prot · H80982 · 2021-02-23 00:00:00 — ska man inte heller sticka under stol med att festande utgör en stor del av mångas ungdomsår. Att inte kunna umgås med vänner, inte kunna äta ute, inte kunna gå på bar eller nattklubb och så vidare har onekligen gjort många ungas liv något gråare. Huruvida restriktionerna de facto resulterat i begränsad smittspridning är dessutom oklart givet att man hitintills inte kunnat belägga att det har skett någon okontrollerad smittspridning i exempelvis restaurangmiljöer. Tvärtom kan det antas att många unga säkerställt utlopp för sitt festsug genom trånga hemmafester i stället för inom en reglerad och kontrollerad krogmiljö. Men, fru talman, vi är inte här för att debattera restriktionernas träffsäkerhet och effekt, utan jag vill endast belysa hur en rad av dem har drabbat unga. Min poäng är att detta sannolikt har varit en starkt bidragande orsak till resultatet i Ungdomsbarometerns rapport. får vi inte heller glömma bort andra problem som unga står inför. Det vore inte långsökt att anta att ungas framtidshopp påverkas av det välmående och den trygghet de upplever, eller inte upplever, i sin vardag. Den psykiska ohälsan bland unga har dessvärre vuxit , och trenden har fortsatt under Löfvens båda regeringar. Varannan ung flicka har lidit av psykisk ohälsa, som vård inte erbjuds . Vidare sprider sig otryggheten. Varannan niondeklassare är orolig för att utsättas för brott, och varannan kvinna mellan oroar sig ofta för att bli våldtagen eller att utsättas för andra sexuella övergrepp. Ungdomsrånen har ökat , och var tredje ung kvinna angav att de utsattes för sexualbrott . Och vi kan fortsätta. präglad av otrygghet är man sannolikt ingen optimist rörande sin egen framtid. Alla dessa frågor som har resulterat i ungas situation har självklart inte som ensamt statsråd det yttersta ansvaret för. Men konstateras kan ändå att regeringen misslyckats på området. 114 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag vill komma tillbaka till hanteringen av pandemin och smittspridningen, för jag tycker att det som säger är viktigt: Många unga tillhör den grupp som har drabbats av restriktionerna. Så är det absolut. Från regeringens sida har det varit viktigt att se till att barn och unga ska få ha en så normal vardag som möjligt. Det har varit prioriterat, inte minst när det gäller idrotts- och fritidsverksamheter. Den period då restriktionerna var som hårdast och då barnen inte hade möjlighet att utöva sin idrott på ett så vanligt och normalt sätt som möjligt var en väldigt tuff period. Det första regeringen och gjorde när det fanns möjlighet – där hade vi helt delad uppfattning – var att ge möjlighet för de allra yngsta barnen att återgå till sina fritidsaktiviteter. Nästa steg var de äldre barnen, tonåringarna. För det vet vi: Att få gå till sin fotbollsklubb och spela, att få ingå i eller att få ingå i något annat sammanhang med andra människor är väldigt väsentligt för en ungdoms utveckling. Det hoppas jag att vi ska ha möjlighet att hålla fast vid så långt som möjligt, naturligtvis med respekt för smittspridningen. Vi har också försökt förhålla oss så pragmatiskt som möjligt när det gäller barns skolgång. Där har regeringen möjliggjort för så kallad närundervisning med olika flexibla nivåer. Man behöver inte jobba med en hel stängning av en skola eller helt återgå till att vara på skolan, utan man kan hitta olika flexibla lösningar utifrån smittspridningen – också så att det finns ventiler för de barn som har de allra största behoven. Jag tror att vi behöver återkomma till detta när det kommer till debatten om just ungdomar: Det är ju inte så att ungdomsgruppen i generellt har större problem än någon annan grupp eller skulle vara särskilt drabbad i större bemärkelse. Däremot finns det särskilda problem som ungdomsgruppen drabbas av, inte minst de allra mest utsatta ungdomarna. Jag ser en stor risk nu med pandemin att den gruppen är den som sedan kommer att ha svårast att återhämta sig. Vi har