prot · H809129 · 2021-05-28 00:00:00 — Då tror jag att det är bra om fler länder har de digitala verktygen på plats och även nyttjar den funktion som har tagit fram för att få de olika nationella apparna att funka tillsammans. Det är ju först då de blir verkligt verkningsfulla – när inför en app och ser till den också funkar i det EU-gemensamma systemet. Det är vad jag hoppas att ska göra även om det verkar som att regeringen tyvärr har stängt denna dörr, vilket jag tycker är olyckligt. När det gäller smittskyddsläkarna har det kommit fram uppgifter om att kanske inte har fler än 60 smittskyddsläkare, vilket är ett litet antal. Om vi jämför oss med ser vi att man där har omkring 350 smittskyddsläkare. Om skulle ha haft lika många som i relation till vår befolkning skulle vi snarare ha haft 700 smittskyddsläkare än 60. Jag och , och faktiskt också en majoritet i socialutskottet, tror att det här är någonting vi behöver se över. kommer därför att fatta beslut om ett tillkännagivande till regeringen om att se över organisationen med smittskyddsläkare och titta på hur man kan förstärka närvaron av smittskyddsläkare lokalt och stärka det regionala smittskyddsarbetet. Det tror jag är en viktig lärdom från den här pandemin. 109 Socialminister (S): Jag tror inte att vi ska underskatta vad som krävs för att ta fram en app när det handlar om integritet och central lagring av data. Det var någonting som fick erfara när man delvis fick lägga ned arbetet för att det fanns en skepsis i grunden till datalagring, övervakning och så vidare. Det är möjligt att denna skepsis är ännu större i , men det här är i alla fall ett exempel. Jag vill säga till alla som möjligen lyssnar att det inte finns någon EU-app som alla nu ska använda när man börjar röra sig fritt och som inte vill ansluta sig till, utan olika länder tittar på detta och jobbar lite olika. Inget land har kommit fram till att man har den optimala appen, som både blir nedladdad och väldigt väl använd och som är det som man i alla fall så här långt har kunnat peka på som det mest framgångsrika i smittskyddsarbetet. Det här är en global pandemi, men det är otroligt viktigt att vi ändå har ett nationellt perspektiv och att det finns en likvärdighet över landet. Men vi kommer inte ifrån att det är regionala smittskydd som arbetar och som utför ett enormt hårt arbete, med stöd, hjälp och ledning av . Man ska komma ihåg att det inte bara är smittskyddsläkare utan också behandlande läkare och många andra delar av sjukvården som ingår i smittskyddsarbetet, smittspårningen och så vidare. När man tittar på smittskyddsläkare behöver man därför titta på hela organisationen, men det råder ingen tvekan om att man har behövt utbilda fler smittskyddsläkare under krisen. Jag vill säga att svenska regioner inte har skickat signalen genom i det uppdrag de fick att de känner behov av att ha en specifik app. Däremot har personella resurser utan tvekan varit en flaskhals. Oavsett på vilket sätt man får veta att man är positiv behöver vi se till att vi kan hjälpas åt att smittspåra kring de positiva fallen. Då behöver det finnas kvantitet på människor som kan detta, som får utbildning och som kan vara de aktiva smittspårarna. Regionerna har arbetat intensivt med att lära upp ny personal och sätta dem i arbete, och det är det som, vad jag förstår, snarare har varit en flaskhals och en försvårande omständighet så här långt. Sedan tycker jag kanske inte att vi ska dra alla slutsatser här och . Dels har vi en coronakommission, dels menar jag att de uppdrag som är givna både till och till är de underlag som regeringen behöver använda sig av snarare än ett tyckande att det skulle kunna vara bättre. Det handlar om att inte bara använda sig av ekonomiska utan också av faktiska resurser när man ska utarbeta olika system och när man ska påverka organisationen runt om i landet. Tillkännagivandet får jag naturligtvis ta del av när det kommer. Men med all respekt – har ändå en organisation där regionerna har