sou · H9B336 · 2021-05-05 00:00:00 — Paragrafen ändras som en följd av att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Vidare görs vissa språkliga och redaktionella justeringar. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen ändras som en följd av att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Därutöver görs språkliga ändringar. Ingen ändring i sak avses. En språklig ändring görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Omfattande ändringar görs i paragrafen. I första stycket anges grundläggande förutsättningar för att anordna godmanskap. Dessa kriterier ändras inte. Den enskilde ska liksom tidigare ha ett hjälpbehov på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande. Ändringen inne- bär att begreppen bevaka rätt, förvalta egendom och sörja för person ersätts med ekonomiska och personliga angelägenheter. Ingen änd- ring i sak avses när det gäller vad den enskilde ska behöva hjälp med för att godmanskap ska anordnas. Ekonomiska angelägenheter har kortfattat sin motsvarighet i begreppet att förvalta egendom. Till personliga angelägenheter räknas det som tidigare innefattats i att sörja för person. Om den enskilde behöver hjälp med att bevaka sin rätt är detta en del av den enskildes hjälpbehov såvitt avser en per- sonlig eller en ekonomisk angelägenhet. Angående indelningen i kate- gorierna ekonomiska och personliga angelägenheter hänvisas i övrigt till kommentaren till 12 kap. 2 §. Godmanskapet kan omfatta både ekonomiska och personliga angelägenheter och det kan begränsas utifrån den enskildes behov, exempelvis till en särskilt utpekad ange- lägenhet. Liksom tidigare krävs att den enskilde ska ha behov av en god man för att ett godmanskap ska anordnas. Det tydliggörs i första stycket att godmanskap inte ska anordnas om den enskilde kan antas få sitt hjälpbehov tillgodosett på något sätt som är mindre ingrip- ande, exempelvis när den enskilde kan få hjälp genom en anhörig som har anhörigbehörighet enligt 17 kap. eller genom en framtids- fullmakt som har trätt i kraft. kan den enskilde få den hjälp som behövs genom insatser på område eller på annat sätt, exempelvis genom en vanlig fullmakt. Innan ett godmanskap anordnas bör överförmyndarnämnden eller rätten alltså överväga om den enskilde kan få hjälp på något sätt som är mindre ingripande än att godmanskap anordnas. För att ett godmanskap inte ska anordnas med hänvisning till bestämmelsen bör den mindre ingripande åtgär- den vara ett realistiskt och praktiskt genomförbart alternativ som tillgodoser den enskildes behov av hjälp. Övervägandena finns i av- snitt 11.4.3. Ändringen i första stycket innebär vidare att det inte anges i bestämmelsen vilken myndighet som ska anordna godmanskapet. Hur beslutanderätten fördelas framgår av 4 a §. För en kommentar hänvisas till den paragrafen. I andra stycket anges betydelsen av den enskildes samtycke vid anordnande av godmanskap. Bestämmelsen motsvarar tidigare 4 § första stycket andra meningen, med vissa språkliga och redaktionella ändringar. Ingen ändring i sak avses. Bestämmelsens tredje stycket flyttas till en ny bestämmelse, 4 b §. Därutöver görs vissa språkliga justeringar i paragrafen. Dessa avser ingen ändring i sak. Paragrafen är ny. Den anger vilken myndighet som är behörig att anordna godmanskap. Övervägandena finns i avsnitt 22.7.1. I praktiken innebär ordningen att ett ärende om anordnande av godmanskap alltid inleds hos överförmyndarnämnden. Först sedan ett ärende har aktualiserats där blir det i vissa fall aktuellt att överlämna ärendet till rätten. Bestämmelsen innebär att överförmyndarnämnden som utgångs- punkt ska anordna godmanskap. I de fall den enskilde samtycker till att ett godmanskap anordnas för honom eller henne blir anordnan- det en fråga för nämnden. Detsamma gäller om samtycke saknas men den enskildes tillstånd hindrar att hans eller hennes mening hämtas in. Om någon som är behörig att yttra sig i ärendet motsätter sig att godmanskap anordnas ska nämnden dock överlämna ärendet till den tingsrätt som avses i 25 § för prövning. Om det är den enskilde själv som motsätter sig godmanskapet innan ett beslut om anordnande har fattats, exempelvis genom att ta tillbaka sitt samtycke, är det dock naturligt att överförmyndarnämnden avskriver ärendet snarare än att överlämna det till rätten för prövning. Motsvarande bestäm- melser gäller i fråga om upphörande och jämkning av godmanskap, se 19 b § andra stycket och 23 § andra stycket. beslut får överklagas enligt 20 kap. 6 §. Paragrafen, som är ny, innebär att den myndighet som anordnar ett godmanskap ska förordna en god man att utföra uppdraget. Bestämmelsen