prot · H809103 · 2021-04-07 00:00:00 — Vi kan dock inte bortse ifrån att det internationellt har riktats kritik mot , återkommande och , just gällande att det inte finns en gräns för hur lång häktningstiden får vara. Kritiken har bland annat kommit från särskilda kommitté för förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling. Kritiken har också kommit från för barnets rättigheter, som övervakar efterlevnaden av . Även nationellt har det riktats kritik mot avsaknaden av tidsgränser, bland annat från . Vi tycker nog alltså att någonting måste göras, fru talman. Att införa tidsgränser för häktning, förstås med möjlighet till förlängning, är ett förslag som ställer sig bakom. Jämförelser internationellt visar att det inte är särskilt troligt att utredningar skulle ta skada av, hålla sämre kvalitet eller leda till färre fällande domar om tidsgränser infördes. Det är snarare andra faktorer som är avgörande för effektivare utredningar, såsom möjlighet till tidiga förhör som kan användas i bevisföringen vid huvudförhandling och en reformering av omedelbarhetsprincipen, vilket inte minst kan vara bra ur ett brottsofferperspektiv. Andra åtgärder som kan effektivisera brottsutredningar och därmed korta häktningstiderna är mer resurser till Nationellt forensiskt centrum, liksom inte minst modernare regler för beslag och husrannsakan. Vi tror alltså att detta kan komplettera, inte stå emot, bestämmelserna om tidsgränser för häktning. Syftet är att korta häktningstiderna. Det har också funnits ett behov av att se över situationen för barn som frihetsberövas till följd av misstänkt brottslighet. anser att inriktningen i propositionen är vällovlig och instämmer i huvudsak med de förslag som förs fram. Enligt regeringens förslag ska den som inte har fyllt 18 och som är gripen eller anhållen få hållas i förvar i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt. Den unge ska som utgångspunkt placeras på ett annat ställe än i polisarrest. instämmer i uppfattningen att polisarresten generellt sett inte är en lämplig miljö för ett barn – det är en ofta stökig och ibland våldsam miljö – och att utgångspunkten alltid bör vara att hitta en alternativ placering. är det förstås angeläget att förvar i polisarrest godtas, om det inte finns en alternativ placering att tillgå, i de fall då det finns de synnerliga skäl som krävs för att frihetsberöva ett barn till följd av misstanke om brott. Det blir naturligtvis fel om barn som uppfyller de redan mycket högt ställda krav som finns för ett frihetsberövande försätts på fri fot enbart med motiveringen att förvar i polisarrest inte kan anses godtagbart. Tolkningen av huruvida förvar i polisarrest är absolut nödvändigt bör därmed grunda sig i om det finns alternativa placeringar att tillgå. Jag yrkar bifall till reservation 5. 50 (V): Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering har jag väntat på den här lagstiftningen. har arbetet för att sätta barns rättigheter i främsta rummet varit på svaj. Barn är barn oavsett vilken handling som barnen begår, och barn ska behandlas som just barn. Häktning av barn är oerhört vanskligt. Det är en aggressiv åtgärd som helst inte ska behöva användas alls, och när den används ska det ske med eftertanke. Jag är nöjd med det beslut som läggs på bord och med att de partier som sätter barn i främsta rummet har kunnat enas i en kompromiss om att misstänkta som ännu inte fyllt ska kunna häktas . Detta är inte politik, och vi står kvar vid att häktning av barn helst ska förbjudas. Men vi stöder det förslag som debatteras . Även häktning av vuxna är en väldigt drastisk åtgärd som jag upplever att många viftar bort som någonting väldigt enkelt. Att sitta isolerad i en cell i princip alla dygnets timmar är ingen lek, utan det är på blodigt allvar – detta visar den stora psykiska ohälsa som isolering innebär. har återkommande fått kritik från FN:s och om de långa häktningstider som har. Det tar att utreda brott, och brottsligheten blir mer och mer