huvudansvar för hälso- och sjukvårdsorganisationen och för hur de bygger sin smittskyddsorganisation. Vi kan inte rita om denna karta från regeringens håll. Men det är klart att vi har anledning att se över hur smittskyddsarbetet bedrivs i landet som helhet; det kan jag redan nu säga. Exakt i vilken form får vi återkomma till. Jag vill understryka hur viktigt det är att testningen har stor kapacitet. Man kan smittspåra annars också, men om man inte har möjlighet att följa upp det med testning brister det. Även om jag har enormt stor respekt för att det kan finnas fördelar med appar också tycker jag inte att vi ska förstora frågan alltför mycket. Regionerna har uppfattningen att man arbetar på, att man behöver digitala stöd, att man snarare använder sig av andra modeller som är mer effektiva och att de personella resurserna har varit flaskhalsar och brister i systemet. Jag tror att vi behöver arbeta vidare med det här på olika sätt för att se till att man inte minst klarar av eventuella utbrott, kluster och så vidare. Vi måste snabbt kunna stoppa en eventuell ny smittspridning oavsett om den är lokal eller regional. 110 (M): Jag kan förstå att regionerna inte har lyft fram behovet av en smittskyddsapp och tyckt att det först och främst är en app de har saknat i arbetet under pandemin. Jag tror som sagt att appen blir viktigare , framåt, när resandet över gränserna ökar. Då tror jag att den modell vi har i behöver kompletteras och att digitala verktyg – som kanske har registrerat var jag har varit på min semester, vilka butiker eller annat som jag har befunnit mig i och vilka jag kan ha träffat – skulle kunna vara ett stöd. Det är, herr talman, lite grann det här som jag har kritiserat regeringen för under pandemin: Man är så otroligt mycket här och och har inte riktigt förmågan att blicka framåt och ha en förberedelse för det som komma skall. Vi har sett detta under de tidigare vågor som har kommit under pandemin. Regeringen var inte förberedd på en andra våg och inte på en tredje våg, och det har fått konsekvenser. tycker jag att det är viktigt att man funderar på hur man ska skapa förutsättningar för ett bra och fungerande smittskyddsarbete framåt, när rörligheten ökar. Då tror jag och mitt parti att en app hade kunnat vara ett komplement. Men som sagt: Man ska inte överdriva betydelsen av en app. Jag ser också de problem som ministern lyfter i sina inlägg kopplat till integritet och till att appen i sig inte löser något om den inte får ett stort användande. Det är naturligtvis på det sättet, och det är viktigt att ha det sagt. När det gäller smittskyddsläkarna och det tillkännagivande som sannolikt kommer att rikta handlar det om att se över organisationen och titta på hur smittskyddsarbetet kan förstärkas och organisationer utvecklas. Vi tror att det hade varit intressant att titta på till exempel den norska modellen, där man har smittskyddsläkare inte bara i regionerna utan i varje kommun. Så kan man mer lokalt jobba med att förebygga och stoppa smittspridning i en pandemi som den vi nu befinner oss i. 111 Socialminister (S): Det låter väl ändå som att vi är rätt överens om att en smittspårningsapp inte löser problemet. Om staten, myndigheterna och regeringen går in och säger ”nu borde alla regioner göra så här” kan man också ställa till det för regionerna, inte minst i ett läge där de håller på och agerar i en pågående kris. Det är såklart alltid roll som oppositionsföreträdare att säga att regeringen har varit sen och inte haft koll på läget. Men jag delar inte den bilden, och jag har inte heller noterat alla förslag från som tydligen hade kunnat lösa många av utmaningarna – om ni bara hade uttryckt dem lite högre. Det är ett faktum att sjukvårdsorganisationen ändå är en regional angelägenhet. Vi ska ge allt tänkbart stöd för att man ska kunna göra det hela likvärdigt över landet och för att man ska ha rätt förutsättningar för sitt arbete – i det fall vi nu talar om gäller det testning och smittspårning. Men det är