prot · H9098 · 2021-09-22 00:00:00 — Men när det uppstår jävssituationer är frågan hur man ska hantera dem. Detta handlar inte bara om elproduktion. Som vi har hört tidigare handlar det om så väldigt mycket mer. Detta berör stora delar. Därmed måste vi klara att ha flera tankar i huvudet. Som jag nämnde i mitt anförande är den småskaliga vattenkraften viktig i . Det är där som vi har effektbristen, och det är där som vi skulle behöva än mer ström. Om jag inte minns fel har vi nästan lika många kraftverk som inte är igång och som skulle kunna användas. Vi skulle behöva dem . Vi behöver all ström vi kan få. Den var väldigt tydlig i sina scenarier att vi måste använda allt vi kan få, och där ingår även kärnkraften. Men den vill aldrig nämna, även om den finns med i IPCC:s rapport. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 6.) § 5 Producentansvar och straffansvar för nedskräpning Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2021/22:MJU4 Producentansvar och straffansvar för nedskräpning (prop. 2020/21:198) Producentansvar och straffansvar för nedskräpning 47 (M): diskuterar vi bland annat åtgärder för att minska nedskräpningen och användningen av engångsplastartiklar. Det finns flera delar i denna proposition som jag tycker är både viktiga och nödvändiga. Skräp är ett stort miljöproblem. Nedskräpning skapar otrygghet i stadsmiljön och i människors närområden. Skräp påverkar djurlivet negativt, och det förorenar våra hav. vill att vi ska göra skräpfritt, och vi ser positivt på att minska användningen av engångsprodukter på de områden där de kan ersättas på ett rimligt sätt av andra alternativ och där de inte behövs till exempel för livsmedelssäkerhet eller för att upprätthålla god hygien. För att minska spridningen av farliga ämnen, läkemedelsrester och mikroplaster har satsat pengar i vår budget på avancerad reningsteknik i våra reningsverk just för att bli av med dessa farliga ämnen, detta som en annan del i arbetet för att minska skräp och farliga ämnen. Tyvärr finns det en del i just detta förslag som vi har att ta ställning till som jag tycker är bristfällig i fråga om beredningen. Därför har yrkat avslag och bett regeringen återkomma med ett nytt förslag. Det gör vi inte för att vi inte delar problembilden utan för att förslaget brister i sin utformning. Det handlar inte minst om hur ska införliva EU:s engångsplastdirektiv och det utökade producentansvaret för nedskräpning. principiella ståndpunkt är att när regeringen genomför EU-direktiv ska man göra det på ett sätt som strävar efter att reglerna i hög grad är harmoniserade över medlemsstaternas gränser, att de inte medför konkurrensnackdelar för svenska företag och att tydliga riktlinjer ges till berörda aktörer så att de har möjlighet att ställa om sin verksamhet. anser att det är rimligt att producenterna bär en del av kostnaden för den nedskräpning som produkterna innebär. Men det är också rimligt att dessa avgifter är skäliga och står i proportion till den nedskräpning som produkterna faktiskt innebär. Det är centralt både för att värna våra företag och våra jobb och för att upprätthålla förtroendet för miljöpolitiken. Felaktigt utformade avgifter, utan krav på motprestation, blir i stället fördolda skatter. Det tror jag skadar tilltron till miljöpolitiken. har i en promemoria utvecklat ett förslag till nedskräpningsavgifter som ändå måste utgå från ligger till grund för förslaget . Detta förslag har kritiserats från flera håll för att det inte bygger på de faktiska kostnaderna för uppstädning, att det tagits fram långt innan kommissionens vägledning har publicerats, att faktaunderlaget är ofullständigt och att de föreslagna avgiftsnivåerna långt överstiger de faktiska kostnaderna för att städa upp. Det innebär på många vis att förslaget faktiskt strider mot grunderna i engångsplastdirektivet. konstaterar att regeringen i de förslag till nedskräpningsavgifter som har presenterats går längre både vad gäller nivåer och vad gäller vilka