komplicerad. Men det måste finnas en tidsgräns. Att vi beslutar att maxgränsen för häktning blir är rimligt. Detta är för den häktade, och det är oerhört viktigt att rättigheten att få vistas med andra personer minst blir verklighet. Men ger också polis och åklagare förutsättningar att på bästa sätt genomföra en gedigen förundersökning som får ta tid. Å ena sidan, å andra sidan. Den rättspolitik , står för är något helt annat. Det är ett sätt att se på människor som är otroligt verklighetsfrånvänt. Där är allt svart eller vitt. En misstänkt är alltid skyldig och ska dömas. En häktningstid utan tidsgräns är något som man via trixig handläggning i vill skjutsa igenom. Jag blir på riktigt rädd och orolig över det sättet att bedriva politik. Det som mest förvånar mig är den spelade oron över barn som begår brott och att på riktigt tror att barn inte kommer att utnyttjas av kriminella om häktningstiden för barn blir riktigt lång – som om grovt kriminella gängledare helt plötsligt skulle börja bry sig om barnen för att häktningstiderna för barn är långa. Det kommer de inte, för det finns hur många barn som helst att rekrytera in till gängen. Detta är ett otroligt allvarligt problem, men det löser man inte genom att förlänga häktningstiderna. Att se till att barn varken kommer med i kriminella gäng eller själva begår brott är en stor och allvarlig fråga, men där spelar varken häktningstiderna eller längden på straffen särskilt stor roll. Att vara just inlåst eller häktad kan vara någonting som skapar status och visar att man är en del av det kriminella gänget. Därför behövs helt andra socialpolitiska åtgärder, en skola som fungerar för alla och ett jämlikt samhälle. Men detta är en helt annan debatt än debatten om hur långa häktningstiderna ska vara. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 51 (KD): Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering Efter en lång och slingrig resa är vi framme vid att beslut ska tas om tidsgränser för häktningar. Men resan kan nog bäst beskrivas som en irrfärd mot obestämt mål. Än slank han hit, än slank han dit, som sången lyder, men tyvärr verkar det vara regeringens rättspolitik som har kört i diket. Regeringen säger oftare än vad man kan räkna att den ska ta krafttag mot gängkriminaliteten, men här gör regeringen det i stället svårare för åklagare och polis genom att föreslå fasta gränser för häktning utan några andra förändringar. Det är synnerligen dålig tajmning. Regeringen tycks vara ovillig att diskutera frågan. Är det någon som har hört eller kommentera detta ärende utan att hänvisa till ? Man kan konstatera att ministrarnas frånvaro i debatten också visar på ett bristande intresse för frågan från regeringens sida. Väl här i har förslaget skiftat kontinuerligt under processens gång, som ledamoten beskrev. Först föreslog regeringens proposition att tidsbegränsningen för häktning skulle vara för unga och för vuxna. Sedan ändrade S i utskottet för vuxna men föreslog fortfarande för unga brottslingar. Ytterligare senare föreslogs, efter kritik från Lagrådet, att det skulle vara för unga och ingen tidsgräns för vuxna. I det senaste förslaget har man nu återvänt till , trots att Lagrådet gjort tummen ned för just detta förslag under resans gång. Det har varit ett hattande, och i sammanhanget kan frågan från vara mycket relevant: Vem är det som kör egentligen? Utgångspunkten för propositionen är bra – att förkorta häktningstiderna är både lovvärt och viktigt. Emellertid är detta inte alldeles enkelt att genomföra. Den tid som en misstänkt häktas är beroende av en rad olika faktorer, som brottets allvar och risken för att den misstänkte ska avvika, återfalla i brott eller försvåra utredningen. Även utredningens komplexitet påverkar häktningstiderna. Utredningarna blir också alltmer komplicerade och komplexa, enligt både och årsredovisningar. I många fall kan varken polis eller åklagare skynda på utredningen, då dess fortskridande är beroende av sådant som är bortom deras kontroll, såsom