viktigt att regionerna ser att detta passar in i deras struktur. I ett läge när krisen är över går det kanske att förhålla sig till detta på ett annat sätt. Men det är annorlunda om man kommer mitt i en kris och från regeringens sida genom efterhör hur regionerna ser på detta och frågar: Finns det ett behov? Om svaret då är nej tycker jag att vi har ett ansvar att lyssna också på det. Men det handlar även om att se till att möta regionerna utifrån utbrottsteam, som vi har talat om tidigare, där ska stödja, vägleda och utbilda för att man ska undgå de flaskhalsar som har funnits i och med att man har haft för få personer som kan hjälpa till att smittspåra. Då blir det väldigt mycket viktigare att arbeta med det än att lägga tid och kraft på andra saker. Jag vill avsluta med att säga att när det gäller smittskydd som är regionalt har regionerna såklart också ett ansvar för kommunerna; det vill jag verkligen understryka. Det är ju ingen smittskyddsläkare som är regional som kan säga att kommunerna får lösa detta själva. Hälso- och sjukvården har ju ett ansvar för regioner och för de kommuner som där ingår. Om de sedan behöver förstärkas är en annan sak, men man kan inte avhända sig ansvaret och säga att man bara bryr sig om det som är den regionala strukturen. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2020/21:701 om skyddat boende för barn 112 Socialminister (S): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att ett barn som bor på skyddat boende med en vårdnadshavare får rätt till skolgång, vård och uppföljning men även att dokumentation görs samt om jag avser att återkomma till med lagförslag om att även barn som medföljande till skyddat boende får eget beslut och därmed egen uppföljning. Regeringen har uppdragit åt Inspektionen för vård och omsorg, , att förstärka tillsynen över handläggning av ärenden som rör stöd och skydd till barn och unga. Till uppdraget hör bland annat att granska hur socialnämnden hanterar förhandsbedömningar och skyddsbedömningar, till exempel för barn som följer med sin mamma till ett skyddat boende. frågor verkar syfta på förslag som har lämnats av Utredningen om ett stärkt barnrättsperspektiv för barn i skyddat boende (SOU 2017:112). I en departementspromemoria (Ds 2020:16) kompletteras dessa förslag även med förslag om bland annat förutsättningarna för beslut om omedelbar placering av barn i skyddat boende. De samlade förslagen bereds inom . är det inte möjligt för mig att säga något om lagförslag på detta område. 113 (SD): Tack för svaret, socialminister ! Jag tänker börja med att uppehålla mig lite vid debatten om våld i nära relationer, som har varit väldigt intensiv. Det är å ena sidan oerhört bra, för det gör att vi kan belysa problematiken kring detta. Men å andra sidan är det också ett tecken på att politiken och samhället faktiskt har misslyckats kapitalt på det här området. När dessutom fem kvinnor dör på grund av våld från en partner eller en före detta har vi verkligen ett stort arbete att göra – för att inte tala om alla de kvinnor och barn som här och blir utsatta för psykiskt eller fysiskt våld. Våld i nära relationer är enligt mig ett stort samhällsproblem, ett folkhälsoproblem och ett brott mot mänskliga rättigheter. Vi sverigedemokrater har inte haft förmånen att styra , men jag kan inte tänka mig att Socialdemokraterna på något sätt kan tycka att de har gjort ett riktigt gott arbete i denna fråga – heller – även om jag vet att regeringen har gjort en del. Många kvinnor vittnar också om brister i den process som kommer då man äntligen samlat kraft och mod att ta sig ur ett destruktivt förhållande. Bristen på kunskap inom både polis, socialtjänst och rättsväsen är påtaglig. Insatser och lagar måste i någon mening synkroniseras, och ett helhetsperspektiv måste tas i de här frågorna. Här önskar vi se ett nationellt som håller ihop kedjan av insatser och stöd så att kvinnor och barn, men även män, får den hjälp och det stöd som kan förväntas. har vi som sagt en rad