prot · H809106 · 2021-04-13 00:00:00 — Men sanningen är ju den i svenskt bistånd att en väldigt liten andel av stödet går direkt till staten. Vi har inget budgetsamarbete alls på det sättet. I stället kanaliserar vi biståndsstödet via civilsamhällesorganisationer och andra aktörer där vi har större chans att få transparens, granskning och uppföljning av det stöd som vi ger. Det är inte alltid detta tas emot särskilt väl. Som sagt möter jag ofta besvikelse. Då är mitt svar ganska enkelt: Ni måste visa att ni vill jobba med oss för öppenhet och transparens, för ökad demokrati och för att vidga det demokratiska utrymmet. Ni måste respektera mänskliga rättigheter mer och jobba med oss för att minska korruptionen. Då möjliggör det för oss att också jobba närmare er och era myndigheter och låta er utveckla ert land. Men om ni inte vill det kommer vi att söka andra aktörer som med vårt finansiella stöd och med vårt partnerskap kan kämpa för jämställdhet, för sexuella och reproduktiva rättigheter, mot klimatförändringar och så vidare – de målsättningar som vi sätter upp i biståndet. Korruption är ett av de största och starkaste utvecklingshinder vi har i världen. Vi behöver använda alla instrument vi har för att bekämpa det. Biståndet är en del. Handel är en annan. Investeringar är en tredje. Jag hoppas att och är överens med mig om att det inte bara är biståndets roll att ta sig in och bekämpa korruptionen. Låt oss använda alla verktyg vi har för en värld fri från korruption och med ökad öppenhet och transparens! 98 (M): Den princip som regeringen har sagt att man ska arbeta efter vad gäller mänskliga rättigheter och rättsstatens principer är: ”Som utgångspunkt ska stödet till staten minska vid en negativ utveckling vad gäller mänskliga rättigheter och demokrati.” Min fråga är som sagt om statsrådet kan tänka sig att arbeta efter samma princip vad gäller graden av korruption. Statsrådet sa att det är väldigt lite statligt samarbete. Det är en sanning med modifikation. Ett exempel är . Om jag minns den rapport jag läste rätt skickades 2019 av biståndet till landet i samarbete med statliga aktörer. har biståndssamarbete med ett flertal länder där korruptionen är utbredd. Exempelvis skriver Sida själva så här om på sin hemsida: ”Korruptionen är genomgripande, systematisk och strukturell. Den gynnar mäktiga grupper och skadar särskilt de människor som lever i fattigdom. Enligt granskning av länders korruption ligger på plats 124 av 180 länder.” är ett av de länder där regeringen har fattat beslut om en ny strategi för biståndet. Den nya strategin gäller och omfattar 1,75 miljarder. Det är otroligt mycket pengar. Att arbeta efter principen om ”mer för mer” och ”mindre för mindre” inom biståndet vad gäller graden av korruption hade varit viktigt, både för att säkerställa att inga skattebetalares pengar ska riskera att försvinna i korruption och för att visa att regeringen tar den negativa inverkan korruptionen har på utveckling på allvar. Att ta den negativa inverkan korruptionen har på utveckling och människors välstånd på allvar är någonting jag tror att de flesta förväntar sig att ministern för internationellt utvecklingssamarbete ska göra. 99 Statsrådet (MP): Än en gång tar upp gamla uppgifter som hon ställer mig till svars för. vet om att vi antog en ny samarbetsstrategi för , med kraftigt minskade volymer och minskat direkt stöd till staten, av den anledningen att vi vid återkommande dialog med den tanzaniska regeringen inte har fått något stöd eller gehör för våra principer gällande demokrati, mänskliga rättigheter, rättsstatens principer och korruption. Vi agerar i enlighet med de principer vi har skrivit ut i budgeten. Vi samarbetar i mindre utsträckning med de stater som inte vill ställa upp på våra demokratiska principer och jobba med mänskliga rättigheter. Då styr vi om biståndet till andra aktörer, icke-statliga aktörer. Det gör också att volymen på totalen oftast går ned i de här samarbetsstrategierna, då det civila samhället