prot · H80997 · 2021-03-19 00:00:00 — Den vanligaste orsaken till att man tar så kallade blancolån, det vill säga lån utan säkerhet mot hög ränta, är att man vill delfinansiera kontantinsatsen. Varför behöver man då delfinansiera kontantinsatsen? Ett: för att priserna har gått upp. Två: för att man vill undvika det andra amorteringskravet. Det är alltså inte bara det att det andra amorteringskravet inte har någon statistiskt signifikant effekt på prisutvecklingen för bostäder, utan det pushar dessutom ut unga vuxna mot dåliga lån. Det är alltså direkt kontraproduktivt. Jag skulle vilja ha en kommentar om det. Något annat som jag önskar lyfta upp är ett citat från daterat och författat av Socialdemokraternas bostadspolitiska talesperson. Han skrev så här: ”Vi menar att det är rimligt att se över amorteringskraven. … Men alla de pålagor som skett är med största sannolikhet inte motiverade. … Unga och förstagångsköpare stängs ute eftersom amorteringarna är som tyngst i början av ett låns löptid. … Ett mer välavvägt amorteringskrav för unga och förstagångsköpare vore önskvärt.” Det låter som att åtminstone regeringspartner är på väg att svänga. Jag undrar: Håller finansmarknadsministern med sitt regeringsparti? 65 Statsrådet (MP): Jag fick höra att jag reflexmässigt slänger mig med åsikter här. Som ingenjör i grunden är jag ganska intresserad av siffror, så en av de frågor jag ställde mig när jag kom in som ny i detta uppdrag var bland annat hur det har påverkat antalet unga och förstagångsköpare att amorteringskrav införts och om vi kan se någon drastisk minskning av bolån för dem som ska ta steget in på bostadsmarknaden. Det svar jag har fått är att det inte alls har skett någon stor, drastisk minskning på grund av amorteringskravet. Jag tror att det som lyfter upp är en del av svaret – att det är oerhört svårt att komma in på bostadsmarknaden, där en del kanske kan tänka sig hyresrätt, om möjlighet finns. Jag delar helt bilden av den problematiska bostadssituation som finns i och hur hårt den slår mot människor, inte minst mot de människor som har väldigt lite pengar. De kommer inte att bli hjälpta av att vi avskaffar amorteringskraven, för de kommer inte att kunna köpa en bostad i alla fall. Vi måste se till att vi har fler hyresrätter som människor har råd att bo i. Sedan tar jag förstås intryck till exempel av konsekvenserna i av att i princip avskaffa amorteringskraven. Priserna steg ytterligare. Vi har redan väldigt höga priser i . Skuldsättningen ökade, vilket snarare försvårade för unga att komma in på bostadsmarknaden. De problem vi har kommer inte att försvinna för att vi tar bort amorteringskraven. Jag fick frågan om vad som skulle kunna få mig att vilja lätta på kraven. Det är självfallet om vi ser att det finns goda effekter för de människor som bor i detta land och om jag blir övertygad om att det är rätt steg för människor för att lösa den svåra bostadskris som vi befinner oss i. Då ska vi givetvis inte tveka att göra det. Jag tycker att det är bra att utvärderingen görs. har tillgång till en hel del data som jag tror är viktiga i utvärderingen. Det är förstås också bra att lyssna till forskning som tittar på dessa frågor och ta hjälp av det. Jag tror att vi alla är ense om att så som situationen ser ut är det väldigt tufft för människor på bostadsmarknaden. Men det är heller inte rimligt att just ska sticka ut så som vi har gjort tidigare genom att inte amortera. Det har också varit en fördel i den kris som vi befinner oss i just nu att kunna lätta på amorteringskraven. Det skapade ett ökat utrymme för hushåll som hade det behovet, kanske ett hushåll med två vuxna som båda har förlorat arbetet och befinner sig i en jättesvår situation. Att i det läget kunna ha en dialog med sin bank för att se hur man i detta läge kan göra med sina lån och att amorteringskravet lyfts bort kan göra att just den familjen klarar sig bättre och kan ta sig fram i tillvaron. Trots att man befinner sig i en svår ekonomisk situation