sou · H9B381 · 2021-10-19 00:00:00 — d)Om tillgängligt, en sammanfattning och statistik avseende de klagomål från konsumenter som mottagits av vattenleveran- törerna avseende frågor som omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv. 8.På motiverad begäran ska konsumenter ges tillgång till historiska data avseende information enligt punkterna 2 och 3 från upp till bakåt i tiden, om sådana data finns tillgängliga, men inte tidigare än . Information som ska lämnas till alla som försörjs med dricksvatten Enligt artikel 17.2 dricksvattendirektiv ska alla personer som försörjs med dricksvatten regelbundet och minst en gång få viss information utan att de ska behöva efterfråga den. Informa- tionen ska lämnas i den form som är lämpligast och som är mest lättillgänglig, exempelvis på fakturor eller digitalt såsom via smarta appar. Information som ska lämnas på detta sätt är följande: a)information om kvaliteten på dricksvatten, inbegripet indikator- parametrarna. b)priset på det dricksvatten som tillhandahålls, per liter och kubik- meter. c)den volym som förbrukats av hushållet, minst en gång eller faktureringsperiod, samt utvecklingstrenden avseende hushållets årsförbrukning, om så är tekniskt möjligt och om vattenleveran- tören har tillgång till dessa uppgifter, d)hushållets årliga vattenförbrukning jämförd med den genomsnitt- liga förbrukningen för ett hushåll, när detta är tillämpligt i enlig- het med led c, och e)en länk till den webbplats som innehåller information som anges i bilaga IV. Uppgifterna ska möjliggöra för konsumenter att göra en jämförelse med priset på buteljerat vatten.11 Enligt kommittédirektiven12 ska utredaren •föreslå vilken myndighet som ska ansvara för att bedöma vilken information som ska lämnas till allmänheten och hur kravet på informationsskyldigheten ska kontrolleras, •bedöma om och i vilken utsträckning den föreslagna myndig- heten bör ha rätt att meddela föreskrifter i syfte att genomföra direktivets krav i denna del, och •lämna nödvändiga författningsförslag. Utredningens förslag: Det ska införas en ny bestämmelse i livs- medelsförordningen (2006:813) om skyldighet för verksamhets- utövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten att lämna information i enlighet med kraven i artikel 17 dricks- vattendirektiv. ska få lämna närmare föreskrif- 11Skäl 36 dricksvattendirektiv. 12Genomförande av det nya EU-direktivet om kvaliteten på dricksvatten och om bättre till- gång till dricksvatten för alla i unionen, dir. 2020:76. ter om vilken information som ska lämnas och hållas tillgänglig för allmänheten. Det kommer att ingå i den offentliga livsmedelskontrollen att se till att verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten uppfyller kraven på att sådan information lämnas och hålls tillgänglig. 17.2.1Närmare om vilka som omfattas av informationskravet Allmänhetens tillgång till information I bilaga IV dricksvattendirektiv anges att konsumenter ska få tillgång viss information på internet, eller på motiverad begäran på annat sätt. I skälen hänvisas till krav på att allmänheten har tillgång till tydlig miljöinformation på nationell nivå i det sjunde miljöhand- lingsprogrammet till 2020, Att leva gott inom planetens gränser.13 Enligt utredningens uppfattning bör inte begreppet konsument i detta sammanhang ges för snäv innebörd. Informationen bör till- gängliggöras för alla som kan vara intresserade av den, det vill säga allmänheten. Alla som försörjs av dricksvatten ska få särskild information Enligt artikel 17.2 ska alla personer som försörjs med dricksvatten regelbundet få viss information i en lättillgänglig form, exempelvis på fakturor eller digitalt via smarta appar. Det är först och främst dricksvattenkonsumenter som omfattas av denna bestämmelse och som regelbundet får fakturor, på vilka information kan lämnas. Det finns emellertid även andra personer som försörjs med dricksvatten, exempelvis hyresgäster eller bostadsrättsinnehavare som tillhanda- hålls