prot · H809122 · 2021-05-18 00:00:00 — Jag har också frågat om ministern har agerat för att få Försvarsmaktens personal vaccinerad innan utlandstjänstgöring eller tjänstgöring i utsatta positioner bland covidsjuka i . Då måste jag ändå tolka ministerns svar som att regeringen inte har gjort några som helst insatser för att det ska ske. Vi har även försvarsmaktspersonal här hemma som gör enorma insatser. De kör ambulanstransporter och hjälper till med provtagning, till exempel Operation Gloria. Jag var själv och besökte dem i . Det var en fantastisk insats för att göra snabba, stora insatser när det gäller provtagning. Varför är inte de vaccinerade? Jag tänker att de ändå är i en utsatt position när de rör sig bland kanske väldigt många smittade. Jag undrar om ministern avser att göra någonting åt detta. Kan även de som ska vara kvar i och som gör fantastiska insatser här få vaccin, och det å det snaraste? Det finns ju regioner som prioriterar olika i fas 4, så här borde man kunna prioritera Försvarsmaktens personal. För inte så länge sedan blev tre personer skadade i . De överlevde tack och lov, och vi är tacksamma för deras och alla andras insatser där nere. har vi väldigt bra, egen sjukvård med oss till , men vad händer när den inte räcker till, när det inte finns tillräckliga resurser och man behöver ta hjälp på plats? Vi har alltså skickat ned soldater som inte är vaccinerade. Ska de då behöva gå till något annat sjukhus där de kanske inte har samma resurser som vi brukar ha i ? Det är inte lite som regeringen utsätter de här soldaterna för. Som jag sa tidigare är det soldater som åker iväg och lämnar familj och vänner för , för fredsbevarande och humanitära insatser. En del skriver till och med brev till sina familjer med instruktioner om vad som ska hända om de kommer hem i en kista. Vi är kvar här hemma, trygga med mat och dryck och kan duscha hur länge vi vill. Frågan är varför ministern och regeringen inte har agerat för att Försvarsmaktens personal som åker iväg skulle kunna ha fått vaccin mycket tidigare. 87 Socialminister (S): Jag förklarade prioritetsordningen. Det kan finnas anledning att göra det, för om vi inte hade haft någon specifik prioritetsordning hade vi kunnat vaccinera med helt andra förutsättningar. Vi kanske hade vaccinerat utifrån olika samhällsviktiga yrken, några andra kategorier eller först till kvarn. Det finns många varianter man kan välja. Jag har beskrivit hur har valt att ha sin prioritetsordning, vilket är skälet till att inga undantag har gjorts i grund och botten. Jag förklarade också regeringens beslut om undantag för att Försvarsmaktens personal i internationella militära insatser ska kunna vaccineras, detta inte minst eftersom EU, FN, Nato och partnerländerna inkommit med krav och önskemål om att varje land vaccinerar sin personal. Vi har inte för avsikt att göra andra undantag för Försvarsmakten i . Däremot vet jag att det nu finns många inom Försvarsmakten som vaccinerar sig i fas 4. Det gäller även lärare i skolor, poliser och brandmän – jag vill egentligen inte påbörja någon lista, för jag inser att jag kommer att missa viktiga yrken. Vi har också alla som jobbar i äldreomsorgen, som kör buss och annan kollektivtrafik, vi har riksdagsledamöter och många andra. Det blir liksom en omöjlig diskussion. Alla behövs ju i det yrke och den position man har. Det undantag vi har gjort handlar om dem som åker och deltar i internationella militära insatser. I första hand är det som gäller framöver, det som också har beskrivit förutsättningarna och omständigheterna kring. Men om frågan är om vi också ska låta andra i Försvarsmakten gå före är svaret att i har man möjlighet att vaccinera sig utifrån den prioritetsgrupp man ingår i och i den region där man bor. 88 (M): Jag förstår mycket väl prioritetsordningen, men det är ändå bra att beskriver den . Fas 2 innefattar exempelvis personal inom vård och omsorg. Fas 3 innefattar personer med tillstånd som innebär svårigheter