prot · H80964 · 2021-01-14 00:00:00 — Det är naturligtvis jättebra, men det jag är ute efter är att om inte dessa problem tas på allvar i hela ledet, från regering och riksdag till varje rekryt, fungerar inte processen och inte heller styrningen. Då spelar det ingen roll vad det står i fina papper om det inte blir så i slutändan. Arbetet med processer är viktigt eftersom det är de som utgör basen i alla verksamheter och alltid finns där. Väldokumenterade processer och standardiserade arbetsrutiner är ingen garanti för goda resultat. De anger egentligen endast den befintliga kunskapsnivån i organisationen – . Deras fulla potential kan utnyttjas endast om personalen verkligen tror på värdet och arbetar för att utveckla och driva verksamheten framåt. Försvarsmaktens värdegrund utgår från demokratiska principer och slår vakt om alla människors lika värde, om rättvisa, jämlikhet och mänskliga rättigheter. Man måste bygga in värdena i strukturerna. Processerna ger en struktur för att realisera de värderingar som organisationen har valt att fokusera på. Om det inte går att finna spår i processerna av hur vi slår vakt om alla människors lika värde eller öppenhet, resultat och ansvar, eller bryr sig om varandra och sig själva, blir sådant prat just bara prat. Jag vet inte, fru talman, hur man tänker i det här fallet. Försvarsministern hänvisar till den arbetsgivarpolitiska delegeringen. Den typen av agerande som SVT Väst har granskat är helt oacceptabelt. Det tycker jag och även vår överbefälhavare. Men jag tycker att försvarsministern bara skjuter ifrån sig allt ansvar. vet vi inte om det rör sig om enskilda händelser, men oavsett det behöver vi ta problemet på allvar. 10 Försvarsminister (S): Varken jag eller myndigheten skjuter ifrån sig ansvar på den punkten. Däremot är den arbetsgivarpolitiska delegeringen en realitet, och den anger hur ansvarsfrågorna ligger och att personalfrågor är ett ansvar för Försvarsmakten. Det är då deras skyldighet att utreda och vidta åtgärder när det uppkommer anklagelser om trakasserier. Jag vet att Försvarsmakten både på ledningsnivå och på regementschefsnivå tar frågan på ordentligt och stort allvar i hela arbetet, och man vill åtgärda den typen av problem. Jag har en bestämd uppfattning om att man inom Försvarsmakten arbetar kontinuerligt med värdegrundsarbetet och med de interna regelverken. Precis som interpellanten säger utgår man från de demokratiska principerna om rättvisa, jämlikhet och mänskliga rättigheter. Men värdegrunden utgör också basen för en uppförandekod, nämligen att mångfald ska ses som en tillgång och att Försvarsmakten tar avstånd från alla former av diskriminering, trakasserier, brottslighet, korruption, sexhandel och övergrepp. Medarbetare ska inte missbruka sin maktställning vare sig i yrkesroll eller i andra relationer. Försvarsmakten tog fram skriften Riktlinje med handlingsregler gällande kränkande särbehandling, trakasserier och sexuella trakasserier inom Försvarsmakten. Det är den skrift jag håller i mina hand. Här finns en ordentlig genomgång om vad som gäller och hur man ska agera. Den omfattar systematiskt arbetsmiljöarbete, förebyggande åtgärder, tydliggörande av roller och ansvar, inklusive arbetsgivarens utrednings- och åtgärdsskyldighet, och hur man ska hantera ovälkommet beteende. Personal som misstänks ha gjort något allvarligt fel i tjänsten kan anmälas till . Anmälan ska göras av chefen för den organisationsenhet där den anmälde tjänstgör. Den ska innefatta en utredning av ärendet, yttrande med förslag till påföljd samt motivering till förslaget. Myndigheten anger att man i ska pröva bland annat ärenden som handlar om disciplinansvar, avstängning, avskedande, uppsägning, anmälan till åtal och om man är skäligen misstänkt för brott. Myndigheten har att följa gällande regelverk på området. Jag upprepar att det är min bestämda uppfattning att Försvarsmakten tar frågorna på allvar. Försvarsmaktens värdegrund och uppförandekod liksom de åtgärder som Försvarsmakten vidtar bekräftar den bilden. Jag upprepar att regementschefen tar frågan på stort allvar och att man i försvarsledningen också tar frågan på stort allvar. Skriften är den plattform man har att agera utifrån i den typen av ärenden. 