prot · H809122 · 2021-05-18 00:00:00 — Jag vill också rikta ett stort tack till den svenska idrottsrörelsen för det ansvar som har tagits under pandemin. Svensk idrott har haft det tufft, men det har också funnits möjligheter, särskilt för barn och unga, under pandemin. Träningsverksamheten har kunnat fortgå i stor utsträckning, inte minst när man jämför med övriga länder runt om i . Tävlingsverksamheten kunde komma igång . tas ytterligare ett steg då även tävlingsverksamhet för vuxna i viss omfattning kan komma igång igen. Det är väldigt viktigt. Jag vill återigen klargöra här i talarstolen, som jag har gjort tidigare, att regeringen inte fattar beslut om rekommendationer och råd riktade till idrotten. Det är som gör detta i nära dialog med . Idrottsrörelsen består av lagsporter och individsporter med väldigt olika förutsättningar. Från regeringens och min sida är det prioriterat att vi nu ser till att idrottsrörelsen och idrottsverksamhet för barn och unga men också för alla åldrar kan återstarta. Därför är jag glad att jag i går kunde presentera ytterligare stöd till idrottsrörelsen. Det behövs för att täppa till de hål som har uppstått i och med minskade intäkter och för att man ska kunna planera för en återstart i en takt som pandemin tillåter. Självklart har det under pandemin funnits situationer då det har kunnat finnas en osäkerhet om de regler som gäller, men jag vill ändå påstå att idrottsrörelsen har gjort sitt yttersta för att förmedla ut i kapillärerna vad det är som gäller och hur vi har jobbat för att i möjligaste mån kunna hålla igång idrotten även under den här pandemin. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2020/21:451 om en likvärdig arbetsmiljö i alla ambulanser 39 Socialminister (S): har frågat mig om jag avser att i syfte att förbättra arbetsmiljön för alla som arbetar med ambulanssjukvård i vårt land se över riktlinjerna så att alla ambulanser ska vara utrustade med en hjärt-lungkompressionsmaskin. Jag vill inledningsvis säga att arbetssituationen och arbetsmiljön för anställda i vård och omsorg är en viktig fråga för regeringen. Regioner och kommuner är huvudmän för hälso- och sjukvården och omsorgen i och är därmed även ansvariga för medarbetarnas arbetsmiljö. Regioner och kommuner har ett ansvar för att systematiskt undersöka och åtgärda arbetsmiljörisker för att förebygga ohälsa och olycksfall i arbetet och främja en god arbetsmiljö. Det är som ansvarar för att utfärda föreskrifter om ambulanssjukvården. Föreskrifterna reglerar ansvarsförhållanden inom ambulanssjukvården och innehåller bestämmelser om bland annat personalens kompetens och ambulansernas utrustning. Av föreskriften framgår att ambulanser ska vara utrustade med den utrustning som behövs för att prehospital akutsjukvård ska kunna ges såväl i som utanför ambulansen. Med utrustningen ska hälso- och sjukvårdspersonalen bland annat kunna skapa och upprätthålla fria luftvägar, ge assisterad andning, utföra avancerad hjärt-lungräddning, stoppa yttre blödningar och förflytta patienter på ett säkert sätt. Myndigheten ansvarar för innehållet i sina föreskrifter och uppdaterar dem vid behov. Som jag nämnde tidigare är regionerna som huvudmän ansvariga för ambulanssjukvården och även då ansvariga för medarbetarnas arbetsmiljö. Regeringen stöder regionerna i utvecklingen av ambulanssjukvården genom att tillförs regionerna för ändamålet. Medel till regionerna tilldelas genom en överenskommelse med Kommuner och Regioner om förstärkning av ambulanssjukvården. Satsningen fokuserar bland annat på kompetensutveckling av ambulanspersonalen och anpassning av ambulanssjukvården till den pågående utvecklingen mot en nära vård. Utöver det ska på regeringens uppdrag kartlägga den prehospitala vården och utifrån kartläggningen lämna förslag på hur den prehospitala vården kan utvecklas, effektiviseras och stärkas på ett ändamålsenligt och kostnadseffektivt sätt. Kartläggningen av den prehospitala vården inklusive förslag på hur den prehospitala vården kan utvecklas och stärkas ska redovisas . Regeringen avser att noga följa utvecklingen av ambulanssjukvården och vid behov återkomma i prioriterade frågor. 