prot · H809140 · 2021-06-14 00:00:00 — Dess grund är ett samlat stöd för motionsyrkanden från fem partier om att en samlad, bred översyn av svensk tvångsvård måste ske. Det är motionsyrkanden från oss moderater, från Liberalerna, från , från och från . Dessa yrkanden har också KD och ställt sig bakom. Då skulle man ju kanske tro att vi är sju partier bakom detta, men så är inte fallet. Nej, har valt att reservera sig mot sina egna förslag. Ja, ni hörde rätt: Det finns förslag i detta betänkande som kommer från , men de står inte upp för dem utan reserverar sig i stället mot hela betänkandet. Jag tycker att det känns rimligt att representant förklarar hur man tänkt när man inte står upp för de egna förslagen, som dessutom stämmer väldigt fint överens med de förslag vi övriga partier har lagt fram. Jag tänker att ju fler vi är, desto starkare står vi. Men jag konstaterar att tyvärr inte verkar ta strid mot Socialdemokraterna. Vi är många partier i riksdag som arbetar för att barnens rättigheter och möjligheter ska möjliggöras och stadfästas, men vi har ett stort och regeringsbärande parti som med all önskvärd tydlighet visar att detta inte är den viktigaste frågan för partiet, inte heller den näst viktigaste – tja, inte speciellt viktig alls faktiskt. Det har varit sex förlorade år för barnen med den rödgröna regeringen. Utredningen om tvångsvård som kom 2015 och initierades av alliansregeringen lades i byrålådan liksom flera andra utredningar. Propositionerna och förslagen har lyst med sin frånvaro. Jag fick frågan om jag kunde förklara regeringens och ministerns ointresse för frågor som handlar om utsatta barn. Jag hade inget svar, men det hoppas jag att regeringens representant i dagens debatt har. Det har ju funnits både utredningar och förslag. Varför hände ingenting förrän vi moderater lade ett utskottsinitiativ med tre skarpa lagförslag ? Och varför tvingas socialutskottet göra en egen utredning av lex Lilla hjärtat för att regeringens egen inte håller måttet? Varför lade man fram en undermålig utredning som saknar viktiga analyser och saknar det barnperspektiv som sex av åtta partier i riksdag vill se? Jag har i debatt efter debatt ställt frågor utan att få något svar. Kanske kan en annan företrädare för Socialdemokraterna ge mig svar. Varken jag, vi moderater eller kollegorna i socialutskottet kommer att ge oss förrän det blir en genomgripande förändring av hur barn behandlas, av vilken vård, omsorg och bemötande de får och av vilken utbildning och vilket inflytande de får. Det är en kamp som kommer att fortgå tills vi når ända fram. (TREDJE VICE TALMANNEN: Jag noterar att ledamotens anmälda talartid var gravt underskattad. Ledamoten använde dubbelt så mycket tid som var anmäld. Jag noterar att det informerades om detta inledningsvis, men det är ett tips för framtiden att tänka på detta eftersom det nu närmade sig mer än den tid som var anmäld.) 95 (MP) replik: Jag gjorde samma sak i ett tidigare anförande, så jag vet hur det känns. Ledamoten ställde några frågor om hur resonerar i den här frågan. I debatten sa jag att det för vår del var viktigt att ta del av vad remissinstanserna skrev när det gäller Lilla hjärtat-utredningen. har vi kunnat ta del av de remissvaren. De kom in , och jag har inte haft någon kontakt med regeringen om hur den tänker föra den här frågan vidare. Men vi, eller i alla fall jag, delar bilden att barnrättsorganisationerna uppenbarligen är väldigt tydliga i sina svar om att det behövs en tydlighet när det gäller till exempel barnets rätt som eget rekvisit och att få in det i lagstiftningen. Jag utgår från att regeringen kommer att titta på det här och läsa remissvaren. Det är ju en av anledningarna till att man skickar ut frågor på remiss. 