inte kan svälja den typ av resurser som statliga aktörer ofta kan. Vi fullföljer detta, och det finns flera exempel på det här. Ett annat är , där vi har gjort en kraftig omläggning av biståndet just på grund av att det finns en avsaknad av dialog och gehör för just demokratiska principer och mänskliga rättigheter. Jag tror att korruption måste ses som en fråga i sig, som vi måste attackera, angripa, jobba med och lära oss mer om. Vi måste följa upp den bättre och jobba bort den. Men korruption och antikorruption måste också vara någonting som genomsyrar allting och allt arbete som vi gör. Jag vill passa på att nämna ytterligare en sak. Om vi tittar på var korruptionen är som mest utbredd ser vi att den till exempel finns i väldigt stor utsträckning inom fossil industri. Omställningen av energisektorn mot förnybar energi blir därmed också ett sätt att minska korruptionen. Vi måste se detta som den komplexa fråga det är. Vi kan inte förenkla det, men vi måste angripa det. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 22 Svar på interpellation 2020/21:581 om åtgärder mot könsstympning i utrikespolitiken 100 Statsrådet (MP): Amineh Kakabaveh har frågat mig om jag och regeringen avser att ta upp frågan om en gemensam lagstiftning för hela EU om ett förbud mot könsstympning, att inom EU verka för att de medlemsländer som inte har förbjudit könsstympning ska göra det , att verka för att frågan om könsstympning kommer högre upp på dagordningen inom EU och FN samt att inom FN driva kravet på att ett förbud mot könsstympning införs i alla FN:s medlemsstater. Könsstympning är jämförbart med tortyr. Att flickor fortfarande utsätts för något så avskyvärt är helt oacceptabelt och måste bekämpas på alla nivåer, såväl nationellt som inom det europeiska och internationella samarbetet. Detta är högt prioriterade frågor för regeringen. Kvinnors och flickors fulla åtnjutande av mänskliga rättigheter, särskilt i fråga om deras sexuella och reproduktiva hälsa och rättigheter, SRHR, driver vi i alla relevanta forum vi kan. konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet, Istanbulkonventionen, omfattar både förebyggande arbete och insatser för flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning. EU undertecknade Istanbulkonventionen 2017 och har därmed bekräftat unionens åtagande att bekämpa våld mot kvinnor inom sitt territorium och globalt. Frågan om EU även kan ansluta sig till och ratificera konventionen, som både innehåller frågor som faller under EU:s kompetens och frågor som faller under medlemsstaternas kompetens, har diskuterats . fick regeringens ståndpunkt att EU bör ansluta sig till konventionen stöd i . Det finns en kvalificerad majoritet av medlemsländer som vill att EU ska ansluta sig till konventionen, och det finns en mindre grupp länder som blockerar detta. pågår en domstolsprocess som initierat, i vilken bland annat ska ta ställning till frågan om EU kan ansluta sig till konventionen även om alla medlemsstater inte är överens. Könsstympning av flickor och kvinnor är en allvarlig kränkning som medför ett stort lidande. Av FN, EU och andra organisationer och myndigheter ses könsstympning av flickor och kvinnor som ett uttryck för hedersrelaterat våld och förtryck och som en kränkning av barns och kvinnors rättigheter. Låt mig vara tydlig: har konsekvent varit drivande i förhandlingarna om EU:s anslutning till konventionen. Bland annat lade i samarbete med fram en politisk deklaration i samband med EU:s undertecknande av konventionen. Dessutom kvarstår givetvis det viktiga arbetet med att hålla genomförandet av konventionen levande i alla länder. feministiska utrikespolitik innebär att utrikesförvaltningen genomgående arbetar med att bekämpa könsrelaterat våld mot kvinnor och flickor och främja SRHR, både politiskt och inom utvecklingssamarbetet. Regeringen arbetar för att Istanbulkonventionen ska få ett ökat genomslag även utanför EU. Vi verkar för att skapa internationell och svensk opinion samt