40 (M): Jag tackar statsrådet för svaret. Det här är en interpellation som jag lämnade in , men av olika anledningar har svaret dröjt. Men det spelar egentligen ingen roll med tanke på att frågan är lika aktuell. Vad har hänt? ringer cirka 10 000 personer vårt nationella larmnummer med mer eller mindre akuta åkommor. Det är av stor vikt att vi har en räddningstjänst som vi kan lita på och som har den utrustning som behövs för att rädda liv. Inom ambulanssjukvården ser det olika ut i regionerna – därav min interpellation. En av regioner blev anmäld till . Skyddsombudet vid en ambulansstation hade anmält sin arbetsgivare på grund av brister i arbetsmiljön. En medarbetare hade vid en utryckning utfört hjärt-lungräddning på en svårt sjuk patient. Detta gjordes stående i ambulanshytten, och det innebar en enorm risk för medarbetarens liv och hälsa. En inbromsning, en sväng eller annan trafik kan orsaka att en medarbetare som står upp i ambulansen ramlar och ådrar sig svåra skador. Det är precis vad som hände , och medarbetaren är fortfarande inte helt återställd. När fordonet ska framföras i hög hastighet är det inte trafiksäkert, och det innebär ett stort stressmoment för den som står upp och utför hjärt-lungräddning. Om en person använder bilbältet i fordonet är risken för olyckor betydligt mindre, och den frågan kan vi lämna utan att utveckla den vidare. Det har funnits mekaniska hjärt-lungkompressionsmaskiner, vilket innebär att den som utför vård i en ambulans kan sitta fastspänd. Transporten kan därmed utföras på ett betydligt säkrare sätt. Det som är märkligt är att trots att det har gått finns det enligt en sju regioner i vårt land där man har valt att inte installera mekaniska hjärt-lungkompressionsmaskiner i alla ambulanser. Tyvärr är mitt hemlän ett av de län där det finns endast en ambulans i varje stad utrustad med mekanisk hjärt-lungkompressionsmaskin. Sannolikheten är stor att den ambulans som är utrustad med den mekaniska maskinen är ute på annat uppdrag eftersom antalet ambulanser är begränsat i varje region. Hur avser statsrådet att förbättra arbetsmiljön så att den blir likvärdig i hela landet? Jag anser att alla ska känna sig trygga i sin arbetsmiljö och kunna arbeta under trygga former. 41 Socialminister (S): Frågan handlar om arbetsmiljön för personal som arbetar i ambulanser i olika regioner. Regionerna har ett huvudansvar för hälso‑ och sjukvården, som jag också sa i mitt svar. utfärdar föreskrifter om hur ambulanssjukvården ska se ut, och man ansvarar för både innehållet och för eventuella uppdateringar. Regeringen kan naturligtvis inom ett regeringsuppdrag initiera en översyn av föreskrifterna men inte bestämma hur föreskrifterna ska se ut. Det är något som myndigheten gör. Jag nämnde i mitt svar den satsning som görs på ambulansvården och det faktum att mycket av den prehospitala vården sker i ambulanser . Ambulanser är verkligen inte ett transportmedel. Det är något som jag inte behöver tala om för men kanske för andra människor som fortfarande tror att ambulanser är en avancerad transportform. Vård bedrivs från det att ambulansen kommer fram, och det är helt livsavgörande att personalen har förutsättningar att göra det jobb som de är allra bäst på. fick ett uppdrag att kartlägga den prehospitala vården. Utifrån kartläggningen ska man lämna förslag på hur vården kan utvecklas, effektiviseras och stärkas. Det gäller att stärka vården på ett sådant sätt att den är ändamålsenlig och även kostnadseffektiv. Det finns alltid ett intresse av att de resurser som avsätts till vården ger mesta möjliga vård. Meningen är att kartläggningen ska titta på organisationen, resurserna, bemanningen, samverkan och patientsäkerhet. I den här frågan handlar det inte minst om personalens säkerhet, men