prot · H80964 · 2021-01-14 00:00:00 — Jag darrar inte på manschetten när jag säger att regeringens coronahantering har präglats av senfärdighet, bristande ledarskap och felbedömningar. Det är lite vis av erfarenheten som jag väcker interpellationen. Om vi tar testningsfrågan till exempel var det fullkomligt haveri, och storskalig testning kom inte igång i som det gjorde i andra länder. Detta var mycket på grund av att regeringen gav otydliga besked och inte tog det ledarskap man behövde. Jag är på intet sätt, fru talman, intresserad av att peka finger här, utan jag är bara angelägen om att vi inte ska upprepa samma misstag. Då tror jag att det är viktigt att inte säga som regeringen nu gör, att de än så länge inte har fått några signaler om att det kommer att behövas andra yrkeskategorier, till exempel, än de som får ordinera och administrera vaccin och att de därför inte gör något. Min poäng är att man ska vara proaktiv och att regeringen nu ska ge i uppdrag till exempelvis att öppna upp så att det blir möjligt för farmaceuter att administrera eller rent av ordinera vaccin och se till att också tandläkare får den möjligheten, så att vi inte står här , när massvaccinationen ska vara i full gång, och konstaterar att hälso‑ och sjukvården fortfarande går på knäna, att man inte har resurser att fullt ut klara av detta och att man då kanske efterfrågar att andra yrkeskategorier ska gå in och hjälpa till och avlasta. Jag tycker som sagt att vi behöver vara proaktiva, och då behöver uppdragen komma nu så att föreskrifter och andra regelverk kan ändras så att de utbildningar som till exempel farmaceuter naturligtvis behöver få för att kunna genomföra vaccinationer eller rent av ordinera vaccin blir möjliga. Det är ju på det sättet att farmaceuter är hälso- och sjukvårdspersonal men att de i sin grundutbildning inte har det som krävs för att på ett patientsäkert sätt kunna vaccinera. Då behöver de få den utbildningen, och det är den typen av uppdrag som behöver komma. Vi är som sagt mitt i en kris, och då tycker jag inte att man bara kan hoppas på det bästa. Man behöver faktiskt planera för problem, man behöver ha beredskap för om det uppstår bekymmer på vägen och, inte minst, man behöver avlasta hälso- och sjukvården, för den är hårt belastad. Det är sju regioner just nu som har aktiverat sina krislägesavtal – senast var det väl socialministerns egen hemregion . Vi ser att många operationer blir inställda, och vi som är kroniker får våra återbesök och uppföljningsbesök inställda. För att detta inte bara ska fortsätta i all evighet behöver vi göra vad vi kan för att avlasta hälso- och sjukvården så att den klarar av att både hantera den akuta pandemin och axla sitt ordinarie uppdrag att ge hälso- och sjukvård, operera och utföra den vård som inte är lika akut som den som bedrivs på akutmottagningar, covidmottagningar eller intensivvårdsavdelningar. Min uppfattning och uppmaning till regeringen är återigen: Följ inte bara dessa frågor, utan var proaktiva, agera och ta initiativ! Vi har i misslyckats med vår coronahantering. Jag tycker att statistiken talar sitt tydliga språk här, och då måste vi göra allt vi kan nu för att ta tag i det hopp som vaccinationen är och säkerställa att det går så bra som möjligt. Där har regeringen ett jätteviktigt uppdrag, men ministern har naturligtvis helt rätt i att regionerna är nyckelspelare. Det jag efterlyser är att de ska få förutsättningar för detta, att regeringen ska skapa förutsättningar för andra yrkeskategorier att träda in och att regioner som önskar det ska kunna ta de utsträckta händerna från farmaceuter, tandläkare och andra privata aktörer. Men då krävs förändringar i regelverk och att får det uppdraget från regeringen. 134 Socialminister (S): Jag tycker inte att träffar riktigt rätt. Testning, en verksamhet som inte funnits i den utsträckningen, tycker jag över huvud taget inte går att jämföra i början av en pandemi med att vaccinera efter en plan, efter att man har kunnat förbereda sig – en verksamhet som man känner väl. Det har nämnts , om än kanske inte i denna interpellationsdebatt, att 2 miljoner svenskar har vaccinerats , under brinnande pandemi. Det har specifikt varit riskgrupper, så man har fått någon typ av generalrepetition. Jag blir lite osäker. Menar att man ska avlasta så att farmaceuter ska vaccinera i stället för sjuksköterskor, eller är det så att sjuksköterskorna inte kommer att räcka till och att vi därför behöver farmaceuter? Det är två ganska olika perspektiv. Regionernas bild är nämligen att de räcker till. Det är inte samma personal som sköter vare sig covidpatienter eller eventuella inställda operationer. Det är inte det som står i vägen, utan det är framför allt primärvården som arbetar med vaccinationer. Jag tycker inte att vi ska underskatta svårigheten med att det kommer in yrkeskategorier som inte är vana att jobba i vården. Det låter som att det bara är att sätta en spruta i armen på någon, men det är inte riktigt så enkelt. Däremot är det förstås viktigt att regioner, när de gör sin plan, ser till att de använder sjuksköterskorna väldigt effektivt. Det är detta man gör – det blir lite löpande band. Sedan ser man till att det finns administratörer som lägger in i register. Det kan tänkas att det finns andra i vården eller andra aktörer som kan hjälpa till att förbereda själva vaccinationerna. Jag tycker ändå att det blir en lite konstig ordning. Det är klart att regeringen inte sitter och väntar på att någon ska ringa och säga att nu är det kris och panik. Att följa frågan är att göra det väldigt nära, men detta handlar om att göra ett väldigt omfattande arbete och utredningar för att låta helt nya yrkeskategorier, som till exempel farmaceuter skulle vara, börja vaccinera, när regionerna, som har ett huvudansvar, en struktur och vaccinsamordnare, säger att de har en struktur som fungerar och att de plockar in andra som kan bistå dem. Jag tycker att frågan om försvaret är relevant för de regioner som känner ett behov av att få hjälp med till exempel logistik eller transporter. Det är alldeles utmärkt, men att plocka in yrkeskategorier som ingen efterfrågat och börja utreda deras möjlighet att ordinera ser jag inte som ett konstruktivt sätt. Jag tycker inte att det bara handlar om att förbereda sig. Varken farmaceuter eller tandläkare är ju i grunden vårdutbildade. I stället har man sett till att de som har en vårdutbildning men inte ordinationsrätt har fått detta. Arbete har alltså gjorts för att bredda den krets som kan bidra till att vaccinationer verkligen sker. 135 (M): Jag ställde i min interpellation två frågor. Den ena var väldigt konkret och specifik och rörde just farmaceuter. Den andra frågan var mer övergripande, att vi ser att hälso- och sjukvården är tungt belastad, och då frågade jag socialministern om hon avsåg att vidta några åtgärder för att säkerställa att vaccinationer kan genomföras på ett bra sätt för att förhindra försening. Inte heller där har det kommit några svar från socialministern om huruvida man avser att vidta några sådana åtgärder, utan svaret är att man följer frågorna. I min värld, fru talman, är det en väldigt passiv inställning. Det ges inga konkreta exempel på vad man gör för att hantera olika potentiella problem eller vad man har för beredskap för att ytterligare stödja regionerna för att dra nytta av andra samhällsinsatser. Tyvärr, fru talman, uppfattar jag att det är en ganska passiv inställning från regeringens sida. Det är den inställningen som jag vill försöka påverka här. Vaccinationerna är oerhört viktiga. Det handlar trots allt ytterst om att rädda liv men också, som sagt, om att rädda många av de jobb och företag som hotas. Vi måste också vara medvetna om att vaccination mot till exempel covid-19 inte bara handlar om våren, utan det kommer att behöva göras kontinuerliga vaccinationsinsatser. Antagligen kommer vi alla att behöva påfyllnadsdoser kanske , och då tycker jag att det är viktigt att vi tittar på möjligheterna att avlasta hälso- och sjukvården och använda farmaceuter. Det är inte något helt nytt som är påhittat av mig, utan det förekommer i en lång rad andra europeiska länder. Det räcker att gå till våra norska vänner eller till . Där använder man farmaceuter för att klara av vaccinationerna, så jag tycker att vi i ska lära av våra nordiska grannar, som för övrigt har klarat av pandemin bättre. Tack för en bra debatt! 