prot · H80997 · 2021-03-19 00:00:00 — Vi ska givetvis göra allt som står i vår makt för att säkra våra myndigheter. Vi ska över huvud taget inte ha någon välfärdsbrottslighet eller välfärdskriminalitet. Det är givetvis väldigt allvarlig om sådant sker inom våra myndigheter. Det är tack vare den här viktiga myndighetssamverkan som den här typen av brottslighet kan upptäckas. Det är otroligt centralt att vi värnar myndighetssamverkan och att våra myndigheter har de bästa förutsättningarna att utföra sitt viktiga arbete. 87 (SD): Tack så mycket, arbetsmarknadsministern, för de satsningar ni gör! När man lyssnar på arbetsmarknadsministern kommer den naiva tron fram att i är det inte så farligt. Svensk välfärd och svenska myndigheter ska inte vara en tillflyktsort och kassako för kriminella. Ändå ser vi det. Vi ser det på Arbetsförmedlingen. Vi ser det på och . senast kunde vi se det även inom UD, regeringens eget departement. Detta är en utveckling som skrämmer. Här ligger ansvar och styrning ytterst på regeringen och inga verksamhetschefer. Detta är ett problem som växer alltmer. Vi måste nog släppa synen att är helyllelandet där ingenting händer och ta krafttag mot den här brottsligheten. Det är väldigt viktigt för samhället att få bukt med detta. Det är faktiskt skattepengar det handlar om. 88 Arbetsmarknadsminister (S): Det är givetvis viktigt att vi vidtar alla de åtgärder vi kan för att säkerställa att vi inte har välfärdsbrottslighet eller att kriminella kan kliva in och använda skattebetalarnas pengar eller på annat sätt ägna sig åt välfärdsbrottslighet. Det är också därför som vi vidtar flera olika åtgärder. När vi nu ska reformera Arbetsförmedlingen, som ändå var temat för denna interpellationsdebatt, är det viktigt att just kvaliteten och kontrollen kommer att vara styrande. Vi håller på just nu på med att ta fram regelverk som ska finnas på plats för reformering av myndigheten. Det ska finnas på plats . Arbetsförmedlingen förbereder reformen bland annat med en försöksverksamhet. Vi tar steg för steg framåt i den här processen. Det är väldigt viktigt för det perspektiv som vi här diskuterar att möjligheter för utvärdering och kontroll ska säkerställas. Vi ska också ha skarpa kvalitetskriterier som garanterar att de fristående aktörerna levererar både goda resultat och tjänster av hög kvalitet för att se till att alla arbetssökande ska få det stöd som de behöver och för att skattebetalarnas pengar ska användas på ett effektivt och korrekt sätt. Tack, , för debatten! Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 19 Svar på interpellation 2020/21:442 om subventionerade anställningar 89 Arbetsmarknadsminister (S): har frågat mig om jag anser att resultaten av de subventionerade anställningarna är på en sådan nivå att de motiverar den statsfinansiella kostnaden och, om inte, vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att komma till rätta med den bristande effekten av den förda politiken. Han har i en tidigare riksdagsfråga påpekat att det inte är resurserna till arbetsmarknadspolitiska program och subventionerade anställningar som brister, utan resultatet efter deltagande i dessa insatser. Jag vill återigen understryka att forskning visar att subventionerade anställningar är effektiva insatser för att få personer med svagare förankring på arbetsmarknaden i arbete. Andelen som får ett arbete efter avslutad insats varierar mellan olika subventionerade anställningar. Detta beror bland annat på målgruppen för stöden, arbetsgivarna som får stödet och hur Arbetsförmedlingen arbetar med stöden. Det är viktigt att inte rikta de subventionerade anställningarna fel så personer som ändå hade fått arbete tar del av insatserna. utvärdering har studerat vilka som tar del av subventionerade anställningar och funnit att deltagarnas egenskaper stämmer väl överens med målgruppen, det vill säga att de som tar del av subventionerna i stor utsträckning är individer med en svag ställning på arbetsmarknaden och