att följa råden om smittskyddande åtgärder. Då undrar jag: Anser inte ministern att Försvarsmaktens personal som ställer upp och arbetar som ambulansförare eller kör iva-patienter borde innefattas där? Är det bara om man är anställd av en region, eller hur ska jag tolka ministern? Vi kan inte utläsa exakt vilka som hör hemma i en viss prioritetsordning. Det är förståeligt. Men jag undrar fortfarande, och jag har faktiskt inte fått svar på den frågan, om har missat våra svenska soldater i utlandstjänst eller om man bara har struntat i dem. Jag undrar också, angående de soldater som är ute , om inte ministern håller med om att det blir väldigt dålig operativ effekt i en insats om man ska sitta i karantän och inte kunna göra någonting för varje gång man gör en rotation. Hur har regeringen låtit detta ske? Som jag var inne på tidigare rustar ni de här soldaterna med träning, materiel och en massa andra saker men inte med vaccin. Jag är ingenting annat än jätteglad att regeringen tog det här beslutet , men frågan är varför man inte har gjort det tidigare. Och avser ministern verkligen inte att göra någonting åt dem som jobbar inom sjukvården i här hemma? 89 Socialminister (S): Jag sa ju att prioritetsordningen kommer att följas i övrigt och att vi inte har för avsikt att göra andra förändringar. Att tolka huruvida någon ingår i en grupp eller inte är inte en fråga för mig eller för regeringen, utan det gör regionerna och , möjligen i dialog. Sedan tycker jag väl att jag har svarat ganska att FN, EU, Nato och partnerländerna både har krävt och önskat att varje land ska vaccinera sin egen personal. Det är i huvudsak skälet till att vi också har gjort det, skulle jag säga. Vi har sett det behovet, och det är framför allt de som ska åka till som är först ut i detta. Sedan är förstås förhoppningen att alla ges möjlighet att vaccinera sig. Jag vill påpeka att väldigt många regioner i princip är i fas 4, där de flesta har möjlighet att vaccinera sig. Är man det inte nu är man det , och det gäller oavsett om man arbetar i Försvarsmakten eller någon annanstans. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 19 Svar på interpellation 2020/21:682 om erkännande av folkmordet 90 Utrikesminister (S): har frågat mig varför har låtit bli att följa riksdagsbeslutet om att erkänna folkmordet , vad regeringen menar med att frågan är oerhört komplex samt om jag står fast vid ordvalet att det som skedde var ett massövergrepp. Det råder ingen tvekan om att det begicks fruktansvärda övergrepp mot den armeniska folkgruppen och andra minoriteter i det sönderfallande . Skildringar vittnar om skoningslös grymhet. Om detta råder inga som helst tvivel. Jag har stor respekt och förståelse för frågan och det engagemang den väcker. Vi följer frågan kontinuerligt. Regeringen gav 2015 i uppdrag att undersöka förhållningssätt och benämningar till historiska massövergrepp. Deras rapport visar att regeringsuttalanden som fastställer historiska fakta i anslutning till historiska massövergrepp inte är helt oproblematiska. Frågor om hur en regering bör benämna massövergrepp i det förflutna är komplicerade och innehåller flera rättsliga och politiska aspekter. Efter Förintelsen har internationella domstolar, såvitt känt, endast betecknat brott i och som folkmord. Detta är anledningen till att ytterst få regeringar gör uttalanden om de historiska massövergreppen. Jag vill påminna om att den förhållningssätt inte skiljer sig från de flesta andra regeringars agerande i EU. Endast fyra regeringar har officiellt uttalat sig om hur händelserna 1915 ska betecknas, detta trots att det i många EU-länder finns resolutioner i parlamenten. Detta visar på komplexiteten i frågan. Ordet massövergrepp är ett samlingsbegrepp för mycket allvarliga övergrepp och kränkningar av mänskliga rättigheter. Motsvarande begrepp på engelska är mass atrocities. Detta språkbruk är vedertaget för att beskriva denna typ av händelser och handlar inte om att förminska de fruktansvärda dåd som begicks 1915. Det är viktigt att vi minns och lär oss av de mörka kapitlen i vår historia för att förhindra upprepning. Frågan om massövergreppen i det sönderfallande bör hanteras på ett sätt som främjar dialog. Från regeringens sida är detta arbete på intet sätt avslutat. 