kötiderna hos Nationellt forensiskt centrum. Propositionen vill dock påvisa att det är på grund av bristen på regler som häktningstiderna är för långa i , när det snarare är en fråga om resursbrist. har snarare för restriktiva regler för vilka som kan häktas än för liberala sådana. har tidigare föreslagit ett enklare förfarande än för både obligatorisk häktning och häktning för mindre grova brott. oroas också över att propositionen innebär stora byråkratiska pålagor på en yrkeskår, åklagare, som är hårt ansträngd. Propositionen kommer också att innebära att rätten ska besluta om vilka restriktioner som behövs i enskilda fall. Detta är problematiskt, då det är åklagaren i egenskap av förundersökningsledare som har bäst insyn i utredningen och vilka restriktioner som behövs. menar att det alltjämt är åklagaren som har bäst insyn i vad som krävs och bör besluta om detta. Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering anser att det är förenat med vissa problem att sätta en tidsgräns för häktning och kräva synnerliga skäl för att denna ska få överträdas. I propositionen nämns att sådana skäl kan vara om utredningen kräver samarbete från andra länder som kan dra ut eller handlar om organiserad brottslighet som är svårutredd. Men det finns även inhemsk och icke organiserad brottslighet som är svår att utreda eftersom den kräver komplicerad forensisk analys som kan ta tid, antingen eftersom analysen är tidskrävande eller för att den som utför analysen är tvungen att prioritera annan brottslighet. Att ha en hård tidsgräns och kräva synnerliga skäl för att frångå denna kan därför få som konsekvens att misstänkta brottslingar släpps och flyr, återfaller i brott eller försvårar utredningen. Det kan också innebära att misstänkta kräver ytterligare utredningsåtgärder för att nå över den tidsgräns som har satts upp. delar uppfattningen att det inte är önskvärt att anhålla eller placera barn i polisarrest. Det bör undvikas i möjligaste mån. Men att anhålla och sätta barn i polisarrest är förenat med avsevärda restriktioner. Emellertid är det så att det finns barn som har begått mycket grova brott och som riskerar att fly, återfalla i eller förhindra utredning av brott om de släpps. En del kan till och med vara mycket farliga för allmänheten. Vi förordar därför att de som är ska få hållas i förvar i polisarrest om det finns synnerliga skäl. refererade till en debattartikel i , där nio åklagare och poliser lyfte fram denna fråga. Och jag vill upprepa det faktum som berörde. I artikeln står att det var totalt tolv ungdomar som satt häktade mer än . Hälften av dessa, sex stycken, satt häktade för mord. Övriga sex satt häktade för försök till mord, synnerligen grovt narkotikabrott, olaga frihetsberövande och grovt narkotikabrott. Båda de grova narkotikabrotten avsåg brott som för en person hade haft ett straffvärde fängelse. Om man nu anser att färre häktningar av ungdomar ska överskrida , i vilket av dessa fall hade det varit värt att riskera hela utredningen genom att häva häktningen? Åklagarna och polisen fortsätter i artikeln: En annan möjlig konsekvens av förslaget är att ungdomar i ännu större utsträckning än kommer att utnyttjas av äldre kriminella för att begå brott. Detta är också något som varnat för i sitt remissvar till lagförslaget. Många av dem som verkar i gängmiljö har mycket god kännedom om lagens positiva särbehandling av ungdomar och har blivit experter på att utnyttja detta till sin fördel. Det är de som jobbar ute i verkligheten som säger så. Jag tycker att vi ska lyssna på dem. Konsekvensanalysen av vad propositionen kommer att innebära för rättsväsendets myndigheter lämnar en del övrigt att önska. Vidare saknar en konsekvensanalys för , något som de själva också påpekar saknas i sitt remissvar till regeringen. Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering vill att alla förslag som gäller rättsväsendet ska innehålla en helhetsanalys av vad som krävs i varje led för att ändamålen ska uppnås. Annars finns det risk för flaskhalsar och bristande effektivitet i rättsväsendets alla delar. Vi kristdemokrater ser inte att propositionen är rätt väg att gå, och genom ett antal reservationer visar vi att den borde ändras. I det läge där brottsutvecklingen befinner sig i är det i mina ögon fel att tro att en fast tidsgräns som enda åtgärd löser alla problem. Hade regeringen på allvar velat korta häktningstiderna hade vägen framåt i stället varit att gå fram med förslag om att till exempel reformera omedelbarhetsprincipen och genom både utökade resurser och ytterligare utvecklingsarbete se till att korta handläggningstiderna hos NFC. Det är faktorer som kan förbättra situationen på ett konkret sätt. Att nu besluta om denna ensidiga förändring, som utredningar pågår och förslag i denna riktning utlovats av regeringen, är en förhastad och ofullständig väg. Att försvåra och komplicera åklagarnas arbete, som utgör en central del i arbetet med att möta den grövre och ofta gängkriminella brottslighet som vi ser, är också steg i fel riktning. Den vingliga färden i detta ärende har tyvärr landat fel och borde i stället haft en annan inriktning med ett större helhetsperspektiv. Jag stöder yrkande och reservationer, men i denna debatt yrkar jag bifall endast till reservation 1. 52 (S): Äntligen är vi framme vid att fatta beslut i detta viktiga ärende som handlar om att effektivare hantera häktningar och minska isoleringen. Flera av de föregående talarna har berört att turerna har varit många, och så är fallet. Jag tycker ändå att det förtjänar att sägas att det bär vi nog ett gemensamt ansvar för i de delarna. Ytterst kan man väl ändå säga, fru talman, att det handlar om demokrati och de spelregler som vi har för vårt uppdrag. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på förslagen i motionerna. har fått såväl internationell som nationell kritik för långa häktningstider och omfattande användning av restriktioner. Kritiken har särskilt avsett situationen för häktade barn och den isolering som restriktionerna ofta leder till. Den internationella kritiken har kommit från mot tortyr och omänsklig behandling och från FN:s kommittéer mot tortyr samt för barnets rättigheter. Och nationell kritik har framförts av bland andra och . Jag är därför glad över att vi , efter lång tids beredning, har en politisk majoritet som faktiskt tar ansvar för den kritik som har fått och som också har kraft nog att stå upp och vidta åtgärder. Jag vill i det sammanhanget passa på att rikta ett stort tack till alla partier som bidragit i det konstruktiva arbetet. Jag tycker att det är viktigt att stanna upp inför det som är något av kärnan i rättsväsendet i allmänhet och den kritik som har fått, i synnerhet när det gäller häktningstider och restriktionsanvändning. Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering Det krävs en del av samhället och rättsväsendet om vi ska vara en rättsstat och leva upp till våra åtaganden för alla inblandade, vare sig man är brottsoffer, förövare, misstänkt eller drabbad på annat sätt. Därför är oppositionens kritik av förslaget om tidsgränser anmärkningsvärd. Jag hör den, men jag ser inte hur de tänker sig att lösa frågan om hur vi i ska leva upp till våra internationella åtaganden. Regeringens proposition har beretts . Utskottet föreslår att tidsgränsen för häktning ska vara för vuxna och för barn, för . En klar majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget om att införa tidsgränser för häktning. Det tycker jag förtjänar att betonas. Det finns kritik mot förslaget, men kritiken handlar främst om att utskottet föreslår som tidsgräns för vuxna i stället för regeringens förslag . Vi tycker dock att är en mer rimlig avvägning. Det behöver finnas en väl avvägd balans vid införandet av tidsgränser mellan å ena sidan att en utredning bedrivs effektivt för att begränsa häktningstiden och å andra sidan vikten av att inte försämra förutsättningarna för utredning och möjlighet till lagföring. De främsta skälen