med en hög risk att hamna i långtidsarbetslöshet. Det stämmer att andelen som lämnar vissa subventionerade anställningar för osubventionerat arbete är förhållandevis låg. Andelen som övergår till någon form av arbete efter att ha deltagit i en extratjänst eller ett introduktionsjobb har minskat sedan utbrottet av den pågående coronapandemin. För personer som står särskilt långt från arbetsmarknaden kan det dock behövas en kedja av insatser innan de kan få ett osubventionerat arbete. Extratjänster riktar sig till exempel till de personer som står allra längst från arbetsmarknaden. Det är rimligt att många av dem som haft en extratjänst behöver andra insatser eller andra typer av subventionerade anställningar innan de kan få ett osubventionerat arbete. skiljer sig resultatet avsevärt mellan olika typer av subventionerade anställningar. Andelen som lämnade nystartsjobb för osubventionerat arbete låg exempelvis på 31–under perioden 2014−2019. Andelen sjönk till 2020 på grund av den pågående coronapandemin. Regeringens bedömning är att insatserna inom arbetsmarknadspolitiken, däribland de subventionerade anställningarna, kan bidra till förbättringar på arbetsmarknaden på flera olika sätt. Individen stärks genom eget arbete och egen lön. Extratjänster och introduktionsjobb kan också stärka jobbchanserna för inte minst utrikes födda kvinnor. Extratjänster har bidragit till en jämnare könsfördelning i de subventionerade anställningarna, vilket är viktigt för att den aktiva arbetsmarknadspolitiken ska bli mer jämställd så att kvinnor och män ges stöd att komma i arbete på lika villkor. Extratjänster fungerar också som en väg in i viktiga välfärdsyrken där det råder brist på arbetskraft. 90 (SD): Tack, arbetsmarknadsministern, för svaret! Vi kan konstatera att regeringens insatser är extremt dyra sett till resultatet i form av reguljära anställningar. Enligt statistiken gick till exempel till ett reguljärt arbete efter att ha deltagit i ett program som kallas extratjänster. Det är ett program som subventioneras av lönekostnaderna och som vänder sig till kommuner och offentlig verksamhet. Då riskerar man per automatik givetvis att tränga undan reguljära jobb som skulle ha skapats. Detta är bara ett exempel på åtgärder för åtskilliga miljarder med dåliga resultat. Från introduktionsjobb gick till reguljärt arbete efter avslutat program. Från instegsjobb gick efter avslutat program till reguljärt arbete. Jag vill förtydliga, fru talman, att detta är siffror från tiden innan coronapandemin slog till. Resultatet av subventionerade anställningar måste väl ändå vara att människor ska gå vidare till ett reguljärt arbete och bli självförsörjande. Det måste vara tanken. Här visar resultaten att man misslyckas totalt fast arbetsmarknadsministern påstår något annat och hänvisar till forskning på området. Men det finns även forskning som visar något helt annat. Den visar på stora undanträngningseffekter och inlåsningseffekter, det vill säga att personen fastnar i en subventionerad anställning även efter att åtgärden är nödvändig. Hur ser arbetsmarknadsministern på riskerna gällande de undanträngningseffekter för reguljära jobb som bland annat IFAU nämner i sin rapport om subventionerade anställningar? Vi kan ute i det verkliga arbetslivet se att företag cyniskt utnyttjar dessa system för att byta ut sin personal . Det finns många exempel på det. 91 Arbetsmarknadsminister (S): Jag vill börja med att svara på den konkreta frågan. Det är viktigt att man inte riktar de subventionerade anställningarna till personer som ändå hade fått arbete. Det här ska vara för personer som står långt ifrån arbetsmarknaden. Ofta räcker det inte bara med en enda subventionerad anställning, utan kan det handla om att man behöver en kedja av olika insatser. Man kanske börjar med en extratjänst, och sedan får man möjlighet att fylla på med ny kunskap och kompetens. Det kan behövas flera olika insatser och åtgärder för att en person som står långt ifrån