91 (SD): Tack, utrikesministern, för svaret! Det här är en angelägen debatt, inte minst med tanke på att det inte är särskilt länge sedan årsdagen för det fruktansvärda folkmordet. Det är också många invånare i som har mist anhöriga i folkmordet. Det gläder mig att utrikesministern säger att det inte råder några tvivel om att det begicks massövergrepp och att de var fruktansvärda. Men jag noterar att utrikesministern aktivt väljer att inte använda begreppet folkmord. Det är just det som är lite intressant, inte minst med tanke på att Socialdemokraterna som parti har fattat beslut om att erkänna det här folkmordet. När man satt i opposition i riksdag valde man också att tillsammans med den övriga oppositionen rikta ett tillkännagivande till den dåvarande alliansregeringen om att erkänna folkmordet . Nuvarande statsminister lovade också socialdemokratiska väljare i , varav flera tillhör de folkgrupper som drabbades, att man i regeringsställning skulle erkänna folkmordet. Jag förstår att många är besvikna över att det inte har skett. Frågan blev också extra aktuell när justitieministern, socialdemokraten , gick ut och talade om att man skulle förbjuda förnekelse av Förintelsen. Det här är också en fruktansvärd händelse. Jag tycker att man bör kunna kalla det för vad det är. En spade är en spade. Det här är ett folkmord. Jag ser inte vad problemet är. Jag skulle återigen vilja fråga vad det är som gör det så komplicerat att man inte kan kalla händelsen för ett folkmord, vilket den de facto är. 92 Utrikesminister (S): Jag har full förståelse för att det här, precis som säger, är en fråga som är väldigt viktig för många, inte minst många som bor och lever i . Låt mig vara tydlig med att regeringen aldrig har förminskat eller förnekat det obeskrivliga lidande som armenier och andra folkgrupper, till exempel assyrier/syrianer, kaldéer och greker, utsattes för i det sönderfallande . Både dåtida rapporter från till exempel svenska ambassaden i och nutida forskning vittnar om ett ofattbart stort antal människor som mördades, deporterades eller tvingades på flykt från sina hem. En betydande del av kristna befolkning mördades urskillningslöst. Skildringarna av det som hände är förskräckliga. Detta är historiska fakta kring vilka det inte råder några tvivel. Vi måste dra lärdom av historien och se till att dessa brott aldrig upprepas. Regeringen strävar efter rättvisa för alla som har drabbats och fortsätter att drabbas av väpnade konflikter och massövergrepp. Tillgång till rättvisa och ansvarsutkrävande utgör tydliga prioriteringar i vår utrikespolitik. Dessa ambitioner präglar vårt arbete i internationella och mellanstatliga organisationer som EU, FN och . är också sedan grundandet av , , en stark förespråkare för domstolen och dess uppdrag. Grundandet av ICC innebar ett genombrott för mångåriga internationella ansträngningar för att säkra individuellt ansvarsutkrävande för allvarliga internationella brott. Det är domstolarnas uppgift att avgöra om någon har gjort sig skyldig till brott. I vissa fall, som i och , har massövergrepp i modern tid efterföljts av omfattande rättsutredningar, och internationella domstolar har betecknat brotten som folkmord. Vad gäller massövergreppen i finns det ingen internationell domstol eller tribunal som har jurisdiktion över händelserna. Frågor om rättsligt ansvar är svåra när har passerat. Det här är viktiga skäl till vårt ställningstagande och säkerligen också en anledning till att det är så få regeringar som gör det officiella uttalandet, trots att ett antal parlament, inklusive den svenska , har uttalat sig i frågan. Endast fyra regeringar i EU har officiellt uttalat sig om hur händelserna 1915 ska betecknas. Regeringens förhållningssätt skiljer inte ut sig, vare sig från våra nordiska grannländer eller från de flesta EU-länder. 