prot · H809109 · 2021-04-16 00:00:00 — Vi lyfter fram evenemangsstödet och också hur det övriga stödet till kulturen och idrotten ska ses som en del av detta. Sedan är ju inte tillkännagivandet slutbehandlat . Jag vill komma tillbaka till den debatt som jag och hade här i kammaren för , vilken jag uppskattade mycket. Vad jag sa då och tycker är bra är att det nu finns en samsyn och insikt från partier om att kulturen, idrotten och den breda evenemangsnäringen har drabbats väldigt hårt av pandemin, att det krävs flera olika typer av insatser, att det inte bara finns en lösning som passar alla och att det behövs stöd här och för att kunna dra igång produktion men också att garantistödet fyller en så viktig funktion. jobbar nu intensivt för att få det här förslaget på plats . Det förs nu en dialog med aktörer inom evenemangssektorn. Vi försöker naturligtvis också se vad intentionen var från finansutskottet, så att vi kan landa så rätt som möjligt. har vi en utmaning – det vet jag att också känner till – med begränsningar. Vi försöker nu skapa ett stöd som blir så träffsäkert som möjligt för den här sektorn. Jag ser naturligtvis fram emot fortsatta diskussioner om både det här förslaget och om hur vi ska fortsätta att stötta vårt kulturliv, vår idrottsrörelse och vår evenemangsnäring framåt. 81 (M): Det som kulturministern är inne på, hur regeringen uttrycker sig, har varit en återkommande fråga. Jag ställde den här interpellationen just för att regeringen konsekvent har uttryckt sig på ett sådant sätt att man försöker ta åt sig äran för arbete som andra gör. När det gäller de förslag som har tagit fram under den här krisen vad gäller stöd till enskild firma, handelsbolag, kommanditbolag med mera har regeringen konsekvent också i de fallen motarbetat, förhalat och försökt att inte få dem på plats. När det väl kommer så långt att det blir på det sättet säger regeringen: Det är vi som har gjort det här arbetet. Jag tycker att det är ett ofog, om jag ska vara helt uppriktig, att man säger att man har gjort något som någon annan har gjort. Kulturministern är ju också demokratiminister. Jag har hört henne i debatten här tidigare och vill bara instämma i mycket av det som kulturministern har sagt om hur viktigt det är att man står upp för de riktigt viktiga värdena i den svenska demokratin. Ett av dem är att man ska försöka hålla sig så mycket man kan till det som är sant, rätt och riktigt, och det tycker jag att regeringen själv bör göra i kommunikationen och inte ta åt sig äran för arbete som andra gör. Det var därför jag ställde den här interpellationen. Jag uppskattade också den debatt som jag och kulturministern hade senast. Och jag betvivlar inte – det sa jag då också – att de stöd som regeringen har tagit fram har varit bra. Men de är inte tillräckliga, och det tror jag att vi var överens om. Våra förslag kompletterade de stöd som regeringen hade tagit fram. Skillnaden, herr ålderspresident, är att jag bekräftade regeringen för detta arbete som jag tyckte att de hade gjort bra, medan regeringen försöker säga att de har gjort det som andra har gjort. Jag tycker att det är ett ofog; det kommer jag inte ifrån. Om vi ska ha ett respektfullt samarbete i de här frågorna, vilket jag hoppas att vi kan ha framgent, tror jag att det är ett dåligt sätt att bemöta representanter för andra partier att jobba på det sättet. Arbetet med evenemangsstödet pågår ju , och jag hoppas och tror att vi har precis samma ambitioner. som kulturministern hade sin presskonferens och berättade att regeringen hade tagit fram något som de inte hade gjort ringde statssekreteraren från och ville ha hjälp med detaljerna i förslaget. Självklart hjälpte vi till med det, för vi vill ju att det här ska bli bra, precis som jag förutsätter att regeringen vill det. Jag uppskattar en bra debatt. Den kan vara tuff, men jag tycker att man ska hålla sig till det som är sant, rätt och riktigt, och det tycker jag är värden som också en kultur- och demokratiminister borde