patientsäkerheten vägs naturligtvis också in. Meningen är att vi ska få en nationell bild av hur läget är i den prehospitala vården. Sedan är det meningen att utifrån kartläggningen ska lämna förslag på vad som kan göras annorlunda. är det ett större uppdrag än den fråga som ställer, men frågan kan falla innanför uppdraget. Med all respekt för allvaret i situationen är 2017 ändå , och det finns ingen beskrivning i underlaget hur den situationen har hanterats. Men det är klart att föreskrifterna ska ge ett stöd till hur man ska arbeta. Om det sedan finns frågor att ställa, inte i enskilda fall men i enskilda regioner, är det viktigt att ta upp dem där. Kanske har regionerna aldrig haft ett så tydligt uppdrag och varit så adresserade som under den här pandemin. Det finns väl ingen som har missat att regionerna är huvudmän för svensk hälso- och sjukvård, och det gäller även den prehospitala vården. 42 (M): Jag tackar statsrådet för svaret. Det är regionerna som är ansvariga för den prehospitala vården. Men av föreskrifter om användning av arbetsutrustning följer bland annat att arbetsutrustning ska användas så att betryggande skydd mot ohälsa och olycksfall föreligger. Sedan finns ytterligare lagstiftning med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer. Här framkommer att regeringen och den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om trafikregler. I trafikförordningen står det att om det finns bilbälten i ett fordon ska alla använda bilbälte. I Transportstyrelsens föreskrifter om användning av bilbälte står det att det kan göras undantag för användande av bilbälte i baksätet om det på något sätt hindrar yrkesutövningen. Dessa två föreskrifter talar mot varandra, och det är regeringen som har ansvar för att i regleringsbrev till berörd myndighet se till att föreskrifterna inte krockar med varandra och får motsatt effekt. Det är precis det de gör när det gäller användande av bilbälte i baksätet på en ambulans under utryckning. Min andra fråga till statsrådet blir därför om statsrådet avser att se över regelverken och se till att de inte motsäger varandra så att en myndighet kräver bilbälte medan en annan inte kräver bilbälte. Det handlar ju om regeringens regleringsbrev till respektive myndighet. 43 Socialminister (S): Jag vill beskriva det faktum att det som är själva frågeställningen i interpellationen är om vi inte ska tala om att det ska finnas hjärt‑ och lungräddningsautomatik i alla ambulanser. Då vill jag bara säga att när det handlar om hur man utrustar en ambulans är man inte lika mycket på detaljnivå i föreskrifterna eftersom utvecklingen sker ganska snabbt, vilket gör att om man lägger in för mycket detaljer behöver man göra ständiga förändringar och omarbetningar. Jag kan inte svara på om just det här är något som faller under det. Men den medicintekniska utvecklingen går väldigt snabbt, vilket gör att man måste lägga sig på en lagom nivå i föreskrifterna för att se till att de kan hållas aktuella. Sedan är det klart att också ambulanser kan ha olika syften. Iva-ambulanser behöver en annan utrustning. Det är alltså inte ambulans som ambulans, utan i det här fallet behöver man också se till att man har den utrustning som används vid varje givet vårdtillfälle men inte på ett sätt som gör att det alltför snabbt blir inaktuellt. Jag har inte för avsikt att initiera någon översyn av de här regelverken, men jag hör vad säger. Att de skulle krocka på det sättet, att det skulle vara något som gör att man väljer att inte ha viss utrustning och så vidare, så har jag inte fått det beskrivet. Hur jag då återkommer vet jag inte. Vi får väl återkomma i någon lämplig form för det. Men det är klart att ambulansen har sina föreskrifter. Det är därför har kompletterande föreskrifter – för att de har ett hälso- och sjukvårdssyfte. Det handlar inte bara om bältestvång eller inte, utan de har särskilda föreskrifter för hur det ska vara i ambulansen. När det gäller den väldigt specifika frågan