sou · H9B369d2 · 2021-08-20 00:00:00 — Arbetsgiv- aren ska också svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering51. Arbetsgivarens rehabiliteringsansvar följer av arbetsmiljölagen (1977:1160), AML, socialförsäkringsbalken samt indirekt genom re- glerna om saklig grund för uppsägning i lagen om anställningsskydd (LAS) och Arbetsdomstolens praxis. I AML finns regler om arbets- givarens skyldighet att organisera och ha rutiner för förebyggande arbetsmiljöarbete, arbetsanpassning och rehabilitering. De föreskrif- ter som tar fram förtydligar de regler som finns i AML och utövar endast tillsyn över de regler som finns i AML. fattade beslut om nya före- skrifter om arbetsanpassning (AFS 2020:5). Föreskrifterna trädde i kraft och ersatte i och med det föreskrifterna AFS 1994:1 Arbetsanpassning och Rehabilitering. Bland annat har i före- skriften förtydligats vikten av det förebyggande arbetet så att fler kan få arbetsanpassning och undgå sjukfrånvaro. har reha- biliteringen som begreppet tagits bort ur föreskriften. För frågorna om arbetsgivarens rehabiliteringsansvar hänvisas i föreskriften nu enbart till 30 kap. SFB. finns i 30 kap. 6 a § SFB en direkt 49ISF 2017:9, Bedömningar vid i rehabiliteringskedjan. En kommentar om hur kan förbättra sjukskrivningsprocessen. 50Försäkringskassans svar på – Bedömningar vid i rehabiliter- ingskedjan. 5130 kap. 6 § SFB. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer hänvisning till arbetsmiljölagen avseende arbetsgivarens skyldigheter avseende rehabilitering. Bestämmelser om arbetsgivarens skyldigheter avseende arbetsan- passning och rehabilitering finns således även i arbetsmiljölagen. Arbetsgivaren är skyldig att se till att det finns en organiserad arbets- anpassnings- och rehabiliteringsverksamhet som gör det möjligt att fullgöra de uppgifter arbetsgivaren har enligt AML och SFB. Arbets- givaren ska fortlöpande undersöka vilka anpassnings- och rehabili- teringsåtgärder som arbetstagarna behöver och börja arbeta med anpassning av arbetssituationen. Arbetsgivaren ska dessutom ta hänsyn till arbetstagarens särskilda förutsättningar för arbetet genom att anpassa arbetsförhållandena eller vidta andra lämp- liga åtgärder. Grunden i lagstiftningen är att arbetsgivaren fortlöp- ande ska anpassa arbetet och arbetssituationen till den enskilde arbets- tagarens förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Detta gäller för alla anställda vare sig de är inne i en rehabiliteringsprocess eller inte. Anpassningar av arbetet kan och bör alltså ske kontinuerligt och behöver inte ha med ohälsa att göra utan kan vara helt och hållet främjande och förebyggande. Anpassningar kan också genomföras först när den anställde drabbats av arbetsoförmåga på grund av ohälsa, för att han eller hon ska kunna kvarstå eller återgå i arbete, dvs. som sekundär- och tertiärpreventiva åtgärder. Exempel på åtgärder som kan behöva vidtas inom ramen för en individuell anpassning och rehabilitering är förändringar av arbetsfördelning, arbetsuppgifter, arbetstid och den fysiska arbetsmiljön. Den försäkrade kan också behöva tekniska hjälpmedel, särskilda arbetsredskap, informations- insatser, arbetsträning eller arbetsprövning. kan det bli aktuellt med omplacering.52 Arbetsgivarens skyldighet att medverka till reha- biliteringsåtgärder avser i första hand den egna arbetsplatsen men är inte uttryckligt begränsad till åtgärder som kan genomföras på den egna arbetsplatsen och kan bli aktuell även under tjänstledighet för att den anställde ska pröva sin arbetsförmåga i annat arbete. Relevant arbetsprövning, arbetsträning eller omskolning kan genomföras även utanför den egna arbetsplatsen under tjänstledighet.53 Rätten till sådan tjänstledighet är dock begränsad. Arbetsdomstolen har vidare slagit fast att arbetsgivarens skyldighet inte sträcker sig längre än till 2006/07:59, s. 16. 1990/91:141, s. 43. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer att vidta åtgärder som förväntas leda till att arbetstagaren kan återgå i samma eller annat arbete inom arbetsgivarens verksamhet.54 Arbetsgivaren är vidare skyldig att till lämna de uppgifter som behövs för utredning av rätt till ersättning.55 Arbets- givaren är enligt 30 kap. 6 § a första stycket SFB skyldig att efter samråd med den försäkrade lämna de upplysningar till Försäkrings- kassan som behövs för att den försäkrades behov av rehabilitering ska kunna klarläggas och även i övrigt medverka till det. Det innebär att arbetsgivaren ska svara för att de åtgärder vidtas som behövs för en effektiv rehabilitering. Exempel på sådana åtgärder är anpassning av arbetsplatsen, arbetstid eller arbetsuppgifter. Inrikt- ningen bör således vara att den anställde ska ges fortsatt arbete hos arbetsgivaren. Det är individen som står i centrum för rehabili- teringsåtgärderna. Dessa ska därför planeras i samråd med den för- säkrade och utgå från hans eller hennes individuella förutsättningar och behov.56 Rehabiliteringsskyldigheten har stor betydelse också inför arbets- rättsliga överväganden. arbetsgivare har rehabiliterings- ansvar för en arbetstagare har arbetstagaren ett förstärkt skydd mot uppsägning på grund av omständigheter som orsakats av sjukdom. Sjukdom i sig utgör inte en saklig grund för uppsägning, men om nedsättningen medför att arbetstagaren kan utföra något arbete av betydelse hos arbetsgivaren kan uppsägning bli aktuell. Arbetsgivaren måste uppfylla de krav på rehabiliteringsåtgärder som ställs i AML och SFB för att saklig grund för uppsägning ska före- ligga. Det krävs att arbetsgivaren har fullgjort sitt rehabiliterings- ansvar och genomfört omplaceringsutredning.57 Omplaceringsskyl- digheten är en viktig del av sakliggrundbegreppet. Det föreligger en- ligt 7 § andra stycket LAS inte saklig grund för uppsägning om det är skäligt att kräva att arbetsgivaren bereder arbetstagaren ett annat arbete hos sig. ska omfatta hela arbets- givarens verksamhet. Den syftar till att utreda om det finns lediga arbeten som arbetstagaren är kompetent för, eller om arbetstagaren uppfyller minimikraven för tjänsten. Här bör poängteras att om- placeringsbegreppet har olika innebörd i LAS respektive SFB. Det framgår av bestämmelserna i att prövningen av en anställd 54AD 1993 nr 42. 55110 kap 14 och 31 §§ SFB. 5630 kap. 3 § SFB, se även prop. 1990/91:141, s. 47 och 88. 577 § LAS. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer försäkrads arbetsförmåga ska vidgas efter dag 90 i sjukperioden till att även omfatta om han eller hon kan försörja sig efter en omplacer- ing till annat arbete hos arbetsgivaren.58 Enligt förarbetena är avsikten med denna vidgade bedömning inte att vare sig vidga eller minska det rehabiliteringsansvar som en arbetsgivare har. Det innebär bl.a. att rena förekomsten av andra ar- betsuppgifter hos arbetsgivaren inte medför att sjukpenningen ifråga- sätts; det måste finnas en möjlighet utifrån gällande arbetsrättsliga principer för den försäkrade att utföra dem.59 Det har uppmärksam- mats att detta förhållande och användande av samma begrepp fast med olika betydelser kan skapa missförstånd i dialogen mellan För- säkringskassan, arbetsgivaren och Arbetsförmedlingen. När Försäk- ringskassan ber arbetsgivaren att göra en omplaceringsutredning händer det att arbetsgivaren uppfattar detta som ett efterfrågande av en omplaceringsutredning enligt 7 § LAS.60 Det bör därför betonas att omplacering enligt SFB inom ramen för sjukförsäkringen inte innebär en omplaceringsutredning i arbetsrättslig mening utan mot- svarar snarare tillfällig förflyttning inom ramen för anställningsavtalet. finns en skyldighet för arbetsgivaren att upprätta en plan för återgång i arbete för en anställd som kan antas ha helt eller delvis nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom under minst . En plan för återgång i