96 (M) replik: Det är väldigt glädjande nyheter som ledamoten lämnar i kammaren. Jag fick upp hoppet lite grann eftersom ledamoten redan då lovade att han skulle ta starkt intryck av barnrättsorganisationerna. Några svar från barnrättsorganisationer ramlade mycket riktigt på plats , och jag vet att någon eller några remissinstanser dessutom har fått anstånd till mitten av med att lämna in sina remissvar. Det ska naturligtvis bli väldigt intressant att ta del av dem också. Men det är, precis som ledamoten säger, väldigt tydligt att dessa barnrättsorganisationer ser att det saknas viktiga analyser i den utredning som man har presenterat från regeringens sida och att de saknar barnets bästa som eget rekvisit. De sex partier som står sida vid sida och som förhoppningsvis kan bli sju, och vem vet, kanske även åtta, har sagt att för att få till det perspektivskifte som behövs, från biologiska föräldrars rätt till sina barn till att det ska vara barnets bästa som är utgångspunkten, krävs det någonting mer. Barnets bästa står i svensk lagstiftning. Men för att det ska ske en stor förändring behövs ett eget rekvisit. Det har vi påpekat och arbetat med , och därför var vi väldigt förvånade över att regeringen valde att lägga fram en utredning som man redan, från allra första början, visste inte höll måttet. Likväl måste jag ställa frågan till ledamoten : Varför reserverar ni er mot förslaget i dagens betänkande? 97 (MP) replik: Ledamoten har också varit riksdagsledamot när hennes parti har ingått i regeringen. Det finns olika vägar att gå, och den samlade bedömning som har gjorts är att vi väcker motioner och lägger förslag i och att det också finns en ärendehantering som sköts via . Det här förslaget berör en rad olika delar varav merparten, skulle jag säga, täcks av de utredningar och initiativ som föredömligt har gett till regeringen och av olika initiativ som har tagits av regeringen kring att initiera utredningar, till exempel om barn- och ungdomspsykiatrin och andra delar. De är i grunden heltäckande. Då avvaktar man ju och inväntar det arbete som är igångsatt via , som också sitter på betydligt större och mer omfattande utredningsresurser. När det gäller hur direktivet till Lilla hjärtat-utredningen skrevs och vad som föranledde det är det bättre att fråga något statsråd. Vi har i alla fall från sida varit jättetydliga med att vi nu har den här utredningen och att utredaren får ta fram ett förslag som går ut på remiss – sedan ska vi värdera frågan på nytt när vi har remissvaren, och dem har vi . 98 (M) replik: Ledamoten pratar om att avvakta, och vi kan väl säga att det är någonting som vi har gjort. Vi har avvaktat . Den första utredningen, som hade kunnat göra skillnad och som faktiskt hade kunnat rädda livet på , ”Lilla hjärtat”, kom . Den har legat i en byrålåda tillsammans med ett antal andra utredningar. Jag konstaterar att när det blev fart på regeringen, i den mån det nu kan kallas för fart, var när vi lade ett skarpt utskottsinitiativ . Det duger inte. Jag kan hålla med ledamoten om att det hade varit klädsamt om vi hade sett statsrådet i någon debatt om utsatta barn. Det vill jag ge att hon stod här i kammaren när vi pratade om våld och utsatta kvinnor och barn i våldssituationer. Då stod ansvarigt statsråd här. Jag tror att de flesta kan hålla med mig om att vi har suttit här i kammaren och stått i talarstolen otaliga gånger och debatterat samma tema, inte minst utifrån att socialutskottet så starkt driver de här frågorna att vi har flera utbrutna betänkanden, men statsrådet, fru talman, har lyst med sin frånvaro. Jag konstaterar samma sak som i mitt anförande: Varför har vi en så ointresserad regering, och varför har vi ett så ointresserat statsråd när det gäller barnfrågor? Jag kan inte förklara det. Dessvärre kan inte heller göra det. Det gäller nämligen inte hans parti, och han har inte heller någon replik kvar i replikskiftet med mig. Jag tror dock att det är viktigt att vi försöker hitta en bred samsyn i de här frågorna. Barnen kan inte vänta. 