kan man ta sig igenom den och sedan resa sig på nytt. Där var det en stor fördel att kunna skapa ett ökat utrymme för hushåll som har fått det tufft ekonomiskt. När det gäller amorteringskraven finns det också i vanliga fall ett utrymme att ha en dialog med bankerna om möjligheterna att lyfta bort amorteringskravet om man har hamnat i en svår situation. Det var några reflektioner från min sida. Jag är fortfarande nyfiken på hur riksdagsledamöterna ser på riskerna med skuldsättningen och vad man kan göra åt dem. 66 (C): Det torde vara självklart att man som riksdagsledamot också tar ett ansvar för skuldsättningen. Den fråga som vi diskuterar här och är huruvida just amorteringskravet är lösningen på det problemet. Där har vi olika uppfattningar. Det är positivt att öppnar för att åtminstone resonera kring vad som skulle kunna få henne att ändra uppfattning. Det är i så fall om vi får en lösning på bostadskrisen som innebär att amorteringskravet skulle vara obehövligt. Sedan återkommer hon till uppdrag till sig själv att utvärdera amorteringskravet. Men det ingår inte i uppdrag i utvärderingen att över huvud taget gå in på effekterna på bostadsmarknaden. Man har helt och hållet fokus på skuldsättningsfrågan. Det är glädjande att vi har haft flera infallsvinklar i denna debatt. och även har kanske gått in på de mer finansiella effekterna och orsakerna till skuldsättningen. Det är bra att detta blir belyst från olika håll. Jag har huvudsakligen fokuserat på bostadsbristen och amorteringskravets effekter på bostadsbyggandet. Jag vill återkomma till tipset att ta en diskussion med i ärendet, eftersom hon ansvarar för bostadspolitiken , och att lyssna till de husfabrikanter som är mycket kritiska och oroliga för vad detta innebär. Jag har efterlyst en analys av vad amorteringskravet betyder för bostadsmarknaden och av vilka skäl statsrådet skulle vilja utvärdera det och avstå från att återinföra det. Jag har delvis fått ett svar på det. kommer på slutet in på att antalet bolån inte har minskat utan tvärtom kanske har ökat lite grann. Jag har angett orsaken till det, och det är bristen på alternativa bostäder. Jag har också beskrivit att många personer som lyckas ta lån gör det därför att de har stöd av rika föräldrar, har en egen förmögenhet eller har en hög inkomst. Övriga personer göre sig icke besvär. 67 Statsrådet (MP): Jag tackar för att han har lyft fram väldigt viktiga frågor här i kammaren, till exempel frågan om den svåra bostadsbrist som vi har i . Vi behöver inte minst fler hyresrätter. Jag delar helt uppfattningen att en del tvingas göra vad de kan för att köpa en bostad. Många vill äga en bostad. Men man ska också kunna ha valfrihet. Är det ett väldigt svårt läge är det inte alltid så det ser ut i praktiken. Jag delar också bilden att vissa människor i samhället har möjlighet att köpa en bostad. Men det är också många människor som inte har den möjligheten. Detta ska vara ett land för alla. Därför vill jag tacka för de väldigt viktiga reflektionerna kring den situation som vi befinner oss i. Skuldsättningen i har stuckit ut. Det är flera aktörer internationellt och i som har pekat på riskerna med den, både för ekonomin i stort och för enskilda människor. Man kan drabbas av detta. Vi såg till exempel förstagångsköpare i som under den ekonomiska krisen drabbades av att vara tvungna att sälja och inte kunna täcka sina egna lån. Det är förstås en väldigt svår situation för människor. Lösningen är då inte amorteringskraven. Men jag skulle ändå kunna säga att en del av lösningen ligger där. Vi ser att människor, inte minst unga och förstagångsköpare, lånar lite mindre, köper lite billigare lägenheter och kommer att vara mer motståndskraftiga både för egen del och för ekonomin i stort. Det är viktigt om man hamnar i en ekonomisk kris. Det är alltså viktigt att vrida och vända på dessa frågor om skuldsättningen och om den svåra bostadssituationen. Där tror jag att amorteringskraven har haft en stor betydelse också för att öka motståndskraften mot ekonomiska kriser. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2020/21:539 om tillsyn över de noterade tillväxtföretagen 68 Statsrådet (MP): i har frågat mig dels vilka åtgärder jag planerar att vidta för att ska ge mer vägledning och föra dialog med värdepappersmarknadens aktörer, dels hur jag ska arbeta för att upprätta ett gott konsumentskydd utan att genom sanktioner försvårar tillväxtföretagens möjlighet att få tillgång till kapital. Jag vill först säga att jag delar bild av de noterade tillväxtföretagens betydelse för svensk sysselsättning och framtid. Många av dessa företag spelar även en avgörande roll för att vi ska lyckas med den gröna omställningen till en hållbar ekonomi. Mot den bakgrunden är det viktigt att vi värnar och utvecklar den kapitalmarknad där dessa företag finner kapital för att finansiera sin verksamhet och omställningen av vårt samhälle. har överlag ett gott investeringsklimat med flera tillgängliga handelsplatser för just små och medelstora tillväxtföretag. Det återspeglas bland annat i det stora antalet företag som noteras i , och det lyfts ofta fram att i en europeisk kontext överlag har ett gott investeringsklimat som gynnar små och medelstora företag. Ett stort förtroende för kapitalmarknaden är avgörande för att investerare ska vara beredda att göra investeringar. Detta gäller kanske särskilt för investeringar i tillväxtföretag. och handelsplatserna bidrar genom sin tillsyn och övervakning till att upprätthålla det förtroendet. agerar, liksom alla andra myndigheter, självständigt utifrån gällande lagstiftning. Enligt Europeiska värdepappers- och marknadsmyndighetens – – rapport stod visserligen för av de inrapporterade administrativa sanktionerna inom EU men endast för av det totala sanktionsbeloppet. Som lyfter fram i sin fråga bidrar genom sin tillsyn till att förtroendet för kapitalmarknaden upprätthålls och bidrar därigenom till väl fungerande marknader. Däremot är regelverket omfattande, och jag kan ha förståelse för att det kan uppfattas som krävande, särskilt för små och medelstora företag. Detta är självklart en fråga vi noga följer för att värna ett fortsatt gott noteringsklimat. Här kan nämnas att det träder i kraft nya EU-regler som ska minska noterade företags administrativa bördor vid kapitalanskaffningar samt främja små och medelstora bankers utlåning till bland annat företag. Vi kan i detta sammanhang även konstatera att för kapitalmarknadsunionen innehåller åtgärder för att ytterligare främja tillväxtmarknader för små och medelstora företag, förenkla nuvarande regler för notering och skapa en mer proportionerlig behandling av små och medelstora företag. 69 i (M): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. har på uppdrag av mig tagit fram en rapport och redovisat tillsyn av de noterade tillväxtföretagen. För tillväxtbolag finns i bland annat en infrastruktur för kapitalförsörjning via de tre marknadsplatserna , Spotlight Stock Market och First North. Företagen på dessa tre marknadsplatser har cirka 25 000 anställda. Om man därtill lägger indirekta effekter på sysselsättning och tillväxt i form av forskning och inköp av olika kringtjänster blir tillväxtföretagens betydelse ännu större. Enligt forskning på området är denna infrastruktur för tillväxtfinansiering en viktig anledning till att har lyckats få fram en stor mängd växande uppskalningsföretag inom flera branscher. Av ett underlag framtaget av Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten, , framgår att har den största tillväxtmarknaden för små och medelstora företag i . Det råder alltså inget tvivel om hur viktiga dessa företag är för framtida tillväxt och sysselsättning i vårt land. Det finns all anledning att vara stolt över våra tillväxtföretag och deras bidrag till tillväxt och sysselsättning. Men tyvärr finns det problem, och det handlar om hur den ansvariga myndigheten – – agerar. Enligt står svenska för av de inrapporterade administrativa sanktioner som