prot · H80974 · 2021-02-02 00:00:00 — Jag tycker därför att socialministern borde prata med inrikesministern och komplettera direktiven till den utredning som är aviserad med att utreda om man inte ska ta detta steg och flytta ansvaret för de grovt kriminella ungdomarna till Kriminalvården. Detta är också mening, fru talman. gjorde ett tillkännagivande om just detta. Det minsta man kan begära är därför att regeringen låter utreda detta i den utredning som är aviserad. Jag hoppas att regeringen kommer att presentera sådana utredningsdirektiv enligt riksdagsmajoritetens vilja. 29 BORIANA (M): Att göra en omprövning varannan eller varje tredje vecka kommer att ta administrativa resurser i anspråk. Med tanke på att dessa institutioner inte direkt är överbemannade med personal vore det bättre med en justering i lagstiftningen som gör att sådana säkerhetsrisker som tillgång till mobiler eller surfplattor utan någon som helst kontroll elimineras. Alla rymningar och fritagningar är talande bevis på att det inte är bra för säkerheten att ha tillgång till sådana kommunikationsmedel. När det gäller de intagnas rättigheter att hålla kontakt med sin familj och andra går det säkert utmärkt att upprätthålla dessa med fast telefon i ett speciellt telefonrum där personal finns på behörigt avstånd. Så har skett , och det har fungerat bra. Vi ska inte glömma att dessa rymningar startade . Man skulle absolut kunna begränsa denna användning för att öka säkerheten men också som en signal till dem som begår brott: Begår man mord, mordförsök eller grova rån får man faktiskt finna sig i att få sin frihet och sina rättigheter inskränkta. Det är precis det som är meningen med ett straff. 30 Socialminister (S): När det gäller den utredning som justitieministern aviserat får mer ingående frågor om denna och om direktiven ställas till justitieministern. Det jag kan säga är att tillgången till mobiltelefon och elektroniska kommunikationer är en del i detta. Det är klart att det är väldigt angeläget. Jag säger inte emot Boriana på den punkten. Vad jag säger är att möjligheten finns . Jag tycker inte att det får användas som en ursäkt att det är jobbigt att behöva ompröva . Då får man göra sig det besväret. Om man inte ska ha tillgång till mobiltelefon och andra kommunikationshjälpmedel ska man inte ha det. Den bedömningen gör personalen. Det kan handla om att den enskilde skulle kunna använda telefonen till att underhålla kriminella kontakter eller att man på annat sätt är orolig för vad det skulle kunna leda till. Det kan också vara så, som det ibland har beskrivits, att någon som kanske inte själv använder telefonen på det sättet blir utsatt för påtryckningar och lånar ut den till andra. Det kan också vara ett skäl till att säga att här får det inte vara någon mobiltelefon. Denna möjlighet måste användas i väntan på att lagstiftningen kan ändras. När det gäller huruvida den bör ändras tror jag att vi har samma uppfattning: Vi måste gå i den riktningen. Vi ska bara få ett lagstöd för det. 15–17-åringar i fängelse är ingen enkel fråga. Det är ett ganska stort brott mot hur vi ser på barn och unga. Sedan kan jag inte annat än hålla med alla som tittar på den här debatten och tänker: Har man inte i princip satt sig där själv, så att säga, om man nu begår så grova brott som vi här har talat om i talarstolen? Det är inte meningen att man inte ska avtjäna ett straff. Tvärtom gör man det, men man gör det på en Sis-institution. Kriminalvården menar själva att det krävs väldigt många och omfattande anpassningar för att kunna ta om hand unga på ett sätt som gör att de inte ytterligare kan underbygga sina kriminella kontakter. När det gäller de säkerhetsförändringar som generaldirektören på regeringens uppdrag har aviserat är jag säker på att de kommer att ge effekt, men jag tycker också att vi ska låta dem gå igenom och faktiskt få verka ett tag. Två institutioner där det bara finns LSU-ungdomar kommer att ha en helt annan och mycket högre säkerhetsnivå. Man kan diskutera om de då i princip ska kallas ungdomsfängelser, vilket jag tror är det uttryck som har använt, eller Sis-institutioner med väldigt hög säkerhet. Det är nog egentligen en smaksak. Men det vi vet är att Sis är bättre än Kriminalvården på att möta ungdomar när det handlar om behandlingsmetoder, skolverksamhet och personal som är van att jobba med ungdomar. Kriminalvården skulle behöva bygga upp den verksamheten, vilket tar . Sedan vill jag också säga, vilket jag tror att var inne på, att också LVU:ade ungdomar blir eller ser till att bli fritagna, rymmer och utsätter personalen för våld. Det finns skäl till att de är på Sis-hem och att de måste vara på låsta avdelningar. Det säkerhetshöjande arbetet på Sis har inte bara att göra med de LSU:ade ungdomarna – det är viktigt att säga – utan det måste ske genomgående. Däremot ska vi se till att LSU:ade och LVU:ade ungdomar inte är på samma avdelning. De ska inte ha ett utbyte där. Jag tycker att vi har gått väldigt långt i en riktning för att se till att LSU:ade ungdomar avtjänar sin påföljd på institutioner med en väldigt hög säkerhet och med en verksamhet och en inriktning som förhoppningsvis är bättre anpassad för ungdomar än vad Kriminalvården mäktar med. 31 (M): Som jag var inne på i mitt första inlägg, tror jag att det var, är ett problem att den verksamhet som Sis bedriver inte bara håller usel säkerhet utan också är av otillräcklig kvalitet. Statskontoret gjorde en genomlysning av Sis som man presenterade för regeringen . I den framkommer, vilket jag tycker är rätt häpnadsväckande, att inte ens hälften av personalen inom Sis bedömer att vistelsen på institutionen skapar förutsättningar för förändring. Sis motto är: Plats för förändring. Men inte ens hälften av medarbetarna tror alltså att vistelse för en ung person på ett Sis-boende skapar förutsättningar för förändring. Jag tycker att det är viktigt att man har med sig perspektivet att Sis inte bara kan arbeta med att höja säkerheten, även om vi är rungande överens om att det behövs. Oavsett om vi flyttar ansvaret för de dömda ungdomarna till en särskild enhet inom , som vill och som det också finns en majoritet för i riksdag, finns också ett jättestort behov av att förbättra kvaliteten inom Sis. Jag tror att de här frågorna hänger ihop. Jag tror att det vore bra för kvaliteten och verksamhetsutvecklingen inom Sis om man befriade Sis från ansvaret för de dömda ungdomarna. Av dem är de allra flesta faktiskt inte , utan de är betydligt äldre än så. De är i övre tonåren. var 45 av de 67 som då var placerade enligt LSU . Jag tycker att det finns all anledning att följa tillkännagivande och säkerställa att den utredning som ska tillsättas utreder hur ansvaret för ungdomar som är dömda till sluten ungdomsvård kan flyttas till Kriminalvården. 32 Socialminister (S): Jag vill förtydliga att utredaren som ska titta på påföljden sluten ungdomsvård också ska titta på förutsättningarna som finns att personer som har fyllt när de får sin dom men kanske inte var när de utförde själva handlingen ändå skulle kunna dömas till fängelse. Det är någonting som utredaren ska titta på. Också delen med villkorlig frigivning är ett sätt att se om det går att få större likheter med hur det ser ut inom . Jag vill gärna säga någonting om kvaliteten. Det är klart att det handlar om säkerhet och kvalitet. Jag tror att den kombinationen är väldigt viktig om vi ska ha några ambitioner och någon förväntansbild på de unga människor som väldigt tidigt är inne i tung kriminalitet och begår svåra brott. Om de ska ha några möjligheter att vända och slå sig in på en annan bana är det klart att säkerhetshöjande insatser behövs. Som sagt har mycket hänt på . Det är inte av en slump som det finns såväl en säkerhetsdirektör och två nya anstalter med högre säkerhetsklassning som att genomgående säkerhetsarbete bedrivs, utan det ser ut så bland annat med hänvisning till den rapport som nämnde. Generaldirektören är väldigt väl medveten om situationen, och det handlar om att förändra kanske både kulturen och strukturen på en hel myndighet. Regeringen har också tillskjutit till och också stora resurser kommande år inte bara för att se till att klara av det säkerhetshöjande arbetet utan också för att det handlar om kompetensen hos personalen och att man kanske kan hitta en likvärdig utbildning. Så gör Kriminalvården – man får chans till utbildning inom , så man behöver inte vara färdigutbildad när man kommer dit. Det finns många ambitioner som generaldirektören har på sin lista på sådant som ska sättas i verket. Jag tror att det är viktigt, och det kommer att vara viktigt för personalen som arbetar där och för de ungdomar som är placerade där, oavsett om de är placerade där med LVU eller LSU. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 13 Svar på interpellation 2020/21:345 om växande vårdköer 33 Socialminister (S): har ställt frågor till mig gällande ett nationellt mål för när den växande vårdskulden ska vara borta, vilka konkreta åtgärder jag avser att vidta i syfte att korta vårdköerna och möjligheten att genom ett utökat internationellt samarbete beta av de växande vårdköerna. Hälso- och sjukvården befinner sig just nu i en mycket pressad situation med anledning av coronapandemin. Resurser har behövt prioriteras till dem som behöver det allra mest, vilket tyvärr inneburit att en stor andel planerade vårdinsatser har behövt ställas in. Mot den bakgrunden är det förståeligt att regionerna, som ansvarar för att upprätthålla den lagstadgade vårdgarantin, har haft svårare att uppfylla den. är det centralt att patienter som har väntat får den vård de har behov av. Regeringen har under pandemin arbetat för att säkerställa att hälso- och sjukvården har resurser för att kunna hantera konsekvenserna av pandemin. har avsatts i riktade bidrag för att ersätta regioner och kommuner för merkostnader förknippade med covid-19 inom hälso- och sjukvården och omsorgen. Vidare har det skett kraftiga höjningar av de generella statsbidragen till regioner och kommuner . För att stödja regionerna i att hantera den uppskjutna vården och covid-19-relaterad vård avsätts till regionerna 2021 och 2022. hänvisar till att regeringen har tillsatt en delegation för ökad tillgänglighet i hälso- och sjukvården som först ska redovisa sitt uppdrag. Detta stämmer förvisso, men jag vill informera frågeställaren om att arbetet inte står still fram till dess. Delegationen har ett pågående uppdrag att stödja regionerna i deras arbete med att ta fram regionala handlingsplaner för förbättrad tillgänglighet. De regionala handlingsplanerna ska bland annat innehålla regionala målsättningar för väntetider och vårdköer, och delegationen ska stödja regionerna i att genomföra åtgärder i enlighet med dessa. Delegationens uppdrag gäller såväl under som efter utbrottet av covid‑19. Dessutom ska delegationen lämna förslag på åtgärder som stöder ett effektivt resursutnyttjande genom att underlätta för patienter att få vård hos en annan vårdgivare, såväl inom den egna regionen som i andra regioner. Som säkert känner till är det regionerna som ytterst ansvarar för hälso- och sjukvården och därmed för att patienter får vård . Med anledning av coronapandemin har regeringen dock sett behov av att stärka den nationella samordningen för att stärka tillgängligheten i hela landet. fick därför i uppdrag att stödja regionernas hantering av de uppdämda vårdbehoven. Myndigheten har bland annat redovisat en plan med stödjande åtgärder som har utarbetats i samverkan med företrädare för regionerna och Kommuner och Regioner, SKR. har publicerat ett stöd för utmönstring av ineffektiva åtgärder i vården. Syftet med stödet är att resurser ska kunna frigöras till vård som ger större nytta för patienterna. Kortare väntetider och förbättrad tillgänglighet är en prioriterad fråga för regeringen. –2021 har regeringen avsatt specifikt för detta ändamål. När hälso- och sjukvården återupptar den ordinarie verksamheten i full skala igen måste fokus vara på att säkerställa att tillgängligheten förbättras och att fler patienter får vård i rimlig tid. Regeringen kommer att fortsätta arbeta för detta. 34 (M): Tack, socialministern, för svaret! Svensk hälso- och sjukvård beskrivs ofta som väldigt bra och som att den ligger i absolut framkant internationellt sett. Det är sant. Men svensk hälso- och sjukvård har länge haft ett allvarligt och stort problem, och det är den bristande tillgängligheten. Väldigt många patienter har tvingats vänta orimligt länge på att få en operation, träffa en specialist eller ens komma fram på telefon till sin vårdcentral. Detta är ett systemfel som många regeringar har arbetat för att ta sig an. Alliansregeringen gjorde det framgångsrikt. Vi införde särskilda stimulansmedel i form av en kömiljard som snabbt gav önskad effekt och pressade tillbaka vårdköerna och förbättrade tillgängligheten. Tyvärr avskaffade den S-ledda regeringen den när man tillträdde, och vårdköerna har därefter ökat i en skenande takt. Under förra mandatperioden närapå fördubblades de. Tillgänglighetsproblemen var allvarliga redan före coronapandemin. Det är viktigt att ha sagt det, fru talman. Jag tror att alla som följer den här debatten förstår och har respekt för att hälso- och sjukvården, mitt uppe i en allvarlig pandemi, tvingas göra tuffa prioriteringar och tvingas skjuta på viktiga operationer, om det är operationer som kan vänta. Man tvingas att i stället ta hand om patienter som kämpar för sina liv och som kräver intensivvård eller annan avancerad specialistvård. Vi behöver dock ta oss an den här utmaningen. Jag är bekymrad över att regeringen inte visar tillräckligt ledarskap i frågan. Jag tycker att svaret ministern gav här var lite ambivalent. Å ena sidan lades ansvaret tydligt på regionerna. Men å andra sidan säger ministern också att det är en prioriterad fråga för regeringen. Om det är en prioriterad fråga för regeringen att komma till rätta med de galopperande vårdköerna och att ha beredskap för att snabbt beta av dem när pandemin lättar och hälso- och sjukvården kan återgå lite mer till en normal tillvaro krävs det åtgärder och initiativ. tycker att ett sådant konkret initiativ skulle kunna vara att sätta upp ett nationellt mål. Vi är i en exceptionell situation. Vi har inte varit i en sådan här situation, med den här pandemin. Då tycker jag och att det finns anledning att se bortom den egna regionen och att se hur vi kan kraftsamla för att beta av vårdskulden. Olika regioner är olika hårt drabbade. Vi behöver samarbeta över regiongränserna. Vi behöver också, som jag lyfter fram i min interpellation, samarbeta över nationsgränserna. Pandemin har naturligtvis drabbat hela vår omgivning. Våra grannländer är också drabbade. Men till exempel norsk hälso- och sjukvård är inte lika hårt belastad som den svenska. Kanske finns det möjlighet att köpa in sig på kapacitet där och få hjälp att beta av vårdkön? I norra , som jag kommer från, är vi vana vid att i normalfallet kunna korsa gränsen och få service och sådant på andra sidan gränsen. Till exempel är min andra son född på sjukhuset i . Det är något som jag tycker att regeringen borde titta på. Men regeringen pekar mest på den här delegationen. Det tycker jag och är otillfredsställande. Vi ser också att det är stora skillnader mellan regionerna. Den bästa regionen klarade att hålla vårdgarantin till , trots pandemin, medan den sämsta regionen bara kom upp i när det gäller operationer. Det tycker jag också vittnar om behovet av ett ökat nationellt ledarskap, fru talman, så att det inte spelar roll vilken region man bor i. Man ska kunna få vård oavsett. 35 Socialminister (S): I många sammanhang behöver man ha mer än en boll i luften . Regeringen känner ett stort ansvar för att öka tillgängligheten i vården, tycker att det är viktig fråga och tillskjuter rekordstora resurser; jag ogillar egentligen uttrycken ”historiskt” och ”rekordstort”. Men vi har gett välfärden i stort och inte minst hälso- och sjukvården väldigt stora resurstillskott, naturligtvis under innevarande år men även . Det handlar bland annat om en prestationsbaserad tillgänglighetsmiljard. För att påminna oss om var vi var före pandemin vill jag säga att vi absolut hade bristande tillgänglighet, men före pandemin hade vi faktiskt en situation där alla regioner förbättrade sig jämfört med november, åren före. Jag vill alltså påstå att regionerna arbetade på och att man kanske var på väg att vända någonting. Men sedan kom en pandemi som verkligen har slagit över hela landet. Oavsett hur hårt man har drabbats har man för säkerhets skull ställt in en hel del, i form av operationer och behandlingar, som har varit möjligt att ställa in. Har man sedan drabbats hårt har man förstås också personal som har jobbat ännu hårdare, som är ännu tröttare och som på något vis ska växla upp och göra dubbla jobbet i den ordinarie vården när pandemin delvis klingar av. Men naturligtvis ska regionerna hjälpas åt. Min bild är också att de gör det. Det där jag sa om att hålla mer än en boll i luften handlar om att jag inte tycker att det är korrekt att säga att jag lägger ansvaret hos regionerna. Det är ju regionerna som är huvudmän för hälso- och sjukvården i . Det är de som har läkare, sjuksköterskor och all vårdpersonal anställd. De sliter också väldigt hårt. De bygger samverkan, och de bygger kunskapsstrukturer. Det staten behöver göra är förstås att se till att de har de resurser som krävs. Men det handlar också om det vårdkompetensråd som, på tal om pandemin, kom på plats och började arbeta i princip som pandemin började. De har alltså inte fått mycket uppmärksamhet. Men tanken är att de ska kunna samordna och se till att inte varje region sköter sin egen kompetensförsörjning. Det är inte hållbart i längden. Man kan inte sitta i , eller ens och bara tänka på sitt eget. Man måste ta ett gemensamt ansvar för att se till att vi har tillräckligt många AT-läkartjänster och att vi utbildar tillräckligt många sjuksköterskor. Man kan inte lägga ned en utbildning i en del av landet på grund av att det inte är tillräckligt många sökande när det kanske finns behov av ännu fler platser i en annan del av landet. Den samordningen måste fungera mycket bättre. Det känner staten förstås ett stort ansvar för. Jag tycker inte att man ska vare sig förstora eller förminska den. Den löser förstås inte alla problem. Men jag tror att den är ett viktigt verktyg för att inte varje region bara ska sköta sig själv. Regeringen skickar in pengar, vi har ett vårdkompetensråd, vi har tillgänglighetsmiljarder och vi har många överenskommelser för att styra vården i en viss riktning, inte bara med fokus på tillgänglighet utan också på kvaliteten, som kan variera. Där tror jag att tillgänglighetsdelegationen kommer att spela roll. , som leder arbetet, är i full gång och har till sitt förfogande personer som kan bidra med mycket kunskap. är det på det sättet att regioner är bra på olika saker. Man kan lära av varandra. Varje region ska inkomma med en regional handlingsplan för hur man ska korta sina väntetider och se till att människor får vård snabbare. Sedan är det inte så enkelt som att säga att man ska nå vårdgarantins mål. Det är absolut inte enkelt, men det låter enkelt, som att vi då vet att vi får vård . Både och jag vet att det inte är så enkelt. är vårdgarantins på tok . Det finns inga standardiserade vårdförlopp när det gäller cancer där är okej. De är betydligt kortare än så. Det är alltså mer komplext än att tala om hur många som fick vård enligt vårdgarantin. Vi måste se till att människor får vård . 36 (M): Jag håller verkligen med om det sista som ministern var inne på: Vårdgarantin är inte ett uttryck för ett drömscenario. Att uppfylla vårdgarantin innebär inte att man egentligen ger särskilt snabb vård. Den kan närmast beskrivas som en form av anständighetgräns, fru talman. Man borde kunna förvänta sig att åtminstone få en operation . I den bästa av världar skulle man naturligtvis inte behöva vänta så . Att vänta på att till exempel få byta en höftled betyder för den enskilde ett stort lidande. Och för samhället betyder det kanske stora kostnader i form av sjukskrivningar, förlorade arbets- och skatteintäkter och ett bortfall för svensk ekonomi. Det finns många delar av detta som är viktiga att lyfta fram. Den bristande tillgängligheten i svensk hälso‑ och sjukvård kostar också svensk ekonomi otroligt mycket. Och det kostar i form av mänskligt lidande, det allra viktigaste. Tillgänglighetsdelegationen är jag på intet sätt kritisk till. Jag tycker att den är bra. Det är bra att den har tillsatts. Det jag är kritisk till är att inte fler åtgärder har vidtagits, att inte mer har gjorts i närtid för att ta itu med problemen. Att regeringen tog bort den fungerande kömiljarden och lät vårdköerna växa igen är jag däremot väldigt kritisk till. Jag och tycker att vårdgarantin ska efterlevas. Men vi tycker också att den ska skärpas. Vi vill se en utvecklad vårdgaranti och tuffare krav. När det gäller cancervården, som ministern lyfte fram, tycker vi att vårdgarantin borde kunna relateras mycket tydligare till de standardiserade vårdförloppen för att ytterligare stärka patientens rätt. Att stärka patientens rätt är centralt i sammanhanget. Vi tycker att man som patient ska ha rätt att också få slutenvård i andra regioner än den egna om det är så att regionen inte klarar att leva upp till vårdgarantin. är det fritt att få öppenvård i andra delar av men inte slutenvård på samma sätt. Det vore en konkret åtgärd för att försöka förbättra tillgängligheten och öka trycket på regionerna att efterleva vårdgarantin. Köerna kan såklart inte trollas bort på . Det tror inte jag heller, fru talman. Men socialministern och regeringen har ett viktigt uppdrag: att skapa förutsättningar för regionerna att leva upp till vårdgarantin och skapa förutsättningar för mig som patient att kräva mina rättigheter. En sådan möjlighet skulle vara att få lov att söka vård i en annan region, till exempel om min hemregion inte kan leverera den operation jag behöver inom vårdgarantins . Jag hade en väldigt konkret fråga. Det gällde ett utökat internationellt samarbete. Det vore intressant att få ett svar på den. Jag uppfattade inte att jag riktigt fick det. Här finns trots allt både offentliga och privata aktörer som skulle kunna vara möjliga att anlita. Vi ser exempelvis att många patienter inom cancervården söker sig till det privata sjukhuset i . Jag tycker att man borde utreda möjligheten till det på nationell nivå. ska som sagt inte vara ett kösamhälle, men inom svensk hälso‑ och sjukvård är det tyvärr så det ser ut . Alldeles för många väntar på vård och tvingas stå i vårdköer. Pandemin gör dessutom en från början redan allvarlig situation ännu värre. 37 Socialminister (S): Jag hade inte tänkt ägna så mycket tid åt den före detta kömiljarden, men eftersom tog upp den i båda sina inlägg ska jag ändå säga något om den. Jag förnekar inte att kömiljarden kan ha haft betydelse i början då den infördes, men med tiden tappade den mycket av sin effekt. Dessutom visade den väldigt tydligt att den styrde mot att de som omfattades av kömiljarden fick vård medan andra inte fick vård. Man frångick helt enkelt behovsstyrning och fick i stället en ordning som inte gynnade vård efter behov i hälso- och sjukvården. Den gjorde att återbesök, kroniker och andra inte fick den vård de behövde, utan man betade av det som gjorde att man i stället fick del av kömiljarden. Det var väldigt olyckligt. Det här är skälet till att vi införde en prestationsbaserad tillgänglighetsmiljard, som är 3 miljarder. Den förändringen gjordes för att också primärvården, återbesök och kroniker ska ingå i beräkningen. Jag tror att det är viktigt för att vi inte ska skapa flaskhalsar. Det vore olyckligt. Det finns inte någon mirakelmedicin. Den gamla kömiljarden var inte heller någon mirakelmedicin. Men många olika delar kan bidra till att öka tillgängligheten så att vi blir av med de köer som ingen vill ha.