prot · H809123 · 2021-05-19 00:00:00 — Den kanske viktigaste reformen på detta område skulle röra permanenta register med biometriuppgifter. sparas inte biometriska uppgifter utom i vissa specifika fall. Vilka konsekvenser får då detta? När man gör en kontroll av en persons id-kort ser man att det är samma person på bilden som i verkligheten. Man kan även kontrollera att fingeravtryck överensstämmer med personen som står framför en. Vad man däremot inte ser är att han eller hon kan ha tre andra id-kort med samma foto och samma biometri men med tre helt andra identiteter. Det här är en lucka som oundvikligen leder till fusk och utnyttjande av olika system. id-kortsutredning föreslog bland annat därför att det skulle vara möjligt att göra automatiserade sökningar efter biometriuppgifter. Flera myndigheter har också begärt detta gång på gång. Tyvärr löser inte regeringens förslag de systemfel som finns. Det täpper inte till luckorna som utnyttjas av skrupelfria brottslingar och organiserade kriminella ligor. Det som måste ske är helt enkelt att vi får till ordentliga centrala databaser med biometrisk information om alla utlänningar som vistas i , så att man kan vara säker på att den person som står framför en på , på banken eller vad det nu är faktiskt är den person som det ska vara. Vi har alltså en chans att nästan helt eliminera bidragsfusket och slå ett hårt slag mot falska identiteter. Men då gäller det att vi faktiskt vågar göra någonting åt detta. Sist men inte minst, fru talman, vill jag nämna utlandssvenskarna. De har ofta fått lida när det genomförts reformer gällande krav för pass och liknande handlingar. Det är inte så lätt om man till exempel bor i och den enda plats där man kan lämna biometriuppgifter för ett nytt pass ligger i , många . Våra nordiska grannländer har redan lyckats lösa detta problem, bland annat med mobila passenheter. Nog kan väl också försöka att ta hand om svenskar både hemma och utomlands? Jag avslutar med att yrka bifall till reservation 1. 82 HANS (KD): Statistik från Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån, Frontex, visar att har haft och har stora problem med missbruk av ett flertal identifikationsdokument. Svenska handlingar används i ett missbrukande syfte, och har just svenska handlingar hört till dem som byrån oftast påträffat. Detta rör inte minst personer som försöker att ta sig in i med en annan persons resedokument. Jag yrkar därför bifall till reservation 1, om biometriska uppgifter, där SD föreslår att regeringen ska utreda definitionen av begreppet ”biometriska uppgifter”, att hanteringen av biometri ska förbättras och att dessa uppgifter ska kunna sparas i databaser. välkomnar denna proposition. Den kommer att leda till att vi får säkrare uppehållshandlingar som försvårar förfalskningar och missbruk. Det tillägg – den reservation – som finns här handlar om att utreda möjligheten att inkludera biometriska uppgifter och hur hanteringen ska kunna förbättras samt sparas i databaser så att vi ytterligare höjer nivån på att kunna säkerställa att vi vet att den som står framför oss eller kommer in i vårt land verkligen är den som han eller hon påstår sig vara. Ökad säkerhet för vissa identitets- och uppehållshandlingar – anpassning av svensk rätt till en ny EU-för-ordning En sådan utredning bör naturligtvis omgärdas av och genomföras med största möjliga noggrannhet, då det handlar om människors integritet. Det är viktigt att ta till vara detta, men det är inte ett skäl att inte genomföra en sådan utredning. Vi ser det snarare som högst logiskt att en sådan utredning sker, inte minst nu när man ser över hur man ska sjösätta de förslag som har presenterat. 