dricksvatten från en fastighetsägare eller bostadsrättsförening. De har också enligt utredningens uppfattning rätt till information enligt bestämmelsen. För att det ska vara fråga om en person som försörjs av dricksvatten krävs att det finns viss kontinuitet i personens tillgång till dricksvatten på det stället. En hotell- eller restauranggäst kan exempelvis normalt inte anses vara försörjda med dricksvatten i den mening som avses här. 13Skäl 37 dricksvattendirektiv. Verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten ska ansvara för att information lämnas och hålls tillgänglig dricksvattendirektiv anges inte närmare vilken aktör som ska ansvara för att uppfylla kraven i artikel 17. Utredningen har övervägt om skyldigheten att lämna information till allmänheten bör läggas på ”huvudmannen”, det vill säga den som äger en allmän va- anläggning.14 Kravet på att lämna information gäller emellertid för all dricksvattenförsörjning, oavsett om det sker genom en allmän va- anläggning eller inte. Som framgår nedan föreslår utredningen att kravet att lämna information ska införas i livsmedelslagstiftningen, där begreppet huvudman inte används. Mot denna bakgrund anser utredningen att informationskravet istället ska uppfyllas av verksam- hetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten. Det begreppet används inom livsmedelslagstiftningen och motsvarar väl de aktörer som har möjlighet att lämna och tillgängliggöra den information som anges i artikel 17. I första hand är det verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten från en distributionsanläggning (produ- center och distributörer) som är skyldiga att lämna och tillgänglig- göra information. Sådana verksamhetsutövare har tillgång till den aktuella information som ska tillgängliggöras och har också möjlig- het att lämna information exempelvis genom fakturor eller smarta appar. Den information som räknas upp i bilaga IV bör lämpligen finnas tillgänglig på verksamhetsutövarens webbplats. Alla som försörjs av dricksvatten, och som har rätt till informa- tion enligt artikel 17.2 är dock inte nödvändigtvis konsumenter som har ett direkt konsumentförhållande till producenten eller distribu- tören. Så är exempelvis inte fallet för hyresgäster eller bostadsrätts- innehavare där hyresvärden eller bostadsrättsföreningen tillhandahåller dricksvattnet. Då är det istället hyresvärden eller bostadsrättsföreningen som är skyldig att lämna information, exempelvis genom anslag i trapphus eller utskick. Sådana aktörer omfattas också enligt Livs- medelsverkets vägledning till dricksvattenföreskrifterna av begreppet verksamhetsutövare som tillhandahåller dricksvatten. Begreppet till- handahålla innebär sålunda även att en verksamhetsutövare överläm- nar dricksvattnet till en annan verksamhetsutövare. 142 § lag (2006:412) om allmänna vattentjänster (vattentjänstlagen). verksamhetsutövare som tillhandahåller dricksvatten i dricksvatten- kedjan. Producenten tillhandahåller dricksvatten när denne överläm- nar dricksvattnet till en annan verksamhetsutövare, exempelvis en distributör. Distributören å sin sida tillhandahåller dricksvatten när denne överlämnar vattnet till fastighetsägare vid en förbindelsepunkt. Fastighetsägaren tillhandahåller i sin tur dricksvattnet till hyresgäster, arbetstagare eller kanske en restaurang. Samma verksamhetsutövare kan vara ansvarig för flera olika delar i en kedja att tillhandahålla dricksvatten.15 Det förekommer att olika verksamhetsutövare producerar eller tillhandahåller dricksvatten till en konsument. Dricksvattnet som invånarna i använder, produceras exempelvis av Syd- vatten men distribueras av VA SYD. I sådana fall behöver båda verk- samhetsutövare tillhandahålla den information som är relevant för respektive utövare, men också hänvisa till varandra så att konsu- menterna kan få del av rätt information. Kravet på att lämna information skulle kunna innebära utmaningar för mindre verksamhetsutövare. Sådana verksamhetsutövare