prot · H80965 · 2021-01-15 00:00:00 — Vi är även emot påtvingad blandning, där man cyniskt använder svenska barn som krockkuddar i taffliga försök att dämpa skadeverkningen från denna och föregående regeringar som har bedrivit en oreglerad invandringspolitik. Det var det jag sa. I det skriftliga svaret på denna interpellation skriver ministern att alla elever ska ha möjlighet att utvecklas så långt som möjligt i skolan. Om detta är vi faktiskt helt överens. Men hur ska detta vara möjligt för många elever när det inte ges studiero, när undervisningstakten dras ned och när arbetsmiljön försämras för alla i skolan? Så ser det ju ut där man har gjort de här experimenten med bussning – jag tror att utbildningsministern förstår vad som menas med bussning i detta sammanhang – och tvingande omflyttningar. Tyvärr fortsätter det nu bland annat i , som liksom och faktiskt är en socialdemokratiskt styrd kommun. Vi måste få stopp på detta innan det breder ut sig ytterligare. Er strategi för att skapa en likvärdig skola tar livet av de välfungerande skolorna. I stället måste vi se till att bra skolor förblir bra, eller blir bättre, samt att alla dåliga skolor blir bra. Det gynnar alla elever. Detta kommer att ta tid – absolut – men vi måste börja . skolförslag, särskilt de som berör förberedelseskola, studiero och arbetsmiljö, kommer, till skillnad från era likvärdighetssatsningar, att ge ordning och reda och elever som mår bra och blir välutbildade. Utbildningsministern konstaterade i sitt svar att ”den ökade skolsegregationen i svensk skola är en mycket allvarlig utveckling som måste stävjas”. Ja, det är en allvarlig utveckling med ökad segregation inte bara i skolan utan i hela vårt samhälle, och den är en direkt följd av en oreglerad invandringspolitik som eget parti har fört. Det är socialdemokratins politik som behöver stävjas. Regeringen själv måste ta konsekvenserna av sin egen politik, inte barn. De bär inget som helst ansvar i detta. Jag utgår från att utbildningsministern och jag delar visionen om att alla elever helst ska gå i närliggande skolor. Med restriktiva invandringspolitik hade detta varit en realitet , men med er politik står vi där vi står. Då har vi en debatt som handlar om segregation, likvärdighet och bussning – egentligen helt i onödan. Även när vi hade en likvärdig skola – jag minns den – fanns socioekonomiska skillnader, vilket man anger som huvudanledning till dagens segregerade skola. Här vill jag påminna utbildningsministern om att bussning av elever inte var på tapeten då. Den bistra sanningen är att det inte är bara fråga om socioekonomiska skillnader, utan det är fråga om språkbarriärer samt stora skillnader i värderingar och normer, som driver segregationen. Inte någon av oss är nöjd med detta. Detta är det huvudsakliga skälet till att vi föreslår att invandrade elever ska gå i förberedelseskola eller förberedelseklass, och först när de är mogna för den svenska skolan ska de börja i en vanlig klass. Låt mig vara tydlig: Man ska inte ha rätt att försämra förutsättningarna för en elev att få tillgång till kunskap i sin övertygelse om att man förbättrar förutsättningarna för en annan elev. Vi kan inte anamma Socialdemokraternas på barn. Det vore förödande. 48 Utbildningsminister (S): Den här gången tog det innan frågan om den oreglerade invandringen kom upp, men det tog för att påstå att jag hade dragit ett klassiskt rasistkort. Jag har inte i något sammanhang anklagat för att uttrycka sig rasistiskt. Jag har däremot analyserat vilket ordval använder sig av och vilka tankefigurer som återkommer i förskrivna anföranden. Jag kan bara konstatera att den analysen föranleder att själv ta upp frågan om rasism, och jag överlåter till den som lyssnar på debatten att avgöra vad som försiggår. Återigen används de starka uttrycken. Den här gången talar om att inflyttning