arbetsmarknaden ska kunna komma i arbete och egen försörjning. Jag tror att det är viktigt att inse att coronapandemin kommer att påverka vår arbetsmarknad . Det är centralt att vi gör allt vi kan, inte minst för att säkra att långtidsarbetslösheten inte tillåts bita sig fast. Det här är en fråga som berör hela vårt samhälle. Det är därför det är så viktigt med de kraftfulla satsningar på över 100 miljarder som regeringen har presenterat inför årets budget och som kan leda till ungefär 75 000 fler jobb. Det handlar också om de satsningar som ligger inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Vi tillför 1 miljard till Arbetsförmedlingen för att de ska kunna möta upp de ökade behoven men också säkra lokal närvaro i hela landet. Vi tillför 2 miljarder till ytterligare matchningstjänster och arbetsmarknadsutbildningar. Vi tillför 500 miljoner till introduktionsjobb och extratjänster. Allt det där är viktigt. Jag tror också att det är centralt att vi ser att människor som är arbetslösa har olika typer av behov. För några kommer det att räcka med en snabb matchningstjänst, och så har de nästa arbete. Men för andra människor tar det . Då måste vi se till att det finns rätt verktyg för det. Man kan inte heller ha samma krav på att det ska gå lika snabbt för dem att ta sig direkt in på arbetsmarknaden. Det är min utgångspunkt. Sedan ska vi såklart tillsammans i riksdag säkerställa att vi har den bästa och mest effektiva arbetsmarknadspolitiken, så jag välkomnar givetvis debatten. Men för mig är det viktigt att se just att människor har olika behov och att vi behöver många olika verktyg i verktygslådan. Vi måste utgå ifrån att människor får rätt förutsättningar att skaffa sig ett eget jobb och en långvarig försörjning. 92 (SD): Arbetsmarknadsministern kan väl ändå inte vara nöjd med resultatet. Det är extremt låga siffror och få människor som går till en egen försörjning, om någon över huvud taget gör det. Jag vill lyfta fram ett exempel på hur systemet utvecklas, framför allt när det gäller extratjänster. Vi kan ta del av ett reportage i . Där kan man läsa att det socialdemokratiskt styrda försökte rekrytera 500 långtidsarbetslösa för att få tillgång till pengarna genom de så kallade extratjänsterna. Det blev bara 283 personer, och det gick så fort att många inte ens hade vare sig arbetsuppgifter eller en arbetsplats att gå till. Mer än 100 personer satt hemma utan någon aktivitet men med full avtalsenlig lön, betald av skattepengar. Det enda syftet var att flytta kostnaderna för kommunens försörjningsstöd till statens kassakistor. Detta kan väl ändå inte vara tanken med den subventionerade anställning som kallas extratjänster. Det här, fru talman, visar på ett omfattande systemfel i hela konstruktionen av arbetsmarknadsåtgärder. Här handlar det om att man i sin iver att få budgeten i balans har flyttat hundratals arbetslösa från en kolumn till en annan. Detta pingpongspel mellan stat och kommun löser definitivt inga problem och hjälper definitivt inte de arbetslösa. Varför blir det då på det här viset, fru talman? Jo, förutom full subvention från staten har insatsen kryddats med kraftiga handledarstöd och ett aggressivt bonussystem som tillsammans uppgår till nästan per tillsatt tjänst. Upplägget är anmärkningsvärt. Kommunerna tävlar om att nå ett visst beting, och de kommuner som lyckats skapa tillräckligt många av dessa konstgjorda åtgärder får dela på . Det här var drivkraften till det socialdemokratiskt styrda Malmös hets. Det var inte ett långsiktigt försök att skapa jobb och försörjning till dem som står långt ifrån arbetsmarknaden, utan anledningen var enbart att man ville tjäna pengar. Anser arbetsmarknadsministern att det är så här man ska använda statens resurser? Är det så här man hjälper arbetslösa som står långt ifrån arbetsmarknaden till egen försörjning? 