arbete behöver inte upprättas om det med hänsyn till den försäkrades hälsotillstånd klart framgår att den försäkrade inte kan återgå i arbete. En plan be- höver heller inte upprättas i de fall arbetstagaren kan återgå helt i arbete utan några särskilda insatser. Planen ska i den utsträckning som det är möjligt upprättas i samråd med den försäkrade. Arbets- givaren ska fortlöpande se till att planen för återgång i arbete följs och att det vid behov görs ändringar i den. Planens främsta uppgift är att vara ett stöd i det arbete som genomförs på arbetsplatsen för att göra det möjligt för arbetstagaren att återgå i arbete. 5827 kap. 47 § SFB. 2007/08:136, s. 61 f. 60SOU 2020:24, s. 150–151. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer Arbetsförmedlingen har i uppdrag att bedriva arbetslivsinriktad re- habilitering i form av vägledande, utredande, rehabiliterande eller arbetsförberedande insatser. Målgruppen för arbetslivsinriktad reha- bilitering är i dessa fall arbetssökande som har nedsatt arbetsförmåga på grund av funktionsnedsättning eller ohälsa. Dessa personer ska ha tillgång till Arbetsförmedlingens samlade utbud av tjänster, metoder och arbetsmarknadspolitiska program.61 Arbetsförmedlingen ansvarar för kartläggning och arbetslivsinriktad rehabilitering av arbetssök- ande sjukskrivna hos Arbetsförmedlingen som inte kan söka arbete på grund av sjukdom.62 Arbetsförmedlingen har till uppgift att se till att personer med funktionsnedsättning prioriteras inom de arbets- marknadspolitiska programmen. Det kan bland annat handla om anställningsstöd till personer med svag position på arbetsmarkna- den, utvecklingsanställning som ger en person möjlighet att genom arbete i kombination med andra insatser, öka sin förmåga och an- ställbarhet. De olika formerna av lönebidrag är anställningsstöd som kan beviljas för att en person ska få eller behålla en anställning och där arbetet organiseras med hänsyn till nedsättningen. Arbetsför- medlingen ska samverka med de andra aktörerna. I myndighetsin- struktionen 14 § anges att Arbetsförmedlingen särskilt ska samverka med , och i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser inom rehabiliteringsområdet. Arbetsförmedlingen ska i samma syfte sam- verka med , kommun och landsting enligt lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. 18.3.4Hälso- och sjukvårdens rehabiliteringsansvar Hälso- och sjukvården regleras genom hälso- och sjukvårdslagen (HSL). I 3 kap. 1 § HSL anges att det övergripande målet för all verksamhet inom hälso- och sjukvård är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans vär- dighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska 615 § femte punkten samt 11 och 12 §§ förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspoli- tiska verksamheten. 6211 § förordning (2007:1030) med instruktion för Arbetsförmedlingen. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer ges företräde till vården. Hälso- och sjukvården ska även arbeta för att förebygga ohälsa. Regionernas vårdansvar enligt 8 kap. 2 § andra stycket HSL är åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Ansvar för medicinsk rehabilitering av en försäkrad ligger inom hälso- och sjukvårdens område. Av 8 kap. 7 § första stycket HSL framgår att regionen ska erbjuda bland annat rehabilitering till den som omfattas av regionens ansvar. För kommunen gäller att den enligt 12 kap. 5 § första stycket HSL ska erbjuda rehabilitering i samband med hälso- och sjukvård till den som omfattas av kommunens hälso- och sjukvårdsansvar. Enligt 8 kap. 7 § andra stycket samma lag inne- bär rehabiliteringsansvaret inte någon inskränkning i de skyldigheter som arbetsgivare eller andra kan ha enligt annan lag. Härigenom klargörs att hälso- och sjukvårdens ansvar för rehabilitering inte på något sätt undantar arbetsgivare eller från deras ansvar för rehabilitering.63 Rehabiliteringsskyldigheten kan också omfatta kommuner. En kom- mun har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp de behöver.64 Det är kommunens socialtjänst som betalar ut ekonomiskt bistånd och ansvarar för behandling av missbruksproblem, familjerådgivning med mera. Principen om kom- munens yttersta ansvar avser inte att förändra det som andra huvud- män eller aktörer har. Med det yttersta ansvaret följer emellertid uppgiften för kommunen att vidta åtgärder i väntan på att andra huvudmän kan ge den enskilde det stöd som behövs. Individer som har nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom och som saknar SGI kan få ekonomiskt bistånd från kommunen. Av 4 kap. 1 § SoL fram- går att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt.65 En samordnad individuell plan, så kallad SIP, ska tas fram när en individ behöver insatser från både och hälso- och sjuk- vården och när insatserna behöver samordnas. 1992/93:159, s. 202. 642 kap. 1 § SoL. 65Se t.ex. SOU 2020:24, s. 67. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer hälso- och sjukvården är skyldiga att ta initiativ till en SIP när de ser att det behövs samordning för att en person ska få rätt stöd, men arbetet kan också starta med att individen själv ber om att få en SIP. Av den samordnade individuella planen ska det framgå vilka insatser som behövs, vilken aktör som ansvarar för vilken insats, och vilken aktör som har det övergripande ansvaret för planen. En SIP kan bara upprättas med individens samtycke. I socialförsäkringsbalken framgår att individen själv också har ett ansvar för sin egen rehabilitering, t.ex. genom att medverka i ut- redningen av behovet av rehabilitering och i att lämna uppgifter.66 I förarbetena resoneras kring att åtgärder som sätts in utan den för- säkrades aktiva medverkan riskerar att vara ineffektiva. Den försäk- rade har därför ålagts en skyldighet att efter bästa förmåga aktivt med- verka i rehabiliteringen.67 Dessutom finns en regel i SFB som innebär att bl.a. kan begära att den försäkrade deltar i ett avstämningsmöte som syftar till att bedöma hans eller hennes behov av och möjligheter till rehabilitering.68 Om en försäkrad, utan giltig anledning, inte lämnar information för att klarlägga behovet av eller inte medverkar i rehabiliteringen kan dra in eller minska den försäkrades ersättning.69 Förutom att en försäkrad är skyldig att delta i rehabiliteringsverk- samhet, är han eller hon skyldig att informera om ändringar av betydelse för rätten till ersättning.70 Den försäkrade har på sig att informera t.ex. att hon eller han måste avbryta rehabiliter- ingen eller att den går över förväntan och att arbetsförmågan är åter- ställd inom en kortare tidsrymd än förväntat. Det finns sanktioner kopplade till dessa skyldigheter. Om den försäkrade inte gör dessa anmälningar, får , dra in eller sätta ner rehabiliter- ingsersättningen. Det gäller dock bara om det som den försäkrade inte anmält är av betydelse för rätten till eller storleken av t.ex. reha- biliteringspenningen. Det finns även ytterligare sanktioner för den 6630 kap. 7 § SFB. 1990/91:141, s. 90. 68110 kap. 14 § SFB. 69110 kap. 53 § SFB. 70110 kap. 46 § SFB. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer Om en försäkrad, utan giltig anledning, vägrar att med- verka till behandling eller rehabilitering får dra in eller minska sjukpenning eller aktivitetsersättning. En förutsättning är dock att informerat den försäkrade om risken för denna påföljd.71 En individ som är anställd har särskilda skyldigheter. Arbetstagar- ens ansvar regleras i arbetsmiljölagen (1977:1160) (AML). Där står det att arbetstagaren ska medverka i det systematiska arbetsmiljö- arbetet och delta i genomförandet av de åtgärder som behövs för att åstadkomma en god arbetsmiljö. Arbetstagaren ska följa givna före- skrifter och använda de skyddsanordningar som finns. Arbetstag- aren ska även iaktta den försiktighet i övrigt som behövs för att