motsvarar tidigare 4 § andra stycket men ändras som en följd av att både rätten och överförmyndarnämnden anordnar god- manskap. Bestämmelsen ändras också som en följd av att överförmyn- dare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndar- nämnd. Vissa redaktionella och språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Para- grafen ändras också med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. En språklig ändring görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Andra stycket ändras på så sätt att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om lämplighetskontrollen. Paragrafen, som är ny, reglerar förutsättningarna för när en anställd god man eller förvaltare får förordnas. Övervägandena finns i av- snitt 15.6. Bestämmelsen avser enligt första stycket de fall när en person tar sig an uppdrag som god man eller förvaltare inom ramen för sin anställning. Det kan vara fråga om t.ex. kommunalt eller pri- vat anställda som i sina anställningar tar sig an sådana ställföreträdar- uppdrag. Paragrafen omfattar inte de privatpersoner som tar sig an så många ställföreträdaruppdrag att de helt eller delvis livnär sig på dem, men utan att ha en sådan anställning som nämnts. Eftersom advokater med en anställning på en advokatbyrå inte är anställda som ställföreträdare – utan som advokater – bör de normalt inte heller omfattas av bestämmelsen när de tar sig an uppdrag som god man eller förvaltare. En anställd ställföreträdare får enligt paragrafen förordnas om det är nödvändigt på grund av uppdragets svårighetsgrad eller om det annars finns särskilda skäl med hänsyn till den enskildes intressen. Bestämmelsen innebär att anställda ställföreträdare ska utses med restriktivitet och att förordnandet av en sådan alltid måste föregås av en bedömning av om särskilda skäl föreligger i det enskilda fallet. Bedömningen ska göras utifrån vad som ligger i den enskildes in- tresse. Det kan exempelvis vara nödvändigt att förordna en anställd ställföreträdare när uppdraget förväntas bli så svårt eller komplicerat att det inte finns någon vanlig ställföreträdare med de särskilda kvali- fikationer som uppdraget kräver. Vidare kan det vara motiverat att förordna en anställd god man eller förvaltare när det trots ansträng- ningar inte går att hitta en vanlig ställföreträdare som är beredd att ta sig an uppdraget, och den enskilde har ett trängande behov av hjälp. Paragrafen innebär också att en anställd ställföreträdare under motsvarande förutsättningar kan förordnas interimistiskt, till dess att ett slutligt beslut fattas i ärendet. Vid det slutliga beslutet kan den anställda ställföreträdaren utses, om det fortfarande finns förutsätt- ningar för en sådan, men det är också möjligt att förordna en annan ställföreträdare om det bedöms vara lämpligt. I andra stycket finns en upplysning om att regler om gode män och förvaltare i bland annat gäller även de som tar sig an sådana uppdrag inom ramen för en anställning. Detta innebär bland annat att överförmyndarnämnden med samma noggrannhet som annars ska kontrollera ställföreträdarens lämplighet, att samma regler om arvode gäller och att nämnden ska utöva tillsyn över de anställda ställföreträdarna på samma sätt som över andra ställföre- trädare. Bestämmelsen innebär också att den anställda gode mannen eller förvaltaren har samma skyldigheter gentemot sin huvudman som andra ställföreträdare. Paragrafen är ny. Övervägandena finns i avsnitt 12.5. Bestämmelsen innebär en skyldighet för gode män och förvaltare att före förord- nandet genomgå en introduktionsutbildning. Det är tillräckligt att utbildningen genomförs en gång. Det kan dock vara lämpligt att ställföreträdare kan återkomma till utbildningen för repetition. Den bör därför vara utformad på ett sätt som möjliggör detta. Om det finns särskilda skäl, exempelvis om den gode mannen eller förvaltaren måste utses med kort varsel, får överförmyndarnämnden eller rätten medge att utbildningen genomförs för förordnandet. Av avsnitten 12.5 och 23 följer att en ny myndighet ska ansvara för att en introduktionsutbildning för ställ- företrädare tas fram. Språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Ändringarna i paragrafen är en följd av att överförmyndarnämnden får besluta om anordnande av godmanskap och att handläggningen i dessa ärenden alltid inleds där. Paragrafen ändras också med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Det görs vidare en språklig ändring i bestäm- melsen. Ingen ändring i sak avses. Paragrafens andra stycke ändras som en följd av att överförmyndar- nämnden får besluta om anordnande av godmanskap och att hand- läggningen i dessa ärenden inleds där. I bestämmelsen görs också språkliga ändringar. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen ändras vidare eftersom överförmyndare utmönst- ras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Enligt den tidigare ordningen är rätten vid handläggningen av ären- den om anordnande av godmanskap skyldig att inhämta läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd i de fall den enskilde inte lämnar sitt samtycke till åtgärden. Ändringen i första stycket innebär att den skyldigheten gäller rätten eller över- förmyndarnämnden, vilket är en följd av att ärenden om anordnande av godmanskap inleds hos nämnden. Eftersom handläggningen inleds där bör det normalt vara överförmyndarnämnden som hämtar in utredning om den enskildes hälsotillstånd. Paragrafen ändras också som en följd av att överförmyndare ut- mönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. En språklig ändring görs. Ingen ändring i sak avses. Paragrafens ändras som en följd av att överförmyndarnämnden får besluta om anordnande av godmanskap och att handläggningen i dessa ärenden inleds där. Paragrafen ändras också eftersom överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. I bestämmel- sens sista stycke görs en språklig ändring. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen, som anger förutsättningarna för interimistiska beslut, ändras som en följd av att överförmyndare utmönstras ur lagstift- ningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Ändringen i sista stycket är en följd av att överförmyndarnämnden får anordna godmanskap interimistiskt i vissa fall enligt 18 a §. Ett sådant beslut får när som helst ändras av rätten, vilket dock förutsätter att ärendet har över- lämnats dit enligt 4 a §. I paragrafen görs dessutom redaktionella och språkliga ändringar. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen, som är ny, är en följd av att överförmyndarnämnden be- slutar om anordnande av godmanskap. I de fall nämnden är behörig att anordna ett godmanskap enligt 4 a § får nämnden också fatta ett interimistiskt beslut i frågan. De förutsättningar som anges i 18 § första och tredje stycket gäller för ett sådant beslut. Ändringen i första stycket innebär ett tydliggörande av att godman- skap enligt 4 § ska upphöra om den enskilde inte längre samtycker till godmanskapet, i de fall hans eller hennes samtycke var en förut- sättning för att anordna godmanskapet. Om det uppstår tveksamheter kring om den enskildes samtycke kvarstår bör överförmyndarnämnden utreda frågan. Sådana tveksamheter kan exempelvis uppkomma när den enskilde framställt klagomål mot sin ställföreträdare men detta inte lett till att ett byte kommit till stånd. kan också behöva undersöka om den enskilde menar allvar när han eller hon tar tillbaka sitt samtycke. Övervägandena finns i avsnitt 5.5.3. Tillägget i andra stycket innebär ett krav på att en ny god man eller förvaltare ska förordnas när en ställföreträdare har begärt sitt entledigande. bör alltså vidta åtgärder för att se till att ställföreträdaren kan bytas ut utan onödigt dröjsmål och det kan i vissa fall bli aktuellt att förordna en anställd god man eller förvaltare enligt 12 a §. Övervägandena finns i av- snitt 14.4.1. Paragrafen ändras också som en följd av att överförmyndare ut- mönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Paragrafen ändras som en följd av att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Paragrafen reglerar beslutanderätten i frågor om upphörande av godmanskap och förvaltarskap och entledigande av gode män och förvaltare. Bestämmelsen ändras redaktionellt på så sätt att upphör- anden av förvaltarskap regleras i första stycket, upphöranden av god- manskap i ett nytt andra stycke och entlediganden av gode män och förvaltare i ett nytt tredje stycke. Första stycket ändras på så sätt att enbart beslutanderätt i frågor om upphörande av förvaltarskap regleras. Ett sådant beslut fattas all- tid av rätten. I andra stycket regleras uppdelningen av beslutanderätt mellan rätten och överförmyndarnämnden när det gäller upphörande av god- manskap. Ordningen motsvarar den uppdelning som enligt 4 a § gäller vid anordnande av godmanskap. För en närmare kommentar hänvisas till den bestämmelsen. Kortfattat är det överförmyndarnämnden som beslutar om upphörande, dock inte om någon som är behörig att yttra sig i ärendet motsätter sig att godmanskapet upphör. I så fall ska ärendet överlämnas till rätten för prövning. Detta för med sig att ärenden om upphörande av godmanskap enligt 4 § alltid inleds hos överförmyndarnämnden. I övrigt innebär andra stycket ingen ändring jämfört med den tidigare ordningen, nämligen att rätten fattar beslut om upphörande av godmanskap enligt 19 a § andra stycket och att överförmyndarnämnden alltid fattar beslut om upphörande av andra godmanskap än enligt 4 §. Tredje stycket reglerar i vilka fall överförmyndarnämnden beslutar om entledigande av god man och förvaltare och i vilka fall ett sådant beslut ankommer på rätten. Bestämmelsen innebär ingen ändring jämfört med den tidigare ordningen, dvs. att rätten beslutar om ent- ledigande med stöd av 19 a § första stycket, medan överförmyndar- nämnden beslutar i övriga fall. Paragrafen ändras också som en följd av att överförmyndare ut- mönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Paragrafen ändras med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Språkliga och redaktionella ändringar görs också i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen ändras med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. En språklig ändring görs också i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen ändras med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Språkliga änd- ringar görs också i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. I paragrafen regleras jämkning av godmanskap och förvaltarskap. Första stycket anger rättens skyldighet att pröva om omfattningen av ett förvaltarskap ska jämkas. Ändringen i bestämmelsen är en följd av att överförmyndarnämnden i vissa fall enligt andra stycket ska pröva jämkning av godmanskap enligt 4 §. Andra stycket, som har en ny lydelse, reglerar jämkning av god- manskap enligt 4 § och hur beslutanderätten mellan rätten och över- förmyndarnämnden delas upp. Ordningen motsvarar den uppdelning som enligt 4 a § gäller vid anordnande av godmanskap. För en närmare kommentar hänvisas till den bestämmelsen. ningen att det är överförmyndarnämnden som prövar om godman- skapets omfattning bör jämkas, dock inte om någon som är behörig att yttra sig i ärendet motsätter sig jämkning. I så fall ska ärendet överlämnas till rätten för prövning. Detta för med sig att ärenden om jämkning av godmanskap alltid inleds hos överförmyndarnämnden. I tredje stycket, som har en ny lydelse, regleras jämkning av god- manskap enligt 1–3 §§. Bestämmelsen motsvarar fjärde stycket enligt den tidigare lydelsen, dock med den ändringen att det anges direkt i paragrafen vem som får ansöka om jämkning och att nämnden på eget initiativ kan ta upp frågan. Detta innebär dock ingen ändring i sak. Handläggningsregler i ärenden om jämkning enligt tidigare lydel- ser i andra och tredje stycket har flyttats till en ny bestämmelse, 23 a §. I paragrafen, som är ny, finns regler om handläggning i ärenden om jämkning av godmanskap och förvaltarskap. Första stycket reglerar vem som ska ges tillfälle att yttra sig i ett sådant ärende. I andra stycket regleras förutsättningarna för ett interimistiskt beslut i frågan. Bestämmelsen motsvarar vad som tidigare gällt enligt 23 § andra och tredje stycket, dock med ändringar som är en följd av att överför- myndarnämnden får besluta om jämkning av godmanskap enligt 4 § i vissa fall. Paragrafen ändras med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Språkliga änd- ringar görs också i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen ändras med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. En språklig ändring görs också i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Paragrafen ändras med hänsyn till att överförmyndare utmönstras ur lagstiftningen och ersätts med överförmyndarnämnd. Språkliga änd- ringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Språkliga ändringar görs i paragrafen. Ingen ändring i sak avses. Ändringar görs i första stycket i paragrafen, som innehåller bestäm- melser om gode mäns och förvaltares skyldigheter och som också anger gränserna för ställföreträdarens behörighet. Övervägandena finns i avsnitt 11.4.1. Av bestämmelsen framgår att den gode mannen eller förvaltaren ska se till att den enskildes intressen i ekonomiska och personliga angelägenheter tas om hand, i den utsträckning som förordnandet anger. Den gode mannen eller förvaltaren ska bevaka den enskildes rätt i de angelägenheter som omfattas av uppdraget, vilket innebär att ställföreträdaren har behörighet att företräda den enskilde i ange- lägenheterna. Bestämmelsen avser att stämma överens med de områ- den som ett godmanskap eller förvaltarskap får omfatta enligt äldre bestämmelser, dvs. att bevaka rätt, förvalta egendom och sörja för person. Ett oinskränkt godmanskap eller förvaltarskap ger alltså ställ- företrädaren motsvarande ramar som den tidigare bestämmelsen men ett ställföreträdarskap kan