myndigheter, organisationer och verksamheter som kliver fram och gör fantastiska insatser, men vi har ingen samlad styrning. Det är någonting som vi skulle vilja se. Jag tycker att det är en brist i det här arbetet, i ett så jämställt och bra land som . Här behöver vi ha en samordning. Vi behöver forskning. Vi behöver riktlinjer och stöd. Vi behöver en nationell strategi för en kompetenshöjning på alla nivåer och i alla instanser på det här området. Det duger inte att smådutta. Jag hoppas att vi slipper ha den här debatten igen och konstatera att ingenting har förändrats. Så länge politiken inte kan växla om kommer våldet att fortsätta. Jag är beredd till mycket, herr talman, för att nå målet om en nollvision här. Mitt i denna tillvaro befinner sig många barn, herr talman. Barns trygghet och säkerhet är något som vi bör sträva efter och garantera. Vi driver frågan om en barndomsgaranti, som min kollega tog upp med ministern, som kortfattat lyfter just vikten av att barns bästa sätts i fokus i alla sammanhang. Cirka 6 200 barn i bodde på skyddat boende mellan och . En studie som gjorts visar att av de förskolebarn som bott på ett skyddat boende lider av posttraumatiskt stressyndrom. Det larmas också om att skolgång, vård och uppföljning brister. Antalet barn som vistas på skyddat boende har också ökat markant. Min fråga till ministern rör just situationen för de barn som placeras på skyddat boende på grund av våld i hemmet. Dessa barn är så kallade medföljande till en förälder. Det innebär att de inte får en egen insats. Vi har då 6 000 barn som i någon mening flyger under radarn i detta sammanhang. Man får helt enkelt inte sina lagliga rättigheter tillgodosedda . Jag uppfattade i svaret från ministern att man fortfarande tittar på de förslag som lämnades av Utredningen om ett stärkt barnrättsperspektiv för barn i skyddat boende 2017. Vi är nu inne på 2021, och regeringen tittar fortfarande. Tänker regeringen göra någonting åt situationen för de barn som bor på skyddat boende så att vi kan säkerställa att dessa får den vård, den skolgång och det stöd som kan förväntas av samhället, eller vad är regeringen villig att göra? När kan vi i så fall se ett sådant förslag på bord? 114 Socialminister (S): Tack för frågan, ! Tack också för att du börjar i ett mycket större perspektiv, som jag är helt övertygad om att också min kollega gärna hade velat resonera kring. Det finns ett väldigt brett och sammanhållet arbete – det har säkert inte missat – som handlar om mäns våld mot kvinnor. En strategi togs fram av min företrädare för , och det var också en av de första saker som den socialdemokratiska och miljöpartistiska regeringen satte upp som verkligt viktiga frågor. Det talar för att vi har ett samlat förhållningssätt och arbetar på väldigt många områden, men det arbetet hålls nu ihop av min kollega . Det går ju att beskriva vad det är som händer. Jag vill påstå att väldigt många saker har hänt. Positionerna har flyttats fram. Så sent som beslutade om barnfridsbrott – om barn bevittnar brottet skärps straffet, helt enkelt. Det handlar också om hedersrelaterat våld och barn som utsätts för könsstympning, barnäktenskap och så vidare. Det finns många områden på det straffrättsliga området. Det finns också väldigt mycket i välfärdspolitiken som handlar om att faktiskt sätta barnen främst. Inte minst har det i pandemin handlat om att se till att barn och unga får de bästa möjliga förutsättningarna. Om andra har fått begränsa sina liv har vi verkligen försökt sätta barnens perspektiv mycket längre fram – möjlighet till fritidsaktiviteter, att få gå i skola, stöd till olika typer av frivilligorganisationer, jourer och telefoner för att man ska kunna ringa och meddela sig när livet helt enkelt känns tufft på olika sätt. Jag vill ändå påstå att mycket handlar om det. Det gäller också välfärdspolitiken i vid mening, som handlar om att bygga ut förskola och skola, och likaså kvinnors rättigheter i vid mening. Kvinnors rätt till egen försörjning