utfärdades i medlemsländerna. Det tycker jag tyder på att är överdrivet nitisk. Om så är fallet är det allvarligt, för det skulle få en rad mycket negativa konsekvenser. Det skulle bli svårare att attrahera riskkapital till rimliga kostnader, vilket skulle begränsa potentialen för dessa utvecklingsföretag. Kostnaderna för regelefterlevnad skulle bli större i än på jämförbara marknader. Det skulle bli svårare att rekrytera styrelseledamöter när ansvaret för den enskilda ledamoten riskerar att bli orimligt stort. Antalet noterade bolag skulle bli mindre, och redan noterade bolag kanske skulle avnoteras. Statsrådet säger i sitt svar att regelverket är omfattande och att hon kan ha förståelse för att det kan uppfattas som krävande, särskilt för små och medelstora företag. Men låt mig vara väldigt tydlig: Det är inte lagstiftningen i sig som är problemet, utan det är tolkning och tillämpning som försvårar för företagen. 70 Statsrådet (MP): Jag instämmer helt i hyllning till våra tillväxtföretag. De är förstås någonting fantastiskt för . Det är också väldigt glädjande att ta del av siffror när det gäller små och medelstora företag. Vi kan se att , alltså nästan hälften, av de företag i som har aktier noterade på handelsplatser inriktade mot små och medelstora företag är noterade i . Det är någonting vi ska vara mycket stolta över. De bidrar till att stärka vårt land, de skapar innovation och de förverkligar människors drömmar. De ger oss välstånd. Jag tänker göra några reflektioner här. Vi har en lagstiftning, marknadsmissbruksförordningen, som är en EU-förordning. Den måste förstås följa. Det kommer att göras en översyn av den här förordningen för att se om det går att förenkla reglerna, inte minst för små och medelstora företag och tillväxtföretag, och om det finns saker vi behöver förbättra. En sådan översyn tänker jag är viktig att välkomna; vi ska ju alltid fungera över vad mer vi kan göra för att underlätta för inte minst företag att stärka vårt land. har naturligtvis ett uppdrag att bedriva tillsyn utifrån den lagstiftning som finns. De har en snabb process när det gäller sanktionsförelägganden. Det är klart att man kan tycka att det vore bättre om inte var så effektiv i sin tillsyn – eller mindre nitisk, för att använda riksdagsledamotens ord. Men det här är ju en självständig myndighet, och den styr förstås sitt arbete själv. Generellt när det gäller lagstiftning kan jag också tänka att det faktiskt måste få konsekvenser om någon gör fel. Det måste vara lite ordning och reda. När det gäller den stora andelen sanktioner handlar det inte om några stora konsekvenser, för det är inte allvarliga brott som har begåtts. Det handlar i stället om sanktionsförelägganden, och det är inget som hanterar. Det ligger på – men också delvis på de handelsplatser där företagen finns noterade, beroende på vad det handlar om. Ur mitt perspektiv är det mer rimligt att ställa sig frågan om det finns saker vi kan göra för att underlätta när det gäller regelverket. En myndighet agerar självständigt och ska förstås utgå från de lagar som finns i . Bedriver myndigheten tillsyn är uppdraget förstås att göra just det. Man kan förstås tänka att myndigheten kunde vara mindre effektiv eller kanske avstå från att ingripa när felaktigheter har begåtts. En sådan uppfattning kan man ha, men från ett politiskt perspektiv tror jag att det ansvar vi som politiker har snarare ligger i att se hur lagstiftningen ser ut. Där har vi ett ansvar. Vi kan förstås även ha samtal om vikten av förebyggande åtgärder, vilket också är något som riksdagsledamoten har nämnt. Det är givetvis viktigt. Vad kan vi göra för att underlätta ett sådant arbete? De bästa felen är förstås de fel som inte begås. Men, återigen: är en självständig myndighet, och den agerar utifrån den lagstiftning som finns. 