sou · H9B364 · 2021-07-20 00:00:00 — Härigenom föreskrivs i fråga om skadeståndslagen (1972:207) dels att 2 kap. 3–5 §§, 3 kap. 1 och 2 §§, 4 och 5 §§, 5 kap. 6 § och 6 kap. 3 § och 6 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas två nya paragrafer, 2 kap. 3 a § och 5 kap. 6 a §, av följande lydelse. Den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära skall ersätta den skada som kränk- ningen innebär. 3Senaste lydelse 2001:732. Den som i fall som avses i 1– 3 §§ vållar skada innan han har fyllt skall ersätta skadan i den mån det är skäligt med hänsyn till hans ålder och utveck- ling, handlingens beskaffenhet, föreliggande ansvarsförsäkring och andra ekonomiska förhål- landen samt övriga omständig- heter. Den som i fall som avses i 1– 3 a §§ vållar skada innan han eller hon har fyllt ska ersätta skadan i den utsträckning det är skäligt med hänsyn till hans eller hennes ålder och utveckling, hand- lingens beskaffenhet, föreliggande ansvarsförsäkring och andra eko- nomiska förhållanden samt övriga omständigheter. Den som i fall som avses i 1– 3 §§ vållar skada under påverkan av en allvarlig psykisk störning eller av någon annan psykisk störning som inte är självförvål- lad och tillfällig skall ersätta skadan i den mån det är skäligt med hänsyn till hans sinnes- tillstånd, handlingens beskaffen- het, föreliggande ansvarsförsäk- ring och andra ekonomiska förhållanden samt övriga omstän- digheter. Den som har arbetstagare i sin tjänst ska ersätta 1.personskada eller sakskada som arbetstagaren vållar genom fel eller försummelse i tjänsten, 2. ren förmögenhetsskada som 2. ren förmögenhetsskada som arbetstagaren i tjänsten vållar arbetstagaren i tjänsten vållar genom brott, och 3. skada på grund av att arbets- 3. skada på grund av att arbets- tagaren kränker någon annan på tagaren kränker någon annan på 4Senaste lydelse 2001:732. 5Senaste lydelse 2001:732. 6Senaste lydelse 2019:849. personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksam- het för vars fullgörande staten eller kommunen svarar,2. skada på grund av att någon annan kränks på sätt som anges i 2 kap. 3 § genom fel eller försummelse vid sådan myndig- hetsutövning, och3. skada som ersätts enligt 2 kap.3 a § och som orsakas genom fel eller försummelse vid sådan myn- dighetsutövning. sätt som anges i 2 kap. 3 § genom sätt som anges i 2 kap. 3 § genom fel eller försummelse i tjänsten. fel eller försummelse i tjänsten, 4. skada som ersätts enligt 2 kap. 3 a § och som arbetstagaren orsa- kar genom fel eller försummelse i I fråga om skadeståndsansvar för staten eller en kommun gäller även det som sägs nedan i detta kapitel. Det som där sägs om en kommun gäller också en region och ett kommunalförbund. Staten eller en kommun skall ersätta 1. personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksam- het för vars fullgörande staten eller kommunen svarar, och 2. skada på grund av att någon annan kränks på sätt som anges i 2 kap. 3 § genom fel eller försummelse vid sådan myndig- hetsutövning. Staten eller en kommun ska ersätta 1. personskada, sakskada, ren 1. personskada, sakskada, ren förmögenhetsskada och skada på förmögenhetsskada, skada på grund av att någon kränks på sätt grund av att någon kränks på sätt som anges i 2 kap. 3 §, om som anges i 2 kap. 3 § och skada skadan uppkommit till följd av som ersätts enligt 2 kap. 3 a §, om 7Senaste lydelse 2001:732. 