136 Socialminister (S): Man skulle kunna tänka sig att vi hade denna diskussion när det var och vi inte hade några som helst förberedelser – vad händer om vi får ett vaccin? Men det är ju inte där vi befinner oss, , utan vaccinationerna är igång. Det finns överenskommelser med Kommuner och Regioner. Jag tycker att vi måste bestämma oss för att antingen ska staten sköta vaccinationerna eller också ska regionerna göra det. Regionerna har en struktur, de har en vana och de har kunskap. Det är de som har 110 000 sjuksköterskor anställda. Det handlar om att de naturligtvis ska ha allt det stöd de behöver. Men man säger inte att man vill ha helt nya yrkeskategorier som kommer in och sköter detta lite vid sidan om. Man vill naturligtvis ha stöd av pensionerade sjuksköterskor. Man vill att människor som kanske finns i andra branscher kommer in. Olika regioner har olika möjligheter att anlita till exempel privata vaccinationsaktörer som har ganska lite att göra, eftersom det inte är så många som behöver resevaccin . Man menar alltså att vi har det som behövs. Varför ska vi då sätta igång ett omfattande arbete och utbilda en kategori som i grunden inte är vårdutbildad, som finns i vårdsektorn men som i grunden inte är vårdutbildad? Denna kategori finns i vårdsektorn, men det är inte samma sak. Jag tycker därför att det är ett felaktigt sätt att beskriva det som att vi inte skulle vara väl förberedda och som om det inte är så att vaccinationerna är igång. Det finns inte bara en god dialog, utan skulle det dyka upp någonting ska vi lösa detta. Vi har en strategi, vi har en plan och vi har förhandlat fram vaccin. , och har till exempel vaccin tack vare . Vi har alltså en väldigt offensiv hållning i alltifrån hur vi ska få tag i vaccin till hur vi ska prioritera och att vaccinationerna verkligen ska bli av. är det , min och alla andras uppgift att se till att människor verkligen vaccinerar sig och att vi gör allt vi kan gemensamt för att tala om för människor hur viktigt detta är. Jag tror att det är det absolut viktigaste som vi kan göra. När vi följer frågan ska det inte tolkas som passivitet, utan det ska förstås som tillit till att regionerna faktiskt tar ett väldigt stort ansvar och har koll på läget. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2020/21:271 om det andra amorteringskravet 137 Statsrådet (MP): har frågat mig om regeringen kommer att ta bort det andra amorteringskravet. lämnade regeringen ett medgivande till att införa ett andra – så kallat förstärkt – amorteringskrav. Detta innebär att låntagare med bolån som överstiger 4,5 gånger årsinkomsten före skatt ska amortera av bolånet , utöver det amorteringskrav som kan följa av lånets storlek i förhållande till bostadens värde. Det förstärkta amorteringskravet syftar till att motverka hög skuldsättning i förhållande till låntagarens inkomster och kompletterar det tidigare amorteringskravet som baseras på belåningsgrad. Som bakgrund är det värt att påminna om att vi under en följd av år har sett en växande andel hushåll med stigande skuldkvoter i . Både svenska och internationella bedömare som , , och EU hade påtalat riskerna med den ökande skuldsättningen. Tillsammans med redan låga räntor medförde detta en ökad risk för obalanser på kreditmarknaden, vilket skulle kunna hota stabiliteten i samhällsekonomin och på finansmarknaderna. Man såg också en direkt risk för att sårbara hushåll i en krissituation skulle minska sin konsumtion, och på så vis förstärka en konjunkturnedgång. Det förstärkta amorteringskravet bidrar därför till ökad motståndskraft hos hushållen. ger amorteringsföreskrifterna bolåneföretagen möjligheter att tillfälligt ge hushållen undantag från kraven på att amortera vid en kraftig ekonomisk nedgång. Som vi nu har sett ger detta hushållen en större trygghet i att kunna hantera sina utgifter även om inkomsten skulle minska, och ett tillfälligt undantag kan frigöra konsumtionsutrymme. Regeringen välkomnar att genom allmänna råd har förtydligat hur möjligheten till undantag kan tillämpas i den allvarliga situation som uppstått till följd av spridningen av sjukdomen covid-19. Regeringen anser att amorteringskraven har fungerat väl, och såväl internationella som nationella expertmyndigheter har bedömt att amorteringskraven varit väl motiverade och minskat riskerna förknippade med hushållens skuldsättning. Det är dock viktigt att utvärdera genomförda åtgärder, och vi har gett i uppdrag att genomföra en samlad utvärdering av de genomförda makrotillsynsåtgärderna. I utvärderingen ingår att se vilka effekter åtgärderna har haft på hushållens skuldsättning och hur utvecklingen har påverkat riskerna kopplade till skuldsättningen. Utvärderingen ska slutredovisas . 138 (SD): Jag tackar ministern för svaret. Låt mig börja med att säga några ord om det sammanhang som det andra amorteringskravet infördes i. I använder bankerna ett antal kriterier eller modeller för att beräkna hushållens betalningsförmåga såväl under normala förhållanden som under kris. Innan det andra amorteringskravet infördes hade vi ett första amorteringskrav som bedömdes och bedöms fungera bra. Vi hade och har ett bolånetak som säger att en bostadsköpare måste ha en kontantinsats för finansiering på av bostadens värde. Bankerna hade och har så kallade kvar-att-leva-på-kalkyler som visar hur mycket pengar som låntagaren har kvar efter kostnader för ränta, boende, mat, transport och så vidare. Detta ger en sammantagen bild av om låntagaren kommer att ha råd att betala tillbaka sitt lån och utgör därmed en grundstomme i bankernas utvärdering av låntagarens ekonomiska situation. I var kreditgivningen alltså tydligt reglerad i lag, föreskrifter och praxis innan kravet infördes. Det är alltså inte så att det senaste amorteringskravet utgör skillnaden mellan en sund kreditmarknad och en nationell finansiell härdsmälta, som försöker göras gällande i interpellationssvaret. Dessutom är det så – och detta är kanske en ännu viktigare faktor i sammanhanget – att hushållens motståndskraft enligt egna rapporter har varit i en uppåtgående trend , det vill säga innan det andra amorteringskravet infördes. Men i detta sammanhang tog debatten ändå fart, och kravet infördes likväl. har det konstaterats av svenska professorer, bland annat av , , med flera att de premisser som kravet vilar på är direkt felaktiga. Ett centralt argument som förs fram är att många finansiella kriser ofta föregås av en kreditexpansion till stater, företag eller, som i detta fall, hushåll. Det är sant. Men att i detta sammanhang använda finanskrisen som ett slagträ för det andra amorteringskravet är historielöst, eftersom det var lån till hushåll med en dokumenterat dålig kredithistorik och betalningsförmåga som drev krisen, så kallade subprimelån, i kombination med en aktiv bolånekanal, alltså en konsumtionsdriven kreditgivning. Men så ser det inte ut i , även om vi tar bort det andra amorteringskravet ur ekvationen. Bankerna har inte beviljat lån åt höger och vänster till hushåll som inte kan betala, och vi har inte heller en aktiv bolånekanal i . Jag skulle därför först och främst vilja veta om ministern delar dessa forskningsslutsatser. I skriver Socialdemokraterna: menar att det är rimligt att se över amorteringskraven. Men alla de pålagor som skett är med största sannolikhet inte motiverade. Unga och förstagångsköpare stängs ute eftersom amorteringarna är som tyngst i början av ett låns löptid. Håller statsrådet med om detta? 