99 (SD): Jag hakar på temat som ledamoten just var inne på. tillkallade den dåvarande regeringen en särskild utredare för att göra en översyn av LVU. kom ett slutbetänkande. Vi är nu inne på 2021. Vad har hänt? Tja, egentligen ingenting. Jo, regeringen bereder nu denna utredning, så där fem . Det är bedrövligt. Det behövs bevisligen påtryckningar från utskottet för att det ska bli lite action i detta ärende. Utskottet har lyft ut olika delar i vårt stora betänkande om socialtjänst och barnfrågor. debatterar vi en av dem: tvångsvård. Jag ställer mig såklart bakom det utskottet anför om en bred översyn av tvångsvården. Vi har tidigare begärt en översyn av Sis, men tvångsvården är så mycket bredare än just Sis. Regeringspartierna väljer att inte ställa sig bakom tillkännagivandet. Man hänvisar till att regeringen gör massor med saker. Det kan den tyckas göra just . Men jag är ganska övertygad om att det till stor del beror på att utskottet agerar och ligger på i dessa viktiga frågor. Jag glad över att utskottet har kunnat enas om många viktiga frågor. Vi behöver få till ett stärkt barnperspektiv och en ökad rättssäkerhet för barn i samhällets vård, särskilt för dem som behöver tvångsvård. För att uppnå kvalitetsförbättringar och stärka barnets rätt måste det till ett antal åtgärder. Fokus på barnet och den unge bör helt enkelt stärkas. Vi kan inte längre låta föräldrarnas rätt till sina barn väga tyngre, låta fokusera på att barnet ska hem så fort det finns utrymme för det, på barnets bekostnad. Det finns exempel på barn som har placerats men där det har hävts på grund av att föräldrarnas situation sett annorlunda ut. Barnet flyttades hem för att återigen placeras. Vi behöver mer långsiktighet, stabilitet och trygghet och undvika flyttkaruseller och att barn hamnar i ett allt sämre mående. Hand i hand med detta går givetvis rättssäkra bedömningar och att det ska finnas rätt kompetens för beslutstagande. En barndom går aldrig i repris, och jag kommer så länge jag har möjlighet att påverka göra min röst hörd för de barn och unga som är inom men även för dem som har varit eller kommer att vara det. arbete och funktion är oerhört betydelsefulla och viktiga för ungas chans till förändring men kan också vara en ny möjlighet i mångas liv. Ett stort ansvar vilar på socialsekreterarna men även på ansvariga politiker ute i landet för att rätt beslut fattas. Cirka 30 000 barn och ungdomar får vård utanför hemmet, i till exempel familjehem eller HVB-hem. Drygt 1 000 av dem kommer till Sis-hemmen. Då duger det inte att det om och om igen dyker upp reportage om missförhållanden på våra statliga boenden, fru talman. Från Inspektionen för vård och omsorg, och fackliga organisationer och inte minst via medierna vittnas det om allvarliga brister och problem inom den viktiga verksamhet som Sis bedriver. Fackliga organisationer vittnar om hot och våld mot personal och om avsaknad av vård och behandling eller att de inte håller måttet. Vi behöver ha en tvångsvård av hög kvalitet. Men vi ser också att kommuner i brist på andra alternativ placerar barn och unga på trots att inte bedriver den formen av vård och inte heller har ett sådant uppdrag. Vi kan inte fortsätta låta barn och unga som placeras i statens och för den delen kommuners vård fara illa. Vi kan inte ha barn och unga i vår vård som utsätts för våld, sexuella övergrepp eller annat oacceptabelt. Vi måste höja lägstanivån. Dessutom började inte tvångsvården för en månad sedan. Det här är något som har pågått under alldeles . Jag vill passa på att parallellt med min kritik framföra att det finns många ute i landet som gör ett fantastiskt bra arbete för att unga ska må bra och att unga mår bra. Det är oerhört viktigt att framhålla också det arbetet. Den som gör det goda arbetet kommer ofta i andra hand och får stryka på foten när någon annan gör något dåligt. I detta betänkande har vi sverigedemokrater lyft fram vikten av uppföljning av hälsa och i synnerhet av dem som farit illa under sin placering. Men det ska också erbjudas vård och uppföljning även efter placeringen. Man ska inte bara lämnas ensam. Enligt flera rapporter är det tydligt att placerade barn och unga har betydligt sämre tandhälsa, tar mer psykofarmaka och har svårare att klara sina skolstudier. av barnen på de särskilda ungdomshemmen har någon form av psykiatrisk diagnos, enligt . En rad studier visar också att placerade barn i jämförelse med jämnåriga lättare får hälsoproblem i vuxen ålder. Det kan vara såväl fysiska som psykiska hälsoproblem. Det finns också en överrepresentation av självskadebeteende och suicidförsök. Det är något vi inte kan förbise. Dessa rapporter och studier behöver tas på allra största allvar. Vi har som sagt riktat en rad tillkännagivanden till regeringen . Det har bland annat varit kompetenskrav för personal, handledarstöd och introduktionsutbildningar, sökbara orosanmälningar och riktlinjer för myndigheters bemötande av våldsutsatta barn och unga. Men vi har också framfört att det behövs licensiering av familjehem och jourhem, omplacering av barn, drogtester etcetera. Samtliga är till förmån för barnets bästa. Vi behöver ett rejält omtag. Det är alldeles för mycket som slirar och fallerar. Vi behöver tillse en god vård och behandling för de barn och ungdomar som av olika anledningar placeras utanför hemmet. Vi behöver stärka kompetensen, rättssäkerheten och professionaliteten inom och alla delar som rör omhändertagna och placerade barn. Det behöver göras med varsam hand, i rätt tid och med god uppföljning. är samhällets yttersta skyddsnät och en viktig del i det svenska välfärdssamhället. Vi måste se till att det fungerar, att det finns rätt kompetens och tillräckliga resurser så att arbetet kan utföras på bästa sätt. Det vinner vi alla på. 100 (S) replik: Jag noterar att repliker ska begäras anförandet pågår och ber om ursäkt för att jag förra gången tryckte . Jag fick därför inte tillfälle att ta replik på representant i debatten. Jag noterar och är, som jag sa i mitt anförande, glad över det stora engagemang som finns i de här frågorna inom vårt utskott. Vi har, som sagts, vid x tillfällen debatterat, lyft upp och kommit överens om många frågor inom området. Jag är också glad över att representant lyfter frågorna högt i vårt utskott. Men med tanke på anförandet från ledamoten från vill jag ställa en del frågor. stod jag nämligen i denna kammare och debatterade barns rättigheter när det gällde att göra till svensk lag. Då röstade emot. Det är också så att vid x tillfällen har lagt fram förslag om att försämra barns ekonomiska situation – ofta samma barn som vi talar om här . vill slopa flerbarnstillägget; man säger att det är invandrare som får många barn och att de inte ska få ta del av detta. Ni anser att bara svenska barnfamiljer ska ha rätt till barnbidrag, bostadstillägg, föräldrapenning och annat, . Detta handlar alltså om samma barn som dem står i talarstolen här och talar varmt om. Det är samma barn som man vill försämra den ekonomiska situationen för. Hur kommer det sig, ledamoten , att ni i det ena utskottet talar varmt om barn och i det andra utskottet vill försämra barns rättigheter? 101 (SD) replik: Tack för dina frågor, ledamoten ! Det är intressant att ni uppmärksammar vår politik. Jag tycker att detta är jätteviktigt, och jag tycker verkligen att regeringen bör ta tillfället i akt att lyssna på utskottet i de här frågorna. Det är mycket klokt som framförs, och jag ser verkligen fram emot kommande förslag från regeringens sida. Jag hoppas verkligen att de också innehåller de delar vi tydligt har påpekat och där vi har en tydlig majoritet i utskottet. Detta är oerhört viktiga frågor. Ledamoten ställer frågor som egentligen hör till ett annat utskott. Det har framfört är att man bör titta på hur framför allt de bosättningsbaserade förmånerna hanteras, så att det blir rätt. Det handlar i någon mening också om att ha ett rättssäkerhetsperspektiv; det kanske är ganska orimligt att vi har företrädare i som tar del av svenska skattebetalares pengar. Jag tycker inte att det är en orimlig eller kontroversiell inställning över huvud taget, utan jag tycker