93 Arbetsmarknadsminister (S): Självklart ska extratjänster användas på det sätt som är avsett, nämligen att de riktar sig till dem som står allra längst ifrån arbetsmarknaden. Det är också dessa personer som bedöms ha det allra största behovet av en subvention. Det här handlar, som sagt, ofta om personer som har stått och står långt ifrån arbetsmarknaden. Det jag ser när jag är ute på mina många – digitala – besök är att det sker fantastiska insatser runt om i vårt avlånga land, där extratjänster spelar en stor roll. Jag möter ofta extratjänster där utrikes födda kvinnor får sin första möjlighet att pröva på det svenska arbetslivet. De får komma in i en gemenskap och får vid sidan av detta också möjlighet att utvecklas i språk och att tillsammans med andra lära sig att utvecklas i ett arbetsliv. Det är inte alls säkert att man är redo att direkt efter extratjänsten kliva in i ett osubventionerat arbete om man har stått utanför arbetsmarknaden . Ofta krävs fler insatser. Det kan vara sfi, eller det kan vara en yrkesutbildning. Jag ser också att det finns en stor möjlighet här. Vi har till exempel stor brist på kompetens inom äldreomsorgen. Det finns också många andra yrkesgrupper där arbetsgivare har behov av att anställa. Därför ska vi se till att vi kan få just en kedja av olika insatser. Det är självklart inte extratjänsten som sådan som löser all problematik. Det här är bara ett av många verktyg som finns i Arbetsförmedlingens verktygslåda. Men extratjänsten tillsammans med andra insatser kan vara helt avgörande för att en kvinna – för det är ofta kvinnor jag möter när jag är ute på olika digitala besök – får möjlighet att kliva in på arbetsmarknaden och skapa sig en egen försörjning. 94 (SD): Vi kan inte diskutera subventionerade anställningar och deras resultat utan att komma in på effekterna av den ansvarslösa invandringspolitik man har fört i . Den har bidragit till att vi har en extremt stor del av vår arbetskraft som inte är anställbar på den svenska arbetsmarknaden. Det är personer som man väljer att stoppa undan i diverse arbetsmarknadsprogram, typ extratjänster, instegsjobb med mera. säger man att vi har EU:s högsta sysselsättningsgrad och framhäver det som någonting bra, när vi i verkligheten har bland de högsta arbetslöshetssiffrorna i . Snacka om att flytta personer från en kolumn till en annan! Detta är en ekvation som riskerar att kullkasta hela välfärdssamhället, då skattekraften minskar i takt med att befolkningen kraftigt ökar. borde i stället se över huruvida subventionerade anställningar över huvud taget ska finnas för personer som inte har ett funktionshinder. Man måste sluta använda programmen som en integrationsåtgärd, då statistiken visar att det har misslyckats. Vi ser det inte bara när det gäller extratjänsterna. Vi ser det inom andra myndigheter, och vi ser det till exempel inom . används som en integrationsåtgärd , och det var väl inte deras uppdrag från början. Minska invandringen kraftigt, underlätta för företagen att anställa och sänk arbetsgivaravgifter och skatt på arbete! Gör attraktivt för företag att etablera sig i, och öka utbildningsinsatserna! Utbildning är A och O. Det är det viktigaste för att få folk i arbete. Att lära sig skanna dokument på en statlig myndighet kan knappast vara ett framtidsyrke för den som i övrigt saknar den utbildning som krävs för att ta på sig andra arbetsuppgifter, då jobbet oftast är skapat genom kommendering och inte ett faktiskt behov. 95 Arbetsmarknadsminister (S): Fru talman och ! Jag skulle vilja säga att det sker fantastiskt mycket investeringar i vårt land just . I den del av som jag kommer ifrån, norra , har vi över 1 000 miljarder i investeringar . Det är fantastiska möjligheter som finns där uppe. Vi har givetvis en tuff situation på svensk arbetsmarknad. finns det över 100 000 lediga jobb att söka, så framtiden är inte mörk, utan den är faktiskt ljus. Men det krävs såklart att vi gör rätt saker . Vi måste se till att alla de människor som är utan arbete får en insats och får rätt förutsättningar att kliva in i arbete. Dessa verktyg ser olika ut. Det är alltifrån extratjänster