hålla högt. Jag har med detta sagt en fråga utifrån det som presenterades gällande själva förslaget. hade föreslagit att man skulle avsätta 3 ½ miljard, och regeringen prutade ned det till 3 miljarder, åtminstone på presskonferensen. Jag hoppas att regeringen funderar över detta. Det här är ju ett rättighetsbaserat stöd, så om pengarna tar slut får man tillföra mer pengar i vilket fall som helst. Min fundering är vilken typ av beräkningsmodell regeringen använder för att ta bort pengar från grundförslaget. Det svenska förslaget om stöd är mer omfattande än de förslag som har tagits fram i övriga – och kanske är mest lika. Här täcker det ju en del av civilsamhället, scoutrörelsen med mera – både kultur och idrott. Med vilka beräkningsmodeller tror man att det ska bli billigare än de stöd som täcker mindre? Det är en fråga som kulturministern också gärna får svara på. 82 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag har verkligen stor respekt för engagemang i de här frågorna och rollen som han spelade i finansutskottet med att driva det här förslaget och också bistå i dialog om detaljer. När regeringen väl lägger fram ett förslag vill vi ju såklart att det ska överensstämma med intentioner i tillkännagivandet. Det finns många goda skäl till att vi ska ha en dialog om de här frågorna, inte minst för att vi ska få ett så bra förslag som möjligt. Men får det att framstå som att jag på olika sätt har ljugit om detta. Han pratar om lögn och att vi ska hålla oss till sanningen. Här vill jag återupprepa att vi som regering såklart måste kunna lyfta fram att det här är ett förslag som vi lägger i en budgetproposition som har förhandlats fram mellan regeringspartierna, och Liberalerna, för det stämmer ju. Det ska också ses som en del av ett svar på tillkännagivandet. Det står i propositionen. Jag vet att jag åtminstone med några av medierna har pratat om detta initiativ i utskottet. Som vet kan idéerna kring sådana initiativ komma från väldigt många håll, civilsamhället med mera, när regeringen lägger fram budgetpropositioner. Jag vill bara förtydliga att jag på intet sätt har talat osanning. Sedan har jag inga problem med att vare sig i talarstolen, i medier eller i andra sammanhang lyfta fram engagemang i de här frågorna eller att det togs ett initiativ i finansutskottet som ledde till ett tillkännagivande. Men när regeringen lägger fram en budgetproposition är det ju inte brukligt att vi kommunicerar ursprunget till förslagen. Det är dock ingen hemlighet att har varit drivande i detta, och jag uppskattar väldigt mycket engagemanget. Så till själva förslaget. För att få igång vår evenemangssektor igen är det viktigt både med stöd till produktion här och och att vi kan få till ett garantistöd. Beräkningen bakom att det landade i 3 och inte 3 ½, som skissen var, handlar dels om att det fortfarande finns en fråga om när detta förslag ska kunna träda i kraft. Vi jobbar nu intensivt med att kunna få det på plats . Detaljerna är inte färdiga, utan dem kommer vi att kunna presentera när förslaget väl är framtaget. Det handlar givetvis också om vilket besked vi får från . Det var också en bedömning som gjordes utifrån vad vi trodde att omfattningen behöver vara på just evenemangsstödet och att vi behöver fortsatta stöd här och . Det finns också angivet i budgetpropositionen att även den delen av stödet ska ses som ett svar på tillkännagivandet. Det är i alla fall så regeringen ser på det. jobbar inte minst med denna fråga. Jag blir glad att höra att det har tagits kontakt och förts samtal om detta. är givetvis tätt inblandat. Som jag sa på pressträffen finns det utmaningar, inte minst kopplat till de gränser som sätter för statsstöd. Det finns risk att det sätter lite käppar i hjulen, så här måste vi fortsätta att se hur vi kan komma fram i denna fråga. 