till långa häktningstider är allvarlig brottslighet i kombination med att det misstänkta brottet kan vara särskilt svårutrett på grund av internationella kopplingar eller att brottet utgör en del av organiserad eller gängrelaterad brottslighet. Det är därför nödvändigt att tidsgränserna får överskridas om det finns synnerliga skäl. Jag är övertygad att tidsgränser, även om de kan överskridas, kommer att bli styrande och bidra till bättre planering och resursanvändning och kortare ledtider. Förslaget är utformat med utgångspunkten att de brottsutredande myndigheternas förmåga att utreda brott inte ska försämras. Det finns inget parti som vill försvåra möjligheterna att utreda brott. Det är också viktigt för brottsoffer och vittnen att rättsprocessen kan genomföras inom rimlig tid. Utöver förslaget om tidsgränser finns det andra delar i betänkandet. Jag ska särskilt peka på några ytterligare. Det ena handlar om förändringen att det är rätten på begäran av åklagare som ska ta ställning till den häktades restriktioner. Den ordning som gäller och som innebär att rätten ger åklagaren ett generellt tillstånd att meddela restriktioner är kritiserad. har återkommande rekommenderat att ändra regelverket. Restriktioner är ett omfattande ingrepp, och därför bör det vara ett beslut för domstol och inte åklagare. Vid en domstolsprövning kommer restriktioner att tydligare behöva motiveras och bemötas när domstolen ska ta ställning. När barn häktas rör det sig i det närmaste uteslutande om allvarlig brottslighet. Men trots att kraven för att häkta barn och ge dem restriktioner är högre än för vuxna är andelen häktade med restriktioner större bland barn än bland vuxna. hade av de häktade barnen restriktioner jämfört för samtliga häktade. En klar majoritet av dessa barn är att betrakta som isolerade. Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering Detta är något som fått internationell kritik. JO har också så sent som riktat mycket allvarlig kritik mot Kriminalvården för isolering av intagna i häkte. Regeringen föreslår därför en lagstadgad rätt för barn som häktas att få vistas med någon annan . Civilsamhället gör en ovärderlig insats på häkten och anstalter för att möta människan bakom kriminaliteten och bidra till att bryta isolering. Det kan vara avgörande för att inte minst barn och unga ska kunna lämna ett kriminellt liv bakom sig. Jag har haft förmånen att träffa några av dem för att ta del av deras arbete och erfarenheter. Röda Korset, , , och kristna råd är några organisationer som med bidrag från eller på uppdrag av Kriminalvården ordnar verksamhet på häkten och anstalter. Civilsamhället bidrar med att föra in samhället och något slags normalitet i en sluten värld. De öppnar friska dörrar och visar på alternativ där varje möte med den häktade kan bidra till förändring, som en representant för kristna råd uttryckte det. Det finns sällan en lösning på komplexa problem. Jag är glad att nu kan gå fram med en rad förslag för att effektivisera häktningar och minska isoleringen. Från utskottet är vi tydliga med att detta är några delar för att åstadkomma förändring och att det krävs fortsatt arbete och ytterligare åtgärder på flera områden. Flera utredningar pågår som har betydelse. En handlar om regelverket för utredningar mot just barn som misstänks för brott. En annan utredning ska föreslå straffskärpningar för dem som involverar unga i kriminalitet. Ytterligare en utreder hur snabbförfarande i brottmål för snabbare lagföring kan införas permanent. Frågan om tidiga polisförhör som spelas in under förundersökningen i större utsträckning ska kunna användas som bevis under rättegången bereds på . Det handlar vidare om ett fortsatt arbete med en förstärkt rättskedja och utvecklad samverkan. Utöver tidigare resursförstärkningar kan det finnas behov av ytterligare resurser till rättsväsendet. Det handlar också om att öka effektiviteten i rättsväsendets olika delar, exempelvis inom Nationellt forensiskt centrum för att minska omotiverat långa tider för analys, hantering och undersökningar. Utskottet utgår från att regeringen noga följer utvecklingen och återkommer till med lagförslag för att effektivisera brottmålsprocessen. 