93 (SD): Ja, det som har skett är historiska fakta. Det säger utrikesministern själv. Det jag skulle vilja veta är vad som egentligen har hänt med Socialdemokraterna och med regeringen, som utgörs av två partier som faktiskt riktade ett tillkännagivande till den tidigare regeringen om att erkänna det här. Vad är det som har förändrat bilden? Varför väljer man helt plötsligt att inte kalla det för folkmord? Varför väljer man plötsligt att kalla det för massövergrepp? Visst, massövergrepp låter fruktansvärt. Men ärligt talat kan massövergrepp lika gärna vara det som busiga ungdomar sysslar med i i . Det är också massövergrepp i många fall. Men det här är någonting betydligt värre. Det här förtjänar att kallas för vad det faktiskt är – ett folkmord. Det var riktat mot särskilda folkgrupper, inte minst den armeniska befolkningen. Vad är det som gör det så komplicerat att inte kan erkänna folkmordet medan president kan erkänna det på årsdagen? 94 Utrikesminister (S): Som jag sagt i mina tidigare inlägg är det en mycket komplicerad fråga. Regeringen tar också det här på största allvar och följer frågan kontinuerligt. Det var därför regeringen under förra mandatperioden beställde en fördjupad studie, för att undersöka förhållningssättet till och benämningar av historiska massövergrepp. Studien visar att regeringsuttalanden som fastställer historiska fakta inte är helt oproblematiska. Begreppet massövergrepp är ett samlingsbegrepp för mycket allvarliga övergrepp och kränkningar av mänskliga rättigheter. Ordet användes bland annat i den utredning som gjordes på regeringens uppdrag under förra mandatperioden. Regeringen har konsekvent använt det här ordet under de två mandatperioderna. Det är ett begrepp som speglar omfattningen av och allvaret i de fruktansvärda händelser som vi talar om. På engelska heter det alltså mass atrocities. Det som hänvisar till kallar man i så fall för mass abuses. Det är två helt skilda saker. Vad jag vet använder man inte mass abuses i internationell rätt. Det gör man däremot med mass atrocites. Det är främst historiker och andra forskare, inte politiker, som ska beskriva vad som har skett i historien och hur olika händelser bör benämnas. Det är viktigt att vi står upp för den akademiska friheten och låter historiker och forskare dra sina egna slutsatser och göra sina benämningar. Fri forskning och fritt kunskapssökande är nödvändigt för att skapa förståelse för offren för övergreppen och skapa bättre förutsättningar för att förhindra att nya övergrepp sker. Regeringen välkomnar oberoende forskning och andra initiativ som främjar ökad kunskap om historiska massövergrepp. I frågan om massövergreppen i är en viktig aspekt att de som berörs av eller berör händelserna förhåller sig till frågan på ett ansvarsfullt sätt. Under mitt besök i framförde jag direkt till utrikesminister att vi alla har ett ansvar för att dra lärdom av vår historia. Regeringen vill främja förståelse och dialog i dessa länder, inte minst i och mellan och . Det sker genom olika former av insatser, i bilaterala dialoger, genom EU och andra multiforum och genom forskningsfrämjande. Från regeringens sida är detta arbete på intet sätt avslutat. gav vi till exempel stöd till Armenia–Normalisation Process, ett projekt som främjar dialog och samverkan mellan armeniska och turkiska civilsamhällesorganisationer och som också finansieras av EU. Ett annat exempel är vårt stöd till , som bland annat har bidragit till att etablera det första armeniska institutet i och som arbetar för dialog och samförstånd mellan turkar och armenier. Så sent som stödde vi ett av organisationens projekt med . 