har kanske inte egna webbplatser eller andra system för att enkelt kunna till- gängliggöra information. Verksamhetsutövare som tillhandahåller mindre än per dag i genomsnitt eller försörjer färre än 50 personer som en del av en kommersiell eller offentlig verk- samhet omfattas dock inte av kraven i artikel 17.16 För övriga mindre verksamhetsutövare behöver ansvarig myndighet lämna tydlig väg- ledning om hur de ska kunna uppfylla kraven. Den nya regleringen bör införas i livsmedelslagstiftningen Jämfört med dagens reglering ställer dricksvattendirektiv ytterligare krav på att lämna information. Viss information ska läm- nas till alla personer som försörjs med dricksvatten om bland annat kvaliteten och priset för dricksvattnet och hushållets förbrukning. 15Se beskrivning av dricksvattenföreskrifternas tillämpningsområde och vad som omfattas av begreppet tillhandahållande i myndighetens vägledning, När ska lagstift- ningen om dricksvatten tillämpas?, Kontrollwiki, version 13, dricksvatten-tillampas, hämtat . 16Artikel 3.6 dricksvattendirektiv. På internet ska information finnas tillgänglig om bland annat över- vakningsresultat, riskbedömningar för försörjningssystemet och vissa större vattenleverantörers vattenläckagenivåer. Även om den infor- mation som ska lämnas och hållas tillgänglig rör en rad olika om- råden bör den nya regleringen enligt utredningens uppfattning samlas i en lagstiftning. En myndighet bör också ha det samlade ansvaret för att meddela närmare föreskrifter om vilken information som ska lämnas och på vilket sätt det ska ske. finns reglering av information till allmänheten i Livsmedels- verkets dricksvattenföreskrifter. har också lämnat vägledning om hur allmänheten bör informeras.17 Kraven i artikel 17 dricksvattendirektiv innebär att verksamhetsutövarna ska informera om frågor som hanteras inom livsmedelslagstiftningen, exempelvis metoder för vattenproduktion, övervakningsresultat och relevant information om riskbedömning avseende försörjningssyste- met. Utredningen anser mot denna bakgrund att reglering av infor- mation till allmänheten även fortsatt bör hanteras inom livsmedels- lagstiftningen. En ny bestämmelse bör införas i livsmedelsförordningen om verksamhetsutövares skyldighet att lämna information Skyldigheten att lämna information om dricksvatten till allmänheten utgör ett villkor för handhavande av livsmedel. Syftet med informa- tionsskyldigheten är att skydda människors liv eller hälsa och att tillgodose konsumentintresset. Enligt 6 § 1 livsmedelslagen (2006:804) får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter eller i det enskilda fallet besluta om förbud eller villkor för handhavande, införsel till landet eller utsläppande på mark- naden av livsmedel, om det behövs för att skydda människors liv eller hälsa eller annars för att tillgodose konsumentintresset. Det finns således ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om informationsskyldigheten. Utredningen anser att det bör införas en ny bestämmelse som reglerar skyldigheten för verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten att lämna information i enlighet med 17Utredning, åtgärder och information, Kontrollwiki, version 3, , hämtat . kraven i artikel 17 till dricksvattendirektiv. Bestämmelsen bör införas i livsmedelsförordningen. Utredningens överväganden avseende i vilken mån allmänhetens tillgång till information ska kunna begränsas beskrivs närmare i kapitel 19. ska få meddela föreskrifter bör i samma bestämmelse i livsmedelsförordningen bemyndigas att lämna närmare föreskrifter om den information som ska lämnas. Sådana föreskrifter bör reglera vilken information som ska lämnas, på vilket sätt och till vem. I kapitel 19 föreslår utred- ningen vidare att ska få föreskriva om vilka undan- tag som finns till informationsskyldigheten. De närmare övervägan- dena till det förslaget finns i det kapitlet. bör också lämna stöd och rådgivning till de verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten och som är skyldiga att lämna och tillgängliggöra information. I detta ingår vägledning om hur föreskrifterna ska tolkas. Som redogjorts för ovan kan kraven att lämna information på vissa sätt, till exempel på internet, vara svåra att uppfylla för små verksamhetsutövare som saknar egna webbplatser. Även andra verksamhetsutövare kan ha utmaningar med att uppfylla direktivets krav i de här delarna. Livs- medelsverket bör därför ta fram en tydlig vägledning av hur kraven kan hanteras av berörda verksamhetsutövare. Vägledningen bör också omfatta vilka undantag som gäller i förhållande till informations- skyldigheten. Till utredningen har inkommit synpunkter om att direktivets krav på vilken information som ska lämnas till allmänheten är otydlig och att det därför bör regleras att ska samråda med verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricksvatten när föreskrifterna om information till allmänheten ska utarbetas. Eftersom föreskrifterna ska rikta sig mot just sådana verksamhets- utövare anser inte utredningen att det är lämpligt att i författning reglera att sådant samråd ska ske. Däremot är det möjligt att disku- tera frågor som rör information som ska lämnas till allmänheten i olika forum för samverkan, exempelvis de som drivs av den Natio- nella samordningsgruppen för dricksvatten.18 18Nationella samordningsgruppen för dricksvatten beskrivs närmare i kapitel 5. Enligt punkt 7 i bilaga IV till dricksvattendirektiv ska infor- mation hållas tillgänglig på internet om vattenläckagenivåer för vatten- leverantörer som tillhandahåller per dag eller försörjer minst 50 000 personer. I artikel 4.3 finns en närmare beskrivning av hur bedömningen av vattenläckagenivåer ska göras. En lämplig metod ska användas, exempelvis infrastrukturläckage- indexets () och bedömningen ska hänsyn tas till relevanta folk- hälsorelaterade, miljömässiga, tekniska och ekonomiska aspekter. I kapitel 13 lämnas en närmare redogörelse för regleringen i arti- kel 4.3. bör i föreskrifter och vägledning närmare reglera vilka verksamhetsutövare som omfattas av kravet på att in- formera om vattenläckagenivåer samt hur vattenläckagenivåer ska beräknas. Även sådana föreskrifter kan meddelas med stöd av det bemyndigande som utredningen har föreslagit. 17.2.3Tillsyn och kontroll över informationsskyldigheten Det kommer att ingå i den offentliga livsmedelskontrollen att se till att verksamhetsutövare som producerar eller tillhandahåller dricks- vatten uppfyller kraven på att information ska lämnas och hållas till- gänglig. Den offentliga kontrollen av dricksvatten som livsmedel bedrivs huvudsakligen av de kommunala miljö- och hälsoskydds- nämnderna.19 leder och samordnar i egenskap av central förvaltningsmyndighet den offentliga kontrollen av dricks- vatten utifrån krav i livsmedelslagstiftningen.20 Inom länet har läns- styrelsen i uppgift att samordna kommunernas kontrollverksamhet och lämna stöd, råd och vägledning i denna verksamhet.21 Försvarsinspektören för hälsa och miljö utövar kontroll över alla livsmedelsanläggningar inom Försvarsmakten, , och som drivs av eller för respektive myndighet.22 I den mån dessa myndigheter tillhanda- håller så mycket dricksvatten till konsumenter att de omfattas av 1923 § 7 och 25 § livsmedelsförordningen. I kapitel 5 beskrivs den offentliga kontrollen och annan offentlig verksamhet närmare. 202 § förordningen (2009:1426) med instruktion för och 29 § livsmedelsför- ordningen. 2128 § livsmedelsförordningen. 2223 § 10 livsmedelsförordningen. kraven i artikel 17 dricksvattendirektiv, så är det försvars- inspektören för hälsa och miljö som ska kontrollera att kraven upp- fylls. 