8Senaste lydelse 2018:23. att den skadelidandes rättigheter skadan uppkommit till följd av enligt den europeiska konven- att den skadelidandes rättigheter tionen angående skydd för de enligt den europeiska konven- mänskliga rättigheterna och de tionen angående skydd för de grundläggande friheterna har över- mänskliga rättigheterna och de trätts från statens eller kommu- grundläggande friheterna har över- nens sida, och trätts från statens eller kommu- nens sida, och 2.annan ideell skada som uppkommit till följd av en sådan rättighetsöverträdelse. stycket ska endast utges i den ut- stycket ska endast betalas i den sträckning det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. för att gottgöra överträdelsen. En förälder som har vårdnaden om ett barn ska ersätta 1. personskada eller sakskada 1. personskada eller sakskada som barnet vållar genom brott, och som barnet vållar genom brott, 2. skada på barnet kränker någon annan på barnet kränker någon annan på sätt som anges i 2 kap. 3 §. sätt som anges i 2 kap. 3 §, och 3.skada som barnet orsakar och som ersätts enligt 2 kap. 3 a §. Förälderns ansvar enligt första stycket är för varje skadehändelse begränsat till en femtedel av det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäkringsbalken som gäller då skadehändelsen inträffade. Står barnet under vårdnad av två föräldrar, gäller begräns- ningen för dem gemensamt. Om beloppet som anges i andra stycket inte räcker till full ersätt- ning åt flera som lidit skada till följd av skadehändelsen, ska ersätt- ningen sättas ned med samma kvotdel för var och en av de skade- lidande. 9Senaste lydelse 2010:704. 4. inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhål- lande eller riktat sig mot någon som den skadeståndsskyldige har eller har haft ett nära förhållande till,5. varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet eller tagits upp med ett tekniskt hjälpmedel under förhållanden som inneburit risk för att upptagningen sprids,6. utförts av flera personer till- sammans mot den skadelidande, eller7. innefattat hot som påtagligt har förstärkts genom anspelning på ett våldskapital. Skadestånd med anledning av Skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till hand- är skäligt med hänsyn till hand- lingens art och varaktighet. lingens art och varaktighet. vid skall särskilt beaktas om ståndet ska vid skälighetsbedöm- ningen bestämmas på ett sätt som även innebär att den kränkte får upprättelse för angreppet. Det ska vid bedömningen enligt första stycket särskilt beaktas om 1.haft förnedrande eller skändliga inslag, 2.varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, 3.riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, 4. inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhål- lande, eller 5. varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. 10Senaste lydelse 2001:732. Detsamma gäller rätten till1. ersättning för kränkning,2. särskild anhörigersättning, och3. ersättning för annan ideell skada enligt 3 kap. 4 § första stycket 2.39 Den som har gjort sig skyldig till ärekränkning eller dylik brottslig gärning eller som annars är skadeståndsskyldig med anledning av sådant brott kan på yrkande av den kränkte i mål om gärningen efter omständigheterna åläggas att bekosta tryckning i en eller flera tidningar av dom i målet. Den som har gjort sig skyldig till ärekränkning eller en liknande brottslig gärning eller som annars är skadeståndsskyldig med anledning av ett sådant brott kan på yrkande av den kränkte i ett mål om gärningen efter omständig- heterna förpliktas att bekosta tryckning i en eller flera tidningar av domen i målet. Särskild anhörigersättning be- stäms oberoende av omständig- heterna i det enskilda fallet till ett skäligt belopp som är lika stort för var och en av de ersättningsberät- tigade. Rätten till ersättning för fysiskt och psykiskt lidande och för särskilda olägenheter faller bort, om den skadelidande avlider innan ett krav på sådan ersätt- ning har framställts. Detsamma gäller rätten till ersättning för kränkning och för annan ideell skada enligt 3 kap. 4 § första stycket 2. 11Senaste lydelse 2018:23. En skadelidande som har till- En skadelidande som har till- erkänts skadestånd för kränk- erkänts skadestånd för kränk- ning skall inte förpliktas att ning eller särskild anhörigersätt- ning ska inte förpliktas att ersätta rättegångskostnader i ett mål där skadestånd på grund av brottet gångskostnader i ett mål där skade- Detta gäller dock inte om stånd på grund av brottet prövas. särskilda skäl föranleder annat. Detta gäller dock inte om sär- skilda skäl föranleder annat. Om det finns särskilda skäl gäller vad som sägs i första stycket första meningen också en skadelidande som har tillerkänts skade- stånd för fysiskt och psykiskt lidande eller för särskilda olägenheter på grund av brott. Undantag från vad som sägs i första och andra styckena får göras i fråga om sådana kostnader som den skadelidande har orsakat genom att uppträda på ett sätt som avses i 18 kap. 3 eller 6 § eller 31 kap. 4 § . Denna lag träder i kraft . 12Senaste lydelse 2001:732. 1.3Förslag till lag om ändring i brottsskadelagen (2014:322) Härigenom föreskrivs i fråga om brottsskadelagen (2014:322) dels att 5 §, 17 § och 32 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse. Brottsskadeersättning betalas för den skada det innebär att någon allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet eller frid eller genom grovt förtal enligt 5 kap. 2 § (kränkning). kränkning bestäms enligt 5 kap. kränkning bestäms enligt 5 kap. 6 § första stycket skadestånds- 6 § första och andra styckena lagen (1972:207). skadeståndslagen (1972:207). I den utsträckning en domstol i sak har prövat ett yrkande om skadestånd för kränkning får brottsskadeersättningen i denna del inte bestämmas till ett lägre belopp än vad som följer av domstolens avgörande, om inte annat följer av denna lag. Brottsskadeersättning betalas för skada som ersätts enligt 2 kap. 3 a § skadeståndslagen (1972:207). Sådan brottsskadeersättning bestäms enligt 5 kap. 6 a § samma lag. I den utsträckning en domstol i sak har prövat ett yrkande om ersättning för skada enligt 2 kap. 3 a § skadeståndslagen får brotts- skadeersättningen i denna del inte bestämmas till ett lägre belopp än vad som följer av domstolens avgörande, om inte annat följer av denna lag. 13Senaste lydelse 2017:1134. Rätten till brottsskadeersätt- ning för personskada enligt 5 kap. 1 § första stycket 3 skadestånds- lagen (1972:207), för kränkning och för skada som ersätts enligt 2 kap. 3 a § skadeståndslagen faller bort om den skadelidande avlider innan en ansökan om brottsskade- ersättning har gjorts. Detta gäller dock inte om han eller hon dess- förinnan har framställt krav på skadestånd för sådan skada. Rätten till brottsskadeersätt- ning för personskada enligt 5 kap. 1 § första stycket 3 skadestånds- lagen (1972:207) och för kränk- ning faller bort om den skade- lidande avlider innan en ansökan om brottsskadeersättning har gjorts. Detta gäller dock inte om han eller hon har framställt krav på skadestånd för sådan skada. Ett anspråk på brottsskade- Ett anspråk på brottsskade- ersättning enligt 4 eller 5 § får ersättning enligt 4, 5 eller 5 a § inte utmätas för den skadelidan- får inte utmätas för den skade- dock utmätas enligt 7 kap. utsök- får dock utmätas enligt 7 kap. I fråga om förbud mot ut- I fråga om förbud mot ut- ning enligt 4 eller 5 § har betalats ning enligt 4, 5 eller 5 a § tillämpas 5 kap. 7 § andra betalats ut tillämpas 5 kap. andra stycket utsökningsbalken. Denna lag träder i kraft . 14Senaste lydelse 2021:399. 1.4Förslag till förordning om ändring i förordning (1995:1301) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten Härigenom föreskrivs i fråga om förordning (1995:1301) om hand- läggning av skadeståndsanspråk mot staten att det ska införas en ny paragraf, 10 a §, av följande lydelse. när ett beslut om ersättning enligt 2–4 §§ lagen (1998:714) om ersätt- ning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder har meddelats. Denna förordning träder i kraft . 2Uppdraget och dess genomförande Utredningens direktiv beslutades av regeringen (dir. 2019:104). Direktiven i dess helhet finns fogade till be- tänkandet som bilaga 1. Enligt direktiven är vår huvudsakliga uppgift att se över vissa regler som gäller brottsoffers rätt till skadestånd och möjlighet att få ut sådan ersättning. Det uttalade syftet med uppdraget är att stärka brottsoffers ställning och att minska skadeverkningarna av brott. Uppdraget kan delas upp i fyra huvudfrågor: 1.I vilken utsträckning bör nivåerna på kränkningsersättning höjas? 