83 (M): Jag tror inte att jag har använt ordet lögn, som kulturministern säger. Jag har sagt att jag tycker att man ska hålla sig till det som är sant, rätt och riktigt. Men kanske uppfattade kulturministern en antydan. Min poäng är att man säger att man har gjort något som man inte har gjort. Man kan använda vilka ord man vill, men det var det regeringen och kulturministern gjorde. Det jag försökte hävda är att man inte ska jobba på det sättet. Alla medier rapporterade att det var regeringen som hade tagit fram detta även om det var någon annan som hade tagit fram det. Då håller man sig inte till det som är sant, rätt och riktigt. Tvärtemot det kulturministern sa är det enda ställe där jag ens kan ana att regeringen medger att det inte är regeringen som har gjort detta själva propositionen. Där hänvisar man till att man gör detta för att besvara tillkännagivandet. I regeringens pressmeddelande, som finns på regeringens hemsida, finns ingen antydan om att det skulle ha med ett tillkännagivande från att göra, att har tagit fram förslaget eller att kulturen och idrotten har varit involverad. Inget av detta går att spåra i pressmeddelandet. På den presskonferens kulturministern hade var det inga medier såvitt jag kunde se som uppfattade det kulturministern säger att hon sa. Det de uppfattade var det som fanns i pressmeddelandet och det kulturministern sa: att regeringen har gjort jobbet. Det är helt enkelt inte sant och ett ofog som regeringen borde sluta med. Tack för debatten! 84 Kultur- och demokratiminister (MP): Låt mig åter vara tydlig. Det finns inget i regeringens kommunikation i detta fall som skiljer sig från hur regeringen kommunicerar när regeringen på andra sätt arbetar fram förslag som har till syfte att uppfylla ett tillkännagivande. Regeringen behöver också ta ansvar för detta förslag. Som kulturminister kommer jag inte att kunna hänvisa till eller när jag ska svara för den konkreta stödmodellen och hur den sedan ska tillämpas och fungera. Det har pågått ett intensivt arbete i departementen, och jag och andra har också fört en dialog med företrädare för dessa branscher för att kunna skruva i stöden och ta fram nya, mer ändamålsenliga stöd. Låt mig avsluta denna debatt med att upprepa att jag är väldigt glad över och engagemang i dessa frågor, inte minst när det gäller evenemangsstödet. Jag hoppas att vi får det på plats . Jag är övertygad om att det kommer att vara en viktig komponent för att kultur, idrott och evenemang i ska kunna öppna upp igen på ett smittsäkert sätt och för att vi ska slippa att för många företag och föreningar går under på grund av pandemin. Jag tar fasta på en sak som sa när han gjorde sin tillbakablick på , och det är att pandemin har pågått väldigt . Trötta verksamheter brinner nu av längtan att få komma igång igen. Jag är helt övertygad om att vi kommer att stå i kammaren fler gånger och prata om behovet av stöd till kultur, idrott och evenemangsnäring. Den här krisen har slagit väldigt hårt och kommer att påverka framåt, och därför behöver vi engagemanget från alla kammarens partier för att kunna stötta dessa verksamheter att återstarta och utvecklas efter pandemin. Jag ser fram emot fortsatta debatter. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2020/21:604 om småföretagens deltagande i offentliga upphandlingar 85 Statsrådet (S): har frågat mig vad regeringen ämnar göra för att underlätta för småföretag att delta i offentliga upphandlingar. Ett syfte med upphandlingsreglerna är att offentlig sektor ska dra nytta av konkurrensen och använda offentliga medel på bästa sätt. Upphandlande myndigheter kan göra mycket framförallt i förberedelsefasen för att öka små företags deltagande i upphandlingar. Antalet anbud per upphandling har ökat och är nu 4,5 anbud per upphandling. Av de företag som lämnade anbud 2019 var mikroföretag, små företag och medelstora företag. En prioriterad fråga för mig är att förbättra förutsättningarna för mindre företag att delta i upphandlingar. fick därför i årets regleringsbrev i uppdrag att återrapportera vilka åtgärder som myndigheten har vidtagit för att underlätta för idéburna organisationer, små företag och sociala företag att delta i offentlig upphandling. Myndigheten ska även göra en analys av åtgärderna och lämna förslag på eventuella ytterligare åtgärder. För att ytterligare förenkla upphandlingsförfarandet pågår i arbetet med att genomföra delar av den så kallade förenklingsutredningens förslag. Utredningens förslag syftar till färre och flexiblare regler i befintliga lagar, vilket underlättar för små och medelstora företag att lämna anbud. Särskilt kan nämnas uppdraget om att möjligheterna till dialog mellan upphandlande myndigheter och leverantörer ska öka för att minska risken för onödiga missförstånd. 