prot · H80965 · 2021-01-15 00:00:00 — Andra problem som framgår i utredningen är att det hos berörda myndighetspersoner finns en uppfattning att yngre barn inte kan eller ska uttrycka sina åsikter. Detta innebär att barns rätt inte gäller i praktiken. Man behöver ha metodik för att lyssna in även unga barn. Många myndighetspersoner anser att det är svårt att prata med barn. Det tycks innebära att det därför undviks eller att barn inte tas på allvar. Metodik och direktiv behöver vara tydligare i fråga om hur man ska samtala med barn. Myndighetspersoner är osäkra på hur ska tolkas och tillämpas. Det inverkar förstås på så sätt att den inte tolkas eller att den feltolkas. Detta behöver rättas till. Det förekommer resursbrister. Det inverkar på så sätt att barn inte lyssnas in och att barnrätten kommer att se olika ut på olika platser i landet och för olika barn. Barns rätt faller därför. Detta måste rättas till för att barnrätten ska bli lika för alla. Det brister i samverkan mellan berörda. Det inverkar på så sätt att viktiga saker rörande barn faller mellan stolarna, inte fullföljs, missförstås eller påverkas på annat sätt så att barnrätten faller. Det kan nog uppfattas som lite senfärdigt att , efter att började gälla som lag, fundera över hur den ska omsättas i praktiken. Det borde givetvis ha gjorts innan blev lag, något som mitt parti då också påpekade. Vi röstade till och med avslag då vi ville att intentioner i stället skulle införas i de lagar som styr vårt samhälle. Tyvärr vann vårt yrkande då inte gehör. 67 Statsrådet (MP): Jag tycker det säger väldigt mycket att man gör ställningstaganden och röstar nej till som svensk lag. Det som riksdagsledamoten lyfter fram sist här om att implementera i befintlig lagstiftning har varit strategin . Detta arbete kommer förstås att fortsätta. Vi behöver en fortsatt transformering som vi nu har inkorporerat . Vi såg inte en revolution för barns rättigheter från till en annan, mellan nyårsafton 2019 och . Men min förhoppning och övertygelse är att detta kommer att göra stor skillnad för barn i . Jag tror att det kommer att bli mer diskussioner, vilket vi redan har sett inför att skulle bli svensk lag och efter att den blev det, om vad betyder för oss i vår verksamhet, i vår kommun, på vårt socialkontor, i vår skola, i stadsplaneringen i vår kommun och i hälso- och sjukvården. Vad behöver vi göra för att stärka barns rättigheter? Jag tror att detta är oerhört viktigt för att ta steg framåt. Det som riksdagsledamoten lyfter fram om barns egna röster – artikel 12 i , en av de fyra portalparagraferna om att barn har rätt att göra sin röst hörd – är en helt avgörande del för att stärka barns rättigheter. Det är en fråga som är en rätt enligt men också en fråga om kvalitet, om att vi från samhällets sida ska göra ett så gott arbete som möjligt för de barn som vi är till för. Vi ska se till att barn till exempel har en trygg situation i sin familj oavsett hur familjen ser ut. Och vi ska förstås ha en lagstiftning som , som vi nu befinner oss i, tar hänsyn till att familjer i ser olika ut och att barns bästa alltid står i fokus. Där har vi ett jobb att göra i , eftersom vi ser att barnens bästa inte alltid sätts i främsta rummet. När vi försöker bygga ett bättre samhälle måste utgångspunkten vara att se till att barns rättigheter alltid tillgodoses och att barns bästa kommer främst. Så är det inte alltid . Där finns det ett jobb att göra. 68 (SD): Att barns bästa alltid ska komma i första rummet är alla överens om. Det har vi varit överens om sedan undertecknades, och antagligen långt . Det innebär att barn också ska få mer att säga till om. Men i samband med att man inför en sådan förändring om att barnets egen uppfattning ska ha större påverkan måste man också fundera lite grann på hur man ska undvika att barn då utsätts för påtryckningar och påverkan. Ett problem är alltid att veta vad som egentligen är barnets egen uppfattning, särskilt när det gäller yngre barn. Och kanske särskilt i samband med vårdnadstvister finns det en problematik kring vilken roll barnets egen uppfattning ska ha. Barn är individer. De har egna uppfattningar, liksom vi alla har. Deras uppfattningar bygger givetvis på både saker som de upplever och saker som de hör eller ser, precis som för oss alla. Dock är barn i en beroendesituation som gör att de är mer utsatta för dem som vill påverka deras uppfattningar. Hur detta ska hanteras när nu är lag bör givetvis den som är ansvarig för att lagen har införts kunna svara på. Problematiken finns men förvärras givetvis i och med införandet av som lag, dessutom ovanpå den befintliga lagen. Även här tycker jag att mitt partis väg har varit att föredra, nämligen att det skulle göras tydligt i de lagar som redan har funnits hur intentioner ska tydas. har man bara lagt den rakt ovanpå och egentligen inte talat om för någon myndighet exakt hur den ska tydas. Det är betydligt mer rättssäkert att hantera frågan genom att helt enkelt införliva den i de lagar som redan finns. Man kan givetvis fråga varför regeringen valde att göra detta bakvänt, det vill säga att först införa lagen och sedan fundera över vilka lagar som behöver ändras. Jag tror att det handlar om plakatpolitik och ett försök att visa en handlingskraft som man egentligen kanske inte riktigt behärskar. har vi facit i hand och kan konstatera att kräver flera lagändringar för att fungera. Tyvärr verkar regeringen helt ovillig att göra vissa av dessa förändringar, till exempel den som jag har tagit upp om barns rätt till båda sina föräldrar. nämnde tidigare vårdnadsutredningen , Se barnet! Det var en utredning som jag själv hade äran att få delta i under mina första år i . Om regeringen verkligen ville visa handlingskraft kunde man gärna ha fått införa de förslag som vi där kom fram till. Jag har frågat varför detta införande dröjer. Det är dessutom färdiga förslag som har starkt stöd i kammaren och som skulle underlätta i många vårdnadstvister. Senast i denna följetong är väl att har lovat att man ska återkomma till detta . Regeringen har ändå valt att låta dessa förslag ligga år . förslag har fortfarande inte införts. Det är väldigt , särskilt i ett barns liv. Jag väljer dock att inte närmare gå in på förslagen i utredningen barnet! just , dels för att jag inte har tid till det, dels för att jag har tagit upp det i andra debatter. 69 Statsrådet (MP): Jag tror att det är oerhört viktigt att ha klart för sig att vi kommer att behöva fortsätta jobba med att se vilka förändringar som vi behöver göra i svensk lagstiftning för att stärka barns situation. Det står inte emot att har blivit svensk lag. Jag har ett förflutet i barnrättsrörelsen. För mig är det väldigt främmande att tänka att detta skulle vara plakatpolitik, eftersom jag har varit övertygad om att detta är rätt sak att göra. Det är också min övertygelse att detta inte kommer att vara en revolution och det enda som vi behöver göra. Men det är början på en revolution. Vi behöver nämligen jobba med att stärka barnrättsperspektivet i våra verksamheter så att det verkligen genomsyrar verksamheterna. Det är både en fråga om lagstiftning och om kultur, synsätt, perspektiv och värderingar, där barns rättigheter måste väga tyngre. Det finns inte ett magiskt trollspö som man kan vifta med för att vi sedan ska ha barnrättsperspektivet implementerat, utan det krävs ett aktivt och enträget arbete med till exempel en vägledning som har tagits fram och som har ett uppdrag att sprida när det gäller hur man kan tolka som har blivit lag. har också i uppdrag att jobba med ett kunskapslyft. Detta har pågått inför att skulle bli lag, för att man skulle ha en bättre förberedelse för vad det innebär, men det fortsätter också efter att har blivit svensk lag eftersom detta är ett arbete som kräver tid. Vad betyder det att har blivit lag för mig som enskild medarbetare på just mitt socialkontor? Detta är oerhört viktiga frågor som just nu diskuteras runt om i – i kommuner, i regioner, på myndigheter och i enskilda verksamheter – och som jag tror kommer att göra stor skillnad för barn. Det arbete som gör med att stärka barns egen kunskap om deras rättigheter är också en avgörande del. Barn behöver själva känna till vilka rättigheter de har. Sedan är det som sagt en oerhört viktig fråga att stärka barns egna röster. Det är helt avgörande när det gäller barn som lever i utsatthet och har det svårt på olika sätt, och det är de barnen jag känner allra starkast för. Jag tror att vi är många som blir berörda när barn har det svårt. Det är väldigt viktigt att även prioritera verksamhet – att som kommunpolitiker skjuta till resurser till . Man behöver ge socialsekreterarna möjlighet att möta varje enskilt barn och ha enskilda samtal med barn där de lyssnar till barnens röster. Vi vet att gör detta i alldeles för liten utsträckning. Det finns ett politiskt ansvar att ta i detta. Det handlar om att se till att , och inte minst barn- och ungdomsvården, har tillräckligt med resurser för att ha tid att möta barnet. Man ska ha tid till enskilda samtal. ska förstås vara proffs på att prata med barn och ha kunskap att bedöma barnets situation. Barn som befinner sig i vårdnadstvister kan ha det oerhört tufft, och en avgörande del då är förstås medarbetare, som jobbar med att möta barn och har kunskap om hur man kan göra bedömningar. Det är oerhört viktigt att i det arbetet alltid sätta barns rätt till trygghet och skydd i främsta rummet. Det måste gå före föräldrars rätt till sina barn. Det finns inget svart eller vitt när det gäller vad som är rätt för barn generellt, utan det är en bedömning som måste göras i varje enskilt fall och för varje enskilt barn. 70 (SD): Jag hoppas faktiskt att får rätt när det gäller mycket av det hon säger. tänkte jag återkomma till i min nästa interpellationsdebatt, som äger rum . När det gäller har den nu varit lag . var den faktiskt en konvention som vi hade skyldighet att följa, och den är i högsta grad gällande. Det är dock tydligt att påverkat väldigt lite av verksamheten än så . De verksamheter som borde ha berörts har inte ändrat sig på något sätt. Den undersökning som gjordes gällande inkorporeringen av visar på att lagen visserligen fungerar på många ställen, men där fungerade den ju redan innan den blev lag. Där däremot inte fungerade innan den infördes fungerar den fortfarande inte. Tolkningsproblem, avsaknad av direktiv och resursbrist är en del av det man har identifierat som orsak till att som lag inte fungerar. Man väljer ofta att följa tidigare lagar, helt enkelt därför att de lagarna ju också är gällande. Det är även högst oklart hur man ska hantera saken när intentioner krockar med annan lagstiftning, eftersom inte är skriven som lagtext. Det var precis detta mitt parti motsatte sig när antogs som lag: Eftersom inte är skriven som lagtext kommer den inte att fungera som en lag i på det sätt som man tror att den ska göra när man sitter och läser texten. Därför måste man skriva om lagarna så att de fungerar gentemot . Vi hade sparat ett eller om vi hade börjat med detta – om vi hade gjort det som mitt parti föreslog – i stället för att bara införa som lag. 71 Statsrådet (MP): Dessa frågor står som sagt inte mot varandra. Vi ska fortsätta förändra lagstiftningen; det finns stora behov av det. En väldigt viktig fråga som jag skulle vilja lyfta och som jag med min kommunala bakgrund känner otroligt starkt för – jag var ansvarig för i – är att vi måste ge större möjligheter att göra insatser för barn även när föräldrarna säger nej. Jag tycker att det är ett väldigt typiskt exempel på situationer där barns rättigheter inte sätts i främsta rummet när föräldrarnas rätt att bestämma över sina barn går före barns rätt till trygghet och skydd. För mig är det glasklart att barns rättigheter måste sättas främst. Där har nu ett uppdrag att ta fram lagförslag för hur vi kan öka möjligheter att göra insatser även när föräldrarna säger nej. Vi kan inte svika de barnen. Jag tycker också att det är fantastiskt att vi står här i kammare och pratar om barns rättigheter. Hur kan vi stärka barns situation i ? Vad behöver vi göra mer? Hur trycker vi i politiken på för en starkare lagstiftning för att skydda barn? Det som är ledsamt är de fruktansvärda upplevelser som barn har och som vuxna i vårt samhälle bär med sig från sin barndom. Det handlar om lägen då vi inte har lyckats skydda barn och där vi från politikens sida har ett ansvar. Vi har den här debatten i , och jag hoppas att den kommer att leva. Jag hoppas att det kommer att finnas en stark opposition och ett ständigt tryck på oss i regeringen att leverera mer för barn och unga. Vi gör nämligen inte tillräckligt i . Vi måste göra mer för att skydda barn och unga. Vartenda barn i det här samhället ska kunna leva och växa upp i trygghet. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2020/21:232 om förebyggande av könsstympning och barnäktenskap 72 Statsrådet (MP): har frågat mig om jag avser att verka för en kartläggning av förekomsten av könsstympning och barnäktenskap i samt om jag avser att verka för ökat stöd till dem som berörs för att undvika könsstympning och barnäktenskap i , och i så fall hur. uppskattades antalet könsstympade flickor och kvinnor i uppgå till cirka 38 000, enligt en rapport som publicerade 2015. Av dessa var cirka 7 400 under . Uppskattningen bygger på hur många personer som bor i och har sitt ursprung i länder där könsstympning av flickor och kvinnor är vanligt förekommande. har förutsättningarna förbättrats något då en ny diagnoskod för kvinnor som är könsstympade och söker vård som inte har samband med graviditet infördes av WHO . registrerades könsstympning främst i samband med graviditet och förlossning. fick 2018 i uppdrag av regeringen att inventera vilken vård som erbjuds flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning samt analysera och bedöma i vilken utsträckning vården är jämlik mellan regioner. I den delredovisning som lämnades framkom att antalet flickor och kvinnor som har sökt vård och blivit nydiagnostiserade med en diagnoskod relaterad till könsstympning har ökat stadigt i nästan alla sjukvårdsregioner. Ökningen kan bero på införandet av den nya koden och att vårdpersonalen har blivit bättre på att registrera diagnoskoder. En annan förklaring kan vara att kvinnor och flickor som har varit utsatta för könsstympning söker vård i större utsträckning . Det är positivt att det nu finns ökade möjligheter att registrera utsatthet för könsstympning i kontakt med vården, men alla utsatta söker inte vård. Därför behövs även andra metoder för att kartlägga förekomsten av könsstympning. Vad gäller barn som förs bort behövs mer kunskap. Enligt en undersökning som utfördes av Nationella kompetensteamet mot hedersrelaterat våld och förtryck vid i saknar många kommuner kännedom om personer som har förts ut ur landet i en hederskontext. Av 192 kommuner uppgav 43 att de hade kännedom om sammanlagt 172 barn som befann sig eller misstänktes befinna sig i denna situation. Regeringen initierade 2018 en tvåårig satsning för att ytterligare stärka det konsulära stödet inom familjekonfliktområdet, med särskilt fokus på barn- och tvångsäktenskap. inkorporerades satsningen i UD:s ordinarie konsulära verksamhet. UD:s stärkta kapacitet har möjliggjort att en mer nedbruten statistik över uppgifter gällande bland annat risk för tvångsäktenskap har kunnat tas fram gällande de konsulära ärenden som UD hanterar utomlands. Sådan nedbruten statistik finns redan framtagen och kommer i början av detta år också att tas fram . finns nationell kriminalstatistik om vissa brott som typiskt sett är hedersrelaterade. Det finns även kartläggningar utförda av storstäderna , och i samarbete med i syfte att utreda omfattningen och karaktären av hedersrelaterat våld och förtryck i städerna, och i genomfördes en kartläggning av hedersrelaterat våld och förtryck bland unga 2018. Regeringen har också beslutat att stödja Stiftelsen arbete med att förbereda en ny nationell kartläggning av våld mot barn. Kartläggningen innehåller frågor om allvarliga begränsningar i ungas liv, till exempel av möjligheten att själv välja sin framtida partner. Det är dock inte tillräckligt. Omfattningen av hedersrelaterat våld och förtryck i måste kunna bedömas mer tillförlitligt . Statistik är viktigt för att öka kunskapen samt för att bedöma behov och effektivitet av insatser på området. Regeringen föreslår i budgetpropositionen inrättande av ett permanent nationellt mot hedersrelaterat våld och förtryck vid i . Det ska ingå i centrumets arbete att regelbundet undersöka omfattningen av hedersvåld i . När det gäller frågan om jag avser att verka för ökat stöd till dem som berörs för att undvika könsstympning och barnäktenskap i , och i så fall hur, vill jag framhålla följande. Regeringen beslutade om en nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. Regeringen beslutade därutöver om en handlingsplan mot könsstympning av flickor och kvinnor. I samband med handlingsplanen gavs uppdrag till flera olika myndigheter. Bland annat fick uppdrag om effektiva arbetssätt och metoder för informationsspridning gällande könsstympning av flickor och kvinnor. Detta uppdrag redovisades , och har i regleringsbrevet fått i uppdrag att fortsätta det påbörjade arbetet. har i uppdrag att stödja utvecklingen av arbete inom vård och omsorg med mäns våld mot kvinnor. Detta omfattar att ta fram kunskapsstöd och att utveckla metoder för att bedöma stödbehov och risken för upprepat våld i hederskontext. infördes ett nytt brott, barnäktenskapsbrott, som kan ge fängelse i högst och ett nytt verktyg, utreseförbud, som ska skydda barn från att föras utomlands i syfte att barnäktenskap ska ingås eller att utföra könsstympning. Regeringen har beslutat om ett uppdrag till Nationella kompetensteamet mot hedersrelaterat våld och förtryck vid i , , och det nationella kunskapscentrumet Barnafrid, , samt att 2020–2022 gemensamt genomföra insatser för att främja tillämpningen av de nya bestämmelserna mot hedersrelaterad brottslighet. Vidare har regeringen beslutat att länsstyrelsernas uppdrag att bekämpa mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck ska permanentas. Kopplat till detta fortsätter arbetet med att utveckla regionala resurscentrum för att bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck. För det ändamålet avsätts ytterligare till länsstyrelserna. I uppgifterna för det nationella mot hedersrelaterat våld och förtryck som regeringen avser att inrätta vid i kommer det att ingå att stödja kommuner och regioner i deras arbete med att kartlägga förekomst av hedersvåld och planera verksamhet samt att införa, följa upp och utvärdera kvalitetssäkrade arbetssätt och metoder för att förebygga hedersvåld och erbjuda stöd till enskilda utsatta. Regeringen avser också att ge en särskild utredare i uppdrag att ta fram en nationell strategi mot våld mot barn, inklusive hedersrelaterat våld och förtryck. Dessa frågor är högt prioriterade för regeringen och kommer att fortsätta att vara det. 73 (SD): Jag håller med statsrådet om att detta inte är tillräckligt. Könsstympning och barnäktenskap är något som tyvärr ökar runt om i världen och även i i och med den omfattande migration som bedrivits . Hjälporganisationer har också larmat om att könsstympning och barnäktenskap ökar internationellt på grund av den rådande coronapandemin. En stor orsak till det är de skolstängningar och den isolering som skett. Detta försämrar flickors rättigheter ytterligare då skolan för dem har fungerat som ett skydd från hemmet. De flickor som lever under dessa medeltida sedvänjor, som avviker från svenska normer, riskerar därför att befinna sig i en ännu större utsatthet då skolan fungerat som ett skydd. Det finns förbättrad lagstiftning i , men risker med inte minst inofficiella barnäktenskap kvarstår. Dessa risker förstärks i och med den isolering som sker på grund av – detta kan påpekas . Vår så kallade feministiska regering talar ofta om det jämställda samhället och säger även, som statsrådet gjorde här, att dessa frågor är högt prioriterade för regeringen. Men trots detta kan vi läsa olika typer av rapporteringar som pekar på att antalet barn som är könsstympade och antalet barnäktenskap samt inofficiella barnäktenskap har ökat . Detta innebär att den jämställdhet och den typ av barnrätt som vår regering talar om har minskat. Barnets rätt har minskat, vilket innebär ett stort misslyckande och ett enormt svek mot de stackars utsatta barn och kvinnor som far illa. Självklart gläder det mig, som har ett brinnande driv att bekämpa hedersvåld och förtryck, att regeringen nu faktiskt gör en del. Men det är inte tillräckligt. Att det finns en nationell kriminalstatistik om vissa brott som typiskt sett är hedersrelaterade är visserligen ett steg i rätt riktning, men detta gäller endast vissa brott. De siffror som statsrådet nämner är fruktansvärda, inte bara för den stora mängden utan även för att de är gamla. Jag citerar statsrådet: ”uppskattades antalet könsstympade flickor och kvinnor i till cirka 38 000, enligt en rapport som publicerade 2015.” Detta är heller inga tillförlitliga siffror, utan det är uppskattningar. Hur ska vi få bukt med hedersrelaterat våld och förtryck i om vi inte egentligen vet antalet som har drabbats? Hur ska vi kunna stötta dem som har drabbats om vi inte har koll på vilka som faktiskt utsätts? Vi behöver en pålitlig nationell statistik kring all form av hedersrelaterat våld och förtryck, men vi behöver också utbildning och stöd samt hårdare straff och utvisningar för dem som inte kan hålla sig till våra regler och lagar. Vad gäller barn som förs bort är det skrämmande att det inte finns någon statistik kring det heller. Barn kan försvinna under loven, då barnen egentligen ska njuta av sin ledighet, för att sedan inte ens saknas. Det är fruktansvärt att många kommuner saknar kännedom om personer som har förts ut ur landet i en hederskontext. Jag ställer mig därför frågande till hur statsrådet och regeringen ser på riskerna med ökningen av könsstympning och barnäktenskap eller äktenskapsliknande förhållanden i under den pågående epidemin samt att det har tagit så . 74 Statsrådet (MP): En väldigt tydlig utgångspunkt för mig när jag var kommunpolitiker var att vi behöver statistik om situationen när det gäller hedersrelaterat våld och förtryck. Men vi behöver inte statistik för att veta att vi måste agera. Vi vet att vi har dessa problem med hedersrelaterat våld och förtryck. Vi kan inte sitta och vänta på siffror för att vidta åtgärder för att ge skydd och stöd till dem som utsätts eller för att vidta åtgärder för att förebygga att utsattheten över huvud taget inträffar. Vi måste jobba på båda fronterna . Det beslut som regeringen tillsammans med och Liberalerna har tagit om att permanenta det nationella kompetensteamet vid i , som ska bli ett nationellt , är oerhört viktigt. De kommer bland annat att ha i uppgift att regelbundet undersöka omfattningen av hedersrelaterat våld och förtryck i . Det är förstås viktigt att veta hur situationen ser ut i samhället. Det är också viktigt för socialnämnden i respektive kommun att i enlighet med den lagstadgade uppgift man har att vara förtrogen med levnadsförhållandena i respektive kommun kartlägga förekomsten av hedersrelaterat våld och förtryck. Jag tror att vi är många som har blivit starkt berörda av det faktum att det, precis som riksdagsledamoten beskriver, finns barn som exempelvis har gått på sommarlov och sedan inte kommit tillbaka. Vi har heller inte kunskap om hur många barn det rör sig om. Där håller vi inte måttet. Vartenda barn som förs utomlands för könsstympning eller för att giftas bort mot sin vilja – det finns också uppfostringsresor där inte minst pojkar far väldigt illa – är ett barn för mycket. Vi har permanentat uppdraget till UD att jobba med att göra vad man kan för att få tillbaka barnen till igen.