18 System för rapportering I följande kapitel behandlas frågan om den rapportering som ska ske till bland annat Europeiska kommissionen i enlighet med artikel 18 dricksvattendirektiv1. Kapitlet inleds med en genomgång av direktivets krav beträffande rapportering samt utredningens upp- drag. Därefter följer utredningens överväganden och förslag. I kort- het innebär dessa att den myndighet som utredningen föreslagit ska ha det övergripande ansvaret för en viss fråga i direktivet, också ska sköta den rapportering som knyter an till den frågan. Det är sedan upp till respektive myndighet att upprätta och sedan uppdatera data- set som innehåller den information som anges i artikel 18. Frågan om informationsutbyte och sekretess behandlas i kapitel 19. 18.1Ett nytt system för rapportering Genom artikel 18 dricksvattendirektiv införs ett nytt system för rapportering av uppgifter. Systemet innebär att medlemsstaterna inom vissa tidsangivelser ska upprätta och fortlöpande uppdatera sex olika dataset och göra dessa tillgängliga för Europeiska kommis- sionen, Europeiska miljöbyrån2 och Europeiska centrumet för före- byggande och kontroll av sjukdomar, utan att det påverkar tillämp- ningen av miljöinformationsdirektivet3 och Inspiredirektivet4. Ett av dataseten ska innehålla information om de åtgärder som vidtagits för att förbättra tillgången till dricksvatten och främjandet av sådant vattens användning i enlighet med artikel 16 i 2020 års 1Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2020/2184 av om kvali- teten på dricksvatten (omarbetning). 2I dricksvattendirektiv används förkortningen EEA. 3Europaparlamentets och rådets direktiv /4/EG av om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv /313/EEG. 4Europaparlamentets och rådets direktiv /2/EG av om upprättande av en infrastruktur för rumslig information i Europeiska gemenskapen (Inspire). Ett annat dataset ska innehålla uppgifter om den riskbedömning och den riskhantering som gjorts när det gäller avrinningsområdena för uttagspunkterna, medan ett tredje dataset ska innehålla riskbedömning avseende fastighetsinstallationer. Vidare ska medlemsstaterna upprätta ytterligare dataset med uppgifter om vissa övervakningsresultat och information om dricksvattenrela- terade incidenter av visst slag. Det sista datasetet ska innehålla upp- gifter om alla undantag som beviljats i enlighet med artikel 15.1 dricksvattendirektiv. Dataseten ska grunda sig på Inspiredirektivet och dess genom- förandeakter.5 Om det är möjligt ska så kallade rumsliga datatjänster så som de definieras i artikel 3.4 i Inspiredirektivet användas för att presentera de dataset som avses. Av den artikeln framgår att med rumsliga datatjänster menas operationer som med hjälp av ett dator- program kan utföras på de rumsliga data som ingår i rumsliga data- mängder eller tillhörande metadata. Rumsliga data är data som direkt eller indirekt avser en viss plats eller ett visst geografiskt område och rumsliga datamängder är identifierbara samlingar av rumsliga data.6 Europeiska miljöbyrån ska regelbundet eller på begäran av kom- missionen offentliggöra och uppdatera en unionsomfattande över- sikt på grundval av de data som samlats in av medlemsstaterna. Den unionsomfattande översikten ska, beroende på vad som är lämpligt, omfatta indikatorer för direktivets utfall, resultat och effekter, unions- omfattande översiktskartor och medlemsstaternas översiktsrapporter. Kommissionen får anta genomförandeakter som ska fastställa formatet för den information som ska lämnas och på vilket sätt den ska presenteras, inbegripet detaljerade krav avseende de indikatorer, de unionsomfattande översiktskartor och de översiktsrapporter för medlemsstaterna som avses ovan. Medlemsstaterna får avvika från artikel 18 dricks- vattendirektiv med hänvisning till något av de skäl som anges i arti- kel 13.1 i Inspiredirektivet, bland annat om det skulle få negativa följder för internationella förbindelser, allmän säkerhet eller natio- nellt försvar. 5Skäl 43 dricksvattendirektiv. 