prot · H809106 · 2021-04-13 00:00:00 — Vi lever i med parallella, stora, ömsesidigt stärkande kriser. Det är en klimatkris, en artkris, en pandemi och en rättighetskris. Det är 150 miljoner människor som enligt trycks ut i extrem fattigdom bara på grund av covid-19-pandemin. Jag har då inte riktigt tid eller råd med att ha en debatt om: Vilken dag tror du att vi inte längre behöver biståndet? Det brinner därute. Det är en kamp därute om grundläggande fri- och rättigheter, ett klimat som förvärrar och salterna som tränger in i grundvattnet och omöjliggör mänskligt liv i väldigt många utsatta och sårbara miljöer. Jag tror däremot så här: Vi kommer alltid att behöva globalt samarbete. Vi kommer att behöva lösa utmaningar tillsammans med andra. Vi kommer att behöva säkerställa stödet för de människor som är mest sårbara, allra fattigast, som riskerar att få sin vardag och framtid utslagen av att klimatförsämringarna förstärks eller att den väpnade konflikten startar och sedan inte tar slut. De kommer alltid att behöva stöd under andra premisser än vad den rena tillväxten eller den rena marknadskraften kan leverera. Där kommer biståndet att spela en roll. Jag hoppas också att vi långt kan lösa det på annat sätt. Men jag vill inte spekulera i ett sådant datum här och . 79 HANS (M): Biståndsministern har alldeles rätt i att det finns en tanke från sida med att ställa många olika frågor. Vi är djupt nyfikna på var ministern står i ett antal frågor. Därför erbjuder vi den här möjligheten med de olika interpellationerna att få någon form av biståndspolitisk linjemarkering. Vi kommer i fred, fru talman. Jag skulle vilja fånga upp några av de saker som ministern nämner. Först och främst pekar Agenda 2030 på behovet för de allra mest fattiga och behövande av utvecklingsländerna av ungefär en årlig tillväxt på 6–. Delar ministern den bedömningen? I så fall måste vi börja diskutera just förutsättningarna för hur man skapar tillväxt. Forskning visar att den ekonomisk tillväxten till ytterst liten del är biståndets förtjänst. I stället skapas utvecklingen av allt bredare ekonomier där jordbrukets roll krymper och andra samhällssektorer växer. Jobb skapas till inom den privata sektorn, varav i små eller medelstora företag. Åtgärder för att främja ekonomisk tillväxt, internationell handel och förbättrat företagsklimat är helt avgörande för att nå biståndspolitikens yttersta mål: att utrota fattigdom och förtryck. Jag tycker nog att biståndsministern delvis var inne på det. Det handlar just om sådana enkla saker som utsäde. Det kan handla om mikrolån och att skapa förutsättningar. Det tror jag att många har en delad åsikt om. Den intressanta frågan är, och det är väl det undrar när det gäller det biståndspolitiska linjetalet: Hur ser man på slutmålet? Är det att man ska kunna få hjälp till självhjälp, att man ska kunna stå på egna ben och få den egna kraften? Eller är det ett bistånd som varar ? Det erbjuder är en biståndspolitik där vi vill eftersträva att länder får hjälp till självhjälp så att de kan stå på egna ben och nå den egna tillväxten. Det är ingen som påstår att detta är enkelt. Det är ingen som påstår att detta kommer att ske . Men vi påstår och hävdar att det måste finnas den typen av långsiktiga mål för biståndspolitiken. Då är min fråga, fru talman, om regeringen delar den synpunkten eller inte. Sedan nämner biståndsministern detta med garantier och framhäver det som ett gott exempel. Garantiinstrumentet gäller hur man ordnat med 9 miljarder i stöd och 24 miljarder från privata finansiärer. Det är ett utmärkt exempel. har nu att behandla en riksrevisionsrapport. Den kommer att debatteras här i kammaren. pekar på att det är ett problem inom Sida. Man prioriterar hellre utbetalningsmål än att ordna den här typen av garantiinstrument. Det står i egen rapport. Det är också den kritik som vi har från sida. Vi skulle vilja ha längre biståndsramar. Vi talar om fyraåriga ramar. För vår del vill vi gå ifrån det utbetalningsmål som regeringen har om av bni. Vi vill se till resultatet, inte till ett utbetalningsmål. 