83 (S): Det vi nu debatterar kan gå förbi som ännu ett beslut där vi anpassar svensk rätt till en ny EU-förordning. Så är det; det är ett sådant beslut vi fattar. Men det är också ett beslut som ökar vår säkerhet och som skapar en större kontroll av vilka som vistas i vårt land och minskar risken för missbruk och förfalskningar av uppehållshandlingar. Den proposition vi nu behandlar i detta betänkande skapar en större enhetlighet när det gäller identitetskort och uppehållshandlingar. Det som slås fast i EU-förordningen och som införlivas i svensk rätt är att sådana handlingar ska innehålla innehavarens fotografi och två fingeravtryck. Vad detta i praktiken innebär är att det blir en tydligare gemensam europeisk standard för dessa handlingar. Det innebär också att de handlingar som inte kräver fingeravtryck blir svårare att förfalska. Jag noterar att förslagen mottagits positivt av remissinstanserna. Med förslaget följer också en reglering om att man ska vara skyldig att låta vissa myndigheter vid olika tillfällen ta till exempel fingeravtryck för att se att de stämmer med data på identitetshandlingen. De lagändringar som vi nu behandlar föreslås träda i kraft . I denna typ av ärende får vi ofta en debatt som i ena ändan handlar om personlig integritet och i andra ändan handlar om behovet av att kontrollera. Jag tror att de flesta av oss inser att vi lever i ett samhälle där vår säkerhet är beroende av att vi vet vilka människor som rör sig i samhället och om de har den identitet som de uppger. Därför är det viktigt att vi ständigt utvecklar metoderna för att motverka förfalskningar och försök att anta en falsk identitet. Det underlättar också våra möjligheter att kontrollera detta inom hela EU om vi har gemensamma regelverk. Därför är detta förvisso en anpassning av svensk rätt till en ny EU-förordning, men det är också ett sätt att öka vår trygghet i . Jag tolkar de reservationer som finns som att reservanterna ställer sig bakom lagförslaget, men att man även vill föra ett resonemang om vidare åtgärder samt att förslagen inte ska försvåra för utlandssvenskar. Det är naturligtvis också vår ambition att vidta vidare åtgärder för att ytterligare öka säkerheten men också att göra det utan att försvåra för utlandssvenskar. Detta är ett arbete som måste fortsätta att utvecklas och som också sker i andra sammanhang och i andra utredningar. Men det är viktigt att vi får dessa lagändringar på plats, oavsett det övriga arbete som sker. Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag. 84 (C): Som tidigare talare har varit inne på kommer vi här och att tala om två områden efter varandra som berör varandra. Jag kommer därför att fatta mig kort i just denna debatt. Den fria rörligheten är en av grundpelarna och en av de finaste och absolut viktigaste sakerna med Europeiska unionen. antog och rådet en förordning om säkrare identitetskort för medborgare i Europeiska unionen. Förordningen skärper säkerhetskraven på nationella id-kort, uppehållskort och permanenta uppehållskort. Det är för stora skillnader på säkerhetsnivå, format och innehåll när det gäller identitetskorten för unionens medlemsländer och medborgare. Därför är det bra att vi får tydligare riktlinjer och mer samstämmighet i hur dessa identitetshandlingar ska se ut. Skillnaderna som finns ökar risken för missbruk och förfalskningar och medför svårigheter för medborgarna och deras familjer att utöva sin rätt till fri rörlighet. Detta är därför en viktig förändring för att motverka fusk och oegentligheter men också för att bevara den fria rörligheten. Ökad säkerhet för vissa identitets- och uppehållshandlingar – anpassning av svensk rätt till en ny EU-för-ordning anser att det är en väl avvägd proposition som regeringen har lagt fram. Vi yrkar därför bifall till utskottets förslag i sin helhet. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 20.) Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten § 16 Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten betänkande 2020/21:SfU24 Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten (prop. 2020/21:159) 85 (M): och många regeringar har drivit en ohållbar invandringspolitik. Många som har kommit hit och fått ett nej har aldrig återvänt till sina hemländer. Den reglerade invandringen är satt under stark press när ett nej i alltför många fall inte betyder ett nej i praktiken. Om man söker asyl här och bedöms ha skyddsskäl, och därför får rätt att stanna, ska man få alla förutsättningar att skapa sig ett nytt liv här i trygghet. Men om man vid en prövning får nej ska man lämna landet. Så fungerar det tyvärr inte . Bara hälften lämnar landet frivilligt. Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten Allt fler blir en del av ett allt större skuggsamhälle där människor, inte minst kvinnor och barn, far väldigt illa. Ingen vet hur många som lever här illegalt. Det finns en gammal utredning som talar om 50 000 personer och poliser som talar om det dubbla. Vi har helt enkelt inte längre kontroll över vilka som vistas i . Samordningsnummer missbrukas, och id-handlingar göms och återanvänds av flera. Myndigheter sänder dubbla signaler. När en domstol säger nej till uppehållstillstånd och beslutar om utvisning betalar en myndighet ut bidrag till samma person eller vägrar att lämna ut uppgifter om var personen befinner sig. Vi moderater har presenterat omfattande förslag för att utplåna skuggsamhället och få ett fungerande återvändande på plats. Vi föreslår bland annat fler förvarsplatser, elektronisk övervakning, förbud mot bidrag till personer som vistas här illegalt, informationsplikt för myndigheter och indraget bistånd till länder som vägrar att ta emot sina egna medborgare. Men utöver alla dessa angelägna åtgärder måste vi bli bättre på att hantera id-frågor. Vi måste snabbare och bättre säkerställa identitet och ge myndigheterna skarpare verktyg för att genomföra kontroller. Det är alldeles för lätt för personer att hålla sig undan eller uppträda under olika identiteter i . Därmed försvåras arbetet med att bekämpa skuggsamhället och kriminaliteten men också att identifiera säkerhetshot. måste fokusera mer på identitetsfrågor, bli bättre på att kontrollera vilka som befinner sig i landet men också genomföra fler kontroller. Det här är frågor som delvis behandlas i det betänkande som vi debatterar här . Regeringens förslag innebär förvisso steg i rätt riktning, till exempel att man vid inre utlänningskontroll ska kunna fotografera någon och ta personens fingeravtryck, men också införa en begränsning av antalet främlingspass som får utfärdas. Men förslagen går inte tillräckligt långt, och många viktiga förslag saknas tyvärr. För det första: Polisen måste få bättre verktyg vid inre utlänningskontroller. Det måste exempelvis finnas en möjlighet att visitera personer och tillhörigheter för att söka efter id-handlingar. I utredningen identitet – om utlänningars rätt att vistas i , inre utlänningskontroller och missbruk av identitetshandlingar framkommer att passhandling saknats vid registrering av asylansökningar i mellan av fallen –2016. finns id-handlingar, men de visas inte upp för myndigheterna. När handlingar på det viset undanhålls måste stora resurser läggas på utredning. Uppehållstillstånd kan beviljas en person med fel identitet, och samma person kan beviljas uppehållstillstånd under olika identiteter. Detta är bara några av problemen. Vid inre utlänningskontroll är en utlänning förvisso skyldig att på begäran lämna över pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i . Men det händer tyvärr att personer undanhåller identitetshandlingar från myndigheterna, ibland efter råd från smugglare eller från andra migranter. Man undanhåller också andra föremål, till exempel mobiltelefoner, som skulle kunna underlätta fastställandet av identiteten. I utredningen identitet – om utlänningars rätt att vistas i , inre utlänningskontroller och missbruk av identitetshandlingar finns ett konkret förslag om möjligheten till kroppsvisitation och undersökning av utlänningens bagage och andra tillhörigheter, om det är nödvändigt för att ta reda på identitet och rätt till vistelse här. Regeringen har dock inte lagt fram något sådant förslag, och det tycker jag är beklagligt. Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten Vi menar vidare att bestämmelsen om att ta fotografi och fingeravtryck vid en inre utlänningskontroll ska vara tvingande. Dessutom vill vi utreda möjligheten att ta dna-prov vid inre utlänningskontroller, eftersom det skulle höja säkerheten vid identifieringen. Därför yrkar vi bifall till reservation 5. För det andra: Myndigheterna måste få omhänderta pass och andra id-handlingar i fler fall än . har och möjlighet att omhänderta passhandling eller andra id-handlingar om en person ansöker om uppehållstillstånd. anser att det ska kunna ske oberoende av om personen ansöker om uppehållstillstånd eller inte. Rätten att omhänderta pass och andra id-handlingar bör även ges till fler myndigheter, till exempel , och , eftersom de är gränskontrollerande myndigheter respektive medverkar vid arbetsplatskontroller. Slutligen, för det tredje: Vi måste skydda barnen. Den nuvarande åldersgränsen för att ta fingeravtryck vid en inre utlänningskontroll är . Regeringen föreslår ingen ändring, trots att föreslår en åldersgräns . Precis som utredningen konstaterar är det ur ett barnrättsperspektiv viktigt att kunna identifiera underåriga som uppehåller sig i landet och som kan behöva hjälp och stöd från myndigheterna för att inte riskera att fara illa, utsättas för brott eller själva dras in i kriminalitet. Även har angett att man ur ett barnperspektiv ser positivt på sänkt ålder för biometriupptagningar. På EU-nivå föreslås också som åldersgräns för fingeravtryck, och vid ansökan om uppehållstillstånd gäller i vissa fall . Det är önskvärt att reglerna om åldersgränser för fingeravtryck är så enhetliga som möjligt på migrationsområdet. Därför bör regeringen återkomma med förslag på sexårsgräns. Det är allvar . Vi måste ge våra myndigheter rätt verktyg för att bekämpa det växande skuggsamhället, för att upprätthålla den reglerade invandringen och för att förhindra lidande. Därför kan jag bara beklaga att regeringen inte väljer att gå längre och gå fram med de många goda förslag som finns i olika utredningar. Jag konstaterar att det blir ännu en sak som en framtida moderatledd regering måste ta tag i. 86 i (SD): Att värna om barns säkerhet är viktigt. Det tror jag att alla här inne är överens om, även vid en full riksdag med 349 ledamöter. Att minska riskerna för människohandel tror jag att ingen ledamot, oavsett partifärg, är emot. finns ett gyllene tillfälle att på riktigt göra en insats. I den proposition om vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten som vi debatterar finns ett förslag om att eller polisen ska kunna fotografera utlänningar och ta deras fingeravtryck om varken utlänningens identitet eller rätt att vistas i kan klarläggas. Det är ett bra förslag. Så långt allt gott alltså. Men, fru talman, förslagen i den utredning som ligger till grund för propositionen ser annorlunda ut än regeringens förslag, och här kommer vi till frågan om hur man ser på barns säkerhet och att värna densamma. Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten I stället för att försöka säkerställa identiteten även på riktiga barn nöjer sig majoriteten i utskottet med att skydda bara tonåringar och vuxna. I stället för att ge möjligheten att ta fingeravtryck även på barn , som utredningen föreslår, väljer regeringen och stödpartierna som åldersgräns. Detta gör man trots att regeringen själv säger att det förekommer att minderåriga bor i illegalt, i skuggsamhället, eller utnyttjas i människohandel. Detta gör man trots att menar att det skulle hjälpa myndigheten att i ett tidigare skede än uppmärksamma tecken på människohandel och ge ökade möjligheter att identifiera i övrigt utsatta barn. Detta gör man trots att Europeiska kommissionen pekar på vikten av att skydda barn och att fingeravtryck blir användbara för automatiska sökningar vid just ålder. Barns utseende däremot förändras snabbt i den åldern, vilket gör att identifiering från fotografier blir svårare och inte alls lika effektivt. Att