11 (M): Jag tackar ministern för det utvecklade svaret. Det jag är inne på är att det inte spelar någon roll om man håller i det papper ministern har eller i de papper jag har om de ändå inte blir verklighet ute i hela organisationen. Regeringen har möjlighet att via sitt regleringsbrev vara tydlig med att Försvarsmakten ska prioritera frågor som handlar om en god arbetsmiljö och att alla ska känna sig välkomna i myndigheten. SVT Väst visade 2020 en granskning av jägarutbildningen på K 3 i . I reportaget vittnade rekryter om befäl som mobbar, bestraffar och till och med använder våld. Det framkommer också i granskningen vittnesmål om sexism, maktmissbruk och en tystnadskultur. För bara skrev över 1 700 kvinnor inom Försvarsmakten ett upprop som hette Giv akt och bit ihop. Det handlade om kränkningar och övergrepp i sviterna av metoo. I uppropet Giv akt och bit ihop på delade kvinnorna med sig av sina egna erfarenheter, bland annat av våldtäkter, mobbning och sexistiska kommentarer. har Försvarsmakten jobbat hårt med att öka jämställdheten och minska kränkande särbehandling, men ändå verkar det som att man inte riktigt har lyckats komma till rätta med detta, om det som kom fram verkligen stämmer. Jag ser verkligen fram emot utredningen. I min interpellation ställde jag ett antal frågor. Jag kan inte annat än tolka de svar jag har fått som att försvarsministern inte har för avsikt att agera på något sätt i ärendet och inte heller har några planer på att agera för att förbättra organisationskulturen inom Försvarsmakten i stort. I SVT Västs granskning hänvisas det till att det har framkommit att det måste vara fråga om enstaka händelser eller enstaka individer. Är det så eller är det inte så? Jag vet inte hur försvarsministern resonerar, men för mig är det viktigt. Jag vill veta. Fungerar processerna och det systematiska arbetet eller inte? Om de inte gör det spelar det ingen roll vad försvarsministern eller bestämmer. Jag sa i mitt tidigare anförande att om de som tillfrågats av SVT Väst representerar en homogen grupp av de totalt 218 personerna som genomförde utbildningen skulle det finnas över 180 personer som har upplevt kränkande behandling. Det kräver åtgärder, och det kräver ledarskap. Det kräver förklaring och förändring. Till alla er som lyssnar: Jag hoppas och ber att ni vågar träda fram om ni blir kränkta, mobbade, utsatta för maktmissbruk, upplever våld eller allt som strider mot Försvarsmaktens värdegrund. Precis som försvarsministern nämnde har Försvarsmakten infört ett centralt verksamhetsstöd som benämns Utredningsstöd ovälkommet beteende. Sådana frågor måste tas på allvar. Jag tror på Försvarsmaktens värdegrund; öppenhet, resultat och ansvar. Det är något som varje medarbetare ska leva efter såväl i som utanför tjänsten. Jag tror också att vi som politiska ledare ska föregå med gott exempel, som också handlar om att följa rekommendationer under pågående pandemi. 12 Försvarsminister (S): Försvarsmakten har i uppgift att redovisa genomfört och planerat arbete med likabehandling och icke-diskriminering i sina årsredovisningar. Försvarsmakten anger i sin årsredovisning att det ”systematiska likabehandlingsarbetet syftar till att alla som verkar i Försvarsmakten ska ha likvärdiga möjligheter och rättigheter att utvecklas inom organisationen och kunna verka fria från diskriminering. Det innebär att förebygga ovälkomna beteenden, och att professionellt omhänderta sådana ärenden i de fall det inträffar.” I årsredovisningen framgår att fokus har varit att ”skapa ökad struktur och systematik i syfte att utveckla förmågan att omhänderta kränkande särbehandling, trakasserier och sexuella trakasserier”. Det inrättade verksamhetsstödet Utredningsstöd ovälkommet beteende ”bedrivs