att det är viktigt att vi säkerställer att vi har ett högt förtroende för vårt välfärdssystem och att vi värnar det. Att vi tittar på flerbarnstillägget beror på det faktum att det slår ganska ojämnt. Det är inte heller något särskilt kontroversiellt. Vi ser att det är många i utanförskapsområden som tar del av flerbarnstillägget, vilket är ett tillägg som det inte ställs några som helst krav på. Det borde kanske finnas någon form av kravbild för det så att människor kommer ut på arbetsmarknaden och lär sig svenska språket. Jag tycker inte att det är speciellt märkligt heller, och jag tycker i alla fall att det är rimligt att man gör en översyn av det. Jag vet inte hur Bladelius ställer sig till att ska försörja många personer som inte ens befinner sig i . 102 (S) replik: Tack för svaret, ! Det talar om i sitt svar till mig, fru talman, är oegentligheter som naturligtvis inte ska förekomma. Det handlar inte om att se till att de barn som talar sig varm om i talarstolen får ta del av de resurser som vårt samhälle gemensamt säger att våra barn som bor och lever här ska få ta del av. Det är nämligen emot. är emot att barn som inte är svenska medborgare ska få ha det bra. Barn som är svenska medborgare ska dock få ta del av de pengar vi gemensamt avsätter för att barn ska kunna ha det bra. säger att inte ska vara svensk lag, men i talarstolen talar hon sig varm för barns rättigheter. Hon säger att barn som inte är svenska medborgare inte ska ha rätt till barnbidrag och annat. Bakgrunden är att tror att alla dessa föräldrar skickar alla pengar till ett annat land och inte låter någonting gå till sina barn. Jag uppskattar som sagt att vi i utskottet har en bred samsyn kring barns rättigheter. Jag tycker att det är glädjande att vi är överens i många frågor, men jag tycker inte att i den här debatten ska få tala sig varm om barns rättigheter medan hennes parti på många andra områden lägger fram förslag som kraftigt försämrar för barn som lever och växer upp här hos oss i . 103 (SD) replik: Det är anmärkningsvärt att ledamoten står här i talarstolen och påstår en massa saker som är helt tagna ur luften. Det ligger ingen sanning eller substans i dem över huvud taget. Vad jag tycker är intressant är frågan varför regeringen inte har gjort någonting med den utredning som har legat i byrålådan . Här står ledamoten och slår sig för bröstet som den som arbetar för barns rättigheter – när man har haft en fantastisk utredning liggande i byrålådan . Det tycker jag inte är att ta ansvar. Jag tycker inte att det gör att man kan tycka att man är superbra för att man är socialdemokrat – tyvärr, ledamoten . Jag tycker att det är dålig retorik att slänga saker och ting på en annan politiker för att man anser att den har en dålig politik. Här har vi det faktum att man har haft ett underlag som man inte har tagit del av, därför att man har pysslat med en massa andra saker i stället. Jag tycker att det är jätteviktigt att vi har en bra socialtjänstlag och ett bra skydd för barn som far illa. Men jag tycker också att det är väldigt viktigt att vi värnar det svenska socialförsäkringssystemet – att vi ser till att systemets legitimitet är hög och att medborgarnas förtroende för det är intakt. Jag tycker att det är viktigt att vi täpper till alla felaktiga utbetalningar och alla möjligheter att lura till sig skattemedel. Det tycker jag också är jätteviktigt. Det är vad jag vill framföra. Sedan tyckte vi kanske inte att tvunget skulle bli svensk lag, för många delar av den var redan svensk lag. är den svensk lag, och vad gör regeringen för att implementera så att den verkligen fungerar i svensk lag? Det gäller exempelvis socialtjänstlagen. 