53 (M) replik: Som jag sa i mitt anförande rapporterade Ekot att fler unga rekryteras till kriminella nätverk. I sex av sju polisregioner fanns uppgifter om att barn så unga som rekryterades. Polisen i både och uppgav att det rörde sig om hundratals barn – hundratals – som utförde handlingar för kriminella nätverk, till exempel transport av narkotika eller vapen. Fyra av sju polisregioner uppgav att rekryteringen av barn har ökat och att barnen har blivit allt yngre. Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering Flera remissinstanser har varnat för att lagförslaget kommer att innebära ett ökat incitament för de gängkriminella att utnyttja ännu fler barn. , , med flera har sagt det. Detta är förfärligt. Kan ni tänka er en tolvåring som i sitt bostadsområde blir tvingad av gängkriminella att begå brott? I detta mycket allvarliga läge vill regeringen införa lagändringar som innebär ett ökat incitament att tvinga unga att begå brott. Var finns barnperspektivet i detta? Det är många remissinstanser som har varnat för att det blir för stora skillnader i häktningstider för unga respektive vuxna. 54 (S) replik: Det smakar illa i munnen när pratar om barnperspektivet utifrån att barn i större utsträckning skulle bli utnyttjade för att vi sätter tidsgränser för häktning. Det innebär inte att vi höjer någon ribba, utan vi fastställer en tidsgräns för hur länge barn kan vara häktade. Om det finns omständigheter som gör att tiden måste förlängas finns den möjligheten. Jag tycker att det är olyckligt att vrider argumenten och perspektivet på ett sätt som inte stämmer överens med verkligheten. Om man tittar på remissyttrandena ser man att en del säger att det kan finnas en risk för att unga kan komma att utnyttjas, men å andra sidan är det underlag som har funnits till hands alldeles för svagt och otillräckligt för att kunna göra en fullständig bedömning. Med resonemang kan man säga att häktningstiderna för barn ska vara ännu längre, om vi vill undvika att de riskerar att utnyttjas av vuxna. Jag tycker att resonemanget byggs helt fel. hänvisar till att och säger att de ser en risk, men säger inte att båda instanserna har varit tydliga med att det är som gäller. De tillstyrker regeringens proposition. Frågan tillbaka till är: Vad är förslag för att lösa problemet? 55 (M) replik: Det är väldigt enkelt att svara på den sista frågan. Det är att inte införa några tidsgränser över huvud taget, varken för unga eller för vuxna. Det är detta vi har föreslagit, och det är där vi har haft reservationer. Då blir det ingen skillnad, och då ökar inte incitamenten. säger att jag vrider och vänder på det och att jag säger att incitamenten för att man ska utnyttja unga ökar. Det är inte jag som håller på och vrider och vänder på det, utan det är , , och många andra som säger att det finns en stor risk för det. Det är alltså inte jag som vrider och vänder på det. kanske kan läsa remissyttrandena igen, så ser hon också det. Jag vill gå tillbaka till den artikel som de nio åklagarna och poliserna skrev. När det gäller att införa tidsgränser för unga skrev de att det är svårt att få någon häktad och att det med det förslag som finns på bordet, alltså en tremånadersgräns för unga, blir en ytterligare höjning av ribban och ännu svårare att utreda grova brott och att det finns en risk att misstänkta släpps ur häktet och kan förstöra polisutredningen, som sedan måste läggas ned. Effektivare hantering av häktningar och minskad isolering Vi moderater litar på att de rutinerade senioråklagare och poliser som har skrivit under debattartikeln faktiskt vet vad de pratar om. De vill inte hålla unga häktade för skojs skull utan därför att det är nödvändigt för att utreda grova brott. Det ska inte vara längre än nödvändigt, men det ska vara så länge som är nödvändigt.