prot · H809100 · 2021-03-25 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollet för justerades. § 2 Fastställande av dag för start /22 Kammaren biföll riksdagsstyrelsens förslag att /22 skulle inledas . § 3 Anmälan om fördröjt svar på interpellation Följande skrivelse hade kommit in: Interpellation 2020/21:590 Interpellation 2020/21:590 Återinförda skatter av (M) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är inbokade engagemang. § 4 Ärenden för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2020/21:160 till skatteutskottet COM(2021) 85 till trafikutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . COM(2021) 130 till socialutskottet Åttaveckorsfristen för att avge ett motiverat yttrande skulle gå ut . § 5 Kultur för alla betänkande 2020/21:KrU4 1 (L): Betänkandet från kulturutskottet heter Kultur för alla, och man har just nu en känsla av att det verkligen behövs mer kultur för alla. Det råder brist på kultur för alla under pandemin. Den har inneburit enorma omställningar och problem för hela kulturlivet och för oss enskilda människor som älskar att ta del av kultur. I betänkandet hanterar vi en lång rad motioner där ledamöter funderar över hur fler människor ska nås av kultur, och det är ett ur många aspekter viktigt betänkande. I pandemins tid har vi blivit påminda om hur viktig och betydelsefull kulturen är i vår vardag. För kulturskaparna och aktörerna inom kulturbranschen har det blivit uppenbart att pandemin innebär ett stålbad och är en mycket tuff tid. hade det svenska kulturlivet redan innan pandemin haft stora utmaningar. Många områden inom kulturen har varit och kroniskt underfinansierade. Tillgången till kultur har varit socialt snedfördelad. Föräldrarnas konsumtion av kultur påverkar också hur barnen tar del av kultur. Liberalerna menade redan innan pandemin att det fanns stora frågor som behövde få svar, och vi behöver nu ta ett nytt och bredare grepp om kulturpolitiken. Det har gått den senaste stora kulturutredningen genomfördes. Det var uppenbart före pandemin, och det är ännu tydligare , att det behövs en ny utredning som ska se över mål, medel, finansiering och mycket annat i kulturpolitiken. Vi har sett hur digitaliseringen och de stora globala nätjättarna har förändrat förutsättningarna för stora delar av kulturlivet. Vi har sett hur det sociala arvet fortfarande sätter djupa spår i hur barn tar del av kultur. Vi ser behovet av att främja läsning och fördjupning och öka nyfikenheten för det andra. Och det finns många andra behov som kulturen kan bidra till i samhället och för individen. Vi behöver fundera mer över hur berättelsens makt både kan ge styrka och missbrukas i där många vill styra, splittra och söndra. För detta behövs en bredare översyn av kulturpolitikens mål, medel och finansiering, det vill säga en rejäl förnyelse av kulturpolitiken. Liberalerna har därför landat i att regeringen bör tillsätta en ny bred kulturutredning. En av de avgörande kulturpolitiska frågorna i och i övriga världen handlar om hur vi garanterar konstnärlig frihet. Vi ser hur den konstnärliga friheten utmanas runt om i världen. I fler och fler länder ser vi exempel på hur politiker och andra krafter försöker begränsa konstnärers frihet, och vi ser det tyvärr också i . Det behövs flera åtgärder för att stärka konstnärers frihet. En del handlar om politik, om juridik, om säkerhet och trygghet, och en del handlar också om hur det ekonomiska stödet utformas. Den ekonomiska friheten behöver också öka. Offentlig finansiering måste ske på ett sätt som garanterar kulturlivets oberoende. Det är till exempel bättre med breda och långsiktiga stöd än korta och riktade, och det är bättre med långa stipendier på 5–till konstnärer än korta och riktade sådana. Vi behöver också en social trygghet för frilansande kulturskapare. Vi har sett hur just denna grupp drabbats särskilt hårt i pandemin, men vi visste redan tidigare att de har svårigheter. Vi har också vetat att det allmänna sociala