och kvinnors rätt att känna trygghet är förstås jätteväsentliga. Det handlar om stöd till kvinnojoursorganisationer. Även om jag som sagt inte har det samlade ansvaret ligger just jourerna och skyddat boende, som vi ska återkomma till, under mitt ansvar. I möten med utsatta kvinnor, kvinnoorganisationer och kvinnojourer hör jag också mycket av det som och många andra beskriver. Jag delar dock inte den bild som kanske lite för ofta ges av att allt har misslyckats kapitalt. Ett samhälle blir ju sällan färdigbyggt. Även om man har eller flera mandatperioder på sig får man ta steg. Man kan inte leva i tron att vi liksom blir färdiga. Samhället ställs ju inför nya prövningar. Pandemin är bara ett exempel på det. Så är det . Det arbetet fortsätter. Jag tror inte att vi i den här valrörelsen heller kommer att säga: är vi nöjda, nu lämnar vi över till någon annan. Det är klart att det finns mer att göra. Eftersom själv nämnde detta med barndomsgaranti vill jag bara säga att den interpellationen var ganska anmärkningsvärd. När det kommer till barns rättigheter kan vi ju inte låta bli att tala om att nu är svensk lag. Det tyckte inte att den skulle vara. Då tycker jag att man ska vara lite försiktig när man talar om att den här regeringen har misslyckats kapitalt men att vi behöver ha ett barnperspektiv på allt. Det är precis det som syftar till. Sedan vi ratificerade den har vi successivt anpassat svensk lagstiftning till den. Men det är ju en annan sak att också göra den till lag, där den faktiskt hårt prövas mot annan lagstiftning. Jag vill hävda att det har flyttat fram positionerna och kommer att fortsätta att flytta fram barns rättigheter. Det gör att perspektivet läggs in i alla sammanhang och att det ställs krav på att kunskapen är tillräcklig samt att den får byggas på och ses som en färskvara för alla som jobbar gentemot barn. Utredningen i fråga överlämnades , men det fanns behov av att komplettera den. Därför kom det tillbaka en departementspromemoria 2020, och det är den vi bereder. Jag vill understryka att det inte handlar om som man kan tycka. Detta är ganska komplicerad lagstiftning, och vi arbetar med den just . 115 (SD): Tack så väldigt mycket för svaret, socialministern! Jag tänker inte uppehålla mig speciellt mycket vid , men i och med att den nu är lag ställs det krav på kommuner och regioner, och även på regeringen, gällande att den faktiskt implementeras så att den inte krockar med våra egna lagar. En del undersökningar har ju visat på att kommuner har väldigt svårt för att arbeta med detta, för de vet inte riktigt vad de ska göra. Men det är en annan sak. Precis som regeringen tycker vi, och jag, att det är oerhört viktigt att vi arbetar med att säkra barns trygghet. Som nämnde är den lagändring som träder i kraft och som gör det straffbart att låta barn bevittna brott oerhört bra och ett steg i rätt riktning. Men när det gäller att se barnen behöver vi få till ännu fler förändringar inom arbete med barn som befinner sig i våldsutsatta miljöer. Vi har arbetat aktivt med socialtjänstfrågorna, i synnerhet de frågor som rör barn, och jag påstår att vi hanterar dem väldigt aktivt inom socialutskottet. För mig är dessa frågor ytterst prioriterade. Vi bygger samhället genom barnen, herr talman, och vi har inte råd att fallera mer. har kantats av missförhållanden. Vi kan inte ha barn som far illa i statens och kommunernas famnar. Det har rört sig om familjehemsplaceringar och om HVB-placeringar. Vi har nåtts av rapporter om missförhållanden i samband med olika Sis-placeringar. Det handlar även om barn som bevittnar våld eller som kommer i kläm på grund av att samhället någonstans har misslyckats med att få stopp på våldet. Enligt Brås statistik polisanmäldes 23 200 fall av misshandel av kvinnor . I av dessa fall var kvinnan bekant med sin förövare. Dessutom anmäldes 1 530 fall av grov kvinnofridskränkning. En uppskattning är att endast runt en fjärdedel av våldet i nära relationer polisanmäls. Återigen: Mitt i detta kaos finns oftast barnen. Jag kan förstå att det är svårt att anmäla – det är inte enkelt att anmäla den som man bor med och har barn med och som man har byggt upp sitt liv omkring. Många kvinnor, och även organisationer, stärker bilden av att processen för att ta sig i mål är väldigt tuff. Myndigheter pratar helt enkelt inte samma språk. Jag har mottagit flera berättelser från kvinnor som vittnar om just okunskap och oförståelse. Om en kvinna exempelvis söker upp på grund av våld i hemmet blir hon och barnet placerade i ett skyddat boende. Under placeringen har den andra vårdnadshavaren rätt till umgänge med barnet. Jag vågar påstå att det måste vara högst förvirrande för barnet att å ena sidan bo på ett skyddat boende för att undgå en våldssituation och å andra sidan umgås med den andra vårdnadshavaren för att myndigheten säger det, utan att barnet självt egentligen vill det. Vi behöver få till en utredning om umgängesrätten vid barns placering i skyddat boende. Dessutom kan kvinnan bli skadeståndsskyldig för försvårande av umgänge, eller umgängessabotage, trots att hon är i vård. Det behöver vi också titta på. Situationen med våld i nära relationer är inte helt enkel. Vi behöver göra mycket på många håll. Det kan också konstateras att som lagen ser ut får barn helt enkelt inte ett eget beslut vid placering, det vill säga ingen insats. De är endast medföljande till – oftast – mamman. Avsaknad av beslut innebär egentligen att det inte finns någon plan, dokumentation, statistik eller uppföljning och att det inte finns några samtal riktade till barnet. Jag menar att ett beslut bör tas i de fall då barn är medföljande, och det gläder mig att regeringen fortsatt tittar på detta. Jag kan se att det någonstans finns en liten rättsosäkerhet kring denna hantering. Vi köper oftast upp externa platser på kvinnojourer som inte är licensierade och där kvaliteten kan variera en del, även om jag vet att många gör sitt absolut bästa för att bedriva en god verksamhet. 116 Socialminister (S): Apropå detta med avsaknad av licens vill jag säga att vi här har en utmaning i sig. Att ha ideella kvinnojourer som också driver skyddade boenden tror jag är otroligt positivt. Att inte våga anmäla och att inte ta steget kan jag inte ens föreställa mig – har man inte varit i den situationen kan man nog absolut inte sätta sig in i vad det faktiskt innebär och hur svårt det steget är. Att då känna att man inte alltid vänder sig till en myndighet utan till en kvinnojour har ett eget värde. Man behöver verkligen fundera över vad ideella krafter betyder när man ska göra avtal och det är vinstdrivande. Jag vill verkligen skicka in den frågan, inte minst till , att fundera över. Jag tror att den spelar väldigt stor roll för tryggheten och hur människor upplever situationen. Jag vill också säga att det är väldigt bra att vi inte säger ”våld i nära relationer”. Jag tror att vi ska tala om mäns våld mot kvinnor. Det var ett väldigt medvetet beslut från den här regeringen att säga att strategin handlar om mäns våld mot kvinnor och att inte få det att låta som någonting som sker innanför hemmets fyra väggar och som därmed skulle vara mindre allvarligt. Det vill jag verkligen uppmana till. Det är förstås förfärligt när antalet fall ökar. Detta kan dock synliggöra den kriminalitet som det innebär och synliggöra att kvinnor vågar ta steget – att det finns saker som gör att man har tagit steget att göra anmälan och att faktiskt be om den hjälp som man ska ha all rätt till. Vi skulle kunna ha en lång diskussion, men jag är ganska säker på att vi står på samma sida i detta fall. Det ska inte vara kvinnorna som ska gömma sig, behöva söka skyddade boenden, behöva ta detta svåra steg och kanske leva med skyddad identitet under överskådlig del av livet. Detsamma gäller inte minst de barn som ska växa upp med samma orimliga förutsättningar. Det är klart att det handlar om förövaren – vi måste på olika sätt se till att det inte händer och att det inte händer igen.