär att det blir enklare och snabbare att godkänna strafföreläggande bedöms andelen godkända strafföre- lägganden att öka. Möjligheten att i större utsträckning utfärda straff- föreläggande med villkorlig dom bedöms leda till att öka antalet ut- färdande och godkända strafförelägganden. Möjligheten att få en något längre betalningstid för att fullgöra sina skyldigheter av ett strafföre- läggande bedöms leda till ett ökat antal godkända strafförelägganden. Förfarandet med en process där den misstänkte får del av ett straff- föreläggande och ett villkorat åtalsbeslut med en kopia på stämnings- ansökan bedöms också leda till flera utfärdade och godkända straff- förelägganden. Förslag: Förslagen föreslås träda i kraft . Fullmakt i enlighet med den äldre lydelsen av 48 kap. 10 § RB som upprättats före ikraftträdandet ska handläggas enligt äldre föreskrifter. Förslagen om strafförelägganden föreslås träda i kraft . När det gäller förslaget i avsnitt 5.6.4 om villkorat åtalsbeslut i samband med strafföreläggande bedöms de nya bestämmelserna inte få genomslag i praktiken förrän eller beroende på den nödvändiga it-utveckling som krävs hos Åklagar- myndigheten. Bestämmelserna är dock fakultativa till sin natur vilket innebär det inte finns något hinder för den föreslagna tidpunkten för ikraftträdande. Det kan också tänkas att åklagarväsendet successivt eller i mindre skala börjar tillämpa förslaget i praktiken, oberoende av hur långt it-utvecklingen har fortskridit. Förslaget i avsnitt 5.6.2 innebär att det nuvarande fullmaktsförfar- andet med strafföreläggande enligt 48 kap. 10 § RB upphör vid ut- gången av 2022. Den nya ordningen med förhandsgodkännande kan, även om den är anpassad till modern teknik, användas på samma sätt som fullmakter används , dvs. med papper och penna. Skillnaden mellan en skriftlig fullmakt och ett skriftligt förhandsgodkännande i pappersform är att uppgifter om ombudet i det senare inte behöver finnas med. Det bedöms därför inte föreligga några hinder mot ett ikraftträdande av förslaget , oberoende av om it- utvecklingen hos och är fär- digställd. Om en fullmakt för godkännande upprättats i enlighet med den äldre lydelsen av 48 kap. 10 § RB före ikraftträdandet ska handlägg- ningen ske enligt äldre föreskrifter. Det finns i övrigt inget behov av övergångsbestämmelser. 6Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad har gällt att flera åtal i domstol mot en och samma person i regel ska handläggas gemensamt och prövas i en dom. Grunden för denna ordning är flera men ett av de främsta argumenten för principen om gemensam handläggning vilar på den straffrättsliga principen om gemensamt straff, dvs. att den tilltalade ska få en enda gemensam på- följd vid flerfaldig brottslighet. För att åstadkomma en snabb lagföring kan det i vissa fall vara nöd- vändigt att dela upp flera åtal mot en och samma tilltalad och med- dela deldom trots att andra åtal ännu inte har avgjorts. Bestämmelsen om deldom finns i 30 kap. 4 § . Para- grafen reglerar förutsättningarna att meddela deldom. Av betydelse är också bestämmelsen i 45 kap. 3 § RB som närmare reglerar möj- ligheten att dela upp åtal under handläggningens gång. Båda bestäm- melserna har i huvudsak samma syfte men reglerar olika situationer. För att meddela deldom eller dela upp flera åtal mot samma tilltalad krävs enligt båda bestämmelserna att det är till fördel för handlägg- ningen och att det inte finns särskilda skäl mot det. När den nya infördes kunde deldom enligt 30 kap. 4 § endast meddelas när åtal fanns mot flera tilltalade (se NJA II 1943 s. 393). Deldom kunde då meddelas mot en tilltalad trots att andra åtal mot andra tilltalade inte var avgjorda. Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad menas ett slutligt domstolsavgörande av en eller flera åtal som andra åtal fortfarande handläggs. I det här sammanhanget kom- mer framför allt situationen där en och samma tilltalad är föremål för flera åtal att beröras. infördes möjligheten att meddela deldom mot en och samma tilltalade trots att andra åtal inte var avgjorda (se NJA II 1956 s. 304). Bestämmelserna i 30 kap. 4 § RB och 45 kap. 3 § RB var emellertid inte utformade på samma sätt. Det innebar att kraven för att dela upp åtal under handläggningen eller förena åtal var lägre än för att meddela deldom. Enligt 45 kap. 3 § RB skulle flera åtal mot samma tilltalad handläggas i en rättegång om ”ej rätten finner särskild handläggning vara lämpligare”. som förutsättningarna att meddela deldom enligt 30 kap. 4 § RB förutsatte att det förelåg syn- nerliga skäl. reformerades bestämmelsen ytterligare och möjliggjorde att deldom kunde meddelas i något fler fall . Till skillnad från tidigare krävs inte längre synnerliga skäl för att deldom ska få meddelas. Paragrafen i 30 kap. 4 § andra meningen RB stadgar att om åtalen avser samma tilltalad får deldom meddelas endast om det är till fördel för målets handläggning och det inte finns särskilda skäl mot det. I författningskommentaren påpekades att huvudregeln fortfar- ande är att samtliga åtal mot en tilltalad ska avgöras i en gemensam dom. Som exempel nämns att det kan vara en fördel att dela upp lag- föringen om ett vittne avseende en enskild åtalspunkt inte inställer sig men målet kan avgöras i övrigt eller att ytterligare åtal väcks mot den tilltalade men inte hinner delges honom eller henne före huvudför- handlingen. (Se prop. 2013/14:170 s. 49, se också SOU 2013:117 avsnitt 11.2.) Ett särskilt skäl som anges mot att meddela deldom är om den tilltalade skulle drabbas av en påtaglig nackdel i påföljdshänseende. Det sägs också att en uppdelad handläggning kan innebära att den till- talade får verkställa flera påföljder parallellt men att det normalt inte är ett skäl mot en uppdelad lagföring utan att det avgörande är den samlade effekten i påföljdshänseende för den tilltalade. (Se a.st.) Bestämmelsen i 45 kap. 3 § RB ändrades som bestäm- melsen i 30 kap. 4 § RB och utformades på i huvudsak samma sätt, dvs. att det krävs att det är till fördel för handläggningen att dela upp åtal och det inte ska finnas särskilda skäl emot det. I författnings- kommentaren hänvisas till kommentaren för 30 kap. 4 § RB. Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad Det är tydligt att de processrättsliga bestämmelserna i 30 kap. 4 § och 45 kap. 3 § RB har utformats med beaktande av de straffrättsliga reglerna om straffmätning, bl.a. asperationsprincipen och principen om gemensamt straff. Syftet med reformen 2014 var i första hand att få en mer ändamålsenlig hantering av stora mål. 6.1.3Bestämmelserna i om flerfaldig brottslighet och ny påföljd efter tidigare dom Vid flerfaldig brottslighet gäller asperationsprincipen som reglerar hur en gemensam straffmätning ska göras. är denna prin- cip kodifierad i 29 kap. 1 § som bl.a. stadgar att straff ska bestämmas efter den samlade brottslighetens straffvärde. Förenklat innebär principen att den samlade straffmätningen för flera brott blir lindrigare än om brotten hade straffmätts var och ett för sig (jfr bl.a. NJA 2008 s. 359 och NJA 2009 s. 485 I–III). Som stöd för tillämp- ningen finns i praxis och doktrin hjälpregler och olika tabeller men någon fastställd explicit ordning finns inte. Som utgångspunkt minskas ökningen av det samlade straffmätningsvärdet efter varje ytterligare brott. Av 30 kap. 3 § BrB följer att rätten ska döma till en gemensam påföljd vid flerfaldig brottslighet om inte annat är föreskrivet. I 34 kap. BrB finns bestämmelser som reglerar hur påföljden ska bestämmas när den dömde döms på nytt efter en tidigare dom. Bestämmelserna i 34 kap. BrB om ny påföljd efter tidigare dom Bestämmelserna i 34 kap. BrB tar sikte på situationer när den miss- tänkte är lagförd tidigare och har begått ett nytt brott efter domen eller ett nytt brott upptäcks som begicks före domen. reformerades bestämmelserna i 34 kap. BrB. Syftet var att förenkla och förtydliga de regler som gäller för hur domstolen ska bestämma påföljd när en tilltalad döms för ytterligare brott som be- gåtts innan en tidigare påföljd helt har verkställts eller annars upp- hört. Domstolen ska i en sådan situation som huvudregel bestämma en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten. Möjligheten att bestämma att en tidigare dom ska omfatta också tillkommande brotts- lighet, s.k. konsumtionsdom, eller att undanröja en utdömd påföljd Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad och bestämma ny gemensam påföljd för den samlade brottsligheten ska bara användas i undantagsfall. Regleringen gjordes också mer kon- sekvent när det gäller hur brott som utgör återfall ska behandlas. Det ska numera göras en principiell skillnad mellan brott begångna före en tidigare dom (nyupptäckt brottslighet) och brott begångna efter en tidigare dom men innan påföljden helt har verkställts eller annars upphört (ny brottslighet). Reformen innebär bl.a. att gemensam straff- mätning fortsättningsvis endast ska tillämpas vid nyupptäckt brotts- lighet. (Se prop. 2015/16:151.) När brotten inte handläggs gemensamt i domstol tillämpas, som tidigare nämnts, 34 kap. BrB om den dömde tidigare dömts till fängelse, villkorlig dom, skyddstillsyn, sluten ungdomsvård, ungdomsvård, ung- domsövervakning eller ungdomstjänst. Vid återfall i brott, dvs. nytt brott, bestäms normalt en ny påföljd utan tillgodoräknande av den tidigare påföljden. Om det däremot är fråga om ett nyupptäckt brott ska rätten enligt 34 kap. 2 § BrB iaktta att påföljderna tillsammans inte överstiger vad som skulle ha dömts ut för den samlade brotts- ligheten. Som huvudregel ska dock en ny påföljd dömas ut enligt 34 kap. 1 § BrB för den tillkommande brottsligheten men om den nyupptäckta brottslighet är utan nämnvärd betydelse i jämförelse med den brottsligheten som omfattas av den tidigare domen behöver någon ytterligare påföljd enligt 34 kap. 3 § BrB inte dömas ut. Det finns också enligt 34 kap. 4 § BrB under vissa förutsättningar möjlighet att undanröja en tidigare utdömd påföljd och döma till gemensam på- följd för den samlade brottsligheten. Brottslighet som endast leder till ett bötesstraff omfattas inte av bestämmelserna i 34 kap. BrB. I samband med reform blev ställningstagandet att böter fortsättningsvis inte heller skulle omfattas av regleringen i 34 kap. BrB (se prop. 2015/16:151 s. 54–57). Det inne- bär i praktiken att principen om gemensamt straff och asperations- principen inte får fullt genomslag vid bötesbrottslighet. Om hand- läggningen av flera åtal delas upp beaktas därför inte en tidigare bötespåföljd när en ny bötespåföljd blir aktuell. Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad Straffmätning vid flerfaldig brottslighet som leder till fängelse eller ett påföljdsalternativ till fängelse Vid straffmätning av flera brott då det allvarligaste brottet har ett straff- värde på fängelsenivå utgår man vid straffvärdebedömningen från det svåraste brottet. Det näst svåraste brottet har normalt ett straffvärde som motsvarar hälften eller mindre. Därefter avtar straffvärdet i ytterligare utsträckning för tillkommande brott. Tabell 6.1 Principer för bedömningen av det gemensamma straffvärdet vid flerfaldig brottslighet Det svåraste brottet har ett Det svåraste brottet har ett men högst och sex Det svåraste brottet har ett Källa: Borgeke och , Att bestämma påföljd för brott, 3 u, s. 178 –179. I tabellen ovan illustreras den avtagande betydelsen för det samlade straffvärdet för varje ytterligare brott som den dömde döms för. Om den dömde döms för två brott som har ett ursprungligt straffvärde om fängelse vardera leder detta till ett gemensamt straffvärde om fängelse . Straffmätning av böter vid flerfaldig brottslighet Om flera åtal som leder till dagsböter avgörs tillsammans i domstol bestäms en gemensam bötespåföljd. Vid beräkningen av antalet dags- böter utgår man från att det allvarligaste brottet, dvs. brottet som leder till högst antal dagsböter, får fullt genomslag och därefter hal- veras normalt sett antalet dagsböter för varje tillkommande brott. Samma sak gäller när flera penningsbotsbrott leder till en gemensam Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad Om däremot dagsböter och penningböter ska kombineras finns ingen fastställd ordning. Ofta absorberas penning- böter helt av dagsböterna. Med tillämpning av bestämmelsen i 25 kap. 5 § andra stycket BrB är det dock möjligt att döma till penningböter och dagsböter för sig om det finns särskilda skäl. Om en person har begått flera bötesbrott men dessa inte handläggs i domstol tas inte någon hänsyn till en ev. tidigare lagföring av böter vid bestämmandet av bötespåföljd oavsett om det är fråga om ny eller nyupptäckt brottslighet. Det avgörande för om flera bötes- brott leder till en gemensam lindrigare påföljd är alltså i huvudsak hur dessa handläggs och inte hur brotten har begåtts i förhållande till varandra. Hur ärendena handläggs under förundersökning och rättegång kan alltså ha betydelse för bötesstraffets storlek. Faktorer som generellt påverkar detta är framför allt den tid som brotten tar att utreda före åtal och domstolarnas handläggningstid. Straffmätning vid flerfaldig brottslighet vid en kombination av lindriga och allvarligare brott Inte sällan förekommer situationen att den dömde begått ett flertal brott där vissa är lindriga och andra mer allvarliga. Om vissa brott har ett straffvärde på fängelsenivå och andra brott endast har ett straffvärde som motsvarar böter innebär det att de brott som endast ger böter inte alls eller endast ytterst marginellt påverkar det samlade straffvärdet. I vissa fall kan en sådan ordning i och för sig framstå som rimlig och godtagbar. I andra fall innebär det å andra sidan att en brotts- aktiv person i princip straffritt kan begå ytterligare lindriga brott fram till den tidpunkt då personen lagförs. En person som begår ett allvar- ligt brott, t.ex. rån, saknar incitament att sluta begå ytterligare brott. Bötesbrott eller brott med begränsat straffvärde på fängelsenivå kommer inte alls eller endast i liten omfattning påverka den slutliga påföljden. En snabb lagföring har därför en stor betydelse för hur personens fortsatta brottslighet kommer att bedömas efter- som nya brott efter lagföring betraktas som återfall enligt 34 kap. BrB och därför bestraffas fullt ut i förhållande till den tidigare brotts- ligheten (jfr dock bestämmelsen i 26 kap. 25 § BrB). Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad En kartläggning av domstolarnas tillämpning av bestämmelserna om uppdelad handläggning av åtal och deldom kompliceras av flera fak- torer. När domstolen beslutar om att dela upp handläggningen eller med- dela deldom fattas normalt inget särskilt handläggningsbeslut för- utom själva deldomen i sig. Det är därför svårt att följa domstolarnas tillämpning av bestämmelserna i 30 kap. 4 § och 45 kap. 3 § RB. Det förs inte heller någon särskild statistik förutom antalet meddelade deldomar. Det blir därför svårt att fullt ut kartlägga domstolarnas tillämpning. Det går emellertid att dra vissa generella slutsatser. Erfarenheter av tingsrätternas tillämpning I det pågående snabbförfarandet tillämpar vissa tingsrätter i praktiken en informell tumregel som säger att ett åtal inom projektet ska läggas upp som ett nytt mål och avgöras separat om det annars skulle för- dröja handläggningen . Det tycks också inte vara helt ovanligt att andra tingsrätter i praktiken redan tillämpar bestäm- melserna i 30 kap. 4 § RB och 45 kap. 3 § RB på ett sätt som endast tar hänsyn till de fördelar det innebär för handläggningen. Det tycks också vara så att 45 kap. 3 § RB tillämpas oftare än 30 kap. 4 § RB av tingsrätterna. När 45 kap. 3 § RB tillämpas innebär det att ett nytt mål registreras trots att det finns andra öppna mål. Det separata åtalet avgörs genom dom utan att deldomsinstitutet be- höver användas. Tillämpningen åstadkommer samma resultat som om en deldom hade meddelats i ett större gemensamt mål. Av betydelse för tingsrätternas verksamhet är också hur brotts- misstankar samordnas och handläggs gemensamt före åtal. Åklagarna i tillämpar t.ex. en lokal överenskommelse som innebär att vissa brottsmisstankar samordnas och åtalas gemensamt. I resten av landet tillämpas andra rutiner. Gemensamt för Åklagarmyndig- heten gäller dess föreskrifter om samordning av brottmålsärenden (ÅFS 2005:25 med senare ändringar). Bestämmelserna innebär att åklagare i enskilda fall ska samråda om hur samtliga brottsmisstankar ska handläggas. I det pågående projektet gäller dock ett avsteg från dessa bestämmelser (se 1 a §, ÅFS 2019:6). Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad Beroende på om ärenden samordnas av åklagare eller inte kan situationer uppstå som innebär att flera åtal handläggs i olika tings- rätter. Av 19 kap. 7 § andra stycket RB framgår att en tingsrätt ska lämna över ett åtal till en annan tingsrätt om den tilltalad står under åtal där och det inte är olämpligt. Deldom i tingsrätt i brottmål Antal mål med deldom deldom (en tilltalad) (flera tilltalade) Statistiken i tabellen avser deldomar i tingsrätt i brottmål. Deldomar kan meddelas med en eller flera tilltalade. I detta fall är det främst intressant att studera de målen med endast en tilltalad. Deldomar är överlag ovanliga och förekommer i mindre än en pro- cent av samtliga brottmål. Antalet deldomar är också relativt kon- stant . Det tycks som att reform inte har lett till någon betydande ökning av antalet deldomar. uppgick an- talet mål med deldom med en tilltalad till 201. uppgick antalet till 347 för att sedan minska till 2019 till 309. I förhållande till det totala antalet brottmål utgör sådana deldomar en mycket liten andel, mindre än en halv procent. Domstolen kan i stället för att avgöra målet med en deldom i stället i enlighet med bestämmelserna i 45 kap. 3 § dela upp handläggningen av åtalen i flera mål. Någon statistik om det finns inte. SOU 2021:46Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad Överlämnade mål i tingsrätt i brottmål Totalt antal avgjorda mål I tabellen ovan redovisas antal överlämnade brottmål i tingsrätt. An- talet utgör knappt 4 000 mål och har ökat . Andelen utgör av samtliga avgjorda brottmål. Statistiken säger inget direkt om tillämpning av bestämmelserna i 30 kap. 4 § eller 45 kap. 3 § RB. Förhållandet mellan antalet överlämnade mål är större än antalet deldomar . Statistiken ger en bild av i vilken utsträckning åklagarna samordnar ärenden före åtal. Övergripande statistik om lagföringsbeslut och återfall i brott Förslaget i detta kapitel bygger på att handläggningen av åtal för brottsaktiva personer ska delas upp i större utsträckning. Någon sär- skild statistik som tar sikte på den situationen finns inte. Däremot finns viss övergripande statistik när det gäller lagförda personer och återfall i brott. Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltaladSOU 2021:46 Tabell 6.4 Lagföringsbeslut efter huvudbrott och antal lagföringar Antal återfall (lagföringsbeslut) Källa: officiella statistik, kriminalstatistik, tabell 471, . Med lagföringsbeslut i tabellen ovan menas fällande domstols domar, godkända strafförelägganden och åtalsunderlåtelser. Statistiken i tabellen ger inget direkt svar på vilket underlag det finns för att dom- stolarna ska kunna meddela fler deldomar mot samma tilltalad. Det är dock tydligt att det finns en mindre krets brottsaktiva personer som begår ett stort antal brott. Som exempel kan nämnas att 1 421 per- soner som dömts för olovlig körning har dömts för brott vid fler än nio tillfällen . Motsvarande siffra för ringa stöld är 907 personer. Samma person kan också lagföras vilket ger en viss osäkerhet vid tolkningen av statistiken. Tabell 6.5 Antal återfall av samtliga personer som återfallit efter en ingångshändelse 2013 efter grövsta brott i ingångshändelsen respektive återfallshändelse Källa: officiella statistik, tabell 873, . Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad Av de som dömts för tillgreppsbrott som grövsta brott har 533 av dessa återfallit i trafikbrott . Omvänt gäller att 604 per- soner som begått trafikbrott har dömts för tillgreppsbrott. Tabell 6.6 Antal återfall av samtliga personer som återfallit efter en ingångshändelse 2013 efter grövsta brott i ingångshändelsen respektive återfallshändelse Källa: officiella statistik, tabell 873, . Av tabellen framgår att av de personer som lagförs för brott är det t.ex. 6 401 personer som återfaller i tillgreppsbrott . Tabell 6.7 Lagföringsbeslut efter huvudpåföljd och antal lagföringar Antal återfall (lagföringsbeslut) Källa: officiella statistik, kriminalstatistik, tabell 470, . Av de lagföringsbeslut som leder till böter avser 2 089 fall där den misstänkte blivit tidigare lagförd mer än nio gånger . I stort sett samtliga brott som leder till böter medför normalt sett inte en strängare påföljd vid återfall. Som undantag kan dock nämnas olovlig körning, grovt brott. Vid återfall i olovlig körning inom rubriceras brottet som olovlig körning, grovt brott, vilket leder till ett högre bötesstraff vid varje återfall. Vid det fjärde återfallet leder det enligt praxis normalt sett till att påföljden bestäms till fängelse. Tabell 6.8 Domslut med fängelse för olovlig körning som huvudbrott och antal lagföringar avseende fängelse Antal återfall (lagföringsbeslut) Källa: officiella statistik, kriminalstatistik, tabell 472, . Uppdelad handläggning av åtal och deldom mot samma tilltalad fattades 12 770 lagföringsbeslut beträffande olovlig körning (se officiella statistik, kriminalstatistik, tabell 420, ). Av tabellen framgår att 638 av dessa ledde till fängelse och att vid 421 av dessa beslut hade den misstänkte dömts till fängelse vid mer än nio tillfällen . Det är svårt att dra några direkta slutsatser från den redovisade statistiken. Statistiken avser främst personer som återfaller i brott . För våra överväganden är det av större vikt att bedöma underlaget för de personer som återfaller i brott eller begår nya brott under en kortare tidshorisont. Det kan dock antas att det finns en viss överlappning mellan dessa grupper. Klart står att det finns en liten krets av personer som är brottsaktiva och begår ett stort antal brott. Med tanke på att antalet deldomar varit och utan påverkan av reform kan man anta att det finns fler situationer där det är möjligt eller lämpligt att dela upp handlägg- ningen i domstol. 6.3.1Behov av att dela upp handläggningen Verksamheten med Snabbare lagföring bygger på att den som begår ett lindrigt brott ska lagföras snabbt. Om åtal väcks och saken prövas i domstol är ambitionen att en prövning ska kunna ske inom 2–från brottet.