2.I vilken utsträckning bör polisers och vissa andra yrkesgruppers rätt till kränkningsersättning utvidgas? 3.Hur kan efterlevande anhörigas rätt till ideellt skadestånd stärkas? 4.Hur bör reglerna om förbud mot utmätning av skadestånd med anledning av ett frihetsberövande ändras för att i större utsträck- ning möjliggöra utmätning till förmån för brottsoffer? Vi ska i samtliga delar föreslå de författningsändringar och andra åtgärder som bedöms nödvändiga och lämpliga. I direktiven anges att vi bör sträva efter att uppnå en sammanhållen och systematisk reglering. I den utsträckning som det bedöms lämpligt ska vi även undersöka och beskriva hur frågor som omfattas av uppdraget regle- ras i andra länder som är jämförbara med , främst de nordiska länderna. Vidare får vi enligt direktiven ta upp sådana närliggande frågor som har samband med de frågeställningar som ska utredas. Uppdraget och dess genomförande I anslutning till de fyra huvudfrågorna anges i direktiven också vissa utgångspunkter för vårt arbete. Dessa kommer att presenteras i anslutning till respektive avsnitt i betänkandet. Vi har antagit namnet Utredningen om stärkt rätt till skadestånd för brottsoffer. Arbetet har i många avseenden bedrivits på det sätt som är brukligt i enmansutredningar. Olika frågeställningar och avsnitt i betänkandet har diskuterats vid sammanträden med sakkunniga och experter. Som ett led i utredningens kunskapsinhämtning har univer- sitetslektorn hållit en presentation vid ett av dessa sammanträden. I utredningen har hållits åtta sammanträden med denna grupp, varav ett tvådagarssammanträde i internatform. Sak- kunniga och experter har därutöver beretts tillfälle att skriftligen inkomma med synpunkter. Vid sidan av expertgruppen har utredningen haft en parlamen- tarisk referensgrupp. Det har hållits fyra möten med den parlamen- tariska referensgruppen. Vid dessa möten har uppdraget samt utred- ningens bedömningar och förslag diskuterats. Utredningen (huvudsakligen utredaren och sekretariatet) har vid sidan av det traditionella utredningsarbetet dessutom bedrivit ett relativt omfattande utåtriktat arbete och sammanträffat med före- trädare för en rad olika myndigheter och organisationer. Vi har på detta sätt haft kontakt med , Brottsoffer- jouren , Justitiekanslern, , Kronofogde- myndigheten, , , för anhöriga till våldsdödade (RAV), , Svensk Försäkring, Svensk Inkasso, Kommuner och Regioner och . Detta har skett i syfte att inhämta kunskap och syn- punkter i de frågor som utredningen haft i uppdrag att ta ställning till. I denna del har utredningen också hållit ett informationsmöte med en rad fackliga förbund. Vid mötet presenterades utredningens arbete med särskild inriktning på frågan om en utvidgad rätt till kränkningsersättning för poliser och andra yrkesgrupper som ofta utsätts för våld och hot i tjänsten. De fackliga förbunden fick också möjlighet att redovisa sina egna synpunkter kring utredningens uppdrag i den här delen. De fackförbund som bjöds in till mötet var Uppdraget och dess genomförande , , , , , , , Service- och kommunikationsfacket, ST, , , TULL-KUST, Vision och . Vi har vidare skickat en frågeenkät till de nordiska länderna i syfte att få en bild av efterlevande anhörigas möjligheter att få skadestånd i dessa länder. Svar har inkommit från samtliga nordiska länder. Betänkandet är indelat i tretton kapitel. I kapitel 1 finns våra författ- ningsförslag. Vårt uppdrag och arbete redovisas i kapitel 2. Därefter följer kapitel 3 som innehåller en allmän bakgrund och beskrivning av relevanta delar av det ersättnings- och skadeståndsrättsliga syste- met. Fördjupningar i gällande rätt såvitt avser de olika delfrågorna redovisas i anslutning till att respektive