som jag inte hade fått i förväg kan jag faktiskt inte svara på hur det egentligen ser ut eller om påstående stämmer eller inte. 44 (M): Finns det bilbälten i ett fordon ska de användas för att minska olycksrisken. Att det finns sju regioner som inte har en mekanisk hjärt- och lungmaskin i varje ambulans är i strid mot krav på en trygg och säker arbetsmiljö. Statsrådet säger i sitt svar att ansvarar för att utfärda föreskrifter om ambulanssjukvården, men de ansvarar inte för att arbetsmiljön ska vara trygg genom att vårdaren som sitter i baksätet måste använda bilbälte. Regionerna är huvudmän för ambulanssjukvården, men de bestämmer inte om arbetsmiljön ska vara trygg genom att vårdaren som sitter i baksätet måste använda bilbälte. Det är många huvudmän inblandade, och det gör det lite knepigt. Vem är det som har huvudansvaret för att en ambulanssjukvårdare som sitter bak i en ambulanshytt och vårdar en svårt sjuk patient har en trygg och säker arbetsmiljö och inte behöver stå upp i ambulansen och göra hjärt- och lungräddning för att kunna utföra sitt arbete? Vem är det som har huvudansvaret? 45 Socialminister (S): Jag väljer att avsluta med att citera en del av mitt svar på interpellationen. ”Det är som ansvarar för att utfärda föreskrifter om ambulanssjukvården … Av föreskriften framgår att ambulanser ska vara utrustade med den utrustning som behövs för att prehospital akutsjukvård ska kunna ges såväl i som utanför ambulansen. Med utrustningen ska hälso- och sjukvårdspersonalen bland annat kunna skapa och upprätthålla fria luftvägar, ge assisterad andning, utföra avancerad hjärt-lungräddning, stoppa yttre blödningar och förflytta patienter på ett säkert sätt. Myndigheten ansvarar för innehållet i sina föreskrifter och uppdaterar dem vid behov.” Som sagt: Det är myndigheten som uppdaterar. Man lägger sig inte på den detaljnivån att man behöver göra alltför täta uppdateringar. Men frågan om huruvida regelverk och bältestvång skulle stå mot detta, om det i sig är ett problem, eller om det är i hur man arbetar för att uppfylla de föreskrifter som har som det brister kan jag inte svara på. Vi kan väl återkomma till varandra om det, och jag. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2020/21:464 om stängning av restauranger 46 Socialminister (S): har frågat mig varför jag inte säkrar att man använder pandemilagstiftningen i någon mån med tanke på att inte tydligt har angett just restauranger som källa till de utbrott av smitta man sett på olika platser i landet. Hon har även frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att förtydliga för landets bar- och restaurangägare vilken lagstiftning som reglerar restriktionerna för dem och säkra att specifika riktlinjer och information förtydligas och tillämpas för hela landets barer och restauranger. Smittskyddsåtgärder på serveringsställen regleras genom lagen om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen, som sedan den trädde i kraft används för att minska risken för smittspridning på serveringsställen. får meddela ytterligare föreskrifter om att serveringsställens öppettider ska begränsas. En förutsättning är att sådana föreskrifter är nödvändiga för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. Enligt föreskrifter och allmänna råd om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen ska serveringsställen hålla stängt . De får dock hålla öppet för försäljning av mat och dryck som inte förtärs på stället. Föreskrifterna får inskränkas till att gälla inom ett visst geografiskt område, till exempel ett län eller en kommun, och kan således medföra mer träffsäkra smittskyddsåtgärder som kan anpassas utifrån risken för smittspridning i olika delar av landet. Detta är en viktig insats för att säkerställa att åtgärder inte vidtas i onödan eller drabbar vissa verksamheter orimligt hårt. Eftersom det redan finns ett särskilt regelverk för serveringsställen regleras inte dessa åtgärder genom lagen om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19 (covid-19-lagen). De restriktioner avseende servering av alkohol som gällde mellan och baserade sig på bedömningen att serveringsställen är särskilt riskfyllda ur smittskyddssynpunkt då för varandra okända personer samlas och tillbringar i varandras fysiska närhet på en begränsad yta, vilket ökar risken för att viruset som orsakar covid-19 förs vidare till olika delar av samhället och skapar en ny smittspridningskedja. har konstaterat att det internationellt sett finns stöd för att serveringsställen är en riskmiljö för smittspridning, vilket bland annat beror på att ökad alkoholkonsumtion bidrar till försämrad efterlevnad av givna rekommendationer. För att läget inte ska förvärras är det viktigt att de fysiska kontakterna mellan människor begränsas även fortsättningsvis. Detta gäller även på serveringsställen. Det är som utövar tillsyn och ger tillsynsvägledning på nationell nivå inom alkoholområdet och som har till uppdrag att utveckla stödet till berörda aktörer. Detta gäller även under covid-19-pandemin. har tagit fram en tillsynsvägledning till berörda aktörer, däribland kommuner och serveringsställen, kring hur regelverket ser ut och hur det bör tillämpas. Jag förutsätter att utför de aktiviteter som behövs för att sprida vägledningen så att de regler som gäller är tydliga och klara för landets bar- och restaurangägare och för dem som bedriver tillsyn. 47 (M): Covid-19-pandemin har vänt upp och ned på mycket i vårt samhälle. Vi lever nu under en lagstiftning som är ett undantag från ordinarie lagstiftning, underställt riksdag. Detta gör att regeringen har ökad makt men också ökat ansvar för att de inskränkningar som sker i samhället sker så genomtänkt och planerat som det är möjligt under en pandemi. Vi har genom de utfrågningar som skett i kunnat följa hur regeringen planerat strategi och genomförande. Här finns stora brister. Det har inte funnits en generalplan som grund att följa, utan de flesta beslut fattas utifrån vad som för dagen rekommenderas. har ansvar för smittspridningen utifrån den smittskyddslagstiftning som finns, självklart, men regeringen har ansvar för styret av hela landet. Då är det anmärkningsvärt att man inte utifrån olika scenarier för hur smittspridningen kan utvecklas har kunnat lägga upp någon typ av strategi för stängning av restauranger och barer. Jag ifrågasätter inte att restriktioner behövs, men hur de ser ut och med vilken framförhållning man inför dem spelar stor roll. Det är varken rimligt eller nödvändigt att från ena dagen till den andra lägga om öppettiderna för en hel bransch, en bransch som dessutom redan blöder på grund av minskade intäkter från kunder och restriktioner för hur stor verksamheten får vara. När man inte får något förhandsbesked om vad nästa steg i restriktionerna ska bli kan man i branschen med kort varsel bli tvungen att säga upp sin personal utan någon specifik ersättning. Det är en form av näringsförbud. Det har dessutom för många anställda inneburit att de från den ena dagen till den andra har förlorat sin inkomst. Det jag huvudsakligen vill komma åt handlar inte om huruvida restriktioner behövs utan om hur de tillämpas. Jag har talat med både restaurangägare och anställda som har sagt att de blivit av med jobb för att riktlinjerna plötsligt ändrats. Det är inte tjänstemän som har strategiskt ansvar för att vi har en restaurangnäring kvar efter pandemin, utan det är regeringen. Det är bara regeringen som har möjlighet att styra detta. Dessutom är jag djupt besviken över att man inte förstår sitt strategiska ansvar. Vi har satt stor tillit till regeringen, som har fria händer och ska kunna agera snabbt och effektivt. Då måste man lägga fast en strategi. När jag talar med restaurangägare säger de att det får stora konsekvenser om de ena dagen är fulltecknade och plötsligt blir tvungna att stänga . Man har kanske beställt mat eller dryck eller anlitat personal som man då inte kan använda. Dessutom innebär det nu att man börjar förlora anställda, för folk tycker att det är alldeles för osäkra anställningar. Jag har stor respekt för att förhållandena ändras, men man måste ha en grundplan. Så funkar ju allting i samhället. 