eller närvaro av elever som kommer från en annan ort, en annan del av en stad, tar livet av väl fungerande skolor. Det är ett språkbruk om elever som jag inte kan acceptera. Jag kan inte acceptera att elever som kommer till en svensk skola skulle ses som hotfulla eller drabbande eller skulle föranleda flykt för andra elever i svensk skola. Jag kan också konstatera att inte ens gör något försök att kvalificera begreppet bussning. Men av det säger kan jag bara dra slutsatsen att det som menar är att bussning är något negativt. När barn och elever åker buss till sin skola på grund av en sorts antagningssystem är det negativt och drabbande och leder till flykt och till att man tar livet av skolor. Men när barn och elever åker buss till skolan på grund av ett annat antagningssystem är det helt i sin ordning. Det här är allvarliga frågor. Det finns i skolor där en stor andel av eleverna hör svenska bara på lektionerna, inte på skolgården. Vill vi ha det så? Vill vi att dagens elever ska växa upp och se de andra eleverna som de hotfulla främlingarna som man aldrig träffar, aldrig blir kompis med, aldrig får chansen att föra ett samtal med? Vill vi verkligen fortsätta att bygga ett samhälle där vi ser barn som drabbande eller som ska föranleda flykt? Jag må vara romantisk, men jag är övertygad om att mötets kraft är starkare än hatet. Jag är övertygad om mötets kraft när barn och elever ser varandra som individer, inte som företrädare för en hotfull, drabbande eller gynnad grupp. Jag har, precis som , tagit del av de forskningsrapporter som skrevs när man arbetade med Sorgenfriskolan och skolan i , och jag vänder mig starkt mot den ensidiga bild som ger av de skolorna. Jag kan också konstatera att rapporterna visar att de elever som kom till den nya skolan inte enbart fick del av den negativa delen, som talar om – även om ingen kan inbilla mig att det är enkla saker. Jag kan vidare konstatera att de svenskfödda elever som fanns kvar i den skola hänvisar till gick ut skolan med goda studieresultat. Frågan om en sammanhållen skola är allvarlig och viktig. Den handlar om att vi ska skapa ett samhälle som håller ihop, men den handlar också om att vi ska se till att alla barn i svensk skola får samma chans att lära sig mycket. Det är en ambition vi inte får glömma bort i detta. 49 (SD): Jag vill rätta ministern lite. Det handlade om elever från Kroksbäcksskolan som fick åka till . Men det är ingen fara! Jag förstår att ministern hänger upp sig på ord. Hon blandar dem och sätter helt andra epitet på dem än vad jag menar. Det gör hon medvetet och är en retorik från hennes sida. Det är helt okej – det är upp till lyssnaren att bedöma. Jag pratar om en verklighetsbild när elever flyr. Det är inte jag som flyr utan eleverna, och deras föräldrar stöder dem naturligtvis. Det händer i verkligheten. Vad ministern och jag önskar är en sak, men vad som händer i verkligheten måste vi faktiskt förhålla oss till. Jag har läst alla utvärderingar och artiklar jag har kommit över om experimenten. Elever tvångsförflyttas med avsikt att skapa en likvärdig skola. Som jag har påpekat har det gjorts . Det är näst intill ingen förälder som är positiv till detta, varken i de skolor eleverna flyttas från eller i de mottagande skolorna. Snarare blir det ett mindre uppror med namnunderskrifter och flytt av barn till andra skolor. Det är en verklighet vi måste ta på allvar. Kan inte utbildningsministern och jag vara överens om att tvångsåtgärder av detta slag inte hör hemma i ett demokratiskt land som värnar om individens frihet? Kan inte utbildningsministern se risker med att kvotera elever? De blir stigmatiserade, och det äventyrar motivationen hos välpresterande elever. Har inte utbildningsministern tagit del av de resultat som visar att segregationen snarare förstärks av förslagen? Låt oss avbryta experimentet med tvingande kvoter och tvångsbussning. Den sociala ingenjörskonsten kanske tilltalar er socialdemokrater, men den kommer att vara förödande för svensk skola. Låt oss koncentrera oss på att göra alla skolor bra och att alla elever kan nå sin fulla potential. Tack för debatten! 