för att så långt som möjligt genomföra och utöka de internationella åtagandena och resurserna för att bekämpa könsstympning. antog till exempel för mänskliga rättigheter en resolution som uppmanar stater att avskaffa könsstympning, till vilken var medförslagsställare. Vi kan glädja oss åt att vi genom intensivt arbete i såväl EU och FN som vid våra ambassader i berörda länder lyckats mobilisera allt fler länder att uttrycka stöd för SRHR, även till exempel i gemensamma anföranden för SRHR i FN:s högnivåsammanhang. är bland de största givarna till UNFPA, UN Women och , som jobbar med denna fråga globalt, regionalt och på landnivå. driver också på för att EU prioriterar SRHR i sina externa relationer och för att EU:s bistånd bidrar till detta viktiga arbete. Just nu har krafter som vill begränsa kvinnors och flickors mest grundläggande rättigheter vind i seglen. Detta är livsfarligt. Jag kommer att fortsätta bekämpa en sådan utveckling i mitt arbete , såväl inom EU som globalt. 101 AMINEH KAKABAVEH (-): Jag skulle först vilja gratulera ministern och välkomna honom samt uttrycka ett jättetack för ett omfattande och viktigt svar. Detta var faktiskt första gången jag hörde någon minister säga att könsstympning är jämförbart med tortyr. Att flickor – det vill säga barn – utsätts för något så avskyvärt är helt enkelt oacceptabelt och måste bekämpas på alla nivåer, såväl internationellt som inom det europeiska samarbetet. Det är viktigt, för vi vet att över 4 miljoner unga flickor utsätts för denna brutala tortyr. Vi vet också att det finns över 200 miljoner kvinnor och unga flickor som är utsatta; detta motsvarar 20 gånger befolkning. Tänk om det här inte handlade om kvinnor och flickor, som man är likgiltig inför. Om det handlade om andra former av tortyr skulle hela världens stater, och FN och EU, enas om att bekämpa det. Jag själv tycker att den som inte bryr sig om halva befolkningen och som inte tar ställning för dess rätt heller inte tar ställning för hela befolkningen i världen. Så är det: Vi kvinnor är halva befolkningen – och mer än så i många länder – men har inte samma rättigheter. Könsstympning är en av de grövsta formerna av hedersförtryck och finns i 30 länder. Precis , när jag satt och lyssnade på ministern, mejlade faktiskt en läkare mig och frågade om jag visste att det finns också i södra . Detta innebär att könsstympning finns i 31 länder. är ju mitt gamla hemland; jag visste inte att detta fanns där. Detta kommer att breda ut sig. Det finns som sagt i och i , men det finns också i vissa delar av . Detta är ett stort samhällsproblem och hälsoproblem , och stundvis. De flickor och kvinnor som vi möter här i och som vi hör och läser om har problem vid toabesök och vid förlossning. Detta får allvarliga konsekvenser för dessa kvinnor, särskilt för unga flickor. I vårt eget land rör det sig om 40 000 personer, enligt statistik som går , men det är säkerligen fler. Enligt den senaste statistiken från och handlar det om över 600 000 kvinnor i våra medlemsländer. Man befarar också att 180 000 unga flickor är utsatta för detta fruktansvärda brott och denna tortyr. Jag menar att denna interpellation är högst aktuell för oss i , för oss som medlemsstat och för oss som en röst i FN när det gäller att driva frågan att detta ska bli olagligt. Jag undrar om vi, utöver det som ministern uttryckte på ett bra sätt, kommer att driva på för en lagstiftning i medlemsländerna. 