delfråga behandlas. De frågor som har angetts särskilt i direktiven behandlas i kapitel 4–9. I kapitel 4 behandlas rätten till skadestånd för kränkning med anledning av brott och ersättningsnivåerna enligt nuvarande praxis. Vidare presenteras en undersökning av hur ersättningsnivåerna förändrats . Andra former av rent ideella skadestånd beskrivs i kapitel 5. Följande kapitel, kapitel 6, innehåller våra överväganden och förslag i fråga om höjda nivåer på ersättning för kränkning med anledning av brott. Därefter följer mer fördjupade beskrivningar av gällande rätt samt våra överväganden och förslag i fråga om en utvid- gad rätt till kränkningsersättning för poliser och vissa andra yrkes- grupper (kapitel 7), en stärkt rätt till ideell ersättning för efter- levande anhöriga (kapitel 8) och utvidgade utmätningsmöjligheter till förmån för brottsoffer (kapitel 9). I kapitel 9 har vi förutom den fråga som framhållits särskilt i direktiven tagit upp frågan om en ändrad företrädesordning vid utmätning av lön m.m. har vi i olika sammanhang uppmärksam- mats på förhållanden som upplevs försvåra brottsoffers möjlighet att få skadestånd eller annan ersättning, men som ligger utanför vårt uppdrag. I kapitel 10 berörs därför vikten av ett i alla delar väl fungerande ersättningssystem. Uppdraget och dess genomförande Ikraftträdande och övergångsbestämmelser behandlas i kapitel 11, och konsekvenserna av utredningens förslag gås igenom i kapitel 12. Det sista kapitlet, kapitel 13, innehåller författningskommentaren. Frågeställningarna som aktualiseras genom direktiven är i stora delar hänförliga till skadeståndslagen (1972:207) och de allmänna prin- ciper som kommer till uttryck i denna. För att närmare kunna ana- lysera de i direktiven uppkomna frågeställningarna är det naturligt att inledningsvis redogöra för huvuddragen i den svenska skadestånds- rätten. Den inledande redogörelsen av skadeståndsrätten är endast övergripande och ambitionen är att på ett lättbegripligt sätt intro- ducera läsaren till skadeståndsrätten. Redogörelsen i detta kapitel är avgränsad till den utomobligatoriska skadeståndsrätten, dvs. den del av skadeståndsrätten där skadeståndsskyldigheten inte regleras av något kontraktsförhållande. Redogörelsen innefattar inte någon redo- görelse för skadetyperna sakskada och ren förmögenhetsskada. En närmare redovisning om sakskada och ren förmögenhetsskada finns i bland annat SOU 2020:44. En av utredningens mest centrala frågor gäller den s.k. kränk- ningsersättningen, dvs. det ideella skadestånd som brottsoffer med stöd av 2 kap. 3 § skadeståndslagen kan få när de blivit utsatta för brott. I detta kapitel kommer kränkningsersättningen endast beröras kort, en mer djupgående redogörelse för kränkningsersättningen finns i kapitel 4. En annan fråga i utredningen gäller det skadestånd som nära anhö- riga till någon som dödats genom en skadeståndsgrundande handling kan ha rätt till enligt 5 kap. 2 § skadeståndslagen, s.k. anhörigersätt- ning. En redogörelse för anhörigersättningens reglering och utveck- ling i praxis finns i avsnitt 8.2. Nuvarande ordning – skadeståndslagen m.m. Utgångspunkten inom skadeståndsrätten är att den som utsatts för en skada ska försättas i samma situation som om skadan aldrig hade inträffat. Tanken är att den som utsatts för en skada ska få sin skada fullt ersatt genom ekonomisk kompensation. Genom skadeståndet får alltså den som lidit skada ett belopp i pengar som ska motsvara den inträffade förlusten och på detta sätt har skadeståndet en reparativ funktion (prop. 1972:5 s. 75). När den inträffade förlusten är sådan att den enkelt kan om- vandlas till ett ekonomiskt värde kan skadeståndets reparativa funk- tion sägas nå full effekt, dvs. den inträffade förlusten kan repareras med skadeståndet och därigenom kan den som lidit skadan teore- tiskt försättas i samma situation som när skadan inte existerade. Alla skador är dock inte av ekonomisk natur. En del skador är ideella. Ideella skador kan sägas stå i motsats till ekonomiska skador. Ideell skada kan i det närmaste beskrivas som den skada som består i att någon drabbas av obehag eller lidande eller får men för framtiden som inte kan direkt värderas i pengar (SOU 2010:87 s. 99). Ideella skador tar alltså i princip sikte på upplevelser vars värde inte går att mäta i pengar. I slutbetänkandet från Kommittén om ideell skada konstaterade kommittén att det inte är möjligt att ”ens teoretiskt uppskatta det belopp som den fulla skadan uppgår till” och att det i grunden är ”en rättspolitisk fråga om en viss ideell skada skall uppskattas till 10 000, 100 000 eller ” (SOU 1995:33 s. 320 f.). I NJA 1991 s. 766 anförde justitierådet Vängby följande i ett särskilt tillägg Det är omöjligt att värdera mänskligt lidande i pengar. Lika omöjlig är tanken att kränkningen av någons människovärde skulle låta sig upp- skatta till något visst belopp. Vare sig man sätter beloppet till , eller blir resultatet lika godtyckligt. Dessutom är det en alltför enkel tanke att det lidande som drabbat någon till följd av en allvarlig kränkning av hans eller hennes människovärde skulle kunna botas med en penningersättning. Trots att det inte går att sätta ett värde på de ideella skadorna gör sig principen om full ersättning ändå gällande även för de ideella skadorna (prop. 1975:12 s. 111). Även om skadeståndets reparativa funktion inte kan sägas bli fullt lika ändamålsenlig vid ideella skador Nuvarande ordning – skadeståndslagen m.m. som vid ekonomiska skador bör skadeståndet typiskt sett ändå kunna mildra verkningarna av den ideella skadan. Skadeståndet är enligt förarbetena till skadeståndslagen även i vissa fall tänkt att ha en preventiv funktion. Skadeståndets preventiva funktion innebär att hotet att bli skadeståndsskyldig ska göra män- niskor mer försiktiga och avhålla dem från riskfyllda beteenden som kan orsaka skador. Tanken är alltså att hotet om skadeståndsansvar ska förhindra att skador uppstår (prop. 1972:5 s. 74 f.). En del be- dömare har menat att prevention är skadeståndets huvudsakliga funktion medan andra menat att skadeståndets viktigaste uppgift är att kompensera den skadelidande. En del former av skadestånd har inte en uttalad preventiv funktion, t.ex. kränkningsersättningen. Skadeståndet är sammankopplat med försäkringssystemet. Enskilda kan genom att teckna försäkringar skydda sig mot risken att bli skadeståndsskyldiga för olika händelser. Enskilda kan även teckna försäkringar för att skydda sig mot olika typer av skadestånds- grundande handlingar, t.ex. hemförsäkringar som innehåller över- fallsskydd. är det vanligt att kostnaden för skador placeras på försäkringsbolag som mot en premie kan erbjuda en ansvarsförsäk- ring, dvs. en försäkring som täcker viss skadeståndsskyldighet. Om den skadeståndsskyldige har en ansvarsförsäkring förbättras typiskt sätt den skadelidandes möjligheter att få ett skadestånd och av detta skäl är försäkringar viktiga för att tillgodose skadeståndets reparativa funktion. Genom försäkringarna kan kostnaderna för skador över- flyttas på ett större antal försäkringstagare i stället för att hamna på en enskild skadevållare. Eftersom kostnaderna för skadorna slås ut på ett stort kollektiv i stället för på en enskild får skadeståndet en riskfördelande funktion. Skadeståndets sammankoppling med försäk- ringssystemet medför att förlusterna kan pulveriseras. Förhållandet mellan skadestånd och försäkring är särskilt framträdande i , inte minst i det allmänna socialförsäkringssystemet där många skador ersätts genom sociala försäkringar finansierade av skatteintäkter. Försäkringarna ger dock i regel inte ersättning för ideell skada be- stämd enligt skadeståndsrättsliga principer. Skadeståndsrättens främsta uppgift på personskadeområdet har därför i praktiken blivit att kompensera ideell skada (prop. 2000/01:68, s. 17). Nuvarande ordning – skadeståndslagen m.m.