produktkategorier som ska omfattas. Vi noterar självklart att regeringen genom muntlig information i utskottet har beskrivit att man överväger en något annorlunda implementering av dessa avgifter jämfört med dem som presenterades i den promemoria som låg till grund för propositionen. Detta är ett steg i rätt riktning, vill jag säga – men det är trots allt bara muntlig information, och det är regeringens proposition som har att ta ställning till. Det är därför synd, tycker jag, att regeringen inte tog hänsyn till den kritik som remissinstanserna riktade redan innan man utformade sin proposition. Producentansvar och straffansvar för nedskräpning Därför har vi yrkat på att regeringen ska återkomma med ett nytt förslag som tydligt åtgärdar de brister som inte bara de berörda aktörerna har pekat på utan faktiskt också , som pekar på att systemet riskerar att leda till en extremt omfattande administration som inte står i proportion till miljönyttan. Vi kan helt enkelt inte ge carte till regeringen att utforma det här systemet precis hur den vill. Det blir inte seriöst. En annan del i propositionen handlar om att kriminalisera ringa nedskräpning. Man ska helt enkelt kunna få böter om man slänger fimpar, tuggummin eller snus i naturen eller i vår stadsmiljö. Det tycker jag är bra och ett steg i rätt riktning. Vi har från sida länge velat se en sådan lagändring. Det handlar om att förtydliga det personliga ansvaret, vilket självklart måste kombineras med att kommuner säkerställer tillgång till soptunnor och papperskorgar så att det är lätt att göra rätt. Vi vet även att mindre skräp som fimpar, tuggummin och snus kan innehålla farliga ämnen som vi inte heller vill ska spridas i vår natur. Vi vet också att skräpet påverkar vår stadsmiljö och gör våra närmiljöer mindre trivsamma. Småskräpet står dessutom för en väldigt stor andel av skräpet, så det är viktigt och bra att det införs böter även för detta. Regeringen har dock inte tillräckligt tänkt igenom hur detta ska utformas i praktiken. Det är en viktig signal att man kan få en bot om man skräpar ned, men att polisen ska jaga fimparna tror jag blir ett slag i luften. Jag tror också att många av oss i den här kammaren, liksom människor där ute, hellre ser att polisen lägger tid och resurser på att jaga den grova kriminaliteten, komma till rätta med gängskjutningar och för den delen ta itu med de grova miljöbrotten. Det behövs helt enkelt andra lösningar för att förslaget ska få effekt. Därför håller med exempelvis organisationen , som har argumenterat för att också ordningsvakter borde få möjlighet dela ut böter för småskräp. Vi hade velat se att regeringen tog även det steget i den här propositionen, så vi yrkar helt enkelt på att regeringen ska återkomma till med även ett sådant förslag. På det sättet kan, som Håll Rent uttryckte det i en debattartikel, ”polisen avlastas som samhället får möjlighet att markera att nedskräpning är ett brott som ska tas på allvar”. Sammanfattningsvis, fru talman, finns det delar i den här propositionen som är bra. Den promemoria som ligger till grund för engångsplastdirektivets implementering var dock undermålig. Vårt seriösa arbete i den här kammaren för att minska nedskräpningen hade faktiskt förtjänat en bättre beredning och ett bättre förslag här . Det är centralt både för att bevara möjligheterna till företagande och jobb i det här landet och för att upprätthålla förtroendet för miljöpolitiken. Jag står förstås bakom samtliga reservationer som skrivit under, men för tids yrkar jag bifall enbart till reservation 6. 48 (SD): Jag vill inleda med att yrka bifall till reservation 3 i betänkandet. Producentansvar och straffansvar för nedskräpning , efter det att vi fick ta ställning till den proposition som debatteras , informerade miljö- och jordbruksutskottet om att man överväger förändringar jämfört med engångsplastpromemorian. Det handlar om att portionssnus eventuellt inte längre ska omfattas av producentansvar och avgiftsbeläggas. Man överväger också att senarelägga implementeringen. Båda dessa överväganden anser vi är att gå i rätt riktning, men tyvärr kom de sent i processen och finns alltså inte med för oss att ta ställning till. Det är i stället det tidigare förslaget i propositionen som vi behandlar . Utifrån det vill vi att denna proposition avslås av kammare och att en ny, reviderad proposition läggs fram. Men eftersom detta av allt att döma inte kommer att ske har vi en del synpunkter på det faktiskt framlagda förslaget. Eftersom producenternas nedskräpningsavgifter föreslås regleras i förordning och inte i lag är det viktigt att bemyndigande inte går längre än vad som är nödvändigt och att det säkerställer att nedskräpningsavgiftsförordningen endast ålägger producenterna kostnadsansvar i enlighet med engångsplastdirektivet och självkostnadsprincipen. När ett direktiv införs i svensk lagstiftning är det viktigt att det finns en förutsägbarhet för näringslivet rörande vad implementeringen kommer att innebära. Om regeringen får ett öppet bemyndigande av ger det regeringen fria händer att ta ut vilken avgift som helst. Regeringens förslag till bemyndigande är därför alldeles för öppet formulerat. Detta gör det i princip omöjligt att bedöma vilka konsekvenser olika föreskrifter kan komma att få när de väl verkställs. Den avgiftsmodell som regeringen presenterar i sin proposition innehåller ett antal otydligheter och mindre lyckade förslag. Till att börja med har regeringen valt att bygga avgiftsmodellen på ett sådant sätt att det mer liknar en punktskatt än en avgift. Det saknas helt enkelt en koppling mellan faktisk kostnad för nedskräpningen och den uttagna avgiften. Regeringen föreslår exempelvis inte att avgiften ska beräknas utifrån den faktiska nedskräpning som sker utan på antalet utsläppta produkter på den svenska marknaden. Dessutom bygger regeringens nuvarande avgiftsberäkningar på en kostnadsuppskattning om per invånare och år – trots att endast en kommun i har gjort en sådan kostnadsberäkning, vilken ligger på per invånare och år. Dessa förhållanden pekar på att det är tal om en skatt snarare än en avgift för producenterna. En annan synpunkt som har lyfts på många håll men som regeringen inte verkar ha velat lyssna till är att praxis inom branschen är att skräp och avfall beräknas utifrån vikt eller volym, inte per styckeenhet som regeringen valt att göra. Detta skapar en orättvisa då det missgynnar producenter av små enheter till förmån för producenter av större och tyngre enheter. Det finns även en risk för orättvisor mellan olika typer av producenter, då regeringens förslag exkluderar vissa produkter som genererar skräp och avfall men avgiftsbelägger andra. Att som i förslaget från regeringen lägga på en avgift för producenter av portionssnus som en del av implementeringen av engångsplastdirektivet anser vi vara mycket märkligt. Vi anser att det är en överimplementering av direktivet. Dessutom vill vi gärna se att regeringen återkommer med besked om hur ofta och på vilka grunder avgiftsnivåerna löpande kommer att revideras framöver. Producentansvar och straffansvar för nedskräpning Från håll vill vi senarelägga implementeringen av engångsplastdirektivets artikel 8, som reglerar producentansvaret. Enligt direktivet behöver det inte införlivas förrän . Detta skulle ge regeringen tid att omarbeta de brister som jag har påpekat. kommer senare att komma med riktlinjer för vad som kan anses vara en kostnadseffektiv och proportionell kostnad kopplat till avgiftsnivåerna. Regeringen bör därför avvakta med beslut om bemyndigande och eventuella förordningar, åtminstone tills kommissionen faktiskt har presenterat dessa riktlinjer. Att minska nedskräpning är bra, inte minst när det gäller plast som hamnar i naturen. Men propositionen från regeringen innehåller alldeles för många orättvisor. Den innehåller för korta tidsfrister och utelämnar viktiga delar om på vilka grunder avgiften ska tas ut. Det saknas också delar om hur ofta och på vilket sätt förordningen ska utvärderas och revideras för att ha en god förankring i verkligheten. Det här behöver göras om. 49 (KD): I det förra ärendet vi debatterade fanns det mycket kritik mot regeringspartierna om bristande och dålig beredning. Jag ser fram emot liknande kritik i det här ärendet, där det verkligen är befogat, till skillnad från i det förra ärendet. Här har det, som vi hörde, varit en mycket speciell hantering av propositionen; efter att våra följdmotioner lämnats in har vi haft möte med statssekreteraren som muntligt har redogjort för utskottet att regeringen överväger ett i flera delar annorlunda genomförande av engångsplastdirektivet än den ursprungliga utredningen föreslog, utifrån synpunkter som remissinstanser lämnat. Det är lite märkligt. Det här visste man ju om när man skrev propositionen. Men i efterhand har man alltså kommit på att man nog måste ändra sig. Vi fick som sagt bara statssekreterarens ord på att ändringar kan komma. Det är inte bekräftat att de kommer. Det skulle vara intressant att få veta vad som har hänt i kulisserna och varför man hanterar detta ärende på ett så klandervärt sätt. Men oavsett hantering vill jag gå över till propositionen, som vi faktiskt har att förhålla oss till. anser att införande av straffansvar för ringa nedskräpning är en bra signal för att främja ett individuellt renhållningsansvar. Vi har motionerat om delar av detta, bland annat problematiken med cigarettfimpar. Det räcker med att gå en kort runda i för att se hur stort problemet är. Regeringens underlag och metod för att bestämma renhållningsavgifternas storlek är så pass problematiska att föreslår att ska avslå propositionen i sin nuvarande form och att regeringen får göra om och göra rätt, eftersom intentionen ändå är bra. Regeringen föreslår att kommunen ska få meddela föreskrifter om att renhållningsavgift ska betalas för åtgärder som kommunen vidtar, i syfte att informera hushåll och verksamhetsutövare om avfallshantering. Promemorian som propositionen bygger på har mötts av bred kritik för att föregå de riktlinjer som tar fram som underlag för hur renhållningsavgifterna ska beräknas. I stället för att invänta dessa studier eller genom att använda befintliga data från kommuner som gjort beräkningar har genomfört en egen studie. Producentansvar och straffansvar för nedskräpning Underlaget från regeringen har kritiserats för att ha använt en hypotetisk siffra för total nedskräpningskostnad om per invånare och år. Den hypotetiska siffran blir, i jämförelse med ett befintligt kommunalt exempel, som vi hörde tidigare, om per invånare och år, exceptionellt hög. Konsekvensen av ett för högt jämförelsetal blir att avgiften vida överstiger de faktiska kostnader som föreligger för renhållningen. Med så hög avgift undergrävs sambandet mellan nedskräpningen och avgiften. Till skillnad från har regeringen också bestämt att avgiften ska baseras på antal i stället för vikt. Detta tar bort incitament för producenter att tillverka små och lätta produkter med förpackningar. menar att underlaget är undermåligt för att kunna avgöra om avgiften påverkar nedskräpningen. Där man i direktivet endast ansåg att nödvändiga kostnader för kostnadseffektiva åtgärder ska täckas framstår den föreslagna modellen för renhållningsavgift som en överimplementering av direktivet. ska vara och alltid göra lite mer. Med avsaknaden av individuell motprestation, där producenten kan påverka hur de egna produkternas nedskräpning minskar, blir avgiften av allmän karaktär och framträder mer som skatt än som avgift. För att avgiften ska uppfattas som legitim och transparent på ett sätt som främjar minskad nedskräpning måste dess beräkningsgrunder baseras på kommunernas faktiska kostnader för nedskräpning. I samband med att dessa kostnader eventuellt sjunker bör också avgifterna kunna anpassas efter det. Nedskräpningsavgiften ska omfatta producenter av vissa engångsplastprodukter. Engångsplastdirektivet exemplifierar bland annat med muggar, matlådor och cigaretter med filter. Därtill föreslår regeringen att även portionssnus ska omfattas av kravet att betala nedskräpningsavgift. Som framgår av remissvaret omfattas inte det lim som används i påsen av direktivet. Regeringens förslag att omfatta fler produkter än direktivet anger blir återigen en överimplementering, som enligt vår mening inte kan accepteras. Vi har, som jag inledde med att säga, fått andra signaler. Men dem kan vi inte ta hänsyn till eftersom det är propositionen vi hanterar och inte muntlig information från departementet. Sammantaget innebär propositionen en överimplementering av direktivens förslag och med ett underlag som inte kan godtas. avslår därför propositionen i sin helhet och vill att regeringen återkommer med ett förslag där producenternas renhållningsavgift motsvarar kommunernas kostnader för nedskräpning, där renhållningsavgiften baseras på vikt i stället för antal och där skyldigheten för producenter att betala nedskräpningsavgifter begränsas till de produkter som anges i engångsplastdirektivet. Intentionen är som sagt bra. Men: Gör om! Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservation nummer 1. 50 (S): I det betänkande vi nu behandlar föreslås ändringar i som syftar till att genomföra EU:s engångsplastdirektiv och avfallsdirektiv i svensk rätt. Merparten av de föreslagna ändringarna avser ett antal bemyndiganden för att möjliggöra ett genomförande av direktiven på förordnings- och föreskriftsnivå. Producentansvar och straffansvar för nedskräpning Varje timme spolas ungefär fem badkar skräp upp längs . Ett av mest nedskräpade områden finns här, i . Blickar man ut därifrån, eller från någon annan av Sveriges kuster, kan man vara säker på att det alltid finns en sak dit man tittar även om man inte alltid ser det: plast. Plast är ett oerhört viktigt material, men när det hamnar i vår natur eller i våra hav som skräp har det en negativ inverkan på miljö, på turism, på sjöfart och eventuellt även på människors hälsa. Plast har väldigt lång livslängd. Vi har också mer kunskap om mikroplast och nedskräpning av plast än vi hade för framtagandet av straffbestämmelsen för nedskräpningsförseelse och undantaget för ringa brott. Det var först i samband med att de globala hållbarhetsmålen antogs som nedskräpningen av plast uppmärksammades som ett globalt miljöproblem som måste bekämpas. På grund av brist på kunskap inom dessa områden saknar tidigare förarbeten resonemang om de effekter på miljön som nedskräpning av mindre föremål som innehåller plast leder till. utförde en nationell skräpmätning . Trots den rådande pandemin fann man vid mätningen totalt cirka 35 miljoner skräpföremål med en total vikt på . Cigarettfimpar är den engångsplastprodukt som leder till allra mest nedskräpning. Enligt Håll Rents skäprapport slängs omkring 1 miljard fimpar på svenska gator och torg . Det motsvarar ungefär plast. Av den skräpmätning som utförts av framgår att av allt skräp är fimpar. Under den vecka som skräpmätningen pågick hittades cirka 21 miljoner fimpar. Det följer av engångsplastdirektivet att medlemsstaterna ska säkerställa att producenterna täcker kostnaderna för att städa upp avfallet från producenternas produkter. Avgifterna ska täcka de kostnader som uppstädningen av skräp ger upphov till på ett proportionellt sätt. Det har i arbetet med propositionen och betänkandet väckts många frågor kring avgiftens storlek och de medföljande administrativa kostnaderna. har meddelat att man i det pågående arbetet har en dialog med om hur administrationen av nedskräpningsavgifterna kan begränsas. Vidare kommer nedskräpningsavgifternas storlek att fastställas först , det vill säga efter det att kommissionen har presenterat sin vägledning i frågan. Det är viktigt att avgifterna regelbundet ses över och kan justeras. Eventuella överskott av intäkterna från avgiften ska kunna återbetalas till producenterna. Inte minst av praktiska skäl är det enligt regeringen därför lämpligt att avgiften beslutas genom