71 i (M): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tycker att den här diskussionen är oerhört viktig att ha. Man ska nämligen komma ihåg att systemet med en tillsynsmyndighet naturligtvis är i grunden bra. Enligt min bedömning råder det konsensus bland marknadens aktörer om att relevant vägledning och förutsägbarhet är centrala faktorer för att det ska gå att göra rätt, så att förtroendet för marknaden vidmakthålls. En sådan ordning gynnar samtliga marknadens aktörer, och här har naturligtvis en väldigt viktig roll att spela. På grund av förhållningssätt går dock utvecklingen i vissa delar i motsatt riktning, det vill säga att man är reaktiv och inriktad på sanktioner. Enligt den rapport jag tidigare hänvisade till upplever marknaden att i alltför stor utsträckning undviker vägledning och dialog och i stället föredrar en roll där aktörerna först får göra fel, vilket är till men för förtroendet för marknaden, så att sedan får fokusera på sanktionsuppgiften. ökar riskerna efter att har valt att ändra rådande praxis på flera områden, utan tydlig motivering. I synnerhet drabbar detta mindre tillväxtbolag eftersom i sin tillämpning inte tar hänsyn till bolagets storlek. Detta gör att tillväxtbolag drabbas oproportionerligt hårt medan konsekvenserna för större företag inte är lika stora. Att en sådan nitiskhet inte är nödvändig framkommer tydligt vid en läsning av rapporten. har i arbetet med sin rapport varit i kontakt med en rad andra länder och konstaterat att man i dessa länder upplever att tillsynen har fungerat bra och att den inte har negativt påverkat tillväxtföretagens tillgång till kapital. styr enligt min mening genom att först låta företagen göra fel och sedan bestraffa dem. Delar statsrådet min uppfattning att det vore både lämpligare och rimligare om fokuserade mer på att styra genom vägledning åt och dialog med marknadens olika aktörer? 72 Statsrådet (MP): är som sagt en självständig myndighet och har ett uppdrag som de ska utföra. Generellt tycker jag att förebyggande arbete är väldigt viktigt inom en rad olika politiska områden. Jag har tidigare haft ansvar bland annat för diskrimineringsarbetet och diskrimineringslagstiftningen, och det är förstås oerhört viktigt att vi gör vad vi kan för att förebygga diskriminering. I det här fallet handlar det om att förebygga att fel begås. Jag tycker att det alltid är viktigt att ha ett sådant perspektiv med sig. Jag tänkte ta ett exempel. En del av sanktionerna handlar om marknadsmissbruk, där personer har handlat med olika instrument. Där har gjort ett arbete tillsammans med banker och mäklarfirmor för att se hur man kan minska riskerna för att sådana felaktigheter begås. Bland annat är det, för att vara väldigt konkret, flera som har lagt in begränsningar i sina system för att hindra småsparare från att lägga avvikande ordrar, vilket kan utgöra marknadsmanipulation. Det är ett konkret exempel där man i själva systemen förhindrar att felaktigheter begås. Jag tänker att det förstås är positivt när man kan arbeta på det sättet. En stor del av detta består ju också av insynsrapporteringen, det vill säga att ledande personer i företag ska rapportera. Om det är så att man till exempel har handlat med aktier och förändrat sitt innehav ska detta rapporteras. Det rapporteras ibland för sent eller inte alls, och då kan man få ett sanktionsföreläggande. Man kan alltid ha med sig hur man på olika sätt kan minska dessa felaktigheter. På alla politiska områden och när det gäller all lagstiftning är min tydliga utgångspunkt dock att det måste få konsekvenser att inte göra rätt. Att man vet att det är ordning och reda, att vi har ett regelverk, att det finns en effektiv tillsyn och att det får konsekvenser att göra fel är viktigt för att upprätthålla förtroendet för marknaden. Detta är i sin tur viktigt för att kunna attrahera kapital och för att investerare ska känna sig trygga med att investera. Där är förtroendet oerhört viktigt. har en snabb process när det gäller sanktionsförelägganden. Generellt är det dock förstås en väldigt viktig fråga som tar upp gällande hur man kan se till att felaktigheter över huvud taget inte begås. Jag har en sista reflektion