prot · H809122 · 2021-05-18 00:00:00 — Det är väl också så att när beskriver vilka områden man kan tänka sig är mest relevanta att testa i är det där man upplever att man kan göra testningen, sedan hänvisa vidare till den ordinarie vården och verkligen hantera det som kan uppkomma när man upptäcker positiva fall. Det är detta det handlar om. Men som sagt: När egentester verkligen blir möjliga i större skala tror jag att vi alla är väldigt intresserade av att se till att de kan föras in på lämpliga områden. Om det sedan är barn och unga i skolan eller om det finns helt andra sammanhang och miljöer återstår väl att se. Jag är dock helt säker på att vi kommer att återkomma i frågan om testningen och hur vi ska se till att hålla undan covid-19, även med en hög vaccinationstäckning, om det behöver göras förändringar på något sätt. 67 (M): Jag väljer att se positivt på ministerns svar. Det finns en öppenhet kring hur arbetet behöver utvecklas på det här området. Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi tittar på vad vi kan göra ytterligare för att skydda de grupper som ännu inte är vaccinerade och som ligger sent i vaccinationen, till exempel ungdomar, och hur vi kan skydda dem som har en arbetsplats där man omöjligen kan hålla ordentlig distans. Det är ytterst en arbetsmiljöfråga. Jag är själv gift med en lärare som ibland hemma kanske har uttryckt viss frustration över att vi inte ska träffa någon, knappt vår egen familj, men att hon sedan på vardagen ska möta mängder av barn, kollegor och inte sällan också föräldrar. Det är klart att jag tycker att vi måste titta på möjligheten att använda exempelvis snabbtester för att kunna ta ytterligare ett steg i arbetet med att säkerställa en trygg och säker arbetsmiljö både för eleverna och för personalen. Då gäller det såklart i första hand gymnasieskolan. Där är det lättare att göra de här testerna. Svårigheterna när det gäller mindre barn är alldeles uppenbara. väntar vi i på den perfekta lösningen, och det gör att vi kommer lite . Jag tror att vi ibland måste se att de här testerna inte är perfekta men att de ändå kan vara ett viktigt verktyg för att upptäcka en del av dem som bär på smitta och på det sättet kunna bryta smittkedjorna – i kombination med andra viktiga insatser som behövs fortsättningsvis. Där är såklart vaccinationerna det absolut viktigaste för att vi ska kunna brotta ned den motståndare som heter covid-19. 68 Socialminister (S): Tack, , för en väldigt bra diskussion! Om det är någonting som kommer att ligga kvar, någonting som vi kommer att behöva , är det just kapaciteten att testa, att känna att vi på olika sätt kan hålla undan covid-19-viruset och att kunna smittspåra när vi har positiva fall så att vi kan stoppa smittan så fort som möjligt för att klara av det öppna samhälle som vi är på väg emot igen. Jag har ingen annan uppfattning i den frågan. I takt med att antigentesterna blir mycket bättre och att det blir möjligt att göra dem som egentester tror jag att användningsområdena ökar rejält. Det går naturligtvis att tänka sig skolor – nu tänker jag väldigt fritt; det får regionerna göra. Men det är också störst risk att man smittar varandra som kollegor. Barn har inte ansetts vara lika smittsamma. Det kan man alltid diskutera. på slutet – ”slutet” säger jag; det kanske var önsketänkande – av den tredje vågen har vi ju upplevt att det sprids mer bland barn och unga. Det har inte varit fallet , skulle jag säga, av pandemin. Den här diskussionen fortsätter naturligtvis. Att testa kollegor och vuxna människor är en sak, och hur man – precis som säger – kan låta små barn testa sig är en annan sak. Inte minst gäller det gymnasieelever och studenter vid universitet och så vidare, som behöver kunna fullgöra sina uppgifter och sina arbetsdagar. I kombination med en låg smittspridning och väldigt många vaccinerade kommer testningen att fortsätta vara ett viktigt verktyg. Låt oss hoppas att antigentester som verkligen lämpar sig för egenprovtagning blir tillförlitliga. Då kommer användningsområdena att öka rejält. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2020/21:485 om vaccinationsmotstånd bland vårdpersonal 69 Socialminister (S): har frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen avser att vidta för att hantera den situation som uppstår när vårdpersonal vägrar vaccinering för egen del. Vaccin räddar liv, och har en hög vaccinationsvilja. I en undersökning av bland personal inom äldreboende och hemtjänst anger åtta av tio att de redan har vaccinerat sig eller kommer att vaccinera sig mot covid-19. Regeringen strävar – det gör naturligtvis alla – efter en hög vaccinationsgrad i hela befolkningen, och och Kommuner och Regioner bevakar noggrant frågor om vaccinationstäckning bland vård- och omsorgspersonal. Signalerna är dock som sagt att vaccinviljan generellt är hög. Jag vill påminna interpellanten om att det i finns ett grundlagsskydd mot påtvingande kroppsliga ingrepp som innebär att en arbetsgivare inte kan tvinga sina medarbetare att ta ett vaccin. Däremot kan arbetsgivaren under vissa förutsättningar göra förändringar i verksamheter för att förhindra smittspridning. En sådant ställningstagande kräver en bedömning utifrån omständigheterna i varje enskilt fall och bedöms bäst av arbetsgivaren. Jag vill också påminna om att fortsatt rekommenderar att all vård- och omsorgspersonal, oavsett om de är vaccinerade eller inte, ska följa basala hygienrutiner, använda rekommenderad skyddsutrustning och följa gällande riktlinjer vid sjukdomssymtom. Man kan, som jag nämnde, aldrig tvinga någon att ta ett vaccin i . Däremot kan man se till att den som får ett erbjudande om att vaccinera sig har den information som behövs för att fatta ett välgrundat beslut utifrån fakta och evidens. Eftersom vård- och omsorgspersonal är bland de högst prioriterade för vaccination har många i gruppen redan erbjudits vaccin och då informerats av till exempel arbetsgivaren. Om man identifierar en lägre vaccinationsvilja på en särskild arbetsplats eller i en viss personalgrupp kan det vara lämpligt med särskilda informationsinsatser från regionens sida. Arbetsgivare i vård och omsorg, men också i andra branscher, kan på olika sätt underlätta för att vaccinationen ska kunna ske. Runt om i landet finns goda exempel på sådana initiativ, och jag välkomnar dem. Vidare pågår nationella informationsinsatser från i enlighet med det uppdrag som regeringen lämnade . 70 HANS (M): Tack, ministern, för svaret! Det händer mycket under pandemin. När jag skrev min interpellation eller februari var den här frågan väldigt debatterad. Det kom rapporter från äldreboenden och sjukhus om personal som inte var pigga på att vaccinera sig. Det här är någonting som inte bara påverkar den enskilda individen, personalen, utan det påverkar patienter, grupper och annan personal. Vi vet att det finns grupperingar som aktivt propagerar för att icke använda vaccin. talar jag inte om att man vill undvika något enskilt läkemedelsbolags vaccin utan om motstånd mot vaccin som sådant. Det här inverkar negativt på hela det globala samhället, och det baseras vanligtvis inte på vetenskaplig övertygelse. Vårdpersonal är en speciell kategori och har ett ansvar som ofta ligger utöver det som många andra yrkesgrupper har eftersom man har ett ansvar för andra människors hälsa. Genom sin egen hälsa, eller brist på hälsa, kan man också påverka andra människor negativt. Därför är detta en fråga som faktiskt kan diskuteras även om vi inte står i en pågående pandemi. En pandemi, fru talman, är någonting som man drabbas av väldigt akut. Är man inte förberedd vet man inte vad man ska göra. Det vi lär oss av den här pandemin är att vara förberedda inför nästkommande pandemi. Då kan det vara bra att tänka på de här sakerna. gjorde en undersökning om vaccinationsviljan inom äldreomsorgen i storstadsregionerna. Den undersökningen visade att det då fanns kommuner som uppgav att närmare hälften av de anställda var tveksamma till att ta vaccinet. Ytterligare ett antal kommuner uppgav att en fjärdedel ville avvakta. Det handlade då främst om yrkeskategorierna undersköterskor och vårdbiträden. Det stämmer att en arbetsgivare inte får tvinga någon att vaccinera sig. Det är inte heller tillåtet med disciplinåtgärder om någon vägrar. Det här säger grundlagen. Men då kommer vi till det som är verkligheten : En pandemi är extraordinär och kan inte hanteras som vilken arbetsrelaterad fråga som helst. Även om det är få personer som vägrar att vaccinera sig och som arbetar inom vården kan konsekvenserna bli mycket stora. Vårdpersonal är en speciell nyckelgrupp, och det här är en säkerhetsfråga för personal och patienter. När jag tar del av ministerns svar hör jag att det huvudsakligen handlar om information. Ja, information kan vara bra, men jag tror inte att det är informationsbrist som ligger till grund för att någon gör ett aktivt ställningstagande att inte vaccinera sig, speciellt inte om man arbetar inom vården. Därför tror jag att det är viktigt att man till exempel tydliggör under utbildningen inom de här yrkesgrupperna vad det är som gäller och vad som är viktigt och bra. Det borde också kunna finnas med avtalsmässigt vid anställning. Man kan jämföra detta med till exempel barnmorskor som av samvetsskäl ej befattar sig med vissa arbetsuppgifter som ligger inom en barnmorskas profession. Det är inte bara att säga nej tack. Jag undrar om det finns några kreativa idéer hos regeringen när det gäller hur man ska hantera det här inför en eventuell kommande pandemi. 71 Socialminister (S): Med all respekt för att det var några månader sedan som ställde frågan och att situationen kanske har klarnat något hör jag, när jag lyssnar till , att frågeställningen uppenbarligen ändå kvarstår. Jag vill gärna säga att bilden inte är att det finns ett stort vaccinationsmotstånd. Kommuner och Regioner, som ansvarar för såväl vaccinationerna som för att vara de stora arbetsgivarna bland vård- och omsorgspersonal, beskriver inte vaccinationsmotstånd som ett stort problem. Det betyder förstås inte att det skulle kunna finnas enstaka individer som är motvilliga. Jag vet inte om jag tar i för mycket , men det kan ju finnas lite grupptryck ibland om det till exempel finns någon på en arbetsplats som inte vill vaccinera sig och som blir lite tongivande. Det behöver man naturligtvis ta tag i. Jag vill nog säga att det är väldigt viktigt med information. Med många kommer man då långt. För den som har bestämt sig och som är genuin vaccinationsmotståndare, om uttrycket får användas, räcker ingen information. Då är det inte en framkomlig väg, utan om man upplever att situationen kan vara allvarlig får man fundera över om den personen ska få göra någonting annat hos samma arbetsgivare. Jag vill påminna om att individerna i den grupp som man ska skydda – de gamla och de sköra – var de första att få vaccin, just för att de skulle skyddas. Det är förstås en väldigt viktig del att personalen som arbetar ska ha relevant skyddsutrustning, men om frågan är om vi har för avsikt att förändra grundlagsskyddet mot påtvingade kroppsliga ingrepp är svaret nej. Jag tror inte att eller har en annan uppfattning om det. får i sådana fall säga det. Jag vill inte dra några som helst paralleller till att en barnmorska förväntas utföra aborter som en viktig del i sitt yrke. Däremot ska den som arbetar i äldreomsorgen förstås göra sitt jobb, men frågan om hur man skyddar de äldre behöver arbetsgivaren ta ställning till i varje enskilt fall. Det är kanske inte så konstigt att det fanns en viss skepticism när vaccinationerna inte hade kommit igång. Den kanske också fanns kvar när ytterst få hade blivit vaccinerade. Men har vi sett under arbetets gång, så att säga, att kunskapen har ökat och det inte bara finns ett negativt grupptryck utan att hela samhället också talar om att man ska vaccinera sig. Jag tycker att det är viktigt att man gör sitt yttersta från regionernas sida, från arbetsgivarnas sida, för att underlätta för vaccinationer. Men det är också viktigt att vaccinatören, vilket inte sällan är en distriktssköterska eller en annan sjuksköterska – inte heller sällan pensionerade sådana som går in och arbetar och gör ett fantastiskt arbete och en fin insats – sitter på kunskap och information. Det spelar ofta stor roll för många att den man möter faktiskt har en kompetens och kunskap om vad vaccinationerna kommer att kunna innebära. Det ger en väldigt stor trovärdighet. Vi har en vaccinationsvilja i på i allmänhet bland befolkningen. Vi behöver naturligtvis se till att de här inte bara finns i vissa befolkningsgrupper, i vissa delar av och i vissa åldersgrupper utan att vi når en hög vaccinationsgrad i stora delar av landet. Det är förstås viktigt för att se till att vi inte står sårbara och öppna för nya utbrott och så vidare. Det är en viktig del, men jag vill påstå att det finns en stor vaccinationsvilja och att det är ett enormt arbete som bedrivs. Man kommer långt med kunskap. Om arbetsgivaren i allra sista hand gör en bedömning att någon kan behöva utföra en annan arbetsuppgift för att vederbörande på något sätt agerar ovarsamt gentemot dem som den arbetar för är det en fråga för just arbetsgivaren. 72 HANS (M): Det här är en fråga som kan synas något obsolet när vi skriver . Men jag tror inte att vi ska ropa hej för tidigt, för det räcker med några individer i en yrkesgrupp och att de befinner sig på en mindre ort där de fyller en stor funktion i och med att det är en mindre population som ska vaccineras – då blir den enskilda vaccinatören eller den enskilda vårdpersonalen en väldigt viktig person. Jag tror att det här är någonting som vi ska vara väldigt uppmärksamma på för framtiden. har diskussionen flyttats över till frågan om man ska använda vaccinet från bolaget X, för det kan ju innebära en massa konstigheter, eller om man ska använda vaccinet från bolaget Y, och helt plötsligt blir hela svenska befolkningen vaccinexperter. Vi vet också att det finns slutna antivaccinationsgrupper – såväl svenska som internationella. Där ges känslor och privata upplevelser samma eller större tyngd än vad artiklar i vetenskapliga tidskrifter ger. Den fristående journalisten har skrivit en ingående artikel i frågan. Hon har gått på djupet i frågan och menar att det i de grupperna inte finns något utrymme för diskussion eller nyanser. Det är svart eller vitt, och där är vaccin svart som natten. Man kan också betrakta antivaccinationspropagandan som en lömsk samhällsinfiltratör. Varför är det så viktigt att även fokusera på vårdpersonal? Låt oss vända på resonemanget. Är det så att det finns vårdpersonal som av någon anledning är tveksam till att vaccinera sig? Ja, okej, då får vi väl respektera det. Men då kanske man ska ha ett regelverk som gör detta mer flexibelt. Om man lyssnar på vad de olika fackliga organisationernas företrädare säger är det en arbetsrättslig fråga, och frågan är lite relaterad till det som är den speciella situationen just . Den speciella situationen är en pandemi. Låt oss titta utanför landets gränser. Det tilltagande vaccinationsmotståndet har fått tolv europeiska länder att införa obligatorisk vaccination. I är det obligatoriskt för alla förskole- och skolbarn att vaccineras mot mässling. Inget barn får gå i förskolan om det inte är vaccinerat, och föräldrar till ovaccinerade skolbarn får betala straffavgifter. I måste alla barn som går i förskolan och all personal född som arbetar i förskolan eller skolan samt all sjukvårdspersonal vara vaccinerade mot mässling. Den som inte vaccinerar sina barn riskerar böter på . Än så länge finns inget tvång i något land att vaccinera sig mot covid-19, men frågan diskuteras i till exempel där vaccinationsmotståndet är utbrett. handlar den här diskussionen inte specifikt om vårdpersonalen i dessa länder, utan den handlar om hur man förhåller sig till vaccinationer. Men vårdpersonalen är en nyckelgrupp. Om inte vårdpersonalen ställer blir det svårt att motivera dem som är tveksamma till att låta vaccinera sig. Därför skulle jag vilja se att regeringen hade en något mer öppen hållning till hur man ska hantera frågan framöver. Nästa pandemi kan vara långt mycket värre än den snuva som vi har just . 73 Socialminister (S): kanske diskussionen kokar ned till något där jag förstår vad vill komma åt. Jag vill ändå säga att vaccinationsviljan i är hög. Vi har arbetat med den för att få svenska folket att låta vaccinera sig och att vaccinera sina barn. Det slog mig när beskrev hur det ställs krav på mässlingsvaccination för barn i att av alla tvååringar i är vaccinerade mot mässling och har tagit sina barnvaccinationer. Det sker inte för att folk måste utan därför att vi har ett arbetssätt i där man tidigt förklarar och resonerar. Föräldrar accepterar därför att de förstår vilken roll vaccinationerna har. Många går dessutom helt frivilligt och tar sin TBE-vaccination. De betalar själva – det kan förstås diskuteras. Där finns de årliga influensavaccinationerna för de äldre. Just nu finns en stor vilja att vaccinera sig. Vi får naturligtvis se var detta slutar och vad slutsatsen blir; frågan har inte ställts till alla . Jag tror att det vore oklokt om valde en väg att gå ifrån frivilligheten i vaccinationerna och mot någon form av obligatorium, kanske tvång, oavsett om det gäller hela befolkningen eller vissa yrkesgrupper. har kommit långt. Jag ska inte säga att är världsledande – det vet jag inte – men är bland de länder i världen med den högsta vaccinationsviljan. Vi ska fortsätta att arbeta så. Inte förrän något kan bevisa att väg inte är framgångsrik och att andra länder lyckas bättre är jag beredd att byta väg. Vi är angelägna om att få tillgång till vaccin i , har gemensamt betalat och tecknat avtal, men det finns länder där vaccineringen har börjat stanna av. Även om länderna har fått vaccin får de inte ut dem, och antalet vaccinationer ligger på låga nivåer. Det finns också länder som snabbt vaccinerade många – jag tänker på – men det är inte säkert hur långt de egentligen kommer att nå. Jag tror att i grund och botten är vårt arbetssätt framgångsrikt. Inte minst ska vi inför kommande pandemier upprätthålla svenska folkets vilja att vaccinera sig. Jag har till exempel besökt och tittat på den modell som används där. De arbetar i ett område där det inte är självklart att vaccinera sig, och de arbetar med både uppsökande barn- och hälsovård och att framhålla vikten av att vaccinera sina barn. På så sätt får de tidigt fram en hög vaccinationsvilja. Det är framgången oavsett var man arbetar. Om det skulle visa sig att man arbetar i en verksamhet där man kan utsätta andra för smitta, där det finns en fara för patientsäkerheten eller andra omständigheter, är det en fråga för arbetsgivaren att hantera. Men jag är inte beredd att säga att borde välja en annan väg än den som har visat sig vara framgångsrik för vaccinationer. Med detta sagt har vi nu utmaningen att se till att alla vaccinerar sig, och de finns i alla delar av samhället. Och ibland finns inte ens en arbetsgivare. 74 HANS (M): Det är när vi börjar närma oss den 90-procentiga nivån för att få flockimmunitet som problemet kan återaktualiseras. Jag har stor respekt för att vi nu befinner oss tre efter att frågan formulerades. Om jag hade skrivit interpellationen hade jag förmodligen bakat in ett bredare resonemang, men det har vi tagit upp i diskussionen. Det är inte när vi är på väg mot 60-, 70- eller 80-procentig vaccinationsnivå som problemet står för dörren, utan det är när vi har de där sista kvar. Oavsett om det beror på enskilda personer som vägrar att vaccinera sig eller om det handlar om vårdpersonal är det lika illa. Men vårdpersonal är en nyckelgrupp i sammanhanget, och där ska vi förvänta oss att de föregår med gott exempel. var tidigt ute med att kräva nationella riktlinjer från regeringen. Man skulle också överväga att vidta vissa åtgärder mot vårdpersonal som vägrar att vaccinera sig. Man har kunnat försätta vissa näringar i praktiskt taget yrkesförbud på grund av extraordinära omständigheter, och då är det väl inte mer än rimligt att tänja på gränserna även i denna globala folkhälsofråga. Man ska som patient, gammal eller sjuk, känna sig trygg i den miljö man vistas i. En mutation som nuvarande vaccin inte biter på utan där vi måste börja om på nytt igen är ett misslyckande i sammanhanget. Det är därför det är viktigt att lyckas. Under utbildningen ska det tydliggöras vad som gäller för den som arbetar inom vården. Det ska också vara möjligt att villkora vid anställning. Och detta ska gälla under extraordinära omständigheter – ett slags force majeure. Covid-19 är en av de största force majeure-situationer vi har upplevt i världen. 75 Socialminister (S): har haft två inlägg och ett avslutningsanförande, och ändå har jag inte hört säga att vill att vi ska tvinga människor att vaccinera sig. Men det lät nästan som det i slutanförandet i alla fall. Vi får väl se om vi återkommer till den frågan. Regeringen har ingen vilja att säga att människor ska tvingas att vaccinera sig. Vi tror att det är kontraproduktivt. Människor känner att de inte kan göra ett eget val utan att någon tvingar dem. Det kan göra att färre känner sig intresserade av eller är beredda att vaccinera sig. Det är inte heller en fråga om att vaccinera sig bara precis . Mycket troligt är att man behöver fylla på sin covidvaccination – kanske . Det vet vi inte riktigt . Det är inte fråga om att säga att man under en pandemi har en särskild inställning, utan vi behöver alltid arbeta med att det ska finnas en hög vaccinationsvilja. Det ska vara tillgängligt och enkelt, och det ska vara så låga trösklar och barriärer som möjligt. Kommuner och Regioner är både ansvariga för vaccinationerna och stora arbetsgivare i vården, och jag har inte nåtts av att det skulle finnas tecken på att just vårdpersonalen skulle vara mindre villig att vaccinera sig. Det fanns initialt en oro för personalen i delar av äldreomsorgen, men vi anser inte att det är ett grundproblem eller ett generellt problem . Här måste vi arbeta med frågan. Jag vill också påminna om att vi fortfarande inte vet hur mycket man kan smitta även om man är vaccinerad. Det är otroligt viktigt att alla som är vaccinerade och arbetar i miljöer där man möter människor, inte minst gamla, med risk för svår sjukdom fortsätter att använda den skyddsutrustning som man ska ha eftersom vaccinationen inte nödvändigtvis ger ett hundraprocentigt skydd mot att smitta andra. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2020/21:640 om stoppade antikroppstester och covidpass 76 Socialminister (S): har frågat mig hur jag avser att säkerställa att alla ovaccinerade får tillgång till fria antikroppstester. ändrade sina rekommendationer rörande användningen av antikroppstest till följd av bland annat den vaccinationskampanj som genomförs över hela . Den nu gällande rekommendationen stipulerar att storskalig antikroppspåvisning är av begränsat värde på individnivå för personer som vill veta om antikroppar mot covid-19 har utvecklats efter genomgången infektion. Det innebär att antikroppstestning endast ska genomföras vid medicinsk indikation, som en möjlighet att kartlägga immunitet eller vid genomförande av studier. Det finns alltså fortsatt möjlighet att genomföra studier för att kartlägga immuniteten i befolkningen. understryker i sina rekommendationer att antikroppstestning är resurseffektiv när den används i seroepidemiologiska uppföljningar på grupp- eller befolkningsnivå för att undersöka hur många som utvecklat antikroppar mot sars-cov-2 efter genomgången covid-19 eller vaccination mot sjukdomen. Antikroppstestning på individnivå är indikerad i de fall där det är medicinskt motiverat att väga in resultatet av ett antikroppstest i den fortsatta patienthandläggningen. Upprepad antikroppstestning av en person som tidigare fått ett positivt antikroppssvar rekommenderas endast om det är medicinskt motiverat.