139 Statsrådet (MP): Det är tydligt att minnet är kort och att man gärna, när man inte tycker att det är kris, tycker att alla regleringar och restriktioner som behöver införas för att bygga upp buffertar för att bygga upp motståndskraft är onödiga. Så har det låtit , och så fortsätter det att låta särskilt från som inte brukar tänka särskilt långsiktigt utan gärna ser väldigt kortsiktigt på de situationer som är precis här och för tillfället. Det är tydligt att vi hade en helt unik situation i . Det är möjligt att inte kommer ihåg det. Men amorteringsfria lån spred sig då som en löpeld över den svenska kreditmarknaden. Vi hade en amorteringskultur som helt skilde sig från hur det såg ut i vår omvärld. Detta var en farlig utveckling. Och många bedömare pekade på att detta medförde risker för de enskilda hushållen men också för samhällsekonomin i stort. Genom de åtgärder som regeringen har vidtagit tillsammans med tillsynsmyndigheter och expertmyndigheter har vi i stället en sund amorteringskultur på plats, och det tycker jag att vi ska vara glada för. Därför oroas jag över ingång i denna debatt där han låtsas som att amorteringskrav inte fyller någon funktion. Det tycker jag är en farlig tendens. När det gäller forskningen finns det många olika forskare som har kommit till olika slutsatser, och det finns en ganska bred palett av slutsatser omkring hur restriktioner på bostadsmarknaden påverkar och vilken funktion de fyller. Det som man däremot väldigt tydligt kan konstatera är att våra expertmyndigheter, som vi tillsammans i svensk demokratisk anda har tillsatt för att bevaka den svenska finansmarknaden, samfällt har sagt att den ökade skuldsättningen i är en finansiell och ekonomisk risk för den svenska ekonomin. Det handlar om , och . När utländska bedömare har tittat på den svenska marknaden, till exempel , , med flera, har även de pekat på att just den stora skuldsättningen i de svenska hushållen är en risk som man behöver ta hand om för att den annars kan växa och bli svår att hantera. Någonting som också är viktigt är att använda goda tider för att bygga upp skyddsvallar inför kommande sämre tider. Vi vet alla att konjunkturer går upp och ned, och därför gäller det att i goda tider se till att bygga upp en buffert i ekonomin – och i hushållens ekonomi. Det är precis det vi har gjort under den senaste goda tiden. Vi har inte bara låtit kreditexpansionen löpa på, vilket ju alltid är lättast. ”Glöm morgondagen, tänk bara på ! Varför göra det svårare för människor att låna när allting går bra och allting pekar uppåt?” Den ansvarslösheten har vi inte kunnat ägna oss åt, utan vi har tvärtom sett till att ställa krav på både bankerna och finansmarknaden att bygga upp ett kapital som gör att vi klarar av sämre tider bättre. Vi har dock även ställt krav på hushållen: Man ska faktiskt betala av på sina lån. Man ska inte bara fortsätta ta lån, strunta i att amortera och hoppas på att situationen löser sig framöver, utan vi har ställt kravet att en princip när man tar lån ska vara att man betalar tillbaka på dem. Jag är gammal nog att komma ihåg 90-talskrisen, när vi hade sjunkande priser på bostäder som vi hade en ökande arbetslöshet i . Många hushåll drabbades då av att inte ha något kapital eller inkomster nog att klara av amorteringarna på lånen, utan de blev tvungna att sälja sina bostäder till underpriser. De fick inte tillbaka det de hade i lån utan blev sittande med en överskuldsättning – som en del hushåll faktiskt sitter kvar med än , flera decennier efteråt. Låt oss ta ansvar för den ekonomiska situationen och för hushållens ekonomi – låt oss inte sätta fler hushåll i den situationen! Jag tycker att borde ta ett ekonomiskt ansvar för framtiden och inte bara ta den enkla vägen ut genom att låtsas att kreditrestriktioner inte fyller en viktig funktion. 