80 (M): Jag avkräver inte statsrådet ett datum för när biståndet inte längre kommer att behövas. Min fråga handlade om det långsiktiga målet. Även om svaret kom något motsträvigt så kom det ändå, vilket trots allt är ett väldigt viktigt besked om jag tolkade det rätt, att statsrådet delar bilden att långsiktigt måste målsättningen vara att utvecklingsbiståndet så som vi känner det måste ta slut. Det var ett viktigt besked att statsrådet delade den långsiktiga målsättningen att utvecklingsbistånd ska vara just hjälp till självhjälp. Det är viktigt att statsråden delar den bilden. Det var för mig – om jag uppfattade det rätt – ett nytt besked givet det liv som det blev när sa att långsiktigt måste utvecklingsbiståndet som vi känner det präglas av en nollvision. Jag upprepar: en vision. Det handlar inte om att biståndet per automatik ska upphöra , utan det är en vision om att utvecklingsbiståndet inte ska vara för alltid. Vilka initiativ kommer statsrådet att ta för att hela det svenska biståndet ska arbeta för att gå mot en långsiktig utfasning och mer i riktning mot handel? 81 Statsrådet (MP): Jag tycker kanske inte att ska ta åt sig äran att vara först ut med en vision om en värld fri från fattigdom och förtryck utan risk för pandemier och där klimatförändringarna inte längre utgör ett hot mot mänskligt liv på den här planeten. Det är en vision och en dröm som också jag har. Det är den jag jobbar för, och det är den biståndet jobbar för att skapa. Om det är det som menar är hennes och vision om att , den dag världen är fri från fattigdom och förtryck, kanske inte biståndet behövs – då är vi överens. Men att nu lägga en plan för att fasa ut svenskt bistånd är inte förenligt med den visionen eller den drömmen. Det erbjuder är inte heller en ny biståndspolitisk princip och ett resultatfokuserat bistånd. Det erbjuder är en kraftig nedskärning av det svenska biståndet med ett uttalat fokus på det humanitära biståndet och inte på de långsiktiga fattigdomsbekämpande insatserna som också bidrar till att privat kapital kommer in, investeringar sker och tillväxten kan tillkomma. När man vill dra ned biståndet från till och öka det humanitära biståndet kvarstår bara hälften av det långsiktiga utvecklingssamarbetet och stödet därtill – det som finansierar demokratirörelser runt om i världen, det som finansierar och säkerställer att kvinnor kan få tillgång till säkra aborter och det som möjliggör att vi kan mota klimatförändringarna och minska sårbarheten hos de allra fattigaste när översvämningarna eller torkan slår till. Detta är det moderata erbjudandet. är faktiskt inte alls särskilt kritisk mot Sidas garantiinstrument utan konstaterar tvärtom att det fungerar väldigt bra. Den här regeringen har också valt att i varje budget öka garantiramen. Siffror visar att de 220 miljoner som använts har mobiliserat 16,7 miljarder i investeringar som har kommit fattiga människor till del. Det är en fantastisk utveckling, och det är ett modernt och innovativt utvecklingssamarbete. Det står för. När det gäller 6–7 procents tillväxt har jag ingen anledning att ifrågasätta detta påstående. Men det får inte vara en tillväxt som bygger på fortsatt fossilberoende. Det får inte vara en ekonomi som bygger på fortsatt uthämtning av fossila resurser ur planeten. Det behöver vara en tillväxt som bygger på förnybar energi. Det får inte heller vara en tillväxt som ökar klyftorna på det sätt som har skett de senaste tre decennierna. När vi har varit lyckosamma i att lyfta människor ur fattigdom har vi också ökat klyftorna i och mellan länder till nivåer vi har sett. Det är inte den tillväxten vi behöver se framåt. Vi behöver se en inkluderande ekonomisk utveckling, byggd på förnybar energi, som minskar klyftorna mellan människor, som ser till att kvinnor och män får lika tillgång till arbetsmarknad och ekonomi och som ser till att flickor och pojkar kan lyckas och få tillgång till skola och utbildning. Det ska vara en utveckling där man inte gifter bort flickor på grund av ekonomiska bekymmer även om tillväxtsiffrorna i ens land är tvåsiffriga. Den typen av tillväxt, , jobbar vi för, och det är där vi vill att biståndet ska in och göra nytta. 