en hel del insatser som sjösattes redan innan pandemin från regeringens sida, naturligtvis också på andra politikområden än dem som jag är ansvarig för som minister. Vi gör en storsatsning på psykisk hälsa med särskild inriktning på just barn- och ungdomspsykiatrin, i samarbete och handslag med SKR. Detta är en satsning som jag brinner särskilt för med min bakgrund inom barn- och ungdomspsykiatrin. Vi gör också en fortsatt satsning på trygghet. Det är ett väldigt stort problem med den upplevda bristen på trygghet bland ungdomar , både flickor och pojkar. Där är satsningarna på poliser, på lagföring och på att motverka gängkriminaliteten naturligtvis jätteviktiga saker. Det gäller också andra trygghetsstärkande åtgärder som inte minst kommunerna har ett stort ansvar för. Jag vill också återkomma till det viktiga arbetet med att inkludera unga när nu olika åtgärder ska tas fram för att lyfta tillbaka efter pandemin. Vi måste komma ihåg att ha de dialogerna. Det gäller både på nationell nivå och på nivå, där många av besluten fattas som rör ungdomarna själva. Ett viktigt arbete som jag ser att vi har – det gäller alla partier – under jubileumsåret då demokratin fyller är att särskilt titta på gruppen unga och inkludera och involvera dem i samtalet. Här har vi gett ett uppdrag till MUCF att ta fram olika typer av redskap och stöd till kommunerna för att ge kunskap till ungdomarna och hjälpa dem att komma in i de demokratiska samtalen och processerna. Skolan fyller här en oerhört viktig roll i att nå alla ungdomar. Detta är ett av de fokusområden som jag ser som absolut viktigast under jubileumsåret. 115 (SD): För tydlighets skull vill jag konstatera att jag inte har påstått att unga skulle vara den värst drabbade gruppen. Tvärtom anser jag snarare att unga återkommande hamnat i skymundan i hanteringen, av ganska naturliga skäl. Unga har exempelvis av givna skäl haft lättare att överleva viruset. Men som en följd av detta har konsekvenserna för unga inte sällan hamnat i den mediala skuggan. Jag anser det därför vara viktigt att belysa de problem som unga fått utstå. Vi ser att ensamheten ökar bland unga. Vi ser att den psykiska ohälsan var oacceptabelt hög redan innan pandemin. Vi vet att köerna till barn- och ungdomspsykiatrin tredubblades under den föregående mandatperioden. Vi ser att allt fler unga känner otrygghet för att bli utsatta för brott – etcetera. Detta är en trend som pågick redan innan pandemin, och delar av den ökar och intensifieras sannolikt under pandemin. Jag skulle därför vilja påstå att den generella politik som regeringen drivit – och den kan jag inte skuldbelägga uteslutande för – när det kommer till såväl psykisk ohälsa som att etablera trygghet och säkerhet i landet har fallerat. Den har svikit unga. Det ser vi på en rad olika instanser, inte minst i den rapport som vi här diskuterar, men också i brottsstatistik och så vidare. På temat att involvera unga är jag stolt över att kunna företräda vårt ungdomsförbund som nationell talesperson och även skaraborgarna och våra väljare i riksdag och därmed kunna involvera alla våra medlemmar direkt in i den svenska folkvalda församlingen. Jag kan också stolt peka på att exempelvis har den yngsta riksdagsgruppen. Jag anser alltså att har dragit sitt strå till stacken på det området. 116 Kultur- och demokratiminister (MP): Världen stod inför stora gemensamma utmaningar redan innan coronapandemin, alltifrån skenande klimatförändringar – vilket många unga är engagerade i – till växande antidemokratiska krafter och ekonomiska klyftor som syns i barns uppväxtvillkor. Jag har aldrig haft svårt att förstå att unga kan ha en bister syn . står vi dessutom i mitten av en pandemi som drabbar hela samhället men allra hårdast dem som redan lever i någon form av utsatthet. Många unga har svag etablering och osäker ställning på arbetsmarknaden och riskerar att drabbas hårt. Och som vi redan har varit inne på i diskussionen: När verksamheter stängs ned, alltifrån studier till kultur- och idrottsföreningar, vet vi att barn och unga blir mer beroende av sina hemförhållanden, vilket riskerar att öka ojämlikheten. Jag vill återkomma till att unga är en heterogen grupp med olika intressen, och värderingar. Gemensamt är dock att vi vill att ungdomstiden ska präglas av en känsla av möjligheter och framtidstro, och det har blivit svårare i den här krisen. Det viktigaste jag ser att vi kan göra är att leverera resultat som gör skillnad i ungas vardag, och här är möjligheten att stärka ungas inflytande en viktig del. Jag är också stolt över att vi i regeringen möter pandemins effekter genom att investera i unga genom ökade möjligheter till jobb och arbetstillfällen, satsningar på skola och stöd till idrotten och kulturen så att det ska finnas möjligheter för unga att komma tillbaka till en än mer aktiv fritid efter pandemin. Inte minst stärker vi också ungas demokratiska deltagande genom att öka stödet till organisationer som organiserar unga, vilket vi vet är en viktig del när man sedan ska in i partipolitiken. Jag är övertygad om att alla människor växer av att bli inkluderade. Vi behöver bygga ett starkare samhälle, och då är unga och ungas engagemang en viktig röst i det uppbyggnadsarbete som vi har att göra efter pandemin. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 21 Svar på interpellation 2020/21:355 om gigjobb 117 Arbetsmarknadsminister (S): Ciczie Weidby har frågat mig hur jag ser på de problem som präglar gigekonomin och utsattheten bland gigjobbare. Hon har frågat vilka åtgärder, utöver de redan vidtagna, jag är beredd att vidta för att motverka dessa problem. Vidare har hon frågat hur jag avser att säkerställa att de som utför arbetet inom gigekonomin erbjuds trygga anställningar, rimliga löner och goda arbetsvillkor inom ramen för den svenska arbetsmarknadsmodellen. Slutligen frågar hon på vilket sätt jag tänker reglera gigekonomin och när en sådan reglering kan vara på plats. Dåliga arbetsvillkor hör inte hemma på den svenska arbetsmarknaden. Alla som arbetar i ska ha goda arbetsvillkor och en säker arbetsmiljö, oavsett formen för arbetet. Ingen som arbetar i ska ha ett arbete där man blir utnyttjad eller utsliten. Den tekniska utvecklingen gör det möjligt att skapa nya tjänster och jobb via digitala plattformar som tillhandahålls av till exempel gigföretag. Förändringarna i arbetslivet påverkar hur vi arbetar, men goda arbetsvillkor och en hög skyddsnivå på arbetsmiljöområdet ska gälla för alla som arbetar inom plattformsekonomin, såväl som för arbetstagare på den resterande arbetsmarknaden. Den svenska modellens förmåga till snabb omställning och anpassning gör att har goda förutsättningar att möta de förändringar som sker på arbetsmarknaden. Löner och villkor regleras i första hand av arbetsmarknadens parter. Den svenska modellen och arbetsmarknadspolitiken bygger på en tydlig ansvarsfördelning mellan staten och parterna. Att parterna tar ett stort ansvar för regleringen av arbetsmarknaden och anpassar villkoren efter förutsättningarna i olika branscher är en viktig del av den svenska modellen. Det gäller även för plattformsekonomin. Det har visat sig gång på gång att kollektivavtalsmodellen klarar av att reglera nya typer av verksamheter och skapa ordning och reda på arbetsmarknaden. Fackförbunden, till exempel och Unionen, gör här ett mycket viktigt arbete och flera kollektivavtal finns redan på plats. behöver fler plattformsföretag ta sig till förhandlingsbordet och teckna kollektivavtal som leder till trygga anställningar och en god arbetsmiljö. Arbetsmarknadens parter har en viktig roll att spela, men även staten har givetvis ett ansvar. Sedan regeringen tillträdde förra mandatperioden har en höjd ambitionsnivå för arbetsmiljöpolitiken varit en viktig prioritering. Resurserna inom området har förstärkts kraftigt, med resurser till för fler inspektörer och ökad närvaro på arbetsplatserna. Vi ska se till att arbetsmiljöverktygen är rätt utformade för att hantera utmaningarna inom plattformsekonomin. Det ska råda förutsägbara och trygga förhållanden i ett arbetsliv i förändring. På uppdrag av regeringen bedriver ett pilotprojekt i form av en tillsynsinsats med inriktning på nya sätt att organisera arbete. Regeringen presenterade en ny arbetsmiljöstrategi –2025. I situationer då tjänster förmedlas genom nya digitala verktyg bör det inte finnas några oklarheter i arbetsmiljöansvaret. Ansvarsförhållandena bör tydliggöras och förutsättningarna för ett sådant rådighetsansvar ses över. Alla som arbetar på plattformar ska ha tillgång till en god och säker arbetsmiljö. Vidare har arbetslöshetsförsäkringen utretts i syfte att föreslå åtgärder som gör att fler kan omfattas. överlämnades betänkandet Ett nytt regelverk för arbetslöshetsförsäkringen. Utredningen lägger fram förslag som syftar till att effektivisera arbetslöshetsförsäkringen, göra den mer förutsebar och enklare kunna anpassa den till en arbetsmarknad i förändring. Betänkandet har remitterats och bereds nu vidare inom . Det är också viktigt att det råder ordning och reda på arbetsmarknaden. En fråga som diskuterats på EU-nivå är hur skattemyndigheterna kan kontrollera att skatt betalas in på ett korrekt sätt av säljare på digitala plattformar. Kommissionen har lämnat ett förslag som innebär att operatörer av plattformar som förmedlar bland annat personliga tjänster åläggs att rapportera säljare på plattformarna och ersättningar som betalats till dem till . Sammanfattningsvis är den svenska modellen flexibel och har gång på gång visat att den kan möta förändringarna på arbetsmarknaden, men jag följer utvecklingen på området noggrant. 118 CICZIE WEIDBY (V): Tack, , för svaret! Det är bra att tydliggör, som hon sa i sitt svar, att goda arbetsvillkor och en hög skyddsnivå på arbetsmiljöområdet ska gälla för alla som arbetar inom plattformsekonomin, precis som för arbetstagare på den resterande arbetsmarknaden. Men är det inte så, för de har lägre löner, sämre arbetsvillkor och sämre arbetsmiljö. Tyvärr kvarstår alltså frågan: Hur avser ministern att säkerställa att de som utför arbetet inom gigekonomin erbjuds trygga anställningar, rimliga löner och goda arbetsvillkor inom ramen för den svenska arbetsmarknadsmodellen? tydliggör att även staten har ett ansvar, men vad gäller regeringens ambitionshöjning för arbetsmiljöpolitiken kan jag konstatera att det förvisso stämmer att regeringen har tillfört mer resurser till efter Alliansens kraftiga nedskärningar. Men har detta, och det har återkommande påpekat, inte kunnat reparera skadorna och ta höjd för nya behov som har uppstått. Tidningen granskning visar till exempel att har en betydligt mindre statlig arbetsmiljöbudget och färre inspektörer än våra grannländer sett till antalet sysselsatta. lever alltså inte upp till krav på att det bör finnas en inspektör per 10 000 arbetstagare. Om regeringen satsade mer resurser på skulle fler inspektörer kunna anställas, specialkompetens inom skilda områden bevaras och utvecklas och fler inspektioner genomföras. har länge och ihärdigt lyft fram vikten av att avsätta mer pengar till just , vilket vi också visar i vår budgetmotion . Vi förutsätter att den ambitionshöjning som regeringen har i sin arbetsmiljöstrategi följs av höjda anslag till i linje med förslag. Vad gäller löfte om att se till att arbetsmiljöverktygen är rätt utformade för att hantera utmaningarna inom plattformsekonomin och att det ska råda förutsägbara och trygga förhållanden i ett arbetsliv i förändring undrar jag hur det ska gå till i praktiken. Hur ska arbetsmiljöverktygen utformas? Jag läser också i regeringens arbetsmiljöstrategi –2025 att ansvarsförhållandena bör tydliggöras och förutsättningarna för ett sådant rådighetsansvar ses över. Men när ska det ske? I vår följdmotion till regeringens arbetsmiljöstrategi föreslår vi att regeringen skyndsamt bör tillsätta en utredning med uppdrag att tydliggöra arbetsmiljöansvaret inom gigekonomin. Min sista fråga blir: Kommer regeringen att tillsätta en utredning i närtid? 