sänka åldern för att lämna biometri i kontroller skulle alltså vara ett led i att bekämpa missförhållanden och att skydda barn från att bli hänsynslöst utnyttjade. Ur ett barnperspektiv måste det väl ändå ses som positiva förändringar. I vår reservation 1, som jag för övrigt yrkar bifall till, finns en enkel och effektiv ändring av den föreslagna lagtexten, från till . Här kan alla ledamöter göra en insats för att värna barns säkerhet genom att helt enkelt trycka på rätt knapp. Jag tänker även ta tillfället i akt att komma med kritik mot regeringen, och den är dessutom ganska allvarlig. Den saktfärdighet som regeringen visat upp när det gäller beredningen av den kommande migrationslagstiftningen är så omfattande att arbete äventyras. När det gäller den lagändring jag nämnde fanns det preliminärt en majoritet för att bifalla förslag. Vad som sedan hände var att så många ärenden klumpades ihop till följd av den stora migrationspropositionen att det blev orimligt att begära att utskottet parallellt skulle hinna bereda ett skarpt lagförslag, med remissförfarande, lagråd och allt vad det i övrigt innebär. Det betyder att vi i stället ser två reservationer på samma tema, en med skarp lagstiftning och en med ett tillkännagivande. Vi hade kunnat ha en majoritet för ett skarpt lagförslag som är ämnat att skydda barn från människohandel och misär, men blir det inte så. Att oppositionens möjligheter på detta sätt vingklipps av regeringens senfärdighet är inte värdigt svensk demokrati. Låt oss återgå till själva sakfrågan. Utöver frågan om åldersgränser finns det annat som är värt att se över. Regeringen har nämligen valt bort flera av utredningens förslag, som borde ha funnits kvar. Frågan om möjligheten för polisen att ta med en utlänning med oklar identitet och uppehållsstatus till stationen för vidare utredning finns inte med i lagtexten. Eftersom det här rör en fråga om maktutövande mot människor bör det inte ske på slentrianmässiga eller oklara grunder, utan här måste det finnas transparens och tydlighet så att polisen i varje enskilt sådant ärende vet att de ska ta med personerna för fortsatt utredning – inte kan eller bör. Det ska vara tvingande. Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten Om vi ska kunna få ordentlig kontroll över vilka som faktiskt vistas i måste vi ge polisen rätt verktyg för att klara av den uppgiften. Det handlar inte bara om att skjuta till de ekonomiska resurserna som krävs för ordentliga inre utlänningskontroller utan lika mycket om att ge rätt befogenheter. Träffar man på utlänningar med oklar identitet och som inte kan bevisa sin rätt att vistas i landet måste det självklart kontrolleras. De enda som tjänar på att såna kontroller inte genomförs är flyktingsmugglare, människohandlare och andra som lever på att utnyttja människor i utsatta situationer. Ett enkelt sätt att i dagens digitala samhälle kontrollera vem någon är och dennes resvägar är att man får chansen att kontrollera mobiltelefoner och andra digitala medier. Det är knappast att anse som något stort ingrepp i integriteten i det fall någon befinner sig här utan att på något enda sätt kunna bevisa sin identitet och anledning att vara här. Om det sedan visar sig att en person faktiskt saknar tillstånd och befinner sig i illegalt uppstår nya problem som måste lösas. Att antalet förvarsplatser i är kraftigt underdimensionerat är ett välkänt faktum, och med en dåres envishet tänker jag fortsätta att tjata om att denna verksamhet givetvis måste utökas när situationen kräver det. Det skadliga skuggsamhälle som har vuxit fram måste krympas, och då duger det inte att släppa illegala migranter fria på svenska gator på grund av platsbrist. När det gäller resehandlingar välkomnar vi att regeringen efter många års passivitet äntligen vill begränsa möjligheten att hämta ut främlingspass på löpande band. Tyvärr är förslaget tandlöst då vem som helst ändå får hämta ut tre nya pass och nästan alla dessutom kommer att omfattas av ett undantag från denna regel. Slutligen kommer vi till frågan om biometri, som även var uppe i förra debatten. Utredningen föreslog att skulle arbeta för en EU-gemensam databas med uppgifter om tillstånd medan och andra föreslog en central svensk databas med fingeravtryck för utlänningar. En sådan databas skulle i ett slag göra allt fusk med identiteter, bidrag och liknande nästan omöjligt eftersom man alltid skulle kunna kontrollera en fysisk person mot en sådan databas. Polisen anser att frågan är både angelägen och brådskande, och det är den. Vi vill ju exempelvis gärna undvika fler irakiska ministrar som snyltar på svensk välfärd. Här måste det vara slut med passivitet och låt-gå-attityd från regeringen. Det är bara att ta tag i saken och utreda frågan om databaser. Förtroende är bra, men kontroll är bättre. 87 (V): Hur ser man ut om man är svensk? Det är en fråga som är relevant för den debatt vi har här . Efter valet gjordes sammanställningar av hur många utlandsfödda som finns bland ledamöterna i de nya riksdagsgrupperna. har högst andel av partier, medan vissa andra partier inte har några utlandsfödda ledamöter alls. Vissa identitetsfrågor inom utlänningsrätten Intressant är att många automatiskt antog att Nooshi Dadgostar är en av de utlandsfödda i riksdagsgrupp. Det är hon inte. Nooshi är född och uppvuxen här i . Det är däremot inte jag. Man kan se detta som en lustig liten anekdot, men faktum är att den säger något om det vi debatterar här och om bilden av vem som tillhör eller inte tillhör det svenska samhället och gemenskapen. För, fru talman, om vi skulle samla alla riksdagsledamöter på en plats där det genomförs inre utlänningskontroller skulle det inte vara slumpen som avgjorde vem av oss som kontrolleras. Vissa av ledamöter skulle kontrolleras oftare än andra. Med andra ord skulle Nooshi och ledamöter som liksom Nooshi har svart hår eller mörkare hud löpa mycket högre risk att ses som utlänningar än jag. Detta vet många i redan mycket väl. För dem är denna typ av utpekande vardag. Nästan en fjärdedel av befolkning har utländsk bakgrund av någon sort – . I har vi rötter i både , , och . I rapporten tills motsatsen bevisats av Arenagruppen påvisas några av konsekvenserna av de inre utlänningskontroller som redan nu görs. Det framgår att det finns stora skillnader mellan olika regioner och enskilda poliser i hur och om kontrollen över huvud taget dokumenteras och registreras. Det innebär att det finns människor som har blivit kontrollerade men som inte kan få ut uppgifter om varför de har blivit stoppade. De kan heller inte överklaga. Den kränkning och den rättsosäkerhet som detta innebär för den enskilde är ett underbetyg för en modern rättsstat som . Detta styrks ytterligare av . I rapporten utvald av Civil Rights Defenders i samarbete med intervjuas personer som kontrollerats upprepade gånger utan att de själva ser någon annan anledning än sitt ursprung. Detta skapar en känsla av utsatthet och av att vara utpekad som brottsling, trots att man i vissa fall själv är brottsoffer, vilket i sin tur leder till lägre förtroende för både polisen och samhället i stort. Det är i ljuset av denna verklighet som man behöver granska de nya förslag som regeringen nu lagt på bord. Förslagen är komplexa och berör frågor om personlig integritet samt gränserna för det i grundlagen fastslagna skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp samt artikel 8.1 om rätten till skydd för privat- och familjeliv, som i vissa fall innebär en rätt till skydd mot till exempel att bli fotograferad. Vi har alltså statens behov av att kontrollera och reglera invandringen och stävja eventuell brottslighet å ena sidan och individens rättigheter stadgade i grundlag och å andra sidan. I en sådan avvägning finns mycket långtgående krav på den proportionalitetsbedömning som behöver göras för att kunna göra intrång i personlig integritet och påtvingade kroppsliga ingrepp och för att garantera icke-diskriminering.