102 Statsrådet (MP): driver på för att EU ska ansluta sig och för att vi ska ratificera detta. När det görs ska EU:s medlemsländer hållas ansvariga för att följa konventionen och leva upp till dess principer. har ju konsekvent drivit på för ett villkorande inom EU när det gäller demokrati- och rättighetsfrågor för att ett land ska kunna ta del av de stora stöden i EU:s budget samt drivit på för att man ska sätta stopp för den här formen av övergrepp och denna brutala form av våld, oftast mot småflickor. Det måste ses som grundläggande också inom EU. kommer såklart att följa detta och fortsätta att ligga på i de forum vi kan och på det sätt som det ges möjlighet till. Jag vill också påpeka att detta verkligen är ett stort utvecklingshinder i världen. För flickor som blir utsatta för de här övergreppen kommer konsekvenserna att bli sämre möjligheter att ta del av rättigheter, komma vidare i livet, vara en del av en ekonomi, vara en del av en utbildning, vara en del av en familj och ta del i samhället på lika villkor. Vi ser hur våld mot flickor och kvinnor ökar, hur tillgången till andra sexuella rättigheter och sexuell hälsa minskar, trycks undan och nekas unga flickor och kvinnor. Det är skrämmande att det i med en pandemi som vi lever i just nu är den här typen av tjänster och arbete som trängs undan. UNFPA, , som ju är FN:s främsta verktyg för att jobba just med SRHR-frågor globalt, menar att upp till 2 miljoner fler fall av kvinnlig könsstympning kommer att ske på grund av pandemin – fall som annars hade upptäckts och undanröjts. Men resurserna styrs nu om och utrymmet minskar att det sker. 2 miljoner flickor till kommer att utsättas för dessa fruktansvärda övergrepp, för att vi har en värld som inte klarar av att vara tillräckligt hållbar och säkerställa flickors och kvinnors lika rättigheter. Det är såklart oacceptabelt. menar också att de resurser som vi satsar på området skulle behöva öka tio gånger om vi ska nå målet i hållbarhetsagendan att vi ska utrota förekomsten av kvinnlig könsstympning till 2030. Det är ett mål som ter sig vara allt längre bort från oss, och så kan vi såklart inte ha det. Det totala svenska stödet i biståndet till SRHR-frågor översteg 3 miljarder. Det är en siffra som är preliminär och som sannolikt kommer att justeras uppåt. Vi beslutade att öka vårt stöd till världens största insats för att utrota könsstympning och motverka könsrelaterat våld. Vi kommer att jobba i 16 det närmaste årtiondet. Det är en helt unik satsning som inte har någon motsvarighet när det gäller insatser just mot kvinnlig könsstympning. Det är en bred geografisk verksamhet där man jobbar globalt, regionalt och nationellt med att minska förekomsten av detta. Och vi har sett resultat. Det tydligaste var kanske i samband med att 2020 fick till en ny lag som förbjuder könsstympning. Det har de inte tidigare haft. Det är nu 15 av 16 länder som ingår i det här programmet som har antagit den här typen av lagstiftning. Över 200 000 flickor har lyckats söka hjälp och undkomma könsstympning. Detta är såklart framgångar. Framgångar handlar också om att ta fram och involvera män mer i det här arbetet. Mot pandemin finns det vaccin, men mot våldet, mot könsstympningen, finns det inget vaccin. Lösningen är att vi bygger samhällen som inte accepterar det här längre och att vi jobbar med alla delar av samhället för att upptäcka, motarbeta och trycka bort förekomsten av den här formen av övergrepp. 103 AMINEH KAKABAVEH (-): Tack, statsrådet, för orden! Det är glädjande att är ett starkt humanitärt land, och det är vi kända för. Vart man än åker, till eller , är man en stolt svensk representant, och det är glädjande. Men vi måste faktiskt ställa krav på motparten. Vi måste göra det vare sig det är kvinnorörelser eller organisationer, statliga eller icke-statliga, för könsstympning är inte vilket förtryck som helst. Som ministern håller med mig om är det tortyr och brott mot mänskliga rättigheter, och det borde faktiskt klassas som brott internationellt. Man borde i anmäla flera stater för brott mot halva befolkningen. Det är ganska många – 200 miljoner. Och som statsrådet nämnde riskerar det att under pandemin, , bli ytterligare 2 miljoner. Det innebär att hundratals miljoner flickors och kvinnors liv förstörs på grund av problematiken med seder och bruk som ligger bakom detta. Det handlar om religiösa, patriarkala och förlegade kulturer. I till exempel är könsstympning faktiskt förbjuden, men ändå är av landets kvinnor och flickor könsstympade. Det religiösa ministrar i den förra regeringen sa