systemet inte har varit anpassat för detta. Jag välkomnar att regeringen har lagt fram en skrivelse om konstnärers villkor, men det behövs också konkreta åtgärder. För att öka friheten behövs också en mångfald av finansieringsmöjligheter. Det offentliga stödet ska fortsätta att vara ambitiöst, så som det är , men vi måste också fundera över hur vi kan få fler finansiärer som vill, kan och har goda förutsättningar att bidra. Det är en stor frihet i att inte vara beroende av en enda finansiär. Om någon säger att detta inte är ett projekt denna vill stötta av det ena eller det andra skälet kan man gå till en annan, eller till tio andra, som har förutsättningar att ge hjälp. Detta är varför det är så viktigt med en mångfald i finansieringen. Det ska finnas ett statligt stöd, ett kommunalt stöd, ett regionalt stöd och privata möjligheter i form av enskilda individer, stiftelser, fonder och andra som kan hjälpa till. Avdragsmöjligheter, bidragsmöjligheter eller goda förutsättningar för stiftelser som kan bredda finansiering av kulturen är en viktig frihetsform. Det behövs ett strategiskt tänkande i fråga om finansiering av kultur på lång sikt, och därför bör den frågan ingå i den kulturutredning som jag har pratat om . Att vi liberaler engagerar oss så starkt för kulturpolitik och kultur beror på att de är en så central del av vår ideologi. Jag brukar säga att kulturen är en viktig del av samhällets intellektuella infrastruktur. I kulturens olika uttrycksformer får människor möjlighet att förstå sig själva, ifrågasätta sig själva, ifrågasätta andra, ifrågasätta samhället och även påverka samhället. Vi liberaler värnar kulturens betydelse för att varje individ ska kunna utforska sig själv och förverkliga sin personlighet. Tanken att se människan för vad hon är och även för vad hon kan bli är en central del i liberalismen. För att kunna göra den resan måste man möta det annorlunda, ha en chans att bilda sig, få spegla sig i andra och lära sig av andra. Kulturen innebär inspiration, kreativitet och en utmaning för tanken, vilket gör att människor kan växa som individer. Allt detta behöver vi mer av, inte mindre. Det är därför så viktigt att dra rätt slutsatser av pandemin. Jag tror att vi kommer att få se en del ekonomiska utmaningar efter pandemin för kulturen och en del nya tankar och idéer. Så länge pandemin varar måste vi fortsätta med de akuta insatserna, men vi måste också erkänna att mycket av det som har gjorts har haft sina brister, vilka måste åtgärdas framöver. Vi måste se att utmaningen har varit stor och hård, och mycket riskerar att gå förlorat om vi inte hanterar utmaningen rätt. Även om vi skulle hantera allt rätt skulle vi ändå få se att mycket har gått förlorat. Det behövs en kreativ nystart av . Mycket handlar om att ge kulturen och kulturskaparna riktigt goda villkor. Jag yrkar bifall till reservation 4 från Liberalerna. 2 (M): Kultursektorn är satt under stor press i pandemin. Begränsningar som har genomförts för att minska smittspridningen har inneburit att en stor del av svenskt kulturliv har fått ställa in eller kraftigt minska sin verksamhets omfattning. Många delar av branschen har trasats sönder eller riskerar att trasas sönder. När vi nu är mitt i den tredje vågen av denna förfärliga sjukdoms härjningar påminns vi än starkare om hur viktigt och fullständigt essentiellt det är att få träffas i verkliga livet och hur mycket vi alla, så här in i denna märkliga tid, saknar att få ta del av kultur av allehanda slag. Konserter, föreställningar, festivaler, utställningar, biobesök – det har sagts under de gångna månaderna, men som vi längtar till dylika aktiviteter! Därför är det glädjande att i går på initiativ fattade beslut om garantistöd på 3 ½ miljard kronor till kultur- och idrottsarrangemang, som ska möjliggöra för arrangörer att trots dessa osäkra tider planera och förbereda sin verksamhet i trygg förvissning om att staten täcker en stor del av kostnaderna – närmare bestämt – om arrangemanget på grund av pandemin måste ställas in. Det är ett viktigt och hoppfullt besked för en näring som behöver politikens uppbackning för att överleva pandemin. Vaccinet är ljuset i tunneln, men det går för långsamt. En saktfärdigt reaktiv regering måste göra mer. Den pågående utredningen om en återstart av kulturen, vars slutsatser regeringen från början planerade att presentera först i mitten av sommaren, har fått förlängd tid till – mer än bort. Det är oceaner av plågsam tid för en bransch som står och stampar och som behöver planeringsförutsättningar och hoppfullhet. Det duger helt enkelt inte. Vi måste dock redan nu förmå att förbereda oss för tiden efter pandemin. Vi moderater har förslagen för detta i betänkandet vi har att debattera och behandla här . behöver en ny och uppdaterad kulturpolitik, en politik för 2020-talet. Propositionen Tid för kultur antogs för över sedan. Därför behövs en ny kulturutredning. För oss moderater är det självklart att armlängds avstånd ska råda mellan kulturens utövare och politiken. Det är en grundläggande del att konsten ska vara fri. Den ska fredas från politisk klåfingrighet, och därför måste principen om armlängds avstånd också vara en realitet. Staten ska inte gå in och villkora – det vill säga styra – konsten och de fria institutionerna, hur vällovliga dess ambitioner än är. Dessa tendenser måste stävjas. Kulturområdet är annorlunda jämfört med andra politikområden. Det kännetecknas av särskilda förutsättningar i form av många små myndigheter och en mångfald av verksamhetsformer. Förutom myndigheter finns det ekonomiska föreningar, ideella föreningar, stiftelser och statligt ägda bolag. Dessutom är kulturområdet starkt autonomt för att på så vis värna demokratins grundläggande principer, som vilar på yttrandefrihetens grund. Svensk kulturpolitik handlar om att genom armlängdsprincipen skapa så goda förutsättningar för konstnärligt skapande som möjligt. Konstens innehåll och kvalitet, däremot, ska överlämnas till professionen. Denna grundläggande princip vill vi moderater förstärka. Vi vill också utveckla ett tvärsektoriellt förhållningssätt till kulturpolitiken och i ett första steg göra en översyn av myndighetsstrukturerna inom kultursektorn för ökad effektivitet. En framtida kulturpolitik behöver också omfamna digitaliseringen och dess möjligheter. Kultur finns och finansieras i offentlig, privat och ideell sektor. En modern kulturpolitik inkluderar alla dessa och arbetar för att de ska kunna utvecklas enskilt och tillsammans. Men behöver förnya och bredda synen på kulturens finansiering för att möjliggöra en större mångfald av finansiärer inom kulturområdet. Fler vill och kan vara med och förse morgondagens kultur och kulturskapare med kapital, men tyvärr har vi inte byggt våra svenska system och skatteregler för detta. I många andra länder finns intressanta avdragsmodeller i skattelagstiftningen. Enligt exempelvis dansk skattelagstiftning kan fysiska personer eller organisationer göra avdrag från den skattepliktiga inkomsten för löpande gåvor till bland annat föreningar, stiftelser och trossamfund. Dessutom får avdrag från den skattepliktiga inkomsten göras specifikt för gåvor till kulturinstitutioner. Viktiga förbehåll finns dock, till exempel att gåvan inte får vara förbunden med löfte om någon motprestation. Det finns alltså intressanta och framgångsrika metoder och modeller i våra grannländer för ökad kulturfinansiering. Här har en hel del att lära och inspireras av. Vi moderater vill understryka vikten av fria resurser och pluralism i finansieringen av kulturen. Kulturpolitiken får inte reduceras till en tävlan om att dela ut offentliga bidrag, och därför måste perspektiven breddas. Att tillgängliggöra kultur är för oss moderater en viktig del av vårt övergripande arbete mot det växande utanförskapet i samhället. En stor del av vårt fokus ligger på barns och ungdomars rätt till kultur. En ny kulturpolitik måste ha som huvudfokus att nå barn och unga från grupper som i lägre grad tar del av olika kulturyttringar. Det är ofta som människors intresse för kultur och konstnärligt skapande bäst kan tillvaratas och stimuleras. Vi moderater vill möjliggöra fler bildnings- och klassresor för våra barn och unga. betänkande nummer 4 är väldigt brett och rymmer många frågor och förslag. Vi moderater har också motionsyrkanden om att utveckla kultursamverkansmodellen, en alliansreform som behöver vårdas och reformeras för framtiden. Vi lyfter fram vikten av konsten i det offentliga rummet genom arkitektur och bostadsbyggande, där vi måste lära av rivningsvågen andra hälft så att vi inte i effektivitetens och funktionalitetens namn gör om dylika misstag. Vi lyfter upp den viktiga frågan om samisk kultur, där vi anser att en utredning av förslaget om att inrätta ytterligare två samiska språkcentrum bör genomföras men också att det bör genomföras en översyn av hur ansvaret för den samiska kulturen kan koncentreras till . Det finns också ett antal yrkanden av oss moderater som i detta betänkande behandlas förenklat, som det kallas, men som förtjänar att nämnas. Vi anser att det behövs en parlamentarisk utredning om filmpolitiken. Vi anser också att det är hög tid att regeringen återkommer med förslag på hur man kan stärka villkoren för att spela in film i , exempelvis genom ett produktionsincitament i form av ett slags rotavdrag för filmbranschen. Jag ställer mig bakom samtliga moderata reservationer och vårt särskilda yttrande i betänkandet, men av tidsbesparande skäl yrkar jag bifall endast till reservation nummer 1. Kulturnäringen är satt under stor press. Regeringen behöver agera här och för att inte ska komma ur pandemin fattigare än innan med en kulturbransch och ett ekosystem som skadats mer än vad som kan återställas. Med anledning av detta vill jag i denna kammare åter påminna om det så klokt sa till alla dem som kritiserade att han mitt under brinnande världskrig ville värna just kulturen: Vad skulle vi annars ha att strida för? 3 (SD): Det är en palett av kulturpolitiska frågor i det aktuella betänkandet vi debatterar – allt från kulturpolitikens inriktning, effekter av coronaviruset och kultursamverkansmodellen till gestaltning av den gemensamma miljön, språkfrågor och tillgänglighet till kulturlivet. Motionsyrkandena är 80 till antalet, och många har som avsändare. Från vår sida har vi två reservationer och två särskilda yttranden i betänkandet, och dem vill jag göra några särskilda nedslag i. Inledningsvis vill jag också yrka bifall till vår reservation 14 under rubriken i det offentliga rummet. Kultur för alla – så rubriceras det här betänkandet. Vad är det vi alla svenskar har gemensamt? Jo, språket. Det är vår dagliga kulturella kommunikation, nyckeln till integration och fonden för sången, scenkonsten och berättandet. Lika viktigt som det är för vår fysiska förmåga att växa som människor att vi lär oss att gå som barn, lika viktig är språkutvecklingen för vår kulturella förståelse, vårt kollektiva minne och vår intellektuella rörelse framåt i mötet med andra. Svenskan är på något sätt alfa och omega för svensk kultur och gemenskap. Språkfrågorna är av stor betydelse, och vi driver en palett av språkpolitiska förslag. I det här betänkandet sorterar flera av dem under förenklad beredning, men jag vill ändå poängtera att det är angeläget att förslagen blir till verklighet och praxis. Det skulle tydliggöra svenska språkets status och dess vikt på den politiska dagordningen men också innebära att till exempel punktskriftens ställning stärks i svensk lagstiftning. Vår samlade språkpolitik skulle även stärka förutsättningarna för god kommunikation och språkets kulturella värden i samhället. Jag ser med oro på regeringens alltmer frekventa och hätska tonfall mot oppositionen och hur reformförslag som ligger i tiden och är behovsprövade målas upp med yviga penseldrag som hot mot det fria kulturlivet och demokratin. Det är som vi alla förstår slag i luften. Oppositionspolitik är själva definitionen av demokrati. Det är emellertid så att vad modern och genomtänkt socialkonservatism på kulturområdet liksom på andra områden hotar är status quo och socialdemokratisk kulturpolitik funktionalistiska ingenjörskonst. Vi måste våga tänka nytt och skapa förutsättningar för en mer diversifierad och osårbar finansiering av kulturlivet och ett fritt kulturliv utan normgivande identitetspolitik eller, för den delen, byråkratiska överrockar från offentligt håll, som vi ser . Frihet under ansvar är en viktig devis. ser till exempel den vänsterpolitiserade detaljstyrningen av filmpolitiken som oroväckande och delar de invändningar som en del aktörer inom filmbranschen har framfört mot densamma. Den konstnärliga friheten och svensk films möjlighet att nå framgång även kommersiellt hämmas av delar av rådande mål och tillämpningar. behöver se över hur den kannstöpta detaljstyrningen vid stödgivningen kan minska. För att nå dit är vi beredda att reformera de filmpolitiska målen och andra delar som är styrande på politikområdet, om så behövs. Från vår sida är vi också ensamma om att budgetera för produktionsrabatter. Att främja friare stimulanser tror vi gagnar filmsektorn bättre än den grad av subventionstyngd vi ser . Vi hoppas att fler partier följer efter. Från det som gestaltas på skärm eller duk till det som utspelar sig framför våra egna ögon i vår fysiska omgivning. lägger stort värde i att beslutsfattare, byggherrar och bostadsbolag är hänsynsfulla mot stadsbild och kulturmiljö, där äldre tiders byggande lagt årsring för årsring och format vår relation till vår historia. Det är viktigt att utreda vilka direktiv som vore lämpliga att införa för att enprocentsregeln för konstnärlig gestaltning ska kunna tillämpas bättre i praktiken. Den får inte bli en regel som alltför ofta sätts på undantag, som , men inte heller en tvingande regel, som kommuner och regioner har svårt att förhålla sig till. Som riktlinje kan regeln dock komma mer till sin rätt, menar vi. Vi vill utreda vilka direktiv som kan göra att enprocentsregeln för våra offentliga miljöer kan leda till ökad estetisk hållbarhet – hur den kan bidra till att offentliga miljöer upplevs som vackra och tilltalande av allmänheten. Poängen med regeln skulle på så sätt kunna bli tydligare. Vi föreslår att det i utredningen också ska ingå ett uppdrag gällande hur exploatörer och byggherrar på den kommersiella sidan kan stimuleras att ta större kulturmiljöhänsyn och åläggas ett ökat ansvar för detta. Vi menar att det finns fog för att se över möjligheterna att utveckla enprocentsregeln med ett slags kulturmiljöklausul, där såväl offentliga som kommersiella aktörer omgärdas av ett tydligare riktmärke för kulturhistorisk hänsyn. Att enprocentsregeln kan utvecklas och tillämpas i praktiken är angeläget. Något om kulturlivets dagsform och den nationella kulturpolitikens riktning och kompassnål. Vi kan inte undgå att beröra pandemins slag mot kulturlivet och de delar vi debatterar också i detta betänkande, även om det är en fråga som står högt på vår agenda i kulturutskottet. Det är bara att beklaga att blev förlängd, men det är viktigt att den kommer på plats. Är det någon lärdom vi bör dra av den här pandemin är det att vissa av de kulturuttryck vi debatterar, men även andra, är sårbara. Framtidens kulturpolitik kräver en bred kulturutredning och fler finansieringsmodeller än dagens, men det är också en fråga dels om beredskap och uthållighet, dels om frihet. (FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag måste be om ett förtydligande när det gäller reservationen. Ledamoten sa reservation 14, som alltså handlar om språkcentrum och resursbibliotek för meänkieli.) Förlåt, då var det fel reservation. Det ska vara reservation 13. 