50 Utbildningsminister (S): återkommer till tvångsåtgärder. Jag vill peka på att i alla skolvalssystem, i alla skolsystem, behöver vi regler för urval och antagning. Det finns i dagens system, och det kommer att finnas i morgondagens system. Jag har svårt att se hur tvångsåtgärder ska vara förenligt med ett urvals- och antagningssystem. Det är inte i närheten av det som föreslås i utredningen, och jag kan försäkra om att tvångsåtgärder inte kommer att förekomma i de system som tas fram. tog upp som ett intressant exempel. Det är en kommun där man har haft stora problem med segregation, och det är en kommun som på ett allvarligt och dramatiskt sätt har fått uppleva hur det kan bli när barn och elever ser varandra som fiender. I har man i ett stort samarbete – jag tror att är det enda partiet i som inte är med i samarbetet – strävat efter att se till att urvals- och antagningssystemet ska gynna både en skola där barn och elever lär sig så mycket som möjligt och en skola där barn och elever inte växer upp i skilda världar. Jag är väldigt glad över att arbetet i har skett i så gott samarbete över blockgränsen. Det finns en stark uppslutning kring att vår svenska skola ska både vara likvärdig och fokusera på kunskap. Den övertygelsen finns i väldigt många partier. ”Det goda hemmet känner icke till några privilegierade eller tillbakasatta, inga kelgrisar och inga styvbarn. Där ser icke den ene ner på den andre … I det goda hemmet råder likhet, omtanke, samarbete, hjälpsamhet.” I det goda hemmet går barnen i skolor där de lär känna varandra som vänner och inte som ansiktslösa fiender och där de lär sig så mycket som möjligt, oavsett vilken skola de går i. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2020/21:260 om de nya miljöreglerna för bensinstationer 51 Statsrådet (S): har frågat mig dels hur regeringens arbete fortlöper med att underlätta för bland annat de små mackarna för att dessa ska kunna genomföra de investeringar som de nya regler som införs föreskriver, dels vilken syn regeringen har på de effekter som en omfattande nedläggning av bensinstationer på landsbygd skulle medföra för den kommersiella servicen där utbudet redan är begränsat. Det är Myndigheten för samhällsskydd och beredskap som enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor meddelar föreskrifter när det gäller miljöregler för drivmedelsstationer. Enligt föreskriften om cisterner med anslutna rörledningar för brandfarliga vätskor får befintliga varmförzinkade rörledningar i mark som inte är fuktisolerade användas som längst fram till utan korrosionsskydd. Detta är ett krav som funnits med i myndighetens föreskrift . Jag är medveten om att utmaningarna för mindre drivmedelsstationer på landsbygderna kan vara stora i fråga om regler och kostnader. Regeringen fortsätter därför arbetet med att underlätta för bland annat de små drivmedelsstationerna att kunna genomföra nödvändiga investeringar. I detta arbete är såväl nationella medel som de stöd som går att söka inom landsbygdsprogrammet viktiga. En god tillgång till kommersiell service är en förutsättning när det gäller att skapa attraktiva miljöer för människor och företag. Därför satsade regeringen på olika insatser just för att öka tillgängligheten till drivmedel och dagligvaror på landsbygden. Dessutom har regeringen beslutat att satsa för att bygga fler laddstolpar i de områden där det i störst utsträckning saknas laddmöjligheter , så kallade vita fläckar på laddstationskartan. Syftet är att säkerställa en grundläggande laddinfrastruktur i hela landet. Därutöver har regeringen beslutat om en mängd olika insatser inom flera olika politikområden för att göra det möjligt att bo, verka och leva i landsbygder. Ett sådant exempel är att 39 landsbygdskommuner har tilldelats ett särskilt statsbidrag för att stödja sitt lokala näringslivsarbete. 52 (SD): Tack, statsrådet, för svaret! Det är faktiskt ett av de mest uttömmande interpellationssvar jag fått. Den här interpellationen handlar om de nya regler som kommer att gälla för landets bensinstationer . Det är regler som, enkelt uttryckt, innebär att alla rörledningar och cisterner under jord måste säkras mot rost och fukt för att förhindra spill och miljöskador. Detta kan man, oavsett politisk hemvist, tycka är en rimlig strävan. Det är heller inte där den politiska konfliktlinjen ligger. Men lägger man till att den enskilde stationsägaren måste bekosta en sanering av marken från gammalt spill – som beror på gamla försyndelser andra hälft, då förebyggande miljöarbete kanske inte stod högst på dagordningen – förstår man att frågan inte är alldeles enkel. Problemet, herr talman, och det min interpellation tar sikte på är att de åtgärder som behöver vidtas på landets bensinstationer för att uppfylla kraven är mycket kostsamma. Som exempel i denna debatt kan jag nämna att ägarna av en mindre, fristående bensinstation i min egen valkrets uppger att ombyggnationen av deras mack beräknas kosta över 2 ½ miljon kronor. Dessutom brådskar det. Det innebär att de aktörer som kan utföra dessa arbeten inte precis står sysslolösa och väntar, vilket försätter mackägarna i ett sämre förhandlingsläge. Fulla orderböcker hos entreprenörerna brukar inte betyda att det är happy hour när kontrakten ska skrivas, och de stora bensinbolagen är de som har musklerna att ta sig längst fram i kön när det ska byggas om eller bytas ut hela anläggningar. Situationen är tuff. uppger att så många som 500 av landets bensinmackars existens nu är hotad. Beaktar man att många bensinstationer i våra landsbygder även fungerar som livsmedelsaffär, apoteksombud, postombud, , biblioteksombud och busstation står det klart att regelverket, som i grund och botten syftar till något gott, kan komma att bidra till en utarmning av den kommersiella servicen i landsbygder – något som vore oerhört olyckligt, herr talman. Det framgår dock av statsrådets svar att hon känner till att det nya regelverket medför utmaningar för landets mindre drivmedelsstationer. Det är bra. Det framgår också att hon anser att god tillgång till kommersiell service utgör en förutsättning för att skapa attraktiva miljöer för människor och företag. Härom är vi helt överens. Statsrådet nämner också i sitt interpellationssvar en rad av de satsningar och anslag som regeringen gjort för att öka tillgängligheten på drivmedel och dagligvaror i landsbygderna. Det är naturligtvis välkomna satsningar. Vad jag däremot undrar, herr talman, är varför de EU-pengar som finns att söka, så kallade investeringsstöd som hanterar och länsstyrelserna distribuerar, är omgärdade av ett så fyrkantigt regelverk att mackägare uppger att de inte kan dra nytta av dem. Är detta något statsrådet känner till, och är statsrådet beredd att vidta åtgärder för att komma till rätta med det? 53 Statsrådet (S): Tack, , för en viktig interpellation! Det gläder mig att vi kan börja med att konstatera att vi är överens om att det är viktigt med tillgång till kommersiell service. Det är viktigt oavsett om vi pratar drivmedelsstationer eller lanthandlar, för de fyller ofta en multifunktion där de finns. De är ofta ombud för exempelvis post, apotek, Systembolaget och så vidare. Därför har vi också, som interpellanten bekräftade i sitt inlägg, gjort en rad satsningar riktade till just denna service. Vi gör satsningar både nationellt och inom ramen för det som är landsbygdsprogrammet, alltså de EU‑pengar som refererades till