104 (C): Det är glädjande att sex av åtta partier i har samlats kring vad som förhoppningsvis blir ett tillkännagivande till regeringen där vi uppmanar den att göra en samlad översyn, en samlad utredning, av tvångslagstiftningarna. Tvångslagstiftningarna är inte bara LVU, fru talman, utan det är även LVM och dessutom LPT, om man bortser från rättspsykiatrin. Det är det detta utskottsförslag och det som kommer att bli ett tillkännagivande handlar om. sändes två väldigt uppmärksammade avsnitt av programmet . De handlade om , och frågan som ställdes var: Vem kan rädda ? var en ung tjej, myndig, som led av anorexi och psykisk sjukdom och som dessutom hade en missbruksproblematik. skickades hon mellan 14 olika vårdgivare. Hennes mamma sa: ”Det känns så jävligt så jag har inte ord för det.” Man kan inte göra annat än att instämma. Det hade drabbats av var inte bara att det var olika huvudmän, det vill säga sjukvården respektive , utan det hon dessutom hade drabbats av var att det var olika tvångslagstiftningar – i hennes fall LVM och LPT. Hade hon varit under kanske det dessutom hade varit LVU. Det är detta som sex av åtta partier i socialutskottet föreslår ett tillkännagivande om, fru talman: att det måste göras en samlad utvärdering och utredning av den tvångslagstiftning vi har i . Detta drabbar nämligen människor, och det drabbar de absolut sköraste. Det blir därför svårt att förstå att Socialdemokraterna och inte kan ställa upp på det här förslaget till tillkännagivande, fru talman. Jag lyssnade noga på båda anförandena här, och det man gör från dessa partiers sida är att räkna upp långa listor på olika initiativ och utredningsuppdrag – och till och med uppdrag till myndigheter – inom hela det här stora, politiska området. Det är jättebra att dessa initiativ tas, för det finns ett antal problem vad gäller den här gruppen av människor som är i behov av samhällets stöd. Men inte ett enda av dem handlar om kärnfrågan, nämligen att vi en gång för alla måste sätta oss ned och göra en samlad översyn av dessa tre tvångslagstiftningar. Det kommer att vara ett väldigt stort utredningsuppdrag. De här tre lagstiftningarna handlar ofta om en och samma person, eller åtminstone två lagar handlar om en person. Bortsett från alla viktiga myndighetsuppdrag, bortsett från alla andra utredningar och bortsett från det som sker i socialutskottet måste vi en gång för alla göra det stora utredningsarbetet. Det är inte välfungerande som det är . Exemplet med i reportaget Vem kan rädda ? visar så tydligt på att vi har en dåligt fungerande lagstiftning just för tvångsvården. Jag är därför väldigt glad att kunna yrka bifall till socialutskottets förslag i betänkandet. Det blir en tydlig signal till att det nu är dags att sätta igång med detta viktiga arbete. 105 (L): Tänk att du har utsatts för våld, övergrepp och försummelse i hemmet. Du har försökt att få uppmärksamhet och hjälp utifrån dina förutsättningar att larma, men utan reaktioner. Det gör att du får svårt att klara av skolan. Du vill inte gå hem, utan du vistas ute. Du känner att skolan inte kan möta dina behov, och du börjar dessutom skolka alltmer. Dina drömmar försvinner, och du lever ensam, ofri, maktlös och utsatt. Dina drömmar har suddats ut, och du befinner dig i stället i en mardröm. Du fångas upp av äldre kriminella som lyckas ge dig ett sammanhang – något vuxenvärlden misslyckats med. Du börjar begå brott och självmedicinerar med droger för att döva verkligheten och den utsatthet du befinner dig i. Eller, fru talman, du kanske föds med ett autismspektrumtillstånd. Du får inte den hjälp du har rätt till och behov av. I stället för assistans enligt LSS placeras du på en låst institution. Du känner dig maktlös, ensam och missförstådd. Du reagerar instinktivt och blir arg. Eller som en pojke sa till mig: Jag är egentligen rädd och ledsen, men det kommer bara ut ilska. Till slut, fru talman, vid vägs ände, omhändertas du av staten. Men i stället för att få bearbeta det du varit utsatt för, i stället för att du ges nya livschanser och får tillgång till det du har rätt till och dina drömmar, blir du återigen utsatt och återigen sviken av vuxenvärlden. Vi har fått otaliga larmrapporter om missförhållanden, övervåld och kränkningar på statens låsta institutionsboenden.