82 HANS (M): Jag förnekar på inget sätt att och ansvariga statsråd drivs av en dröm. Tvärtom, fru talman, sa jag inledningsvis att jag tror att det finns ett förenande engagemang mot fattigdom och förtryck. Däremot skiljer våra metoder oss åt, och kanske ibland också verklighetsbedömningarna. På samma sätt måste jag rätta statsrådet: Jag sa inte att det var någon som i grunden var emot garantiinstrumenten som sådana. Tvärtom – jag tror att de är bra exempel. Däremot konstateras just i riksrevisionsrapporten att det är ett problem att en hel del i Sidas verksamhet uppfattar att man har detta utbetalningsmål, och det kan förhindra att man i stället sätter resurserna till att allokera och ordna resurser till garantiinstrumenten. Jag tycker också att det är otroligt glädjande att ministern nämner tillväxt. Sedan kan man definiera det på olika sätt och med vissa olika grundförutsättningar. Det är också ett av skälen till att vi har inbjudit till den här typen av debatter – för att se var skillnaderna finns. Jag delar mycket av det som ministern nämner. Men är det grundläggande, oavsett om vi använder oss av vindkraft eller kärnkraft, att om vi ska kunna lyfta människor ur fattigdom och förtryck – framför allt de absolut fattigaste – kräver det den här typen av tillväxttal. Det är därför man måste fundera på hur man skapar förutsättningarna för det. Jag vill ge statsrådet rätt: Det kan handla om något så till synes enkelt som utsäde eller mikrolån. Men det kan också handla om något så svårt och komplicerat som att ett land som hjälper andra länder att komma in i WTO-processer och handelsprocesser. Statsrådet nämnde själv detta att ordna tillgång till marknader. Därför, fru talman: Jag kommer i fred. Låt oss se vad vi kan diskutera trots att vi har olika åsikter om en del saker. Men hur skapar vi förutsättningar för en värld där vi bekämpar fattigdomen och bekämpar förtrycket? Jag och tror att tillväxt är en av nycklarna till detta. 83 Statsrådet (MP): Jag vill då också passa på att ge rätt i att det är klart att handel är ett enormt viktigt verktyg för den här hållbara ekonomiska utvecklingen. Det gläder då såklart att veta att vi också i svenskt bistånd stöder utsatta och fattiga länder i deras anslutningsarbete till WTO och i deras arbete med att kunna förhandla om handelsavtal. Vi stöttar och ligger på i EU-ländernas handelspolitik för att EU ska ta hänsyn till utvecklingsländernas behov och intressen. Vi är en stark röst i det multilaterala systemet inom WTO mot protektionism som slår hårt just mot utvecklingsländernas exportmöjligheter. Handel är ett enormt viktigt instrument i fattigdomsbekämpningen, och likaså investeringar. Men återigen måste vi fundera på: Vad krävs för att investeringar ska komma på plats? Jag gjorde en resa till , och inför resan träffade jag svenska näringslivsintressen som finns på plats med produktion i . Jag frågade dem: Vad är det för två medskick ni vill ge mig när jag träffar regeringsrepresentanter i för vad som krävs för att era investeringar ska fortsätta att öka i det här landet? De svarade: Ge oss ren energi, och ge oss ökad social dialog så att vi vet att våra produkter är gröna och rättvisa! Då kommer vi att kunna öka våra investeringar. Det här är områden där biståndet definitivt kan hjälpa till och där vi kan bidra till förutsättningarna för den här hållbara tillväxten, förutsättningarna för människor att vara delaktiga i ekonomin och förutsättningar för länder att resa sig ur fattigdom och få tillgång till de globala marknaderna på ett rättvist och hållbart sätt. Avslutningsvis gläder det mig att ni har bjudit in till debatten . Det gläder mig att vi har de här diskussionerna. Tack för vänliga ord och delat engagemang för världen som helhet! Det är en bra utgångspunkt för diskussioner. Jag tror att när vi förstår varandra bättre och känner till intressen och ingångar kommer vi också att komma längre i förståelsen för varför världen är viktig för och varför är viktigt för världen. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2020/21:544 om samverkan mellan humanitärt och långsiktigt utvecklingsbistånd 84 Statsrådet (MP): har frågat mig vilka initiativ jag kommer att vidta för att stärka effektiviteten i svenskt bistånd och stärka samarbetet mellan det humanitära biståndet och det långsiktiga utvecklingssamarbetet. av de humanitära behoven är skapade av och kommer ur konflikter. Regeringen arbetar aktivt för mer och bättre samordnad finansiering för att förebygga konflikt och för att bygga hållbar fred. Det långsiktiga utvecklingssamarbetet är en förutsättning för att vi ska kunna se minskade humanitära behov . Regeringen arbetar kontinuerligt för att säkerställa att biståndet på bästa sätt kan bidra till svenska utvecklingspolitiska mål om att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck samt till uppfyllandet av målen i Agenda . En viktig del i det arbetet är att värna de internationellt överenskomna principerna för ett effektivt utvecklingssamarbete: ägarskap, fokus på resultat, inkluderande partnerskap, transparens och delat ansvar. För att svenskt utvecklingssamarbete fortsatt ska befinna sig i frontlinjen ska vi vara lyhörda för vad som fungerar eller inte, och vi ska vara flexibla i våra stödformer för att anpassa samarbetet till de olika kontexter vi verkar i. Principerna för effektivt utvecklingssamarbete är vägledande för regeringen och för Sida, som har ett tydligt uppdrag att redovisa resultat. De behöver ses i ljuset av dagens utmaningar, och resultat på kort sikt kan vara svåra att mäta. är pådrivande internationellt för att bättre definiera och mäta biståndets effektivitet, bland annat inom OECD-Dac och i Global Partnership for Effective Development Cooperation. Regeringen arbetar för att stärka kopplingen mellan humanitärt stöd och utvecklingssamarbete men också kopplingen till det fredsbyggande arbetet – trippelnexus. Detta är nödvändigt eftersom dagens humanitära kriser ofta är komplexa, långvariga och landsgränsöverskridande. Covid-19-pandemin har ytterligare tydliggjort behovet av att stärka denna koppling. Integrerade arbetssätt behövs för bättre resursutnyttjande, samverkan och nytänkande kring det samlade svenska engagemanget. Jag instämmer även i betoning på resultat. Genom ökad samverkan och synergier mellan humanitärt stöd, utvecklingssamarbete och fredsbyggande kan vi anpassa våra insatser, nå de allra mest sårbara i de svåraste utvecklingskontexterna, bidra till att minska de humanitära behoven samt adressera grundorsakerna till kris och konflikt. För att möjliggöra detta har Sida exempelvis förstärkt utlandsmyndigheter i med fem tjänster som arbetar specifikt med just nexusfrågor, och ytterligare tre är under rekrytering. Dessutom finns två nexustjänster för och och en för genomförandet av den kommande nya regionala Latinamerikastrategin. I det multilaterala arbetet är pådrivande för att exempelvis FN, och EU på bästa sätt ska arbeta tillsammans, inte minst i konfliktdrabbade länder. Regeringen verkar för att gemensamma konfliktanalyser ska användas och att insatser ska hänga samman och komplettera varandra över hela konfliktcykeln. Slutligen vill jag välkomna att lyfter regeringens arbete med , där den svåra konflikten orsakat just en sådan där djup, utdragen kris där det humanitära, utvecklingssamarbetet och fredsbyggandet måste samverka. FN beräknar att även om konflikten tar slut kommer utveckling att ha tryckts tillbaka av kriget, med enorma utmaningar för en hållbar fred. Därför bidrar både med akut humanitär hjälp, stärkt långsiktigt utvecklingssamarbete och aktiva diplomatiska insatser för att få ett slut på konflikten. 85 (M): Jag tackar statsrådet för svaret, även om jag tyckte att det lämnade en del att önska. I samband med nära nog alla möten jag haft med företrädare för civilsamhällets aktörer inom biståndet och med företrädare för Sida har frågan om hur utvecklingsbiståndet och det humanitära katastrofbiståndet bättre kan samverka kommit upp. Alla verkar vara överens om att de stuprör som finns mellan det humanitära katastrofbiståndet och det långsiktiga utvecklingsbiståndet hindrar svenskt bistånd från att vara mer effektivt. Jag är ganska säker på att statsrådet också stöter på den här diskussionen i många av sina möten. Jag hoppas och vill givetvis tro att statsrådet har som ambition att göra biståndet mer effektivt. har den allmänna debatten fokuserat på hur mycket pengar lägger på bistånd och i alldeles för liten utsträckning handlat om vilket resultat biståndet leder till eller vad som ska uppnås genom biståndet. Vad gäller samverkan mellan humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd handlar det i grunden om att sätta resultat i fokus och i förlängningen se till att våra resurser används optimalt. Det är inte alltid kortsiktigt katastrofbistånd eller långsiktigt utvecklingsbistånd som behövs utan båda eller kanske någonting däremellan. Den globala flyktingkrisen är ett exempel på en situation där de båda biståndsformerna i större utsträckning behöver samverka. Humanitärt bistånd, eller katastrofbistånd som det också kallas, är biståndets kärna. Det är rent vatten, mat och förnödenheter till människor i katastrof. Utvecklingsbistånd å andra sidan är mer långsiktigt bistånd. Det kan handla om att hjälpa länder att bygga upp fungerande institutioner, utbildningssystem eller sjukvårdssystem. Utvecklingsbiståndet är den typ av bistånd som ska vara hjälp till självhjälp; humanitärt bistånd är det bistånd som syftar till att hindra död och lindra nöd i katastrof. Det humanitära biståndet är – trots att det är det jag tror att de flesta människor tänker på när de tänker ”bistånd” – en mycket liten del av allt bistånd. Den stora merparten av allt bistånd är långsiktigt utvecklingsbistånd. I ljuset av att de humanitära behoven ökar och är ständigt underfinansierade finns anledning att ytterligare stärka humanitära bistånd men givetvis också att kraftsamla för reformer som ökar effektiviteten. Jag betvivlar inte statsrådets genuina engagemang i frågan, fru talman, men tyvärr tycker jag som sagt att hans svar lämnar en del att önska. I stället för att nämna konkreta exempel på hur biståndet kan bli mer effektivt framför statsrådet ganska svepande svar som att ”regeringen arbetar för att stärka kopplingen” och att ”integrerade arbetssätt behövs”. Vad gäller samverkan mellan de här biståndsformerna handlar det som sagt i grunden om att sätta resultat i fokus. Att det finns ett behov av att samverka bättre är i princip alla överens om, och regeringen säger ju att detta är en prioriterad fråga. Så mot den bakgrunden önskar jag fråga statsrådet vilka konkreta åtgärder regeringen avser att vidta för att ge Sida bättre förutsättningar till samverkan mellan det humanitära biståndet och utvecklingsbiståndet. 86 Statsrådet (MP): Som jag nämnde i mitt första svar har vi gett Sida förutsättningar att stärka upp sin personal ute i fält med experter på just samverkan mellan långsiktigt utvecklingssamarbete och humanitärt stöd. Det är ett väldigt konkret svar, tycker jag, på fråga om vad regeringen gör för att skapa förutsättningar för Sida att utveckla det här arbetet. Vi har också omfattande diskussioner med både Sida och om hur kan bidra internationellt för att främja just den här typen av synergier. Vi jobbar drivande inom , med FN:s fonder och program och med för att de också ska bli bättre just i de miljöer där denna samverkan och synergi är som allra viktigast. antog alldeles en ny strategi för hur man ska jobba i de fragila staterna i de svåraste konfliktmiljöerna, en strategi som har varit drivande och legat på för. Vi blev också glada att den förhandlades färdigt i när vi blev färdiga med den nya Världsbanksfonden för de allra fattigaste länderna. Man ska komma ihåg att den humanitära verksamheten ska respektera de humanitära principerna om humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende. Det långsiktiga utvecklingssamarbetet ska bidra genom att bekämpa fattigdom och verka för att länder blir mer demokratiska. Det här är olika principer, och det betyder också att det finns olika aktörer med olika roller. Men detta ska såklart inte hindra att vi kan samarbeta bättre, även om vi måste respektera de olika formernas särart. ODA-kriterier ska följas; fredsbevarande trupp ska såklart ha sina specifika mandat. Men vi måste lära oss att samverka och samarbeta närmare. är en föregångare i de här sammanhangen, vilket också OECD-Dacs granskning visar. Våra flexibla och långsiktiga kärnstöd till FN:s fonder och program har till exempel ökat fokus på resiliens och på konfliktperspektiv i utvecklingssamarbetet. Det är några av de saker som lyfts fram. Runt två tredjedelar av de allra mest utsatta människorna i världen lever i de här sviktande situationerna i konfliktländer. Det är klart att vi måste ställa höga krav, just i de kontexterna, på att våra olika verktyg samverkar och att vi kan nå mål. Jag håller med: Det är så biståndet blir effektivt. Det är så vi kan nå bäst resultat. En konflikt är inte alltid orsakad bara av den direkta, väpnade konflikten, utan den kan också ha uppkommit på grund av en utvecklingsbrist. Vi kan alltså inte bara jobba med det ena eller det andra. har helt rätt: Vi behöver både och. I , som exempel, måste vi nyttja det humanitära mandatet för att få lov att komma in också med långsiktiga utvecklingsinsatser. Dessa långsiktiga utvecklingsinsatser är helt avgörande för att vi ska kunna fasa ut det humanitära stödet i de här frågorna. har gjort flera sådana insatser. I den nya strategin för har vi kraftigt ökat det långsiktiga biståndet för att kunna hitta bättre synergier med det redan stora humanitära biståndet där på plats. Vi är väldigt medvetna om de här synergierna. Vi jobbar aktivt med dem, och i internationella forum är drivande och ledande för att världen bättre ska samla sig kring just nexusfrågorna. 87 (M): Tack, Per , för svaret! Av de miljarder som vi lägger på bistånd är tio nya handläggare visserligen en viktig men i sammanhanget väldigt liten åtgärd. Jag ställde frågan om vilka åtgärder regeringen kommer att vidta för att ge Sida bättre förutsättningar att samverka mellan det humanitära biståndet och utvecklingsbiståndet eftersom i en granskning konstaterat att det finns brister i de förutsättningar som regeringen har gett Sida vad avser samverkan mellan humanitärt bistånd och utvecklingsbistånd. Det handlar bland annat om att regeringen inte har tagit fram gemensamma målformuleringar för de båda biståndsformerna på strateginivå. Avsaknaden av gemensamma mål bidrar till att bibehålla uppdelningen mellan det humanitära biståndet och det långsiktiga utvecklingssamarbetet. För ett större genomslag för samverkan mellan biståndsformerna lyfte fram en rad rekommendationer på åtgärder. Det handlade då bland annat om just gemensamma målformuleringar på strateginivå. Det handlade också om att säkerställa att de tekniska möjligheter som finns för att samfinansiera och samrapportera insatser kan användas i verksamheten. Trots att regeringen säger sig vilja prioritera bättre samverkan mellan biståndsformerna valde regeringen att inte ta hänsyn till någon av rekommendationer. I den skrivelse som regeringen lämnade till med anledning av granskning skrev regeringen att samfinansiering och gemensam programmering medvetet uteslutits då det skulle riskera att påverka respekten för de humanitära principerna negativt. Det kan i sammanhanget vara värt att konstatera att ineffektiv samordning och den stuprörsmodell som finns inom biståndet riskerar att påverka biståndets resultat negativt. Därför är mina frågor till statsrådet: man från regeringens sida beredd att ompröva detta?