för dem som står långt ifrån arbetsmarknaden till snabba matchningstjänster och arbetsmarknadsutbildningar som direkt tillgodoser arbetsgivarens behov. Vi ska se till att göra det möjligt för människor att växa och utvecklas genom ett helt yrkesliv. Det handlar inte bara om dem som är arbetslösa och att de ska kunna få ett nytt arbete utan också om att människor mitt i sitt yrkesliv ska kunna utvecklas, utbilda sig, ställa om och ta de nya lediga jobb som växer fram i ekonomin. När vi pratar om extratjänster och de utrikes födda kvinnorna ser jag att de är en mycket god tillgång i vårt , där vi har stora behov att anställa inom många yrken. Med rätt insatser, med extratjänster, genom att se till att vi vässar insatserna – för man kan alltid göra insatser mer effektiva – och genom att öka resultaten med rätt insatser i form av utbildning kommer vi att kunna lyckas att ytterligare höja sysselsättningsgraden och tack vare detta höja vårt välstånd generellt. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2020/21:456 om EU-direktiv om minimilöner 96 Arbetsmarknadsminister (S): har ställt mig tre frågor med anledning av det förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner i EU som kommissionen presenterade . Han undrar om jag är beredd att acceptera undantaget som det är formulerat i kommissionens nuvarande förslag, om jag ser en koppling mellan den sociala pelaren och kommissionens förslag och hur jag i så fall kommer att agera för att förhindra framtida negativa konsekvenser av den sociala pelaren samt hur jag och regeringen kommer att arbeta för att tydliggöra vår inställning i frågan. Regeringen anser att det av kommissionen presenterade förslaget inte ska vara ett rättsligt bindande direktiv och att EU saknar befogenheter att fastställa lönenivåer i medlemsstaterna. har varit pådrivande för att få till stånd ett yttrande från rådets rättstjänst om förslagets förenlighet med rättslig grund. Vi har också varit drivande för och samlat flera medlemsstater kring att förhandlingar i sak ska avvakta rättstjänstens yttrande. Yttrandet från rådets rättstjänst har kommit och analyseras i samråd med allierade medlemsstater och arbetsmarknadens parter. kan vi säga att rådets rättstjänst bedömt att förslaget i huvudsak är förenligt med den angivna rättsliga grunden. Men rättstjänsten gör den bedömningen under förutsättning att direktivet ska tolkas som ett ramverk. Rättstjänsten anser också att förslaget behöver förändras för att förtydliga detta. Vi har också, fru talman, informerat arbetsmarknadsutskottet med anledning av yttrandet. Som skrivit i sin fråga kan tuffa förhandlingar vänta. Då krävs ett aktivt agerande för att säkerställa att förslaget utformas på ett sätt som respekterar vårt nationella system och arbetsmarknadens parters autonomi. Detta innebär bland annat att förslaget inte får leda till krav på att inför allmängiltigförklarade kollektivavtal eller lagstadgad minimilön. En avgörande utgångspunkt för regeringen är att arbetsmarknadens parter fortsatt ska göra upp om villkor och löner på svensk arbetsmarknad. Kollektivavtalen är anpassade till branschernas förutsättningar och baseras på ett ömsesidigt ansvar mellan parterna på arbetsmarknaden. Denna ordning har skapat ett långsiktigt stabilt ramverk som utmynnat i både reallönehöjningar, hög sysselsättningsgrad, arbetsfred och tillväxt. Att möta de sociala utmaningarna är viktigt för hela EU:s sammanhållning och för den inre marknaden. Att förbättra levnadsvillkoren i hela förbättrar inte bara ekonomin för dessa människor; det skapar också en rättvisare konkurrens, vilket gynnar svenska företag och jobb. Diskussioner om en europeisk minimilön förekom långt innan pelaren kom till. Pelaren ger inte EU några nya befogenheter, därmed inte heller i lönefrågor. Pelaren anger att all lönesättning ska vara öppen och förutsebar i enlighet med nationell praxis och med respekt för arbetsmarknadens parters autonomi och oberoende. Det är fortfarande medlemsstaterna som beslutar om lönenivåer. 97 (SD): Till att börja med måste jag säga att jag är lite förvånad över att statsrådet väljer att yppa uppgifter ur rättsutlåtandet. Detta är uppgifter som ligger under utrikessekretess, i alla fall som jag förstått saken, och som dessutom är sekretessmarkerade från Europeiska unionen. Jag tror inte att statsrådet har befogenhet att röja de här uppgifterna, men det kanske vi kan prata mer om . föreslår alltså ett juridiskt bindande direktiv om minimilöner. Den svenska modellen för lönesättning står därmed inför ett ganska allvarligt hot. Vi har ju, i alla fall på papperet, en samlad front mot det här förslaget i riksdag. Alla partier här säger sig vara djupt skeptiska. Den här debatten handlar alltså inte om förslagets materiella innehåll utan om hur regeringen under processen har agerat, eller misslyckats med att agera, för att stoppa förslaget. Först och främst är det viktigt att förstå de risker som följer av förslaget. I början av processen framhävde statsrådet gång på gång att man förhandlat till sig ett så kallat undantag för del. Den tredje punkten i utkastet till direktiv stadgar mycket riktigt att ”ingenting i detta direktiv får tolkas som en skyldighet för de medlemsstater där lönesättning säkerställs uteslutande genom kollektivavtal att införa en lagstadgad minimilön eller att göra kollektivavtal allmänt tillämpliga”. Det här låter ju bra på papperet. Problemet är bara att statsrådet inte tar hänsyn till hur fungerar i praktiken. EU-rättsakter är resultat av en lång och krånglig förhandlingsprocess, vilket gör att själva lagtexten blir ganska otydlig. Ofta finns inte heller någon riktig tolkningsbakgrund på det sätt som vi i är vana vid med våra förarbeten. EU-rättsakter får sin egentliga innebörd i samband med att de tolkas av , och som vi alla vet tycker väldigt mycket om att använda sig av ganska löst definierade principer och annat material som vi kanske inte skulle känna igen som rättskällor. Allt detta gör processen ganska oförutsägbar. Ytterligare en aspekt av detta är att direktivet skapar rättigheter för enskilda. Det innebär att vissa bestämmelser kommer att ha så kallad direkt effekt, vilket betyder att de är direkt tillämpliga i svensk domstol oavsett hur väljer att implementera direktivet. Summan av kardemumman är alltså att det kan gå bra, men det finns också en överhängande risk att direktivet kan medföra väldigt allvarliga konsekvenser för . I en intervju med tidningen sa statsrådet så här: ”Jag är starkt kritisk till att EU lägger sig i lönebildningen. Men jag kan också konstatera att kommissionen tagit fram ett undantag som ska garantera att den svenska lönebildningsmodellen inte påverkas.” På detta uttalande låter det som att arbetsmarknadsministern är ganska nöjd med det så kallade undantaget. Uttalandet kan dessutom komma att användas mot henne i en eventuell förhandling. Har man en gång sagt att man är nöjd med ett visst undantag är det väldigt svårt att kräva ytterligare eftergifter av motparten. Min fråga till statsrådet lyder så här: Anser statsrådet att det var ett misstag att uttala sig så positivt om den så kallade garantin, och litar hon fortfarande på den ? 98 Arbetsmarknadsminister (S): Jag vill börja med att vara väldigt tydlig med att inte vill ha något direktiv på det här området. Vi har arbetat med full kraft ända från start i processen för att säkerställa att detta blir tydligt för var och en i hela . Vi behöver givetvis också göra allt som står i vår makt för att säkerställa partsautonomin så att inte vår lönebildningsmodell på något sätt utmanas eller hotas av eventuella initiativ på EU-nivå. När kommissionen kom med sitt förslag var det tydligt att kommissionen hade hörsammat att det finns olika modeller för lönebildning i . Många av EU:s medlemsstater sätter löner med just lagstiftning som grund, medan vår modell i och exempelvis fungerar så att det enbart är parterna på arbetsmarknaden som tar ansvar för lönebildningen.