att det här måste man göra för att ha kontroll över flickors sexualitet. Det var inte länge sedan som en kvinna i regeringen i , vice premiärminister , menade att det är kvinnlig omskärelse. Man förminskar problemet och säger att det är en religiös tradition och sed som man inte kan lagstifta bort. Jag tycker att det är väldigt allvarligt när regeringsrepresentanter, ministrar och en vice premiärminister som själv är kvinna säger detta. Jag menar att även om vi har lagstiftningar räcker det inte om vi inte går till botten med detta och informerar om vilket slags tortyr, samhällsproblem och hälsoproblem det här är. Detta drabbar inte bara kvinnor och flickor, utan det drabbar faktiskt också män och relationer. Det förstör väldigt mycket för många miljoner människor , inte minst när det gäller barnafödande. Därför måste det här stoppas. Vi måste göra allt som står i vår makt för att genomföra upplysningskampanjer på svensk nivå, på EU-nivå men också i FN. Precis som ministern befarar kommer den här tortyren, precis som mäns våld mot kvinnor, hedersvåld och också våld mot män, att drabba hundratals miljoner kvinnor och flickor. Vi måste helt enkelt ha upplysningskampanjer men också medvetandegöra de här regeringarna och de patriarkala strukturerna om detta, och det menar jag att kan göra. 104 Statsrådet (MP): Förekomsten av könsstympning är vanligast i 29 länder i . Högst är andelen i och . I 26 av de 29 länderna är det förbjudet enligt lag, men lagstiftningen följs inte. Amineh Kakabaveh har helt rätt i att det inte räcker att lagstifta. Förutom i en del förekommer också könsstympning i delar av och , i , i delar av , i , och . I flera länder är förekomsten ofta begränsad till mindre regioner eller till vissa folkgrupper. Historiskt sett har det också skett i och i . Agenda 2030 har som ambition att utrota förekomsten av kvinnlig könsstympning till 2030, men som vi har konstaterat går arbetet för långsamt. Uppskattningsvis är det 68 miljoner flickor som riskerar att bli könsstympade till 2030, och att skydda dem kommer att kräva en betydande ansträngning. Som jag tidigare nämnde menar att arbetet skulle behöva gå tio gånger snabbare för att målet ska kunna uppnås. har framgångar skett. drabbas cirka en av tre flickor mot en av två . I länder som , , och har antalet drabbade flickor minskat med hälften. Andelen flickor som protesterar mot de här övergreppen har fördubblats . Men det är en kulturellt känslig fråga. Det är därför av stor vikt att vi jobbar nära lokala ledare i olika länder, inte minst religiösa lokala ledare och opinionsbildare. Religiösa argument till stöd för könsstympning finns ju även i länder där sedvänjan är förbjuden enligt lag. Det är därför ofta helt centralt att använda religiösa aktörer som ingångar i samhällen där könsstympning utövas. Att ge religiösa aktörer som är emot den här praktiken möjlighet att använda sina plattformar är extremt viktigt för att nå framgång i det här arbetet och motarbeta religion som medel för att fortsätta med den här typen av sedvänjor. vet vi att de religiösa skrifterna inte stöder kvinnlig könsstympning. Ändå har detta fastnat i de traditionella samhällena, och religionen används. Därför är det viktigt att vi också använder religionen som ett verktyg för att minska och komma bort från denna typ av övergrepp. Lika viktiga är såklart andra traditionella ledare av icke-religiös karaktär. Könsstympning är också en universell utmaning. Det kan inte bekämpas utan ett samhällsengagemang på absolut gräsrotsnivå, också bland unga människor. Ungdomar och aktivister måste inkluderas i detta arbete, ges en röst och utrymme och vara en del av den kollektiva globala ansatsen. Vi måste vara fler som vågar och har utrymme att resa oss upp och säga: räcker det! Civilsamhället kan också ha en extremt viktig roll i att driva rättsfall som kan leda till lagföring och att hålla beslutsfattare till svars för att den lagstiftning som kanske finns på plats inte upprätthålls. Den allvarliga kränkning som detta innebär av barns, flickors och kvinnors mänskliga rättigheter är en form av våld djupt rotad i ojämlikhet mellan könen. Det är en extrem form av diskriminering mot flickor och kvinnor. Det är ett övergrepp på människans rätt till hälsa, fysisk integritet och säkerhet. Det handlar om rättigheten att inte utsättas för tortyr eller grym, omänsklig eller annan förnedrande behandling. Det handlar även om rätten till liv då detta ingrepp faktiskt ibland leder till döden. Eftersom ingreppet mestadels sker på barn är det också ett allvarligt brott mot barnets rättigheter. Det finns helt enkelt inga argument för att världen inte ska samla sig, mobilisera och göra allt den kan för att få bort denna vedervärdiga praktik från samhället. 105 AMINEH KAKABAVEH (-): Jag tackar statsrådet hjärtligt för att han på ett så bra och djupgående sätt beskriver denna problematik. Det är ingen tvekan om att vi är överens, men frågan är hur man ska komma till rätta med detta. Det är det min interpellation handlar om. Det finns inom både kristendom och islam, men det förekommer också hos dem som inte är jättereligiösa. Vi vet att religiösa ledare som skriver texter såklart påverkar fattiga människor. Vilka är det som begår dessa brott? Jo, det är faktiskt kvinnor. Det värsta är att det är kvinnor som gör detta mot sina medsystrar, mot sina döttrar och barnbarn. Det gör det svårare än alla andra brott mot mänskliga rättigheter, och därför har världen länge varit tyst. har jag hört en minister här i kammaren jämföra detta med tortyr och brott mot mänskliga rättigheter. Det är bra att vi börjar med det , och det gläder mig att regeringen tar mina interpellationsfrågor på allvar. Jag hoppas att inte stannar vid ord utan också agerar kraftigt både i FN och i de medlemsstater där detta ännu inte förbjudits så att det förbjuds. Det räcker inte med lag, utan vi måste ha informationskampanjer i flyktingläger och inom jordbruket i de länder där finns och verkar. 106 Statsrådet (MP): Ja, det gäller att jobba med alla resurser vi har och de medel som står till buds på de ytor och i de sammanhang vi befinner oss. Det handlar om stöd till lokala opinionsbildare och till nätverk av kvinnor och nätverk av män som kan jobba med att upptäcka och motarbeta detta utan att det leder till stigmatisering, utanförskap eller utestängning för att man väljer att bryta mot sedvänjor som dominerat . Det handlar om att stötta religiösa aktörer att stå upp och tala om detta och att stötta beslutsfattare att våga presentera, driva igenom och leva upp till lagstiftning. Det handlar också om att jobba globalt med normer som skapar ökat utrymme så att vi mycket starkare kan driva på för kvinnors och flickors sexuella rättigheter och hälsa. Jag hoppas att den nya administrationen i , som tar avstånd från president vedervärdiga politik på detta område, öppnar för nya möjligheter att jobba mer aktivt med detta globalt, för det behövs. Dessa vedervärdiga övergrepp på flickor och kvinnor, ofta i allt tidigare ålder, måste få ett slut. Jag avslutar med att tacka Amineh Kakabaveh för hennes välkomnande av mig till kammaren. Jag vill också tacka för interpellationen och för hennes oförtröttliga arbete med att lyfta upp flickors och kvinnors utsatthet, våldsfrågor och annat förtryck. Vi måste våga lyfta upp detta, prata om det och mobilisera resurser och politik för att bekämpa det. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. Följande dokument anmäldes och bordlades: 2020/21:171 Angiven yrkesgrupp – åtgärder för en begriplig sjukförsäkring 2020/21:173 Nya kapitaltäckningsregler för värdepappersbolag 2020/21:174 Genomförandet av MKB-direktivet i 2020/21:175 Stärkt kompetens i vård och omsorg – reglering av undersköterskeyrket 2020/21:176 Modernare regler för bekräftelse av föräldraskap, faderskapsundersökningar och för att åstadkomma könsneutral föräldraskapspresumtion 2020/21:114 Strategisk exportkontroll 2020 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden