prot · H80985 · 2021-02-26 00:00:00 — När det gäller länsstyrelsernas handläggningstider eller överklagandena, som frågan rör, delar jag uppfattningen att vi har för stora skillnader mellan landets olika länsstyrelser. Den digitala process som vi har jobbat med att ta fram – ett par av mina företrädare har vidtagit ett antal åtgärder i det syftet – blir väldigt viktig. Om vi ska kunna få en sammanhållen byggprocess och hitta möjligheter att kapa tiderna är det viktigt att vi får en ensad, digital process, som gör att fler kan delta. Vi följer denna utveckling genom årliga uppdrag till länsstyrelserna i regleringsbrevet. Det finns inriktningsmål för handläggningen. Vi följer utvecklingen noga. Det gör också att vi efter hand kan skruva i de åtgärder som behövs och de vidare uppdrag som kommer att krävas för att länsstyrelserna ska nå detta. Jag har goda förhoppningar om att vi i nära samarbete med länsstyrelserna och med fler incitament för en digital byggprocess ska kunna både förkorta handläggningstiderna och få en mer ensad och förutsägbar process, vilket skulle gynna alla delar av den bostadsbyggande marknaden. 62 (KD): Först vill jag kommentera detta med investeringsstödet, som jag personligen kanske inte är så väldigt glad över. Jag tror inte att det skapar fler bostäder i . Däremot har det skapat fler hyresrätter – det är solklart. Men jag tror inte att det skapar fler bostäder. Vi tenderar att bygga bara hyresrätter i , vilket jag tror är alldeles fel. Jag tror att vi behöver småhus och bostadsrätter men också hyresrätter. Men det kan vi ta en annan debatt om, vid ett annat tillfälle. Det är jättebra att länsstyrelsernas process när det gäller överklagande digitaliseras och att man säkerställer att den har så god kvalitet som möjligt. Att man gör en uppföljning från regeringens sida av att detta fungerar är en förhoppning som jag har. Men jag kan också se att man borde kunna kapa i andra ändan. Det bästa för att minska processtiden är ju att vi inte får så många överklaganden till länsstyrelserna. Jag menar att länsstyrelserna då borde kunna jobba mer proaktivt. De är ju ändå vår – statens – förlängda arm i regionerna. Den väg man kan gå är att ge länsstyrelserna mer möjlighet att agera inom sin region. Man kan till exempel tänka sig att länsstyrelserna tillsammans med kommunerna pekar ut områden som är bra att bygga bostäder på, så att man redan från början känner till länsstyrelsernas inställning innan man planlägger ett område. Man kan tänka sig att vi hjälper till med att se till att de som kan överklaga ett bygglov eller en plan till antalet blir färre, så att vi inte får upp för många ärenden till . Det ska vara de som av olika skäl faktiskt är viktiga som kommer till . Jag tror att länsstyrelserna också kan vara en motor för att våra mål om antalet bostäder i ska kunna uppfyllas. Det finns egentligen inget mål i eller regeringens dokument som säger hur många bostäder vi ska bygga, utan det är som tar fram en prognos om hur många bostäder som kommer att behövas i . Det är ju den vi utgår från. Jag tror att man måste få kommunerna att inse att det är deras ansvar att se till att vi bygger bostäder. Det kan man bara göra genom gemensamma åtgärder, det vill säga att man ser vidare än kommungränsen och regionalt ser på hur många bostäder man bygger, hur många man skulle kunna bygga och hur man kan göra för att uppnå måluppfyllelse för det antal bostäder som behövs. Annars bygger vi fel typ av bostäder. Vi bygger bara det som den enskilda kommunen vill och inte det som vi faktiskt skulle behöva för staten . Jag tror att man måste se länsstyrelserna som en motor i detta koncept. Jag skulle gärna vilja höra om ministern kan se länsstyrelserna som en motor i bostadsbyggandet på samma sätt som jag gör. 63 Statsrådet (MP): Jag är glad över att riksdagsledamoten pekar på den regionala planeringen. Den har varit något av en hjärtefråga för både mig och mitt parti. Det är viktigt att vi pekar ut vilka bostäder som behövs inom en region och var de bostäderna kan byggas och att vi gärna kopplar det till infrastrukturplaneringen. Detta uppdrag ligger på regionerna, vilket jag är övertygad om att riksdagsledamoten också är medveten om. Det har varit ett viktigt verktyg för att just få fram ett ökat byggande. När vi kan kombinera infrastrukturplanering och regional planering med kommunernas översiktsplanering får vi en mycket kraftfullare bostadsplanering. Jag är glad att höra att vi har samma syn på det. Länsstyrelsernas roll här är att hantera överklaganden, medan planeringsuppdraget ligger hos regionerna. Om vi ska ha färre överklaganden i detta måste det vara för att vi har stärkt upp processerna. Det är naturligtvis viktigt. I övrigt är överklagandena viktiga för att vi ska få veta att vi gör rätt saker. Den som påverkas av en byggnation eller ett ingrepp i sin omgivning har möjlighet att överklaga. När det kommer till länsstyrelserna ska det sedan gå snabbt att handlägga överklagandena. Det är ju detta vi är här för att debattera. Det är viktigt att vi får till stånd en gemensam och digital process som skulle kunna åstadkomma detta. Om vi kan börja med att den regionala planeringen hänger ihop med den kommunala översiktsplaneringen, att vi identifierar vilket behov som finns och att vi därmed skapar förutsättningar i planeringsskedet ger vi också en förutsägbarhet för både boende och marknaden att veta vilka förutsättningar som finns. Då har vi också möjlighet att minska antalet överklaganden. Men när ett överklagande kommer in till ska handläggningstiden vara förutsägbar, och därför har vi gett länsstyrelserna i uppdrag att hitta en digital process, och vi följer upp detta . 64 (KD): Det verkar som om statsrådet och jag är ganska överens om att vi behöver öka bostadsbyggandet och att det på ett eller annat sätt är ett regionalt ansvar att få detta till stånd. Dock är vi kanske inte överens om länsstyrelsernas roll i detta. Jag tror att länsstyrelserna kan vara mer av en motor och att man inte bara ska lägga detta på regionerna och kommunerna. Jag tycker att man skulle kunna ge länsstyrelserna en möjlighet att till exempel peka ut områden i kommunerna där man skulle kunna bygga bostäder, där det finns förutsättningar efter x, y och z med en argumentation som kommunerna kan ta till sig. Sedan är det givetvis kommunerna som har planmonopol och beslutar hur man hanterar den mark som finns. Jag håller med om att överklagande är en demokratisk rättighet. Man har rätt att överklaga sådant som gäller ens nära omgivning. Men jag funderar ibland på begreppet ”nära omgivning”. Hur nära den plats där man bor ska det handla om för att man ska ha rätt att överklaga? Om det gäller ett bostadsområde i min lilla by, , kan jag kanske inte se att någon som bor i en helt annan del av kommunen har det som sin nära omgivning och ska ha rätt att påverka det, utan det ska givetvis vara de som bor i som ska ha den rätten. Jag tycker att man skulle kunna inskränka möjligheten att överklaga till en lite mindre krets än för att minska processhanteringen. Sedan är det jättebra med digitalisering, processtöd och att vi försöker hjälpa länsstyrelserna med att göra det hela så tydligt som möjligt. Jag hoppas att vi ska uppnå målet att alla länsstyrelser ska klara av de , men jag skulle kanske hellre se att det blir 30 eller i stället. För som går är det ju någon som får betala. Antingen är det statskassan som betalar, eller också är det den som ska bygga ett hus. Och i slutändan är det inte den som bygger huset som betalar utan den som flyttar in i huset. är det alldeles för dyrt att bygga bostäder, och vi måste få ned den kostnaden också. Detta är ett sätt att göra det på. 65 Statsrådet (MP): Låt mig börja där slutade. Jag delar helt ambitionen om att vi ska ha så korta handläggningstider som möjligt, men det ska naturligtvis också omfatta en så rättssäker process som möjligt. Men jag håller helt med om att vi inom ramen för detta ska ha så korta handläggningstider som möjligt. Det är också därför vi har gett dessa uppdrag och också följer upp utvecklingen . När det gäller vem som ska kunna överklaga är det en intressant tanke som för fram. Kommunen är ju det område vi har som minsta offentliga gemenskap. Det innebär att vi betalar tillsammans, utvecklar tillsammans och tillsammans väljer politiker som ska utveckla vårt gemensamma område. Därmed skulle jag nog säga att det är rimligt att man också har en överklaganderätt inom sin kommun. Sedan ser den ut på lite olika sätt inom olika delar, men det är en annan debatt. Jag vill avsluta med att ta upp detta med det regionala utvecklingsuppdraget. Vi har flyttat det från länsstyrelserna till regionerna. Även om jag är säker på att länsstyrelserna har väldigt mycket kunskap att bidra med – och jag vet att regionerna samarbetar nära med länsstyrelserna – är det ett regionalt planeringsuppdrag. Min bild är att det också fungerar väl och att det har börjat hitta sina former. I vissa regioner har vi jobbat länge med ett regionalt utvecklingsuppdrag, i andra regioner är det nyare och behöver hitta sina former. Det är ett viktigt stöd för kommunerna i deras planering både när det gäller infrastruktur kommunalt och nationellt och när det gäller bostadsbyggande, så att man kan få fram fler bostäder till bra priser som fler kan efterfråga. Med detta sagt hoppas jag att vi ska kunna korta handläggningstiderna och få en mer ensad process hos länsstyrelserna. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2020/21:407 om statsbidraget till etniska organisationer 66 Statsrådet (MP): har frågat statsrådet vilken påverkan hon bedömer att statsbidraget till etniska organisationer har på problemet med segregation, parallella samhällsstrukturer och liknande i samt om statsrådet avser att agera för förändringar gällande statsbidraget till etniska organisationer och förordningen (2008:63) om statsbidrag till organisationer bildade på etnisk grund, och i så fall vilka förändringar. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag vill börja med att säga att statsbidraget, enligt regeringens bedömning, inte bidrar till segregation. Tvärtom syftar statsbidraget till att stödja viktiga verksamheter som exempelvis organisationers samverkan med studieförbund och föreläsningar om rättigheter och skyldigheter i , jämställdhetsfrågor, våld i nära relationer och förebyggande arbete mot kriminalitet och droganvändande. Många organisationer arbetar också för att underlätta integrationen av nyanlända personer genom exempelvis språkundervisning och samhällsinformation. Det här är några konkreta exempel på hur statsbidraget används. Statsbidraget till organisationer bildade på etnisk grund syftar till att stärka organisationernas egna initiativ och verksamheter som rör kultur, språk, identitet och delaktighet i samhället. Insatserna som organisationerna genomför ska därför leda till att medlemmarna bland annat blir delaktiga i samhället. Statsbidraget är dessutom förenat med villkor, bland annat att organisationen har en demokratisk uppbyggnad och bedriver en verksamhet som inte strider mot demokratins idéer. I regleringsbrevet till Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor finns ett uppdrag att myndigheten ska redovisa hur den säkerställer att verksamheter som mottar statsbidrag från myndigheten uppfyller demokrativillkoren i förordningarna. Det finns också tydliga regleringar i förordningen om återbetalning och återkrav som bidragsmottagaren har att förhålla sig till och som den utbetalande myndigheten ska tillämpa om mottagaren bland annat har lämnat oriktiga uppgifter eller på annat sätt förorsakat att bidraget har lämnats felaktigt. Regeringen ser allvarligt på offentliga bidragsmedel som används felaktigt och går till verksamheter som inte är förenliga med samhällets grundläggande värderingar, så som de formuleras i grundlagen och i de internationella konventionerna om mänskliga rättigheter. För att säkerställa att offentliga medel går till verksamheter och organisationer som utgår från demokratiska värderingar tillsattes en demokrativillkorsutredning . Betänkandet överlämnades till regeringen . Arbetet med att ta hand om förslagen pågår nu i . När det gäller segregation pekar forskningen på att orsakerna till segregationen i vårt samhälle framför allt är sociala och ekonomiska skillnader. Stora inkomstskillnader är en orsak till ökad segregation. som alla inkomstgrupper i har fått bättre ekonomi under har de socioekonomiska skillnaderna och klyftorna i vuxit och, i kombination med utvecklingen på bostadsmarknaden, också segregationen. 67 i (SD): Inledningsvis vill jag tacka för svaret på interpellationen. Jag har ställt dessa frågor till statsrådet eftersom jag ifrågasätter nyttan med detta statsbidrag. Det är ett förlegat bidrag, från en annan tid, som inte är anpassat till den svenska politiska verkligheten. Bidraget har delats ut av Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, MUCF. delades det ut av , den dåvarande myndigheten. Det handlar alltså om ett väldigt gammalt bidrag, som funnits . har problem kopplade till invandringen fullkomligt exploderat. 2021 är ett helt annat än 2008. Tyvärr måste jag säga att det på alltför många sätt har förändrats till det sämre på grund av en ansvarslös migrationspolitik. Bidraget har funnits på plats länge och , då problemen med segregation, parallellsamhällen och liknande har cementerats på ett mycket allvarligt sätt. Borde det då inte vara dags att se över bidraget och dess förordning? Känner inte och regeringen att det ligger någonting i det? Trots det allvarliga läge som befinner sig i, kopplat till dessa problem, betalas alltså invandrade personer genom regeringens politik för att bilda organisationer med människor från samma etniska grupp. Det är faktiskt vad det handlar om. Av förordningen i fråga framgår att det handlar om ett stöd till just organisationer bildade på etnisk grund, och i stödvillkoren framgår att en övervägande del av organisationernas medlemmar ska ha utländsk bakgrund. Tycker inte statsrådet att det vore vettigare att satsa på mer klara och tydliga incitament för människor att anpassa sig till och det svenska samhället än att göra som man gör nu? Man underblåser bildandet av olika etniska organisationer. I interpellationssvaret framhåller statsrådet att segregationen i främst beror på sociala och ekonomiska skillnader. Jag ska ge statsrådet delvis rätt. Det är betydelsefulla faktorer; det är vi överens om. Men det är en sanning med modifikation som vi får höra från statsrådet. Det är just den ansvarslösa migrationspolitiken som kraftigt har underblåst de sociala och ekonomiska skillnader som menar är av betydelse för segregationen. Det är samma invandringspolitik som i hög grad skapar underlag för de här etniska organisationerna att bildas. Jag vill hävda att statsbidraget till etniska organisationer per definition är segregerande eftersom det i den aktuella förordningen finns villkor som säger att en organisation utan en majoritet medlemmar med utländsk bakgrund inte kan erhålla bidraget. Man måste alltså samla sig i etniska invandrarorganisationer för att vara aktuell för bidraget. Räcker det inte med att lägger enorma pengar på en dysfunktionell integrationspolitik och att man trots det har katastrofalt stora gap mellan inrikes och utrikes födda när det gäller arbetslöshet, skolresultat och så vidare? Läget är allvarligt med dessa stora skillnader. Varför betalar då regeringen invandrade personer för att dessutom bilda etniska organisationer, vilket bara riskerar att förvärra en redan katastrofal situation? 68 Statsrådet (MP): Det är välkänt vad anser om konstruktionen av eller basen i detta statsbidrag. Det jag vill rikta lite uppmärksamhet på är vad bidraget används till. När vi har organisationer som till exempel kan arbeta med föreläsningar om rättigheter och skyldigheter i , om jämställdhetsfrågor, om mäns våld mot kvinnor och om förebyggande arbete mot kriminalitet eller droganvändande är det något som gynnar integrationen. Det är något som gynnar delaktigheten i samhället. Det är något som gynnar personers etablering i . För regeringen är det väldigt viktigt vad dessa pengar används till, och vi ser att det görs mycket nytta och att vi får ut bra arbete av det här statsbidraget. Det är viktigt för regeringen att värna ett fritt och självständigt civilsamhälle med en mångfald av organisationer, verksamheter och röster. Det är också en förutsättning för en väl fungerande demokrati. Jag ser att riksdagsledamoten ler, men föreningsfriheten är en av de grundläggande rättigheter som slås fast i regeringsformen. För att säkra existensen av ett självständigt civilsamhälle stöder staten ideella organisationer ekonomiskt. MUCF fördelar bidrag för viktiga ändamål som möjliggör verksamhet som skapar gemenskap och tillit mellan människor. Tycker att det är en dålig användning av pengar? Det syftar till integration i . Det handlar bland annat om bidrag som syftar till att minska förekomsten av hot och hat i det offentliga samtalet, något som vi vet är ett växande problem och som jag alldeles har sett väldigt nära mig. Vi vet att detta bidrar till att stärka ställningen i samhället för hbtq‑personer, något jag hoppas att även riksdagsledamoten ser som väldigt viktigt, att stödja barns och ungas självständiga organisering och inflytande och också att stärka arbetet med kultur, språk, identitet och delaktighet i samhället. Vi ser fortfarande ett stort värde i detta statsbidrag. har problem med just etniciteten i det, men vi ser mer på vad bidraget gör för integrationen än på hur det är formulerat. 69 i (SD): Jag kan börja med att säga att det inte är någon som ifrågasätter föreningsfriheten. Jag hoppas att statsrådet förstår skillnaden mellan att ge statliga bidrag till en förening och föreningsfrihet. Det är två helt skilda saker. Det hoppas jag att vi båda förstår. Statsrådet hävdar i interpellationssvaret att statsbidraget till etniska organisationer inte bidrar till segregation. Det kan man förstås hävda, men jag skulle vilja vända på frågan. Har statsrådet något belägg – förutom allmänt tyckande, önsketänkande och olika subjektiva bedömningar från dem som mottar bidraget – för att bidraget har några positiva effekter för det svenska samhället? Det är inte som står bakom bidraget – det har jag tydliggjort – utan det är regeringen. Rimligen bör man kunna påvisa något slags konkret nytta med den politik man för. Bidraget kostar de svenska skattebetalarna . Jag menar att det är viktigt att vi i den här kammaren ser till att ta ansvar för att sådana stora summor av skattebetalarnas pengar går till samhällsnyttiga ändamål med positiva resultat. Av det skälet ifrågasätter jag det här bidraget. I MUCF:s återrapportering om organisationsbidragens användning och effekter, vilket inkluderar statsbidraget till etniska organisationer, finner man en del intressant läsning, menar jag. I återrapporteringen kan man läsa att statsvetare konstaterar att utvärderingar om effekter förutsätter att det finns preciserade och mätbara mål, vilket saknas för statsbidrag likt det för etniska organisationer. MUCF menar förvisso att bidragets resultat och effekter är i linje med dess syfte, men man kommer också med en rad brasklappar som skapar grund för ett ifrågasättande. Om tillförlitligheten kring bedömningen av bidragets resultat och effekter skriver MUCF att ”vi vill understryka att vår redogörelse enbart bygger på rapporteringar och uppskattningar från organisationerna själva. Organisationernas subjektivitet bör problematiseras, framför allt när det gäller svaren på de frågor som handlar om vilka resultat och effekter deras projekt har gett.” Specifikt om statsbidraget till etniska organisationer skriver man så här: ”Syftet med bidraget till etniska organisationer skiljer sig från de andra organisationsbidragen genom att det inte explicit anger någon förväntad effekt på samhälls- eller individnivå för målgruppens ställning. Detta faktum har MUCF påpekat sedan myndigheten först skrev om bidragets användning och effekter.” Det beskrivs också i återrapporteringen hur statsbidraget till etniska organisationer helt håller igång flera av de här organisationerna. Det är alltså staten som med ett slags konstgjord andning håller igång organisationer på etnisk grund i ett som redan är väldigt splittrat och segregerat. När av skattebetalarnas pengar går till bidrag där man inte har någon förväntad effekt på samhälls- eller individnivå, enligt ansvarig myndighet, när det inte finns mätbara och preciserade mål att följa upp bidragets effekter med enligt samma myndighet, när de etniska organisationer som får bidrag inte ens skulle existera utan bidrag från staten och när på grund av denna regering brottas med enorma invandringsrelaterade problem såsom parallella samhällsstrukturer och segregation – är det då inte dags att omvärdera, ? 70 Statsrådet (MP): Nej, jag tycker inte att det är dags att omvärdera om ett stöd ska betalas ut till organisationer som bidrar till integration i vårt samhälle. Det finns alltid anledning att arbeta med utvärdering av de statsbidrag som ges; det gör det inom alla områden. Vi vill inte se organisationer som till exempel låter kommentarer som innehåller hot och hat ligga uppe på sina hemsidor eller som på andra sätt bidrar till olika typer av diskriminering eller ett otrevligt samtal. Utvärdera ska vi därför alltid göra. Därför har vi också tillsatt . Det är viktigt att pengar går till det som de är tänkta för. Ett fritt och självständigt civilsamhälle bygger inte på att vi mäter vilka ekonomiska effekter det får. Det bygger på att vi stöttar ett civilsamhälle som kan agera just på ett självständigt sätt, och det är en av förutsättningarna för en välfungerande demokrati. För att säkra existensen av ett sådant civilsamhälle stöttar staten ideella organisationer ekonomiskt. Det gäller inom många områden. Det här är ett av dem, och det tror vi är bra. Vi menar att det här är viktigt och att det bidrar till att stödja de här viktiga verksamheterna som jag har exemplifierat med tidigare. Det ligger också i allas intresse, inte minst myndigheternas och civilsamhällets, att värna bidragssystemets legitimitet. Därför utvärderar vi ständigt för att se till att bidragen går till de saker som det är tänkt att de ska göra, något som själv konstaterar att man gör. Segregationen beror, återigen, inte som säger på att tiotals miljoner går till civilsamhället. Segregationen har helt andra orsaker. Vad vi behöver göra är att prata om hur vi bryter segregationen och hur vi får en bättre integration. Det gör vi inte genom att dra tillbaka medel till civilsamhället som arbetar just för att uppnå de effekter som riksdagsledamoten, åtminstone ibland, låter som att han faktiskt vill åstadkomma i form av en bättre integration, en bättre etablering och ett bättre deltagande i samhället för de människor som har kommit till vårt land . 71 i (SD): Jag vill börja med att konstatera att visst finns det mycket medel som bör fortsätta att gå till delar av civilsamhället, men det finns också problem. Vi har till exempel sett att det har fuskats bort väldigt mycket pengar som ska gå till civilsamhället när det gäller studieförbunden. Vi har sett att pengar går till islamister och liknande, och jag hoppas att jag och statsrådet är överens om att den typen av civilsamhälleliga aktörer inte ska ha några bidrag över huvud taget. Det är i varje fall min åsikt. Många aspekter av statsbidraget till etniska organisationer är problematiska. I förordningen om statsbidrag till organisationer bildade på etnisk grund framkommer, som jag var inne på tidigare, att det endast får beviljas organisationer som ”till övervägande del har medlemmar med utländsk bakgrund”. Något bidrag finns i omvänd ordning inte till personer med svensk bakgrund.