86 (SD): Jag tackar ministern för svaret. Offentlig upphandling kan för många upplevas som lite krångligt. För mig är det krångligt, och jag har ändå lagt en del anbud i mina dagar. Det är kopplat till lagar och regelverk som för de flesta är svåra att navigera i, speciellt om man inte arbetar med offentlig upphandling . Kuriosa i sammanhanget är att cirka 60–av lagen är EU-lagstiftning, vilket inte direkt gör det enklare. Det sägs ofta att den offentliga upphandlingen omsätter mer än , och det stämmer säkert – även om man kan få lite olika svar beroende på var man söker information. Enligt , som gjort beräkningarna, motsvarar det per invånare, ung som gammal, som offentlig verksamhet köper produkter och tjänster för . Man kan med det säga att den offentliga upphandlingen påverkar varje enskild medborgare utan att vi egentligen tänker på det. Det handlar om kollektivtrafik, sjukvård, omsorg, kontorsmaterial, konsulttjänster och mat på äldreboenden och skolor för att ta några få exempel. Att öka konkurrensen genom att öppna upp för fler företag att kunna delta i anbudsförfarandet är centralt för den offentliga upphandlingen, inte minst för att medborgarnas skattemedel ska användas med respekt men också för att öka kvaliteten på de produkter och tjänster som det offentliga köper in. Goda affärer gynnar ju oss alla. I ministerns svar framkommer det att upphandlande myndigheter kan göra mer, framför allt i förberedelsefasen, för att öka små företags deltagande i upphandlingar, vilket är en bild jag delar till fullo. Som ministern också nämner i svaret fick i årets regleringsbrev uppdraget att återrapportera vilka åtgärder som myndigheten har vidtagit för att underlätta för idéburna organisationer, små företag och sociala företag i offentlig upphandling. Här ska myndigheten även göra en analys av åtgärderna samt lämna förslag på eventuella ytterligare åtgärder. Det låter jättebra. Det finns gott om förslag som skulle förenkla för småföretagen, men enligt min mening är det kommunikationen som är det centrala. Det råder ibland en osäkerhet bland landets upphandlare om vad de får göra och inte göra, exempelvis en osäkerhet om hur man får föra dialog med leverantörerna, vilket i sig är ganska skadligt. Kommunerna har ett arbete att göra när det gäller dialogen mellan upphandlare och leverantörer. Detta råder det inget tvivel om. Småföretagarna utgör av landets företag, och ju mer de kan inkluderas i den offentliga upphandlingen, desto bättre är det för alla, inte minst för tillväxt, jobbskapande och innovation. Därför menar jag att småföretagarnas perspektiv måste prioriteras i det förändringsarbete som just nu pågår. Det är också så jag uppfattar ministerns svar. Vi får inte glömma att småföretagen skapar fyra av fem jobb och att av skatteintäkterna till kommunerna kommer från småföretagen. Till min fråga: Kan ministern förklara varför det ibland finns en osäkerhet bland upphandlarna? Är det brist på kunskap, eller kan det ibland finnas en rädsla för att göra fel? Jag vill också fråga: Vilken typ av åtgärder hoppas ministern att utredningen mynnar ut i för att förenkla för småföretagen? 87 Statsrådet (S): Upphandling har verkligen stor betydelse för oss som nation på olika sätt. Det har att göra tillväxtfrämjande av jobb. Jag tror inte att alla alltid inser betydelsen av det. Jag tror att vi är uppe i ungefär 800 miljarder i offentlig upphandling. Vi ser, vilket är glädjande, att mindre företag tillkommer alltmer när det gäller att lämna anbud. Jag tror att kommunikationen och dialogen mellan upphandlande myndigheter och dem som lämnar anbud har stor betydelse därför att man behöver ha en dialog om de förutsättningar som gäller och också en möjlighet att diskutera vad inriktningen är och vad som preciserats. Jag upplever att många har tyckt att det har varit krångligt, inte minst i förenklingsutredningen och även när vi har jobbat med . Upphandlare nämner detta. När man granskar det närmare ser man att har en alldeles särskild roll i att ge stöd och vägledning. De har ett antal olika nätverk och arrangemang. Jag tror att de hade ungefär 300 sådana aktiviteter . Detta tror jag har betydelse för att flytta fram positionerna. Även om har stor betydelse finns det mycket vi kan göra inom ramen för nationell lagstiftning. En av de största frågor som jag tror att man behöver arbeta med är kompetensutveckling och frågan att upphandlingsfrågor hör hemma också på ledningsnivå hos myndigheter, kommuner och regioner. Därför har jag gett ett uppdrag till att skapa ändamålsenliga upphandlingsorganisationer, för vi ska se detta som en strategisk fråga. Då kan man identifiera bristerna i den egna organisationen när det gäller att åstadkomma att anbud lämnas med fler aktörer som deltar. Det är detta vi vill göra. Vi vill främja att fler deltar i de upphandlingar som finns. Med tanke på de stora utvecklingsområden vi har i vårt samhälle och det som vi vill åstadkomma i politiken är upphandling verkligen ett verktyg för detta. Med de förslag som förenklingsutredningen nu lägger fram tror jag att just tidsprocesserna och att korta dessa mycket när det gäller upphandling, domstolsprocesser, transparens, öppenhet och roll i detta är betydande faktorer för att få till stånd en bättre upphandling. 88 (SD): Ministerns svar gläder mig. Låt mig tydliggöra hur jag ser på det. Den bild jag har stämmer väl överens med den som statsrådet ger. Min uppfattning är att det finns en hög kompetensnivå inom stora upphandlare. Men ju längre ned i storlek på upphandling man kommer, desto mer smalnar kompetensen av. Detta gäller både upphandlande tjänsteman och leverantör – båda sidor av bordet – som jag uppfattar det. Där blir bristen på statistik och transparens uppenbara problem, speciellt kopplat till direktupphandlingar, som utgör en majoritet av upphandlingarna. Här menar jag att det behövs ett användarvänligt verktyg för att underlätta för både upphandlare och anbudsgivare. Transparens när det gäller vem som upphandlar, vem som fått uppdraget och till vilket belopp är centralt för att motverka brister och i värsta fall korruption. Det offentliga upphandlingssystemets komplexitet visas också genom att det finns ett flertal juristbyråer som i stort sett helt kan försörja sig på att hjälpa företag i upphandlingsprocessen. Det säger ganska mycket. Ännu värre är att det finns en växande skara företag som genomför överklaganden och därmed fördröjer och fördyrar offentliga upphandlingar. Detta är för mig exempel på ett dysfunktionellt system i behov av ordentliga uppryckningar. Då blir min fråga: Hur arbetar regeringen med kompetensen bland upphandlarna, i synnerhet direktupphandlingar? Som jag uppfattar det arbetar man mer långsiktigt med dessa frågor i våra grannländer. I och har man till exempel en masterutbildning för alla upphandlare. Det finns i många andra länder också. I och har man också mål för hur många doktorander man ska ha, men i har vi knappt någon högre utbildning alls inom området, om jag inte missförstått det. Korrigera mig gärna om jag har fel! Eftersom en så stor del av skattebetalarnas pengar omsätts i offentlig upphandling menar jag att det är av största vikt att lägstanivån på kunskapen höjs. Med ökad kompetens ökar insikten om hur de små leverantörerna fungerar och hur de bör bemötas, detta för att öka incitamenten för fler anbudsgivare. För ett flertal år sedan framgick det i stadsbudget att social hänsyn skulle tas med i upphandlingar, vilket även innefattar genusteoretisk kompetens. Detta innebär att en leverantör ska ha utbildning i genusteori eller genusvetenskap eller ha genomfört projekt som genomsyrats av ett genusperspektiv. För mig som sverigedemokrat och socialkonservativ är det viktigt att den politiska styrningen inte påverkar våra offentliga affärer. Den politiska detaljstyrningen inom offentlig upphandling riskerar att missbrukas, vilket medför att upphandlare inte gör det som är mest lönsamt för skattebetalarna utan i stället följer sin ideologiska övertygelse i upphandlingsförfarandet. Ett sådant beteende menar jag måste motverkas. Orimliga miljökrav, genuscertifieringar eller liknande har, enligt mig, inte i den offentliga upphandlingen att göra. Här kommer frågan om tjänstemannaansvar in, vilket jag tycker är centralt i frågan. beslutade en enhällig riksdag att ett tjänstemannaansvar med utvidgad straffrätt skulle återinföras. Först , , meddelade regeringen att man tillsatt en utredning som ska börja undersöka om ett tjänstemannaansvar med utvidgad straffrätt verkligen behövs och i så fall vilka nödvändiga författningsförslag som ska lämnas. Uppdraget ska redovisas . Denna förhalning kan jag inte tolka på annat sätt än att regeringen har en motvilja mot att komma till rätta med myndighetsaktivism, slarv och vänskapskorruption i myndigheter och förvaltningar. Hur ser ministern på politisk styrning inom den offentliga upphandlingen, och hur ställer sig ministern till tjänstemannaansvaret? 89 Statsrådet (S): Jag vill understryka att min och regeringens politiska ambition i upphandlingsarbetet är att fokusera mer på den goda affären och mindre på juridik. Därför lägger vi fram förslag om hur vi ska åstadkomma detta genom förenklade regelverk, genom att se till att vi får en bättre överprövningsprocess och också – där skiljer jag mig verkligen från i politisk syn – genom offentlig upphandling, som är ett alldeles utmärkt verktyg för att genomföra de politiska mål vi har. Vi vill att samhället ska utvecklas. Vi vill ha ett hållbart samhälle där miljökrav kan förenas med till exempel jämställdhet. Det är framgångsfaktorer. Det är intressant att se att företag alltmer anammar detta och ser att det är något som de vill utveckla och vara med i. När jag var kommunalråd i arbetade jag väldigt mycket med mindre företag i nätverk där vi hade dialog om hur man kunde medverka och hur man kunde åstadkomma detta. Det är precis så som jag tror att vi behöver göra på ett antal områden. Vi behöver lyssna till de mindre företagen för att få reda på vad de ser som hinder för att kunna komma vidare när det gäller upphandlingar och att lämna anbud. Då tror jag att juridiken har stor betydelse. Det kan vara annat också. Men det är viktigt att lyssna till det. På samma sätt vet företagen naturligtvis att det finns politiska förutsättningar att ta hänsyn till – de samhälleliga mål vi har. Det är de mål som är beslutade här i som gäller. Det är självfallet så att upphandling då är ett av verktygen att använda sig av. Kompetensförsörjningsfrågorna är väldigt intressanta. Jag tror att vi behöver se till att vi har kompetens på alla nivåer i dessa frågor. Det fungerar så att det finns många interna utbildningar. Kommunerna gör en del, och man försöker tillsammans också åstadkomma nivåhöjningar. Jag tror att det också är intressant att framåt fundera över om man kan göra mer när det gäller högre utbildning. Det är absolut ingen dörr som regeringen stänger. Tvärtom behöver man fundera på det och i så fall återkomma med förslag. Men det är inget som jag kan kommentera särskilt . Vi ska inte vara rädda för att markera att politisk styrning har stor betydelse när det gäller våra myndigheter och att också lägga fram förslag som innebär att vi är tydliga i hur detta ska se ut också visavi den lagstiftning som finns . Utredningar har tillsatts, och jag har ingen mer kommentar kring det som gäller tjänstemannaansvaret.