frs · H8121277 · 2021-01-27 00:00:00 — Svar på frågorna 2020/21:1277, 2020/21:1307 och 2020/21:1308 av (M) vargstam, Konsekvenser för rennäringen av fler vargar och Konsekvenser av vargföryngringar i renskötselområden har frågat landsbygdsministern om hon avser att återkomma till för att pröva om bedömning av minst 300 vargar i verkligen har stöd, om hon accepterar att det sker vargföryngringar i renskötselområdet i trots att det strider mot tidigare riksdagsbeslut och om hon och gjort några omfattande kostnadsberäkningar och konsekvensanalyser inför att man nu tänker tillåta och acceptera vargföryngringar i renskötselområden. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på frågorna och jag väljer att besvara frågorna samlat. Frågor om vargstammens storlek och hur många vargar vi ska ha i landet har ställts i kammaren, vilka har besvarats av både mig och landsbygdsministern. Jag ska återigen förklara de beslut som fattats om hur många vargar vi minst måste ha i . beslutade att godkänna den dåvarande regeringens förslag i propositionen En hållbar rovdjurspolitik (prop. 2012/13:191) om att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus hos den svenska vargpopulationen skulle ligga någonstans mellan 170–270 individer. Referensvärdet anger hur många individer som minst behöver finnas för att vargstammen ska kunna anses ha en gynnsam bevarandestatus. Utgångspunkten var det vetenskapliga underlag som fanns – en sårbarhetsanalys från det skandinaviska vargforskningsprojektetet Skandulv. I propositionen framförde regeringen att efter behandling skulle bedöma vilket det exakta referensvärdet för varg skulle vara inom det av regeringen föreslagna intervallet och rapportera värdet till enligt art- och habitatdirektivet. Enligt riktlinjer kan det rapporterade referensvärdet inte vara ett intervall utan måste vara ett exakt värde. I enlighet med beslut rapporterade att referensvärdet för vargpopulationen i ska vara minst 270 vargar. Referensvärdet för gynnsam bevarandestatus får sedan inte underskridas. Enligt art-och habitatdirektivet ska medlemsländerna rapportera referensvärden för alla de arter som anges i direktivets bilagor. Riksdagsbeslutet handlade om den rapporteringen av rovdjur som gjorde 2013. Den sårbarhetsanalys som låg till grund för referensvärdet i propositionen 2013 kritiserades för att inte beakta de genetiska aspekterna. Det framgår också av propositionen att det visade sig vara svårt att redovisa vetenskapliga hållbara data för att komplettera sårbarhetsanalysen med genetiska aspekter. Den svenska populationen av varg har haft en högre inavelsgrad än vad som ingick i sårbarhetsanalysen och den stred därför mot riktlinjer om det vetenskapliga underlaget till referensvärdet. Regeringen gav därför i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera analysen och, med den nya analysen som grund, utreda vad som krävs för att populationen ska anses ha gynnsam bevarandestatus. Den nya analysen visade att det behövs minst 300 vargar i och att minst en invandrad varg från eller behöver reproducera sig med en skandinavisk varg varje femårsperiod för att populationen ska ha gynnsam bevarandestatus. Enligt riktlinjer ska länderna, mellan de regelbundna rapporteringarna som länderna ska göra enligt art- och habitatdirektivet, omvärdera bevarandestatusen. Rapporteringarna ska göras och 2019 rapporterade till att referensvärdet för gynnsam bevarandestatus nu är 300 vargar. Jag uppfattar att bedömning av referensvärdet för gynnsam bevarandestatus för vargen i nu vilar på den vetenskapliga grund som riktlinjer kräver av medlemsländerna. Det övergripande och långsiktiga målet för rovdjurspolitik är att varg, björn, järv, lodjur och kungsörn ska uppnå och bibehålla gynnsam bevarandestatus enligt naturvårdsdirektiven, som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. ska vara förenlig med våra EU-rättsliga åtaganden och nationella mål. beslutar om miniminivåer för varg i de berörda länen. Det är som tillsammans med länsstyrelserna ansvarar för förvaltningen av vargstammen enligt de regelverk som finns och jag kan som statsråd inte ha några synpunkter på myndigheternas beslut. ser regeringen över regelverket för hur miniminivåer för de stora rovdjuren ska fastställas. Det ska vara möjligt för människor att bo och verka i sina gröna näringar på landsbygden. Det är viktigt att skapa förutsättningar för samexistens mellan rovdjur och människor. Rennäringen står inför flera utmaningar där en viktig fråga är samexistens med rovdjuren och berörda myndigheters och rennäringens arbete för att begränsa rovdjursskadorna. Rovdjursskadorna är påtagliga för rennäringen och rennäringen kompenseras till delar för rovdjursskador genom ersättning för rovdjursförekomst. I budgetpropositionen föreslår regeringen att anslaget Främjande av rennäringen höjs med 2021.