6Artikel 3.2 och 3.3 i Inspiredirektivet. Enligt kommittédirektiven7 ska utredaren när det gäller ett nytt system för rapportering •föreslå hur ett rapporteringssystem ska hanteras i och •lämna nödvändiga författningsförslag. Utredningens förslag: Det är upp till respektive utpekad myn- dighet att fullgöra den rapporteringsskyldighet som följer av dricksvattendirektiv genom att upprätta och därefter uppdatera de dataset som anges i artikel 18. Dataseten ska göras tillgängliga för Europeiska kommissionen, Europeiska miljöbyrån och Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjuk- domar. ska fullgöra den rapportering som följer av artikel 18.1 a och c–e. En ny bestämmelse om detta ska införas i livsmedelsförordningen (2006:813). får meddela föreskrifter om skyldighet för den verksamhetsutövare som pro- ducerar eller tillhandahåller dricksvatten att lämna uppgifter till . ska få möjlighet att förelägga den verksamhetsutövare som inte lämnar den information som behöver för att fullgöra sitt uppdrag. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. Havs- och vattenmyndigheten ska fullgöra den rapportering som följer av artikel 18.1 b och som rör information om den risk- bedömning och riskhantering avseende tillrinningsområdena för uttagspunkter för dricksvatten som utförts i enlighet med arti- kel 8. En sådan skyldighet ska regleras i vattenförvaltningsförord- ningen (2004:660). Det är vattenmyndigheterna som ska förse Havs- och vattenmyndigheten med relevant underlag för att denna myndighet ska kunna fullgöra sitt uppdrag. Havs- och vatten- myndigheten får enligt 9 kap. 3 § vattenförvaltningsförordningen 7Genomförande av det nya EU-direktivet om kvaliteten på dricksvatten och om bättre tillgång till dricksvatten för alla i unionen, dir. 2020:76. meddela närmare föreskrifter om hur och när dessa uppgifter ska redovisas. ska fullgöra den rapportering som följer av artikel 18.1 b och som rör information om den riskbedömning avseende fastighetsinstallationer som utförts i enlighet med arti- kel 10. En sådan skyldighet ska införas i förordning (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. 18.2.1Varje behörig myndighet bör upprätta dataset för sitt ansvarsområde Utredningen har att bedöma hur ett nytt system för rapportering ska hanteras i utifrån de förutsättningar som framgår av arti- kel 18 dricksvattendirektiv. Av artikeln framgår vad de olika dataseten ska innehålla, när de ska upprättas och sedan upp- dateras. Vidare framgår att dataseten ska göras tillgängliga för kom- missionen, Europeiska miljöbyrån och Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar. Det framgår dock inte hur rapporteringen i praktiken ska gå till. Avsikten är att kommissionen ska anta genomförandeakter som ska fastställa formatet för den information som ska lämnas och på vilket sätt den ska presenteras. Utredningen kan därför endast resonera kring och lämna förslag på vilken myndighet som ska ansvara för att rapportering till EU sker i enlighet med artikel 18. Direktivet genom- förs enligt utredningen på så sätt så långt det är möjligt. Det får därefter vara upp till utpekad myndighet att bevaka de genomförandeakter som kommissionen har för avsikt att anta, och sedan utveckla ett nationellt system som är anpassat efter de krav som framgår av dessa. Det kan eventuellt finnas anledning att återkomma i dessa frågor om det skulle visa sig behövas när genom- förandeakterna är på plats. Därutöver framgår av skälen till dricksvattendirektiv att det är viktigt att bestämmelserna i direktivet som rör tillgång till information och datadelning utgör ett komple- ment till miljöinformationsdirektivet och Inspiredirektivet och inte ger upphov till en separat rättslig ordning. Därför anges att bestäm- melserna dricksvattendirektiv om information till allmän- heten och information om övervakning av genomförandet inte ska påverka tillämpningen av miljöinformationsdirektivet och Inspire- direktivet.8 Det anges särskilt i artikel 18 att rumsliga datatjänster enligt definitionen i artikel 3.4 i Inspiredirektivet ska användas för att presentera de olika dataseten om det är möjligt. Det är som sköter den rapportering om kvali- teten på dricksvattnet som enligt dricksvattendirektiv9ska ske till kommissionen.