95 (SD): Regeringen följer frågan. Men jag ser faktiskt fortfarande inte riktigt vad det är man ska följa. Vad är det egentligen som är oklart? Vi vet precis vad som hände . Det är historiska fakta som ligger på bordet. Om det är så att , som kanske är världens mäktigaste land, kan välja att erkänna det här för vad det faktiskt var, ett folkmord, ser jag inte hur det kan vara så komplicerat för den att göra detsamma. En annan aspekt, som jag tidigare som bekant lyft fram, handlar om det här med att regeringen nu har aviserat att man ska förbjuda förnekelse av Förintelsen. Är det då helt plötsligt okej att vi i har en socialdemokratiskt ledd regering som vill förbjuda förnekelse av Förintelsen men själva förneka detta folkmord? Jag förstår inte hur det går ihop. 96 Utrikesminister (S): Regeringens förhållningssätt till de här avskyvärda dåden skiljer sig inte på något särskilt sätt från hållningen i de flesta andra länder i . tillhör den stora majoritet länder som inte har gjort några officiella uttalanden på regeringsnivå om hur händelserna ska benämnas. Frågan om hur en regering bör benämna massövergreppen i det förflutna är komplicerad och innehåller både rättsliga och politiska aspekter. När det gäller frågan om att förbjuda förnekelse av Förintelsen handlar det om en utredning som regeringen kommer att tillsätta för att få ett tydligare genomförande av delar av EU:s så kallade rasismrambeslut. har genomfört rambeslutets krav på kriminalisering genom brotten hets mot folkgrupp, uppvigling och olaga hot. anser att den svenska lagstiftningen inte motsvarar rambeslutets krav. Regeringen har svarat kommissionen att vi anser att svensk rätt lever upp till kraven. Men det kan finnas skäl att förtydliga lagstiftningen när det gäller bland annat förnekelse av Förintelsen. Den här frågan berör avvägningar om yttrandefrihet. En parlamentariskt sammansatt kommitté bör göra detta. Vi skriver nu på direktiv till det här. Fruktansvärda massövergrepp skedde mot kristna minoriteter i det sönderfallande . Minnet av dessa händelser och dessa offer måste hållas levande. Regeringen fäster stor vikt vid att det ska kunna diskuteras fritt och öppet både i och utomlands. Samtal och dialog mellan berörda parter är avgörande för att hantera detta mörka kapitel i historien. Det är regeringens uppfattning att detta arbete måste fortsätta att ske på ett ansvarsfullt sätt. Vi kommer att fortsätta detta arbete. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2020/21:635 om subventionerade anställningar 97 Arbetsmarknadsminister (S): har frågat mig om subventionerade anställningar är ett effektivt sätt för att komma till rätta med arbetslösheten. Jag vill understryka att forskning visar att subventionerade anställningar är effektiva insatser för att få personer med svagare förankring på arbetsmarknaden i arbete. Det är viktigt att rikta de subventionerade anställningarna rätt, så att inte personer som ändå hade fått arbete tar del av insatserna. utvärdering har studerat vilka som tar del av subventionerade anställningar och funnit att deltagarnas egenskaper stämmer väl överens med målgruppen, det vill säga att de som tar del av subventionerna i stor utsträckning är individer med en svag ställning på arbetsmarknaden och med en hög risk att hamna i långtidsarbetslöshet. Andelen som får ett arbete efter avslutad insats varierar mellan olika subventionerade anställningar. Detta beror bland annat på målgruppen för stöden, arbetsgivarna som får stödet och hur Arbetsförmedlingen arbetar med stöden. För personer som står särskilt långt från arbetsmarknaden kan det behövas en kedja av insatser innan de kan få ett osubventionerat arbete. Extratjänster riktar sig till exempel till de personer som står allra längst från arbetsmarknaden. Det är rimligt att många av dem som haft en extratjänst behöver andra insatser eller andra typer av subventionerade anställningar innan de kan få ett osubventionerat arbete. Det stämmer att andelen som efter vissa subventionerade anställningar direkt får ett osubventionerat arbete är förhållandevis låg. Andelen som övergår till någon form av arbete efter att ha deltagit i en extratjänst eller ett introduktionsjobb har också minskat sedan utbrottet av den pågående coronapandemin på grund av det generellt försämrade arbetsmarknadsläget. skiljer sig resultatet som sagt avsevärt mellan olika typer av subventionerade anställningar. Andelen som lämnade nystartsjobb för osubventionerat arbete låg exempelvis på mellan –2019. Andelen sjönk till 2020 på grund av den pågående coronapandemin. Regeringens bedömning är att insatserna inom arbetsmarknadspolitiken, däribland de subventionerade anställningarna, bidrar till förbättringar på arbetsmarknaden på flera olika sätt. Individen stärks genom eget arbete och egen lön. Extratjänster och introduktionsjobb kan också stärka jobbchanserna för inte minst utrikes födda kvinnor. Extratjänster har bidragit till en jämnare könsfördelning i de subventionerade anställningarna. Extratjänster fungerar också som en väg in i viktiga välfärdsyrken där det råder brist på arbetskraft. 98 (SD): Jag tackar ministern för svaret. åkte arbetsmarknadsutskottet på besök till för att studera landets sätt att arbeta med arbetsmarknadspolitiken, mycket för att har legat som en av modellerna för den reformering som vi just nu håller på med i Arbetsförmedlingen. Det var en givande resa på väldigt många sätt, inte minst vad gäller sättet de har byggt upp sin matchning på baserat på privata aktörer. Det är ett framgångskoncept. finns det naturligtvis stora skillnader mellan och , inte minst kopplat till migrationspolitiken. tog emot 18 750 kvotflyktingar genom UNHCR, vilket skulle motsvara mindre än 5 000 kvotflyktingar för om man utgår från befolkningsmängd. De har begränsat antalet asylsökande kraftigt. Det är väldigt få som får stanna i landet om de inte kommer genom UNHCR. Däremot tar man in en stor andel arbetskraftsinvandrare, som man noga väljer ut efter kompetens och kravprofil. Man ställer höga krav på dem som kommer in i landet. Enligt , som hanterar frågor som är kopplade till invandring och integration, är det mycket svårt även för att få in nyanlända i arbete, trots att de har en betydligt lägre andel. Enligt organisationen spenderar av vad enligt spenderar på arbetsmarknaden. Men det sker med ett betydligt bättre resultat än i . Det kanske är därför som vi har valt att använda som en av modellerna. vet jag att januaripartierna inte ser som ett föredöme när det kommer till migrationspolitiken, även om jag gör det. Men det är ändå viktigt att förstå att den växande arbetslösheten beror på någonting. De flesta förstår att migrationen i någon mån så att säga ligger i den förklaringsmodellen. undviker – det här är intressant – att arbeta med subventionerade åtgärder för invandrade och långtidsarbetslösa. Jag ställde frågan till dem varför de undviker det. De menar att de helt enkelt inte ser en effekt som motsvarar kostnaden för subventionerade anställningar. De tycker inte att det är lönsamt att arbeta med subventionerade anställningar. Till skillnad från och de allra flesta länderna i världen är väldigt duktiga på att jobba med just subventionerade anställningar. Det tycker jag är spännande att ta upp här med arbetsmarknadsministern. Ministern väljer att lyfta fram nystartsjobben. Orsaken till det är att den åtgärden har gett ett bättre resultat än de andra åtgärderna. Om man tar alla andra åtgärder med subventionerade anställningar får av dem som går igenom en subventionerad anställning ett riktigt jobb. Det är alltså som inte får ett jobb. Ministern menar i sitt svar att får ett osubventionerat jobb efter nystartsjobbet. För mig är det som inte får ett jobb. Jag kanske inte riktigt förstår vad som är bra med det. För mig är det väldigt svårt att förstå, kanske för att jag har varit företagare hela livet och tänker mycket på hur man investerar. Om man lägger in 5–6 miljarder för att drygt 6 000 personer ska få ett jobb blir frågan: Vart tar de övriga 14 000 vägen? Går de in i försörjningsstöd igen? Hur är det bra? Det skulle jag gärna vilja att ministern förklarar för mig.