48 HANS (M): Välkommen tillbaka, ministern! Det blir en hård dag när man samlar ihop alla interpellationer. Vi ses om igen. debatterade jag en interpellation på det här temat med näringsminister . Den handlade om vad regeringen gör för att motverka konkurser i restaurangnäringen. Detta är en interpellation som har skrivit. Den skulle inte ha behövts om man hade tänkt till och använt restauranger som ett redskap för att begränsa smitta och inte sett dem som en anledning till att smitta sprids. När jag läste socialministerns svar insåg jag att det finns anledning att ställa samma frågor till henne som jag ställde till näringsministern. I svaret säger ministern att det görs en bedömning att serveringsställen är särskilt riskfyllda ur smittskyddssynpunkt då för varandra okända personer samlas och tillbringar i fysisk närhet på begränsad yta. Sedan coronapandemin drog igång har restauranger reglerats. Man får sitta maximalt fyra personer vid ett bord. Restaurangerna är ålagda att ha avstånd mellan borden. Man får inte stå i en bar. Människor rör sig inte på restauranger på det vis de gjorde tidigare, särskilt inte i barer. De allra flesta restaurangägare sköter efterlevnaden av reglerna mycket väl. Jag skulle vilja säga att det är svårt att hitta en bar där någon bryter mot reglerna utan att det blir en tillsägelse. Framför allt är det inte heller lika mycket folk ute som . Detta har inneburit en enorm skada för den samlade restaurangnäringen. Det var illa när man inte kunde fullfölja den andra sittningen , och det blev än värre när man nu ska stänga för beställningar och låsa . Jag undrar – detta är en fråga som jag också ställde till – vad det är för bedömning som gör och vad den grundar sig på när man säger att det skulle vara farligare att vara kvar på en restaurang än att festen flyttar hem till någon av gästerna. Då samlas man i lägenheter. De festerna skulle inte ha uppstått om man hade kunnat vara kvar i restaurangens reglerade och kontrollerade miljö. Vad är det som ligger bakom, och vems är bedömningen? Näringsministern kunde ju inte svara på vad det är för bedömning som eller någon annan gör. Vad stöder man sig på? Faktum är att en restaurang sannolikt är en säkrare plats att festa på än hemma. Vad grundar jag detta på? Ja, det räcker faktiskt med att tala med organisationen . Anmälningarna till deras störningsjour har ökat dramatiskt. sitter man i bästa fall på trånga balkonger i stället för på luftiga uteserveringar. Man sitter i små vardagsrum där man är för många – betydligt fler personer per kvadratmeter än om man hade varit kvar på restaurangen. Här hävdas det också att det finns internationella studier. Vad är det för studier? Det skulle vara väldigt intressant att få veta fakta bakom detta. 49 Socialminister (S): Detta är en pandemi, och det är ytterst få som går skadeslösa, om jag får använda det uttrycket, ur den. Sedan har restaurangnäringen blivit mycket uppmärksammad och har ett stort stöd. Vi har väl alla en kvarterskrog, en favoritrestaurang eller en bar som vi känner mycket för och vars ägare vi kanske träffar. Också kulturliv, fritidsaktiviteter, kyrkor och många andra har fått lida väldigt mycket. Det gäller verksamheterna som sådana, dem som driver verksamheterna och alla i som hade velat besöka verksamheterna. Detta talar naturligtvis för att vi inte har infört restriktioner av något annat skäl än att vi har bedömt det som nödvändigt för att se till att smittspridningen minskar. När den väl börjar minska ska den ligga kvar på lägsta möjliga nivå; den ska pressas ned. Det är en svår avvägning att bedöma när det är läge att ge bättre förutsättningar, alltså att lätta på de regelverk som finns. Kommer det att innebära en uppblossande smittspridning?