140 (SD): Det låter ju som att det andra amorteringskravet är någon sorts universallösning på alla problem kopplade till skuldsättning. Vad gäller 90-talskrisen var det valutaspekulation som drev den, i kombination med kronkursförsvar och radikala förändringar i beskattning. Det är inte så situationen ser ut , så om man försöker göra gällande att det andra amorteringskravet skulle ha förhindrat hela 90-talskrisen – och finanskrisen – har man en övertro på sin egen politik, milt uttryckt. Sedan noterar jag att statsrådet inte svarar på min fråga. Min fråga var alltså om statsrådet håller med Socialdemokraterna om att det är rimligt att se över amorteringskraven och om de pålagor som har gjorts är motiverade. Det var min fråga. Jag noterar att regeringen verkar säga en sak i och i medierna, och sedan säger man en annan sak i talarstol – eller snarare säger man ingenting alls. Det blir naturligtvis väldigt svårt för väljarna att hänga med på vilket beslut det är som gäller i slutändan. Jag får också lov att påminna statsrådet om att var drivande för det första amorteringskravet. Vi är för de övriga kreditrestriktioner som finns. Det är alltså inte något slags High Chaparral här, som statsrådet försöker göra gällande, utan det är det andra amorteringskravet som jag kritiserar, som Socialdemokraterna kritiserar och som även de svenska professorerna kritiserar. Vad gäller de internationella bedömarna är det inte precis någon statshemlighet att skuldsättningen bland de svenska hushållen ligger på en relativt hög nivå, men om det är skuldsättningen man vill komma åt är ränteavdragen faktiskt ett betydligt mer effektivt verktyg att jobba med. Det träffar nämligen alla låntagare, inte bara nya – och inte primärt unga vuxna hushåll, vilket är fallet med det andra amorteringskravet. Jag vet att också är för en nedtrappning av ränteavdragen, precis som . Jag säger inte att det måste ske just , mitt under brinnande pandemi; det vill jag vara tydlig med. Jag konstaterar bara att regeringen har haft snart två mandatperioder på sig att göra något åt ränteavdragen men inte mäktat med de tunga politiska frågorna. Sedan vill jag gå in något på frågan vilken effekt det har på unga hushåll på bostadsmarknaden. Verkligheten är ju sådan att det av det underlag som själv har levererat till regeringen med all tydlighet framgår att kurvan över antal unga hushåll som beviljas bostadslån visade en uppåtgående trend innan amorteringskraven men att den nu har stagnerat. Trenden att det blev enklare för unga hushåll att få bostadslån har alltså brutits efter amorteringskravets införande. Ytterligare statistik visar att den andel unga vuxna som behöver hjälp med kontantinsats eller medlåntagare på ett bostadslån låg på 2016. ligger den på . Det har alltså blivit svårare att samla ihop till kontantinsatsen, vilket också pulvriserar argumentet att amorteringskraven har en statistiskt signifikant effekt på prisökningen på bostäder. Ytterligare fakta på bordet – och det är här det blir riktigt intressant – är att den lägsta bruttoinkomst som krävs för att få lån på av bostadens värde för en etta i har ökat med . Av denna ökning står amorteringskraven för , övriga kreditrestriktioner för 1 600 och högre priser på bostäder för . Detta talar sitt tydliga språk: Det har bortom allt rimligt tvivel blivit svårare för unga vuxna att få bostadslån. Mot den bakgrunden undrar jag hur många unga vuxna som har exkluderats från att ha ett eget hem på grund av det andra amorteringskravet. 141 Statsrådet (MP): Det var en hel del felaktigheter i det just läste upp, till exempel när det gäller andelen unga bland bolånetagarna. Det som har hänt historiskt är följande: När den förra regeringen införde bolånetaket 2012 sjönk andelen unga bland nya bolånetagare ganska rejält. Under den nuvarande regeringen har den faktiskt gått upp och legat på en stabil nivå , även med de amorteringskrav som är införda. Det är statistik och sanning, till skillnad från det som redovisade. Jag kan också ge ett tydligt besked om hur många som påverkas av det andra amorteringskravet: Det är enligt bolåneundersökningar av nya bolånetagare. Det är alltså en väldigt liten andel av befolkningen som helhet som över huvud taget påverkas av det andra amorteringskravet.