före- bygga ohälsa och olycksfall.72 Föreskrifterna gör också gällande att arbetsanpassnings- och rehabiliteringsarbetet ska organiseras på ett sätt som gör att det kan ske i samarbete med dem som berörs av åtgärderna och med deras företrädare i arbetsmiljöfrågor.73 Om arbetstagaren vägrar att medverka i rehabiliteringen kan det få arbets- rättsliga konsekvenser. Att vägra medverka kan vara en grund för saklig uppsägning om det bedöms att arbetsgivaren har fullgjort sitt rehabiliteringsansvar. En individ som får försörjningsstöd ska stå till arbetsmarknadens förfogande och söka lämpliga arbeten, delta i av Arbetsförmedlingen anvisade program och ta lämpliga anvisade arbete. Utöver det kan socialnämnden anvisa den enskilde till kompetens- höjande aktivitet.74 18.3.7Övriga aktörer med betydelse för rehabiliteringsprocessen Utöver de huvudsakliga aktörerna med ansvar för den enskildes rehabilitering, har fler aktörer rehabiliteringsansvar i någon form eller har på annat sätt betydelse för rehabiliteringsprocessen. Dessa aktörer berörs endast översiktligt i detta betänkande.75 71110 kap. 58 § SFB. 723 kap. 4 § AML. 737 § AFS 1994:1. 744 kap. 4 § SoL. 75För en mer ingående redogörelse hänvisas t.ex. till avsnitt 2 i betänkandet Tillsammans för en välfungerande sjuk- och rehabiliteringsprocess, SOU 2020:24. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer När det gäller myndigheter, är förutom de centrala aktörerna För- säkringskassan och Arbetsförmedlingen även Myndigheten för arbetsmiljökunskap, och berörda. Myndigheten för arbetsmiljökunskap har till uppgift att arbeta med kunskapsuppbyggnad och kunskapsspridning för frågor om arbets- miljö. Myndigheten för arbetsmiljökunskap ska även arbeta med ut- värdering och analys inom dessa områden. Syftet är att kunskapen ska komma till användning i praktiken. Myndighetens arbete ska ske i samverkan med arbetsmarknadens parter.76 har till uppgift att ha tillsyn över att arbets- miljö- och arbetstidslagstiftningen följs och planerar tillsynen främst med utgångspunkt i analyser av arbetsmiljörisk och risk för att aktörer medvetet bryter mot regelverket. är enligt 7 kap. 1§ AML ansvarig över att AML och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs. De föreskrifter som främst är viktiga för sjuk- skrivnings- och rehabiliteringsprocessen är AFS 2001:1 om syste- matiskt arbetsmiljöarbete och AFS 1994:1 om arbetsanpassning och rehabilitering. uppdrag i sjukskrivnings- och rehabiliteringspro- cessen handlar till stor del om att utveckla och förvalta det försäk- ringsmedicinska beslutsstödet. Det försäkringsmedicinska besluts- stödet består av två delar. Den ena delen utgörs av övergripande principer för sjukskrivning och den andra delen utgörs av rekom- mendationer om bedömning av arbetsförmåga för olika diagnoser. Ambitionen med beslutsstödet är att det ska användas av både För- säkringskassans handläggare och av läkare i hälso-och sjukvården. och har också i uppdrag att samverka med och Arbetsförmedlingen i syfte att uppnå en effektivare användning av tillgängliga resurser inom reha- biliteringsområdet.77 76Förordning (2018:254) med instruktion för Myndigheten för arbetsmiljökunskap. 777 § förordning (2007:913) med instruktion för samt 11–12 §§ förordning (2015:284) om instruktion för . Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer Skyddsombudet ska vaka över att arbetsgivaren fullgör sitt ansvar för arbetsanpassning och rehabilitering enligt lagstiftningen. Det inne- bär också att skyddsombudet ska verka för att arbetsgivaren har en lämplig organisation för arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverk- samheten, har rutiner för arbetsanpassning och rehabilitering, upp- rättar handlingsplaner och följer upp dem och fullgör sina skyldig- heter i fråga om arbetsanpassnings- och rehabiliteringsutredningar. De fackliga organisationerna har inte något formellt, i lag reglerat rehabiliteringsansvar men är en viktig aktör när det gäller arbetsmiljö och rehabilitering. I 30 kap. 10 § första stycket SFB anges att För- säkringskassan ska samverka med den försäkrades och arbetstagar- organisation (utöver arbetsgivare och hälso- och sjukvården). Organisationerna besitter också viktig kunskap som är användbar i rehabiliteringen. Den anställde ska informeras om rätten till facklig medverkan. kommuner och regioner (SKR) SKR är en arbetsgivar- och intresseorganisation och medlemsorgani- sation för kommuner och regioner. SKR:s uppgift är att stödja och bidra till att utveckla kommuner och regioners verksamhet och fungerar som ett nätverk för kunskapsutbyte och samordning. SKR har stor betydelse för sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocessen eftersom organisationen är största arbetsgivarorganisation med stort inflytande över arbetsmiljöarbetet i kommuner och regio- ner. SKR är också kunskapsstöd för kommuner och regioner i arbetet med sjukskrivningar. För arbetet med sjukskrivningar i regionerna har SKR spelat en central roll eftersom det är med SKR som staten tecknat överenskommelser om en effektiv och kvali- tetssäker sjuk- och rehabiliteringsprocess. SKR har som underteck- nande part haft stort inflytande över innehållet och utformningen av villkoren i överenskommelsen. SKR har inom ramen för arbetet med överenskommelsen utgjort ett kunskaps- och implementeringsstöd Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer SKR bedriver många av sina uppdrag tillsammans med , ett företag som utvecklar digitala tjänster och som ägs av , regioner och kommuner. Inom rehabiliteringsområdet finns möjligheter till samordnade rehabiliteringsinsatser i syfte att uppnå eller förbättra en enskilds förmåga till förvärvsarbete. Den finansiella samordningen mellan olika huvudmän inom rehabiliteringsområdet ska underlätta en effek- tiv resursanvändning. De disponibla resurserna ska användas för samordnade insatser som syftar till att den enskilde ska uppnå eller förbättra sin förmåga till förvärvsarbete. Finansiell samordning får enligt 1 § lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliter- ingsinsatser bedrivas mellan , Arbetsförmedlingen, kommuner och regioner för att uppnå en effektiv resursanvändning. Lagen gör det möjligt att samverka finansiellt inom välfärds- och reha- biliteringsområdet. Tillsammans bildar de fyra parterna ett s.k. sam- ordningsförbund. Målet med verksamheten är att individer i behov av samordnande rehabiliterande insatser ska kunna återfå eller för- bättra sin arbetsförmåga.78 är ett för parterna gemensamt men själv- ständigt samordningsorgan som fattar beslut i eget namn. kan bland annat besluta om övergripande mål och riktlinjer för den finansiella samordningen. har gemensamma resurser och fattar beslut om resursernas fördel- ning utifrån individers behov. Medlen ska användas så att det är för- enligt med syftet, det vill säga att finansiera rehabiliteringsinsatser som riktar sig till målgruppen för att de ska närma sig arbetsmark- naden eller återfå sin arbetsförmåga. får inte täcka kostnader för individens försörjning. Det anges i lagen att ett samordningsförbundet inte får fatta beslut i frågor om förmåner eller rättigheter för enskilda. Förbunden får heller inte vidta åtgärder i övrigt som innefattar myndighetsutövning eller som avser tillhan- dahållande av tjänster avsedda för enskilda. Detta innebär att det är som beslutar om sjukpenning och att socialnämnden, eller annan behörig nämnd, beviljar bistånd enligt 782 § Lagen (2003:1210) om finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser. Förmåner vid rehabilitering – rehabiliteringsbegreppet och berörda aktörer Det är fortfarande sjukvårdshuvudmännen som tillhandahåller sjukvård. ska svara för uppföljning och ut- värdering av den finansiella samordningen.79 ska också stödja samarbetet mellan de samverkande parterna.