som ett projekt med en partssammansatt styrgrupp, vilket innebär att arbetstagarorganisationer och skyddsombud involverats i utvecklingsarbetet. Projektet fortgår till och integreras därefter i ordinarie organisation och arbetssätt. Inom projektet ska arbetet fortsätta med verksamhetsutveckling i form av gemensamma rutiner, metoder och processer, parallellt med genomförande av utredningar.” Av redovisningen framgår att ”chef för organisationsenhet är ansvarig för det lokala likabehandlingsarbetet, åtgärdsplaner och uppföljning av arbetet. Till stöd finns en utbildningsorganisation och stödpersonal, där kontaktperson likabehandling är en särskild funktion som ska bistå chefen i det lokala arbetet. ger kontinuerligt utbildning i likabehandlingsarbetet för dessa kontaktpersoner.” Det görs ett omfattande arbete för att främja likabehandling och icke‑diskriminering, och Försvarsmakten tar de här frågorna på allvar. Jag tycker inte att man ska förminska det arbete som sker inom Försvarsmakten. Det måste ske på den lokala förbandsnivån för att det ska fungera, och det ska genomsyra det arbetet. Det är inte så att de planer och inriktningar som vi lagt direktiv om och som Försvarsmakten arbetar med i sin organisation är verkningslösa. Däremot är det så att när det uppstår problematik måste man ta tag i den, vilket också har lett till att regementschefen på nu genomför det här arbetet. Vi får väl se hur utvecklingen blir. Men det är oerhört väsentligt att man bekämpar trakasserier i alla former och att värdegrunden ligger fast. Det är fel att säga att det här inte tas på allvar eller att man inte vidtar några åtgärder. Det är klart att jag i mina kontakter med Försvarsmakten ställer frågor om hur den här hanteringen går till. Vi tar upp många typer av frågor och problematik i vår kontinuerliga dialog med Försvarsmakten. Men här handlar det också om att ha en gränsdragning mellan det som är ministerstyre och det som är ordinarie myndighetsstyrning. Regeringen har, precis som Försvarsmaktens ledning, en mycket tydlig uppfattning att värdegrunden ska gälla. De dokument som har tagits fram är de som man ska verka utifrån, och jag vet att man jobbar kontinuerligt med den här typen av frågor inom Försvarsmakten. 13 (M): En person berättar följande för reportern på SVT Väst: ”När lamporna släcktes på logementet var det många som låg och grät i sina sängar. Det var en så märklig känsla. Nästan tyst, bara låga snyftningar. Stora och starka killar. Många som ville vara tuffa, men när det blev tyst och mörkt gick det inte att hålla inom sig längre.” En annan berättar att han drömmer mardrömmar och undrar om han kommer att bli människa igen. En tredje berättar om hur ett befäl trampade på de värnpliktiga när de gjorde fel i stället för att berätta hur man skulle göra. I uppropet Giv akt och bit ihop 2017 vittnade 1 700 kvinnor om kränkande kommentarer, mobbning och våldtäkter. En av dem berättar att hon tror att många av kränkningarna kan förklaras av den kultur som råder inom Försvarsmakten: ”En stor grej är den organisationskultur som vi har och som har funnits under väldigt, väldigt . Det finns föreställningar om att man ska vara på ett visst sätt och att gemenskap och sammanhållning är en förutsättning, men ingen självklarhet att vara med i.” Hon berättar att det finns stora brister hos ledarskapet inom försvaret. Vidare sätter hon fingret på något: ”Vi har en väldigt bra försvarsmaktsledning som står för det här och är tydlig. I övrigt brister ledarskapet på många ställen, är min upplevelse.” Det här för mig osökt in på det jag sa initialt – att väldokumenterade processer och standardiserade arbetsrutiner inte är någon garanti för goda resultat. Man måste bygga in värdena i strukturen. Man måste säkerställa att alla i organisationen är bärare av värdegrunden. En god arbetsmiljö är grundläggande för att både killar och tjejer ska vilja göra värnplikt och även ta anställning i Försvarsmakten. Ytterst handlar det om försvarsförmåga. Ropet på hjälp löd: ”Ni som har makt – gör något åt situationen!” 14 Försvarsminister (S): Man måste se de olika balanserna i det här. Det genomförs väldigt mycket bra, framåtsyftande arbete inom Försvarsmakten. Jag träffar många värnpliktiga, officerare och andra personalgrupper. Jag får därmed en bild av hur man upplever verksamheten. Jag får väldigt positiv feedback, men det är inte detsamma som att den problematik vi diskuterar just nu inte existerar. Det är för att kunna angripa den typen av problem som det är viktigt att i botten ha tydliga styrdokument. Sedan är det en självklarhet att man måste jobba med de här sakerna lokalt och på förbandsnivå. Det finns ingen garanti för att något system fungerar bara för att man har fattat ett beslut, utan det gäller att de människor som arbetar inom ramen för de här verksamheterna också agerar i den andan. Det är det som värdegrundsutvecklingsarbetet handlar om. Det finns alltså en mycket tydlig ambition att utveckla det här inom Försvarsmakten. Regeringens uppfattning är glasklar: Vi ska aldrig acceptera trakasserier, förminskande eller aktiviteter som tummar på både rättvisa och mänsklig värdighet. Det är det som är inriktningen. När sådant här uppkommer är det lika sorgligt varje gång, och ska man också åtgärda det. Men jag kan garantera att det här tas på allvar av Försvarsmaktens ledning och är något man arbetar med kontinuerligt. Det är något man hanterar seriöst och återkommer till regeringen om i sin rapportering. Det är bra att saker och ting som är problematiska kommer upp till ytan, att de diskuteras och belyses och att man därefter fortsätter utveckla det arbete man genomför. Jag får tacka för diskussionen. Vi får följa det här arbetet mycket noggrant. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 4 Svar på interpellation 2020/21:252 om skjutfält för hemvärnets behov i län 15 Försvarsminister (S): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att tillskapa skjutfält för hemvärnsverksamheten i län. beslutade om propositionen Totalförsvaret 2021–2025. I propositionen konstaterar regeringen, mot bakgrund av det fortsatt försämrade säkerhetspolitiska läget, att det militära försvaret fortsatt behöver stärkas och den operativa förmågan öka. Att försvara mot väpnat angrepp ska vara det militära försvarets huvuduppgift. Att uppnå denna målsättning förutsätter att Försvarsmaktens förband övar mer än vad de har gjort tidigare. För att Försvarsmakten ska kunna utbilda och öva sina förband är det nödvändigt att myndigheten har tillgång till ändamålsenliga övningsområden och övningsanordningar. Det är och regeringen som beslutar om försvarsmaktsorganisationens övergripande utformning. Med det som grund bestämmer Försvarsmakten den närmare utformningen av krigsförbanden som bedöms nödvändig för att de krav statsmakterna ställer ska kunna uppfyllas. Inom de ramar och regeringen har lagt fast är det Försvarsmakten som avgör var och hur krigsförbanden ska utbildas och övas liksom vilka övningsanordningar i form av skjutfält och annat som behövs för att kunna utbilda och öva krigsförbanden. Försvarsmakten, liksom de övriga försvarsmyndigheterna, har lämnat omfattande underlag inför det fattade försvarsbeslutet. Jag konstaterar att Försvarsmakten i det inte har tagit upp behov av ytterligare övningsanordningar i län. Om Försvarsmakten finner att något beslut av eller regeringen behöver fattas återkommer myndigheten till regeringen med förslag. 16 (M): Jag är trots allt glad att både jag och försvarsministern, som han redovisar i svaret, ser hemvärnets funktion som väldigt viktig för . I många delar av landet, exempelvis i mitt hemlän län, är hemvärnet den enda form av försvarsverksamhet som finns. Den är viktig inte bara för försvaret utan också för hela samhällets robusthet. Det handlar om stöd till samhället i olika former. har vi sett att hemvärnet är med och hjälper till där det har kommit nästan metervis med snö. Vi vet också att polisen och räddningstjänsten ofta förlitar sig på hemvärnet för att hjälpa samhällsviktiga verksamheter. län är, som jag skriver, mig veterligt – försvarsministern får gärna rätta mig om jag har fel – det enda län som saknar militära skjutfält. Detta innebär stora praktiska problem. För vissa hemvärnssoldater som ska åka och genomföra en enkel skjutövning betyder det att en enkel resa tar – detta för att hämta utrustning och vapen och transportera sig till grannlänet för att där genomföra övningen. Det är klart att detta för det första är ett resursslöseri med en frivillig kraft som engagerar sig för att lösa dessa viktiga uppgifter. Men det är också i slutänden ett rekryteringsproblem, för när soldaterna ser att de gör en massa uppgifter som inte känns meningsfulla är de inte längre intresserade av att lösa huvuduppgiften. Sammantaget blir samhällets robusthet svagare. Vems uppgift det är att lösa den frågan får vi kanske diskutera. Men jag får tacka för svaret. Jag tycker att försvarsministern i många delar uttrycker det som jag också menar. Exempelvis säger han att försvaret fortsatt behöver stärkas och den operativa förmågan öka – jag håller helt med om detta. Han säger vidare att det är nödvändigt att Försvarsmakten har tillgång till ändamålsenliga övningsområden och övningsanordningar. Det är lite grann detta jag tar upp i denna interpellation. I den tredje delen säger han: ”Inom de ramar och regeringen har lagt fast är det Försvarsmakten som avgör var och hur krigsförbanden ska utbildas och övas liksom vilka övningsanordningar i form av skjutfält och annat som behövs för att kunna utbilda.” Detta stämmer inte helt och hållet. I Försvarsberedningen och de underlag från Försvarsmakten som har inkommit till Försvarsberedningen säger man att man behöver ett nytt regemente i mellersta . har det genom det försvarsbeslut som togs tillkommit fyra nya regementen i . Varför är det så? Jo, försvarsministern har själv uttryckt att det finns inslag av regionalpolitik i detta. Så det försvarsministern säger stämmer inte riktigt. En minister kan mycket väl se till att anordningar i form av skjutfält eller regementen kommer till, om man tycker att det är viktigt. Det är , , och som får dessa nya regementen. Det som också är intressant är att ett av dessa regementen hamnar i försvarsministerns eget hemlän. Det är lätt att misstänka att det skulle vara lättare att ta regionalpolitisk hänsyn då det stärker ens eget län. Min fråga till försvarsministern blir: Varför kan regionalpolitiska hänsyn tas till försvarsministerns eget hemlän men inte till ? är faktiskt, tillsammans med , och , den landsdel som ligger absolut närmast vår tänkta fiende. 17 Försvarsminister (S): Det är klart att man kan välja att vinkla saker på väldigt många sätt och få det till att detta handlar om någon sorts personliga ambitioner. Det må stå var och en fritt att bedöma hur det är med den saken. Det här var en bred och omfattande politisk uppgörelse. Det finns säkerhetspolitiska och militärgeografiska motiv, men det finns också ett spår av regionalpolitik som har påverkat det hela. Ett antal regementsorter har pekats ut. Därtill ska det byggas upp kringverksamheter som ska motsvara behoven för den utbildning som ska genomföras. och regeringen kan peka ut regementsorter och vilka olika typer av organisationsenheter vi ska ha inom Försvarsmakten. Men att utforma den direkta verksamheten och bestämma hur den i vardagen ska se ut med sin egen infrastruktur är Försvarsmaktens uppgift. Jag kan förstå ambitionen att få till stånd ytterligare resurser i län. Jag har inget emot att riksdagsmän som representerar olika delar av landet för fram sina regioners frågor och sina orters behov. Men när man inom Försvarsmakten utformar strukturen gör man en helhetsbedömning, och när det gäller just detta har den typen av kravbild inte uppkommit. Om man ska inrätta ytterligare övnings- och skjutfält är detta en process. Om Försvarsmakten ser de behoven är det myndighetens ansvar att som verksamhetsutövare först analysera vilken verksamhet som är aktuell och kommer att bedrivas på skjutfältet . Man får ta fram ett underlagsmaterial, och en miljökonsekvensbeskrivning ska också upprättas. Processen innefattar samråd med berörda kommuner, organisationer och omkringboende. Sedan ska en ansökan inges till miljöprövningsdelegation. genomför en granskning, och detta leder ofta till krav på olika typer av kompletteringar. Det ingår också ett samrådsförfarande i beredning, och därefter meddelar man ett beslut. Olika miljöprövningsbeslut som rör försvaret överklagas också ofta till slutinstansen, regeringen. Då blir det en beredningsomgång i Mark- och innan ärendet överlämnas till regeringen för prövning och avgörande. I är det som har beredningsansvaret. Jag kan återigen konstatera att man i det omfattande underlag som Försvarsmakten tillsammans med övriga försvarsmyndigheter presenterade med anledning av det försvarsbeslut som fattades inte har identifierat detta behov. Jag kan också konstatera att regeringen har fattat en rad beslut om övnings- och skjutfält. Det gäller , , , , , och . Det är alltså en lång rad ageranden som har möjliggjort verksamhet på övnings- och skjutfält. 18 (M): Jag träffar ofta hemvärnsmän och pratar med dem. Många är väldigt starkt engagerade och tycker att det de håller på med är både viktigt och roligt. Man har en god kamratskap och inte minst en sammanhållning som är väldigt viktig. Men det är två saker som man ofta hävdar. För det första har man dålig eller uttjänt utrustning, vilket gör att man får ägna för mycket tid åt materielvård i stället för att öva på de uppgifter man borde öva på. För det andra är man besviken på att de löften som politiken har gett när det gäller hemvärnet inte har infriats. Vid större övningar tas till och med hemvärnets utrustning i anspråk, så när hemvärnet ska delta och lösa sina uppgifter kan man inte alltid göra det med den utrustning man har. Hemvärnet är styvmoderligt behandlat och bör få större uppmärksamhet. Löften ska infrias, och den utrustning de har ska vara god. Huvuddelen av den tid hemvärnsmännen arbetar ska inte gå till materielvård. Jag måste ändå ställa en fråga till försvarsministern. Jag förstår att dessa frågor inte är i topp i en försvarsberedning och inte heller vid beredning av frågor. Men tycker försvarsministern att det är rimligt att en hemvärnssoldat ska åka , enkel väg, för att delta i en enkel skjutövning? För att gå vidare vill jag också återigen ställa frågan om det såvitt försvarsministern känner till finns något annat län i där man har liknande förutsättningar – ett län som saknar skjutplatser. Jag måste också fråga om försvarsministern tycker att det är rimligt att man inte använder de anläggningar som redan finns. I , exempelvis, finns det en rad olika frivilligverksamheter inom Försvarsmakten som anordnar av annan typ, som gärna skulle se att hemvärnet också blev delaktigt i att driva och använda deras anläggningar så att man blir fler som delar på underhåll och andra arbetsuppgifter. De ser också att hemvärnet är en del av deras grundorganisation som militära frivilligorganisationer och att det är viktigt att man kan försörja och utbilda dessa förband. Är det rimligt, försvarsministern, att län saknar övningsplatser? Jag ser inte att man någon annanstans i landet har så dåliga förutsättningar som vi har i län. Det är klart att man kan tycka att detta är Försvarsmaktens uppdrag. Men det drabbar trots allt inte bara Försvarsmakten, utan det drabbar hela samhället. Detta är en infrastruktur som behövs för att öva och behålla den kompetens som finns, som går förlorad. Därför frågar jag försvarsministern: du att det är rimligt att man ska behöva åka för att komma till en övningsplats, som hemvärnssoldat i län? 19 Försvarsminister (S): Hemvärnet är en väldigt viktig del av Försvarsmakten. Det är en frivilligorganisation med cirka 21 000 personer och bemannad med 3 500 från frivilliga försvarsorganisationer genom frivilligavtal.