4 PER LODENIUS (C): Jag vill inleda med att jag står bakom samtliga reservationer i detta betänkande men här väljer att endast yrka bifall till reservation 8. Det var tråkigt att inte ville yrka bifall till vår reservation 14, men det får vi ta den här gången. Jag vill också uppmärksamma det särskilda yttrandet angående motionsyrkanden som bereds förenklat. Coronapandemin har fått stora effekter på kulturlivet, effekter som riskerar att få långvariga konsekvenser. Situationen har blivit väldigt svår för många av dem som arbetar inom kultursektorn. Detta påverkar självklart också i högsta grad alla oss människor som går miste om alla dessa kulturupplevelser. Kulturen har fått ta del av flera stödpaket , och fler är på väg. Dessa stöd är jättenödvändiga för att kulturen och dess verksamheter ska kunna överleva, som vi behöver ge bättre förutsättningar för ett brett och tillgängligt kulturliv i hela landet. Det behöver därför göras en bred översyn av de effekter coronapandemin har fått och också i fortsättningen får och också av vilka ytterligare åtgärder som kan behövas för att vi ska kunna säkra ett starkt kulturliv i hela landet även framöver. När kulturlivet åter öppnar under mer normala former efter denna pandemi måste tillgängligheten för alla vara i fokus. Fler vägar behöver öppnas för dem som inte har haft möjligheten att ta del av olika former av kultur och fått chansen att hitta något som kan berika just dem. Detta gäller inte minst barn och unga. Det engagemang som frodas i kulturliv, civilsamhälle och debatt är nämligen ett kitt som fogar samman samhället. Därför är det självklart för att alla, oavsett bostadsort, bakgrund, funktionsnedsättning eller livssituation, ska ha möjligheter att delta i ett kulturliv som rymmer både professionellt buren kultur och amatörers skapande – kultur som stärker självförtroende och gör att fler tar till vara yttrandefriheten, vilket i sin tur stärker delaktigheten och demokratin i vårt samhälle. Men då måste också de nationella kulturinstitutionerna sprida sin verksamhet än mer och göra den tillgänglig i hela landet. Detta kan såklart göras på många olika sätt. Vi har också fått se exempelvis digitala lösningar utvecklas, inte minst nu under pandemin. Men även andra sätt att sprida de statliga institutionernas verksamhet än enbart digitala behöver stärkas. Ett sätt kan vara att låta ett antal framträdande regionala scener, som exempelvis , få status som nationella scener. Då skulle exempelvis kunna ha som sin scen . Ett sådant arrangemang skulle inte bara skapa mer tillgänglighet utan också bidra till ett ökat intresse för verksamhet och locka nya besökare, både inom landet och internationellt. Stort engagemang och stor kreativitet har visats för att nå ut med kulturen trots de svåra förutsättningarna under pandemin. Detta sker för att vi människor behöver kulturella upplevelser och för att den som arbetar med kultur, den som skapar, behöver få utlopp för sin kreativitet och sitt skapande. Kulturen har sitt egenvärde men bidrar också till mycket mer, som bland annat kreativitet. Ökat samspel i kulturfrågor mellan politik, näringsliv och engagerade eldsjälar skapar också ökade förutsättningar för jobb liksom för lokal och regional utveckling, attraktivitet och turism, kunskapsutveckling och nya exportframgångar. Det här anser vi i bör tas till vara när samhället behöver komma tillbaka brett efter pandemin. Kultur med både spets och bredd är betydelsefullt för attraktiva miljöer. Det är gynnsamt för att attrahera företagsetableringar och vid rekrytering av arbetskraft och främjande av besöksnäringen. Besökare som kommer till en ort för att besöka ett kulturarrangemang tar också del av matkulturen, bor på hotell och tar del av annat som orten har att erbjuda. Vi kan konstatera att det är av stor betydelse att främja ett brett kulturliv, där nya, digitala kulturella uttryck och mångkultur verkar sida vid sida med traditionella kulturformer och där kulturella och kreativa näringar har goda förutsättningar att utvecklas och växa. För att lyfta kulturlivet i hela landet vill också stärka och utveckla kultursamverkansmodellen.