när det gäller detta. Det är ju så att nästan hälften av företagen som detta handlar om är noterade i på en av våra tre handelsplatser. Då kan det vara så att det inte är lika uppseendeväckande att en hel del av de inrapporterade sanktionerna härrör från . Det skulle kunna vara mer uppseendeväckande om vi hade en väldigt liten andel av företagen men ändå hade många sanktioner, vilket i och för sig skulle kunna tyda på en väldigt effektiv tillsyn. Det här är någonting som jag har reflekterat över. Detta var några reflektioner från min sida. Jag välkomnar också den översyn som görs av den EU-förordning som vi har att följa. 73 i (M): Jag vill först och främst tacka för den viktiga diskussion som vi haft. Jag är ganska övertygad om att vi i mångt och mycket har samsyn i fråga om hur viktigt det är att tillväxtföretagen får ett rimligt regelverk att följa. Som framgår av utredningen som tagit fram sticker ut i och väljer att göra särtolkningar som man sällan har legal grund för. Ofta löser dessa heller inte något reellt problem. Jag tycker att detta är anmärkningsvärt, och jag tror att det skulle behöva utredas av regeringen. tycks också vara påtagligt inriktad på sanktioner i stället för att arbeta med vägledning och verkar inte alls jobba proaktivt med dessa frågor. Detta gör det oerhört svårt för marknadens aktörer att veta hur de ska agera. Det är inte en kommunikativ tillsyn. Frågan som har debatterats nu gäller inte huruvida har att tillämpa den lagstiftning som finns, utan den gäller hur väljer att tolka och tillämpa lagstiftningen. Ambitionen för måste ju vara att få marknaden att följa lagen men att också agera på ett sätt som gör att kan utvecklas väl. Så blir det när investerare, bolag och alla andra intressenter har förtroende för systemet och dess tillämpning. 74 Statsrådet (MP): De allra flesta av dessa sanktioner rör ledande företrädare för företag, eller deras närstående, som inte har rapporterat in transaktioner med värdepapper eller som har rapporterat . Det är förstås viktigt att detta får konsekvenser, men det handlar heller inte om allvarliga brott som utreder. Detta är ett regelverk vi har för att man ska kunna känna sig trygg till exempel med att människor inte har handlat när de har haft icke offentliggjord information som kan ge fördelar. Den som tittar på vad sanktionerna berör ser att detta är vad det i allra största utsträckning handlar om. Det är klart att det alltid är viktigt att se hur vi kan underlätta för företag, och jag uppskattar den konstruktiva diskussion som vi har haft här i kammaren . Jag vill också påpeka vikten av att vi har med oss hur vi kan stimulera nya företag som kan växa och som kan skapa möjligheter för människor i vårt land. Jag vill rikta ett stort tack till riksdagsledamoten för detta. Vi har ett gott investeringsklimat, men det måste vi också värna. Från politikens sida kan vi alltid fundera på hur vi kan bli ännu bättre och hur vi bättre kan understödja företag som gör vårt land starkare och bättre. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2020/21:401 om det svenska arbetsmiljöarbetet 75 Arbetsmarknadsminister (S): Ciczie Weidby har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att vända den negativa utvecklingen med allt färre skyddsombud inom , vilka åtgärder jag avser att vidta för att värna och utveckla det nuvarande systemet med regionala skyddsombud samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att öka antalet arbetsmiljöinspektörer i linje med riktlinjer. Den svenska arbetsmiljölagstiftningen bygger på att arbetsgivaren samverkar med arbetstagarna i syfte att åstadkomma en bra arbetsmiljö. Skyddsombudet är arbetstagarnas representant och företräder arbetstagarna i arbetsmiljöfrågor. Skyddsombudens verksamhet är av stor betydelse för att det systematiska arbetsmiljöarbetet på landets arbetsplatser ska fungera. Skyddsombud utses av lokal arbetstagarorganisation som är eller brukar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren.