prot · H809140 · 2021-06-14 00:00:00 — framhåller vikten av att verksamhet upprätthålls. En viktig funktion i kontrollmakt är frågeinstitutet, det vill säga möjligheten att ställa skriftliga frågor eller interpellationer till regeringen. I riksdagsordningen finns beskrivet hur den praktiska hanteringen av interpellationer och frågor ska gå till samt vilka tidsfrister som ska gälla. För skriftliga frågor gäller exempelvis att en skriftlig fråga som ges in senast ska besvaras av ett statsråd senast . Om riksdagsarbetet kräver det får talmannen efter samråd med gruppledarna besluta att svaret i stället ska lämnas . Om ett svar inte lämnas inom den tid som anges i tilläggsbestämmelsen ska statsrådet meddela när frågan kommer att besvaras eller att den inte kommer att besvaras. Det ska noteras att det inte finns någon formell skyldighet för ett statsråd att besvara frågor eller interpellationer, men det hör till undantagen att så inte sker. Fyra anmälningar i årets granskning rör skriftliga frågor och interpellationer. I två av ärendena har utskottet granskat dåvarande miljö- och klimatministerns hantering av interpellationer. Vi konstaterar att statsrådet, även om hon skulle avgå , hade haft möjlighet att svara på de interpellationer som anmälningarna tar upp. Interpellationerna var ställda att svarstiden inföll före statsrådets avgång. Jag vill tillägga att utskottet understryker att statsråd som har aviserat sin avgång ändå har att fullgöra sina förpliktelser som statsråd fram till avgången. I de andra två ärendena har utskottet tittat på skälen till att justitie- och migrationsministerns svar på två skriftliga frågor dröjde cirka . Vi konstaterar att den självklara utgångspunkten måste vara att både skriftliga frågor och interpellationer besvaras inom den tid som anges i riksdagsordningen och att det som kan ha relevans för frågan om ett statsråds förmåga att lämna ett svar på en skriftlig fråga eller en interpellation i rätt tid är beredningen av själva svaret, inte att man vill invänta exempelvis ett regeringsbeslut. Att få vänta på att få svar på sin skriftliga fråga är givetvis inte acceptabelt, och skriver också till oss i utskottet att det är olyckligt. Dock finns en intressant frågeställning om huruvida det är mer värt för ledamöter att få det något tråkiga svaret att frågan bereds i eller att få ett något fördröjt men fullödigare svar – en intressant tanke att ha med sig. Vidare är det intressant att notera hur utvecklingen av skriftliga frågor ser ut. Justitieministern angav under utskottets utfrågning att antalet skriftliga frågor formligen exploderat, och vi kan nog efter att ha gått igenom underlaget säga att det är en korrekt beskrivning. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Antalet skriftliga frågor var 788 under /15. Under /20 uppgick antalet till hela 2 144. Andelen fördröjda svar har minskat, från //20. Det kan också noteras att är ett av de departement som får motta flest skriftliga frågor. Ungefär 3 000 frågor har överlämnats från under detta . Det motsvarar nästan tio frågor , som alla enligt huvudregeln ska besvaras inom . Ett fullödigt frågesvar kräver uppskattningsvis . Det går inte att bortse från det faktum att om utvecklingen fortsätter på detta sätt kommer mer resurser att behöva fördelas till . Slutligen – detta kapitel har rubriken om regeringens förhållande till , men jag läser något annat. Det handlar om en relation, ett förtroende och en uppbyggd respekt vi alla har kommit överens om och om att detta ska värnas från både regeringens och sida. 22 (M): Detta kapitel i vårens granskning, som ju som sagt handlar om regeringen och dess förhållningssätt till , är ett viktigt kapitel. Regeringen styr landet på nåder och under granskning. Detta är en viktig princip i vårt parlamentariska system, och i detta är KU:s granskning en avgörande del. En annan viktig del i kontrollmakten är riksdagsledamöternas skriftliga frågor till statsråden för att granska deras tjänsteutövning. Det är mycket riktigt så att statsråden inte måste svara på frågor, men vi konstaterar att detta är en viktig del i kontrollmakten. Det kan låta tvetydigt, men sådant är och dess outgrundliga vägar. I denna granskning finns det ett ärende som jag tror att jag inte var ensam ledamot i om att se komma. Det rör justitie- och migrationsminister svar på skriftliga frågor. Utskottet konstaterar att det tog att svara på frågorna, men vi konstaterar också att statsråd inte får ha vilka ursäkter som helst för att försena svar. Det finns på ett pm som beskriver detta och att giltiga skäl är exempelvis arbetsanhopning, sjukdom och utlandsvistelser. Detta är också skäl som tar höjd för de begränsade resurser som faktiskt har. Jag vill särskilt fästa ledamöternas uppmärksamhet på begreppet arbetsanhopning. Detta angav också regeringen inledningsvis som skäl till att de granskade frågesvaren var försenade. Svaret från under utskottets utfrågning gav däremot en annan bild. Där framkom det för utskottet att försenat svaren för att han ville ge mer uttömmande svar, vilket han ansåg att han kunde göra om svaren försenades så pass att regeringen hann fatta vissa beslut innan de lämnades. Ministern försenade därför svaren på frågorna för att han ville ge andra svar än han kunde ge inom tidsfristen. Utskottet konstaterar att detta är en brist och att de skäl som anger inte får ligga till grund för att försena frågesvar. Utskottet har också granskat och regeringens hantering av tillkännagivanden och kan konstatera att det även inom detta område föreligger brister. Det rör exempelvis regeringens hantering av tillkännagivande om skärpta straff för inbrott. Detta är förvisso ett komplicerat ärende, och utskottet är tydligt med att regeringens beredning kan få ta . Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Regeringen framför att man har vidtagit beredningsåtgärder , men även här framkommer andra uppgifter när utskottet håller utfrågning med justitie- och migrationsministern. Han informerade utskottet om att regeringen under de första två och ett halvt åren i praktiken inte vidtog några konkreta beredningsåtgärder, vilket KU konstaterar inte är skyndsamt nog. Utskottet påpekar också att denna information borde ha kommit till del i ett tidigare skede för att en bättre bedömning skulle ha kunnat göras av regeringens handläggning av ärendet. Utskottet granskar också ett ärende som rör Post- och auktion av frekvenser för användning inom 5G-nätet. var i utgångsläget om borde ha informerats om vissa omständigheter kring 5G-auktionen, men som det blir ibland tog utskottets granskning en annan väg än det först var tänkt. KU anmärker inte på något angående denna ursprungliga frågeställning men konstaterar däremot att det under granskningen framkommit uppgifter om omfattningen av verksamhet under pandemin. Vi finner då skäl att framhålla vikten av att verksamhet upprätthålls och konstaterar att andra informationskanaler inte kan ersätta , som regleras i vår grundlag och då är oersättlig. 23 PER (SD): ställde en skriftlig fråga till justitie- och migrationsminister om varför en utredning om djurrättsaktivism inte hade tillsatts. Åtta gånger sköts svaret upp innan frågan slutligen besvarades , alltså mer än efter att den hade ställts. ställde en skriftlig fråga till justitie- och migrationsminister om avsikter att bland annat ta emot evakuerade flyktingar från det nedbrunna flyktinglägret på den grekiska ön . Efter att svaret hade skjutits upp inte mindre än elva gånger besvarades frågan slutligen , i princip efter att den hade ställts. Som skäl för att svaren på de aktuella skriftliga frågorna fördröjdes har i de skriftliga svar som lämnats till utskottet i granskningen hänvisats till beredningen i , medan statsrådet under utfrågningen anförde att fördröjningen berott på en vilja att ge frågeställaren ett fullödigt svar. Enligt utskottet är det en självklar utgångspunkt att både skriftliga frågor och interpellationer besvaras inom den tid som anges i riksdagsordningen. Endast beredningen av svaret på den aktuella frågan är relevant i sammanhanget. Utskottets granskning visar dock att fördröjningen i de aktuella fallen snarare berott på beredning av de regeringsärenden som frågorna avsåg och att statsrådet har velat kunna ge ett svar med ett visst innehåll. En svarstid på runt är enligt utskottet inte acceptabel. Justitie- och migrationsministerns hantering av de aktuella frågorna har därmed inte levt upp till vad som förutsätts för att frågeinstituten ska fungera som ett instrument för parlamentarisk kontroll. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) lämnade in en interpellation som var ställd till , om skydd av skog. Enligt riksdagsordningen skulle den besvaras . överlämnades frågan till dåvarande miljö- och klimatministern, . Även lämnade två interpellationer ställda till ; dessa lämnade han in . De överlämnades sedan till och skulle enligt riksdagsordningen besvaras . meddelade dock att interpellationerna inte skulle besvaras. Som skäl angavs planerade avgång och redan inbokade engagemang. Men hölls interpellationsdebatter i kammaren, och besvarade då fyra andra interpellationer. konstaterar att frågorna var ställda i sådan tid att svarstiden inföll före statsrådets avgång. Därmed borde de ha besvarats. beslutade om ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med ett förslag om att införa ett nytt brott – inbrottsstöld – med minimistraffet fängelse . upprepades tillkännagivandet, fast då med tillägget att regeringen skulle återkomma med ett förslag till . Tillkännagivandet upprepades och 2020. Det skulle dröja ända till innan regeringen överlämnade en proposition som tillgodosåg tillkännagivandet. Utskottet har förståelse för att det har rört sig om en komplicerad fråga som krävt relativt omfattande utredningsåtgärder. konstateras att konkreta åtgärder för att tillmötesgå de specifika tillkännagivandena inte påbörjades förrän , alltså efter ursprungliga tillkännagivande. Regeringen kan, enligt utskottet, således inte sägas ha behandlat tillkännagivandet med skyndsamhet. För det granskade ärendet verkar det också finnas en diskrepans mellan vad delgav utskottet under utfrågningen och vad regeringen har redovisat till . Under utskottets utfrågning uppgav bland annat att regeringen , 2016 och delar av 2017 inte vidtog några konkreta åtgärder med anledning av tillkännagivandena eftersom andra ärenden prioriterades, vilket delvis var en konsekvens av bristande resurser. Detta har inte tidigare framkommit i vare sig regeringens redovisning av tillkännagivandena till eller i svar på skriftliga frågor. Dessa uppgifter stämmer inte heller överens med de svar som inkommit på skriftliga frågor. I de svaren har det hänvisats till olika utredningar som pågått. Utskottet anser att den information som lämnade under utfrågningen borde ha framkommit i redovisningarna till . Det skulle ha möjliggjort för att ta detta i beaktande när regeringens hantering av tillkännagivanden har varit föremål för bedömning. 24 (C): Möjligheterna för ledamöter att kontrollera regeringen har belysts i några ärenden i årets granskning. Det har handlat om justitie- och migrationsminister , som inte besvarat skriftliga frågor inom den tid som riksdagsordningen anger, och om den tidigare miljö- och klimatministern , som inte fullgjort sina plikter som minister fram till avgången genom att inte besvara interpellationer innan hon avgick. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Att riksdagsledamöters frågor och interpellationer också i praktiken kan fungera som de instrument för parlamentarisk kontroll de är avsedda att vara genom att statsråden följer fastlagda regler borde vara en självklarhet och inget som KU skulle behöva påpeka brister i. Ändå har så inte varit fallet. Och vad värre är, när det gäller statsrådet är det en upprepad och återkommande brist. doktor konstaterar i en artikel i 1991 att det dominerande inflytandet över den svenska utrikespolitiken historiskt sett har utövats av monarken, eller regeringen. beskriver i artikeln hur inflytande genom parlamentarismen och vissa ändringar i regeringsformen ökade. 1921 tillkom som ett samrådsorgan mellan regering och riksdag i utrikespolitiska frågor. Enligt 10 kap. 11 § regeringsformen ska regeringen fortlöpande hålla underrättad om de utrikespolitiska förhållanden som kan få betydelse för riket och överlägga med nämnden om dessa så ofta det behövs. Med utrikesärenden menas ärenden som rör förhållande till främmande stater eller till mellanfolkliga organisationer. Även de utrikespolitiska sidorna av försvarspolitiken och handelspolitiken omfattas av uttrycket utrikespolitiska förhållanden. I förarbetena till vår nuvarande regeringsform, där ansvaret för utrikespolitiken i första hand åvilar regeringen, konstateras att utrikespolitikens betydelse för rikets säkerhet motiverar att ”försäkrar sig om en vidsträckt insyn däri och ett starkt inflytande däröver”. Man skulle kunna tro att en klok utrikesminister i en minoritetsregering med bräckligt parlamentariskt stöd skulle vara mån om och vinnlägga sig om att bygga ett starkt och blocköverskridande stöd i frågor som rör förhållande till främmande stater och rikets säkerhet. KU har från tid till annan granskat detta samspel, så även i årets granskning. När coronapandemin ställt det mesta vi kände som det normala på ända har tyvärr inte heller samrådet mellan regering och riksdag när det gäller utrikespolitiken undgått att utmanas. KU uttalade – KU uttalar det även nu – det angelägna i att bland annat strategiska diskussioner om viktiga utrikespolitiska frågor och händelser liksom säkerhetspolitiska frågor äger rum på en konstitutionellt och politiskt sett hög nivå. KU slår fast vikten av att verksamhet upprätthålls. Det är mer regel än undantag att något av granskningsärenden berör arbetsformer i något avseende. Regeringen ska enligt regeringsformen rådgöra med nämnden om hur förhandlingarna i rådet ska föras inför besluten i rådet och inför möten och beslut i . Trots att det gått inrättades finns det, precis som med all mänsklig verksamhet, fortfarande potential att förbättra och utveckla arbetsformerna. handlar det om vikten av att regeringssidan i en intensiv pågående förhandling – en situation som i sig inte är ovanlig för – klargör för nämndens ledamöter vilka dokument som faktiskt är relevanta och finns på bordet. KU konstaterar att det inte tydliggjordes vad samrådet omfattade, vilket kan ha lett till missförstånd. Regeringen bör därför se över rutinerna för att tydliggöra vad under ett samråd har att förhålla sig till. 25 (V): Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) En stor del av granskningen har som tydligt framgått kretsat kring pandemin, och det är inte konstigt. Men vi har ju också haft den vanliga granskningen när vi i utskottet granskar regeringen och enskilda ministrar utifrån de anmälningar som riksdagsledamöter har gjort. Det avsnitt vi nu debatterar handlar om regeringens förhållande till . Här ser vi flera tydliga brister, och jag tänker kommentera tre ärenden som jag tycker sticker ut. Jag börjar där slutade, med anmälan av samrådet med . Det var dåvarande partiordförande som gjorde den. Jag har full förståelse för att det var knöligt med förhandlingarna om EU:s långtidsbudget och återhämtningsplan. Det var många inblandade, det var nattmanglingar och alla deltog inte på alla möten . Dessutom skulle regeringen kontinuerligt samråda med och återrapportera till . KU har förut uttalat att det är viktigt att det är tydligt vad ett samråd handlar om för att det ska bli meningsfullt och bra. I det här fallet är det uppenbart att man pratade förbi varandra i och att det blev onödigt rörigt och irriterat när varken statsministern eller övriga från regeringens stab var tydliga med att det tidigare utskickade dokumentet inte längre var aktuellt. Det är alltid lättare att prata med varandra om man pratar om samma sak. Vid sådana här samrådsmöten har regeringen ett stort informationsövertag, och KU anser att det är regeringens ansvar att tydliggöra vad har att förhålla sig till. Ett annat intressant ärende gäller regeringens hantering av tillkännagivanden om skärpta straff för inbrott. Det tog ungefär innan tillkännagivandena kunde anses slutbehandlade. Som en del i vår granskning av det här ärendet hade vi en muntlig utfrågning av justitie- och migrationsminister . Då angav han att det under de första två och ett halvt åren inte vidtogs några beredningsåtgärder alls med anledning av tillkännagivandet och att det framför allt berodde på resursbrist hos regeringen. I bland annat regeringens kontinuerliga redovisning till om vad som gjorts med anledning av detta tillkännagivande har fått information om att beredning av ärendet pågått i och att man skulle ta in ytterligare underlag. Detta har också angetts i svaren på KU:s skriftliga frågor om vad som legat bakom att det tagit så med tillkännagivandena. Att vi inte kan lita på den information som ges till och att inte får korrekta svar är allvarligt, och det verkar tyvärr som att synen på regeringens förhållande till är väldigt olika. Eftersom KU har en specifik och uttalad roll, att kontrollera att regeringen följer de regler och riktlinjer som finns, måste KU kunna lita på regeringens svar. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Det är tyvärr inte bara i det här ärendet som svarar på ett sätt i de skriftliga svaren och ministern på ett annat sätt i den muntliga utfrågningen. Vi har ett ärende som hanterar två olika anmälningar från ledamöter som inte har fått svar på sina skriftliga frågor inom utsatt tid. Det finns som bekant ingen absolut skyldighet att svara på alla skriftliga frågor, men de skriftliga frågorna och interpellationerna är viktiga delar i kontroll av regeringen. Att inte svara alls är bara tänkt för undantagsfall och om det finns synnerliga skäl, till exempel om 349 ledamöter ställer i princip samma fråga eller att ministern är allvarligt sjuk. I riksdagsordningen anges att tidsfristen för svar på skriftliga frågor är . I de aktuella fallen kom svaren efter . Det är fullkomligt oacceptabelt. Förutom att inte kan fullgöra sin kontrollfunktion påverkar det möjligheten till politisk debatt när regeringens ståndpunkt eller planerade åtgärder inte blir kända. I det här ärendet får vi alltså också nya svar vid den muntliga utfrågningen. Ministern anger att man ville vänta med svaren för att kunna ge en viss sorts svar eftersom man avsåg att göra åtgärder. Det var inte det som stod i de skriftliga svaren till KU. När ministern under utfrågningen fick frågan om varför KU inte fått korrekta svar på sina skriftliga frågor angav ministern följande: Det är väl precis det som den här typen av utfrågningar är till för, det vill säga att ha ett meningsutbyte där vi kan diskutera formerna och där vi kan fylla på med de svar som jag kan få från utskottets ledamöter. Jag ser det här som en naturlig sak. När vi först har svarat skriftligt svarar vi därefter muntligt. Det är ganska anmärkningsvärt att en person som varit minister anser att KU:s skriftliga frågor inte behöver besvaras sanningsenligt eftersom man kan fylla på och föra en allmän dialog om principer vid en muntlig utfrågning. Jag trodde verkligen att ministern var medveten om att KU inte kallar alla anmälda ministrar till utfrågning utan att vi bara gör det i de fall där vi inte tycker vi har fått tillräckligt klargörande svar på de skriftliga frågorna. Med tanke på att justitie- och migrationsministern under utfrågningen ägnade så stor tid åt att påpeka hur betungande det är med alla frågor från riksdagsledamöter och att det går åt så mycket arbetstid till att besvara dem vore det väl bra för alla om fortsättningsvis svarar både tydligt och sanningsenligt på frågorna från KU. Då slipper ministern förhoppningsvis ägna tid åt att komma på muntliga utfrågningar i KU. 26 SKÅNBERG (KD): Vi är nu inne i den avdelning av debatten som handlar om vissa frågor om regeringens förhållande till . Jag skulle kunna göra det enkelt för mig och bara instämma med föregående talare, men eftersom alla åtta partier ska upprepa allt får fru talmannen ha lite tålamod. Som vi har hört har utskottet granskat justitie- och migrationsminister och hans hantering av skriftliga frågor. För att uttrycka det kort och koncist understryker utskottet att den självklara utgångspunkten måste vara att både skriftliga frågor och interpellationer besvaras inom den tid som anges i riksdagsordningen. Den beredning som kan ha relevans för frågan om ett statsråds förmåga att lämna ett svar på en skriftlig fråga eller en interpellation i rätt tid är beredningen av själva svaret. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Fördröjningen i de aktuella fallen var emellertid snarare hänförlig till beredningen av de regeringsärenden som frågorna avsåg och att statsrådet velat ge ett svar med ett visst innehåll. En fördröjning på runt är inte acceptabel. Justitie- och migrationsministerns sätt att hantera svaren på de skriftliga frågor som uppmärksammas i granskningen har därmed inte levt upp till vad som förutsätts för att frågeinstituten ska fungera som instrument för parlamentarisk kontroll. Vi har vidare granskat dåvarande miljö- och klimatminister hantering av interpellationer. Interpellationerna var ställda i en sådan tid att svarstiden inföll före statsrådets avgång. KU understryker att statsråd som har aviserat sin avgång ändå har att fullgöra sina förpliktelser som statsråd ända fram till avgången. Vi har också haft en rätt besvärlig granskning. Den gäller regeringens information till i samband med auktionen av 5G-licenser, som genomfördes av . Mot bakgrund av vad som framkommer i granskningen påminner utskottet om sina tidigare uttalanden om att det är angeläget att strategiska diskussioner om viktiga utrikespolitiska frågor och händelser liksom säkerhetspolitiska frågor äger rum på en konstitutionellt och politiskt sett hög nivå. Utskottet påminner även om sitt tidigare uttalande att information till partiledare i princip inte kan ersätta samråd med och tillägger att detsamma gäller information till nämnden. Med anledning av uppgifter om omfattningen av verksamhet framhåller utskottet slutligen vikten av att verksamhet upprätthålls. KU har granskat statsministerns samråd med inför överenskommelsen om återhämtningsplan och långtidsbudget i samband med Europeiska rådets möte . KU konstaterar att det inte tydliggjordes under samrådet att det slutsatsutkast som tidigare delats med inte längre var aktuellt och att samrådet i stället gällde den muntliga principöverenskommelse som gjorts under pågående möte. Otydligheten kan ha lett till missförstånd om vad samrådet omfattade. Enligt utskottet åvilar det regeringen att under ett samråd tydliggöra vad har att förhålla sig till. Rutinerna bör därför ses över för att undvika att missförstånd uppstår . Vi har även granskat justitie- och migrationsminister hantering av tillkännagivanden om skärpta straff för inbrott. Vi konstaterar att det tog innan tillkännagivandena kunde ses som slutbehandlade. Konkreta åtgärder för att tillmötesgå de specifika tillkännagivandena påbörjades inte förrän . Regeringen kan således inte sägas ha behandlat tillkännagivandet med skyndsamhet. Skälet till att åtgärder dröjde var att regeringen prioriterade andra frågor, vilket delvis var en konsekvens av bristande resurser. Den motiveringen har inte framkommit i regeringens kontinuerliga redovisning av tillkännagivanden till . Det borde den enligt utskottet ha gjort, vilket också hade möjliggjort för att ta detta i beaktande när regeringens hantering av tillkännagivanden varit föremål för bedömning. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Detta var den korta redovisningen av detta ärende.