föreskrifter och inte genom lag, som det finns motioner om. I engångsplastpromemorian – inte i propositionen som man i debatten har hänvisat till – lyfts frågan fram om portionssnus och den stora nedskräpning som orsakas. Jag tror att vi egentligen är överens om att det här är ett problem. I promemorian lyfts ett förslag fram om producentansvar för portionssnus kopplat till en nedskräpningsavgift. Detta har väckt mycket starka reaktioner och synpunkter, eftersom snus inte regleras i engångsplastdirektivet. Regeringen har lyssnat på dessa synpunkter och meddelat att man inte avser att gå vidare med förslaget och inte tänker ta ut någon avgift för snus. Producentansvar och straffansvar för nedskräpning En annan viktig del i implementeringen av engångsplastdirektivet är märkning av produkter. Här vill miljö- och jordbruksutskottet lyfta upp vikten av att man tillämpar detta bemyndigande på ett sätt som med beaktande av direktivets krav i möjligaste mån ger producenterna tid för anpassning. Kraven på hur märkningen ska se ut framgår av kommissionens genomförandeförordning som gäller direkt i . Planen är nu att införa miljösanktionsavgifter för överträdelser mot bestämmelserna först . Detta innebär att inga sanktioner införs . En av de vanligaste källorna till uppkomst av mikroplast är att makroplast som skräpar ned i naturen successivt bryts ned till mikroplast. Europeiska kemikaliemyndigheten, Echa, har i sitt förslag till begränsning av mikroplast kommit fram till att mikroplast är att betrakta som mycket långlivade och mycket bioackumulerande ämnen, det vill säga ämnen som bryts ned långsamt och som kan lagras i levande varelser. Dessa ämnen ska begränsas så långt det är möjligt. Det är enligt regeringen således inte enbart den sammantagna nedskräpningen utan även varje enskild fimp, varje tuggummi, godispapper eller liknande som ger upphov till negativa effekter för miljön. Det är också så att skräp föder skräp som leder till klotter och skadegörelse och som i sin tur leder till otrygghet. Det visar flera studier. Människor uppfattar helt enkelt att det är okej att slänga skräp på en plats som redan är nedskräpad. Till slut förlorar vi respekten för platsen, och den skräpiga platsen upplevs som otrygg. I en undersökning som Håll Rent låtit göra framkom att skräpiga områden förknippas med otrygghet och att man inte vill bo i ett område där det är skräpigt eftersom det betyder att de som bor där inte bryr sig. har polisen möjlighet att ge böter för nedskräpningsförseelser om de ertappar någon med att slänga skräp som matförpackningar eller petflaskor utomhus. Lagen har inte gällt småskräp. Men det är rimligt att man ser all nedskräpning på samma sätt. Småskräp bötfälls till exempel i länder som , , , och . Det är viktigt hur man ser på nedskräpning, och det blir normerande om lagen om straffansvar för ringa nedskräpning finns på plats. Det är en viktig signal för att öka konsumentens medvetenhet och för att få till en beteendeförändring. Polisen får också ytterligare ett verktyg. Mot denna bakgrund är det enligt utskottets bedömning inte motiverat att ta initiativ till en avkriminalisering av nedskräpningsförseelse för att kunna möjliggöra en sanktionsväxling. Jag yrkar bifall till miljö- och jordbruksutskottets förslag till beslut. 51 (M) replik: Tack, , för anförandet! Jag tror, precis som var inne på i någon del, att vi är överens om att komma till rätta med detta samhällsproblem som nedskräpning är. Det är lite synd att det har funnits så många oklarheter i hanteringen av propositionen och att man inte tydligare tog avstånd från promemorian i ett tidigare skede. Då hade man kanske sluppit en del av debatten. Producentansvar och straffansvar för nedskräpning Jag konstaterar dock med viss glädje att det faktum att flera partier har lagt fram följdmotioner med kraftig kritik verkar ha haft effekt. Det föranledde att regeringen kom till miljö- och jordbruksutskottet för att redogöra för de förändringar som man nu överväger.