119 Arbetsmarknadsminister (S): Jag avser att återkomma med besked om det som rör vikten av att kunna se över arbetsmiljöregelverket. Det handlar både om att säkerställa att den arbetsmiljölag som vi har , som ju skapades , och regelverket som sådant är bättre anpassade till dagens moderna arbetsliv. Det handlar både om det som rör att skapa ett större jämställdhetsfokus i arbetsmiljöpolitiken och om att det inte får råda några oklarheter om vem som har arbetsmiljöansvaret oavsett om du arbetar via en app eller vid ditt köksbord, som hundratusentals människor gör i och med att det pågår en pandemi och man jobbar på distans. finns det en rad oklarheter, och det är därför väldigt viktigt att vi också kan säkerställa att vi har ett regelverk som hänger med i den utveckling som vi har på arbetsmarknaden. Jag vill också säga att när det gäller plattformsekonomin innehåller den en massa olika typer av verksamheter. Det är cykelbudet som levererar mat, det är programmeraren som tar konsultuppdrag och det är studenten som tar ett extraknäck inom kanske bokföring eller administration. handlar det om nya sätt att förmedla tjänster som redan fanns, och ibland handlar det om helt nya typer av tjänster. I grunden är det positivt att tekniken möjliggör en utveckling på vår arbetsmarknad som innebär nya jobb och nya tjänster. Men det viktiga här, fru talman, som vi är överens om är att villkoren måste vara goda. Jag kan bara instämma i att alldeles för många plattformsföretag verkar göra det till sin affärsidé att erbjuda dåliga löner och dåliga villkor. Jag kan inte nog understryka att utnyttjande och exploatering inte hör hemma på svensk arbetsmarknad. Det måste bort, med eller utan app. Lösningarna kommer att se olika ut för olika sektorer, och de behöver också se olika ut för olika tjänster. Den lösning som är alldeles utmärkt för ett cykelbud kan säkert vara olämplig för andra typer av tjänster. Det är därför som det är så viktigt att framhålla att lösningen på detta är att göra på samma sätt som vi brukar göra, nämligen via partsmodellen och via kollektivavtal. Det är då och på det sättet som vi kan få till de branschanpassade lösningarna och också hållbara lösningar då arbetsgivare och arbetstagarorganisationer så att säga äger det som rör villkoren och kan förhandla om detta. Jag skulle säga att den svenska modellen är världsbäst på att möta förändring och ett arbetsliv som förändras. Jag har själv erfarenhet av fackligt arbete och har sett många förändringar äga rum på svensk arbetsmarknad. När bemanningsföretagen kom till var det ett nytt fenomen, och väldigt många sa: Det här innebär slutet för den svenska modellen, det här förändrar hela arbetsmarknaden och det passar inte in i den svenska modellen. Jag kan bara konstatera att det gång på gång har visat sig att det är vår modell med starka ansvarstagande parter som levererar lösningen på just nya fenomen på arbetsmarknaden. Jag är övertygad om att det är möjligt även för apparna. Det är viktigt att vi politiker inte är för klåfingriga och försöker detaljreglera. Då riskerar vi att skapa ett regelverk som snabbt blir daterat, eftersom det kommer nya förändringar som ändrar spelplanen. Kollektivavtal är alltid den bästa utgångspunkten. 120 CICZIE WEIDBY (V): stod arbetare nere i hamnen med mössan i handen och hoppades få hugg för dagen. Det var en tidig variant på gigekonomi. Ordet gig kommer från musikbranschen. Man saknar ofta anställning och får ta ett jobb i taget. Man har inte alltid en fast arbetsplats och har väldigt lite kontakt med företaget eller med sina kollegor. Man kopplas just genom en app ihop med en privatperson eller ett annat företag som beställer en tjänst av dig. Det kan vara en matleverans eller att flytta möbler. Lönen betalas ut per utfört uppdrag, och det finns inte någon garanti för hur många timmar man kommer att arbeta den veckan eller månaden. Det är inte heller säkert att man är anställd av det företag man jobbar för. Företagen kan ofta räkna med att de som jobbar är egenanställda. På så sätt slipper företagen förhålla sig till den arbetslagstiftning som gäller för vanliga arbetsköpare. På det sättet kringgår de ansvaret för vad som händer på jobbet. Det är bra att gigföretagen efter påtryckningar från facken inser värdet av att teckna kollektivavtal. Det ger ett grundskydd vad gäller lön och arbetsvillkor. Det sätter en standard för branschen. Det kan också sätta press på övriga gigföretag att teckna kollektivavtal. finns det en risk att vissa gigföretag, trots kollektivavtal, försöker hitta andra sätt att pressa sina kostnader, som för övrigt i princip är löner och villkor. De gör det genom att till exempel anlita folk på osäkra och tidsbegränsade anställningar eller genom att säga upp dem och anlita dem som just egenanställda. Det gjorde Foodora i med några arbetare som strejkade för att få kollektivavtal. Det räcker alltså inte med kollektivavtal. Det krävs mer för att förbättra löner och villkor inom gigekonomin. I går träffade jag några arbetare, , och som alla tre är cykelbud på . Vi pratade om många saker, men det var en sak som de ville att jag skulle ta med mig: Varför hyllas facklig organisering och kollektivavtal enligt den svenska modellen som den bästa och enda lösningen när det är så lätt för företagen att runda reglerna och skapa den flexibilitet som passar dem? Det är inte lätt att värva medlemmar i en bransch som är så osäker. Ena dagen gigar man kanske som cykelbud. gigar man som diskare och den tredje som barnpassare. Vilket förbund ska man organisera sig i? Och hur självklart är det att engagera sig fackligt när man inte vet hur länge man ska stanna i branschen? Det är inte heller säkert att man känner en yrkesstolthet som gör att man vill driva den fackliga kampen. Flexibilitet och effektivitet är en stor del av gigföretagens marknadsföring. När man jobbar inom gigekonomin ska man alltid vara beredd på att en stor del av tiden är standby-läge medan man väntar på chansen att få ett nytt jobb. Man ska vara flexibel. Hur ser på att flexibilitet alltid landar i att arbetsköparna får mer frihet och att de som säljer sin arbetskraft alltid får mindre frihet? 121 Arbetsmarknadsminister (S): Tack, Ciczie Weidby! Det är därför det är otroligt viktigt att organisera sig, så att man tillsammans med andra med likvärdigt arbete eller inom samma bransch kan ställa krav på goda löner och goda villkor. Det är det som är vägen. Ensam är inte stark. Det är tillsammans med sina kollegor som man kan driva krav på fackliga förbättringar. Det har visat sig. Interpellanten sa det själv. När människor stod med mössan i hand var det den fackliga organiseringen som var vägen till att förbättra lönerna och villkoren och få en anständig tillvaro. Det är klart att svensk arbetsmarknad har förändrats enormt . Den fackliga organiseringen och fackförbunden måste vara relevanta, kunna teckna avtal och ha styrkan att ställa krav på arbetsgivarna. Arbetsgivarna måste också ta ansvar för en sund konkurrens och se till att inte företag som försöker fuska sig förbi med vissa gånger orimliga skatteupplägg eller dåliga löner och villkor konkurrerar ut de seriösa arbetsgivarna. Jag menar att det är på den vägen vi ska reglera också den här typen av nya fenomen på svensk arbetsmarknad. Vi ser redan att flera kollektivavtal är tecknade. Jag säger inte att detta är enkelt. Det är ett hårt arbete, och det är ett svårt arbete på många sätt. Men det är den svenska partsmodellens styrka att tillsammans göra upp om spelreglerna på arbetsmarknaden. Staten har också ett ansvar. I min inledning nämnde jag att till exempel arbetsmiljöansvaret, vilka regler som ska gälla, såklart är ett viktigt verktyg för staten. Men det gäller också till exempel trygghetssystemen. Vi kan ta a-kassan som exempel. Det är viktigt att vi får en arbetslöshetsförsäkring som kan omfatta fler och som tar höjd för att människor inte har tillsvidareanställningen, som man hade för bara 10 eller .