också omfatta enbart ekonomiska eller per- sonliga angelägenheter eller en eller flera särskilda angelägenheter. Ekonomiska angelägenheter innefattar uppgiften att förvalta den enskildes egendom. Bland annat ska egendomen placeras så att den är trygg och ger en skälig avkastning. Uppdraget avser såväl fast egendom som kontanta medel, aktier och andra tillgångar, om inte annat anges i förordnandet. De ekonomiska angelägenheterna om- fattar bland annat att se till att inkomster tas om hand, att utgifter betalas och att egendom hålls försäkrad. I ekonomiska ange- lägenheter ingår också att se till att myndigheter och andra aktörer har rätt uppgifter för att t.ex. kunna göra korrekta utbetalningar. Till personliga angelägenheter räknas det som innefattas i att sörja för någons person. De personliga angelägenheterna innefattar bland annat att se till att den enskilde har ett lämplig boende, hemtjänst eller en kontaktperson, eller att se till att den enskilde får del av sociala insatser som anordnas av civilsamhället. Om det däremot gäller ett hyresavtal eller försäljning eller köp av en bostad, är det normalt fråga om ekonomiska angelägenheter. Till personliga angelägenheter hör också att hjälpa den enskilde i sina kontakter med hälso- och sjukvården och den sociala omsorgsverksamheten. Ställföreträdarens uppdrag omfattar däremot inte att personligen handla till huvud- mannen, städa hos honom eller henne eller utföra sysslor av liknande karaktär. Det ingår i både ekonomiska och personliga angelägen- heter att bevaka den enskildes rätt i de angelägenheter som uppdraget omfattar. Avsikten är att ge ställföreträdaren samma behörighet som enligt den tidigare bestämmelsen. Ett oinskränkt godmanskap eller förvaltarskap omfattar alltså bland annat att ingå avtal om t.ex. el eller telefon, bestrida oriktiga fakturor och ansöka om sociala förmåner och bistånd enligt socialförsäkringsbalken respektive socialtjänst- lagen (2001:453). Ställföreträdaren är även behörig att föra den en- skildes talan, exempelvis vid domstol, och att förhandla om avbetal- ningsplan med fordringsägare. Den gode mannens eller förvaltarens uppdrag omfattar dock inte frågor om att ingå äktenskap, bekräfta faderskap, upprätta testamente eller liknande frågor av utpräglat per- sonlig karaktär, enligt bestämmelsens tredje stycke. Många frågor kan inte kategoriseras som enbart ekonomiska eller personliga. De går ofta in i varandra. Som nämnts innefattar vissa frågor moment av rättslig karaktär, exempelvis ingående av avtal eller överklagande av missgynnande beslut. kan det därför vara praktiskt att låta uppdraget omfatta såväl den enskildes ekono- miska som personliga angelägenheter. bör uppdraget inte vara mer omfattande än nödvändigt. Det bör alltid noga övervägas om ställföreträdarskapet behöver omfatta både ekonomiska och per- sonliga angelägenheter eller om det kan begränsas till någon av dem eller till en viss angelägenhet. I andra stycket görs en språklig ändring. Ingen ändring i sak avses. Tillägget i paragrafen, som behandlas i avsnitt 5.5.1, anger att ställ- företrädare ska beakta den enskildes vilja eller förmodade inställning när uppdraget utförs. Det ställs i bestämmelsen inget krav på att den enskilde har beslutsförmåga för att hans eller hennes vilja eller för- modade inställning ska beaktas. Bestämmelsen gäller alltså även när den enskilde inte har förmåga att bilda sig en uppfattning eller är ur stånd att ge uttryck för sin mening. Ofta måste den gode mannen eller förvaltaren stödja en huvudman med begränsade förmågor så att han eller hon kan bilda sig en uppfattning i frågan. Det är i första hand den uttryckta viljan som ska beaktas. Om den enskilde inte har förmåga att ge uttryck för sin mening ska ställföreträdaren försöka bilda sig en uppfattning om hur den enskilde skulle ha ställt sig om han eller hon hade haft sådan förmåga, eller själv agerat om han eller hon haft tillräckliga fysiska och psykiska resurser. Med bestämmel- sen avses ingen ändring av i vilka fall den enskildes samtycke krävs enligt 11 kap. 5 §. Det är vidare naturligt att den enskildes inställning inte behöver hämtas in inför varje rättshandling. Ställföreträdaren ska dock även i dessa fall ha den enskildes vilja för ögonen. Att den enskildes vilja ska beaktas innebär inte att ställföreträdare alltid bör agera i enlighet med den. Det finns fall när den enskilde inte kan bedöma vad som är bäst för honom eller henne, exempelvis på grund av en funktionsnedsättning eller ett missbruk. Ställföreträdarens upp- gift är att i en sådan situation – liksom i andra – alltid handla på det sätt som bäst gagnar huvudmannen.