i frågeställningen. För att svara på den fråga som kom på slutet och rörde den del av pengarna som finns i landsbygdsprogrammet kan jag konstatera att det är viktiga medel för och för den här verksamheten, inte minst för att en väldigt stor del av de pengar som går till regional utveckling finns i de här programmen. EU-regler är dock en utmaning i alla sammanhang, också det här. Det är heller inte så att man som enskild nation kan bestämma exakt hur man vill hantera, distribuera eller betala ut den här typen av medel. ska vi självklart sträva efter att ha så enkla och bra regler som möjligt. Det har också varit en viktig svensk ingång i de förhandlingar som vi haft i inför den nya programperioden av EU:s gemensamma jordbrukspolitik, där landsbygdsprogrammet är en del. Jag är nöjd att vi kom ganska långt med det arbetet och fick stort gehör för den svenska positionen att regelverket måste vara utformat på ett sådant sätt att man på nationell nivå kan ha en implementering som innebär att man kan använda pengarna på bästa sätt. Sedan finns det ett nationellt ansvar i det här, för det är klart att man kan välja olika sätt att hantera pengar. Här ska jag ge rätt i att vi inom den programperiod som tar slut initialt hade stora utmaningar i att hitta effektiva system för hur vi skulle slussa pengarna vidare. Det gällde alla programdelar. Det var krångligt, och framför allt tog det väldigt . Man hade stora utmaningar på med att få datasystem på plats som kunde hantera detta, vilket ledde till väldigt mycket handpåläggning på länsstyrelserna, där man manuellt fick hantera många av dessa stöd. Detta drabbade både de gröna näringarna och den här typen av system. Min bild är dock att man har kommit till rätta med mycket av dessa initiala barnsjukdomar nu . Vi avslutar därmed perioden betydligt bättre än vi började den. går vi dessutom in i en ny programperiod, där vi får möjlighet att ytterligare effektivisera systemen. finns det en utmaning i detta sammanhang givet den försening som finns när det gäller landsbygdsprogrammet; det tar slut . Budgetförhandlingarna om MFF:en drog ut väldigt långt , vilket innebär att vi nu kommer att ha en övergångsperiod . Den har vi valt att hantera på så sätt att vi som huvudprincip behåller gamla regler för nya pengar för att det inte ska bli onödigt krångligt, som vi påbörjar en successiv överfasning till det som vi tänker ska bli den nya strategiska planen. Vi renodlar och förenklar alltså i den mån vi kan utan att göra helt nytt, så att det inte ska bli dubbla system. Till detta kommer en situation där vi har . Man kan undra varför jag nämner det i detta sammanhang. Det gör jag eftersom det påverkar budgeten och budgetarbetet. Utöver att vi har en period som tar slut, en ny som kommer och en övergångsperiod har vi också EU-pengar. Det är alltså ganska stora pengar som ska in i detta system för att hantera den situation och de utmaningar som har inneburit för framför allt näringsliv men också regioner. 54 (SD): Tack, statsrådet, för det utförliga svaret! De med EU-medel finansierade investeringsstöd jag nämnde i mitt förra anförande skulle i många fall kunna utgöra själva förutsättningen för att en stationsägare överhuvudtaget ska klara finansieringen av ombyggnaden – i alla fall om det hanteras på ett lösningsorienterat sätt och inte, som , på ett sätt som gör att få kan dra nytta av det. Låt mig förklara vad jag menar. Vi har redan konstaterat att de erforderliga ombyggnationerna är kostsamma. Att det inte är ekonomiskt försvarbart för en enskild mindre mackägare att stå för hela kostnaden är inget orimligt antagande. Få, om ens några, banker lånar ut de belopp det rör sig om ifall investeringen inte anses lönsam. Då återstår att lägga ned verksamheten eller söka en ny form av ekonomiskt stöd för att bekosta de ombyggnationer som krävs för att leva upp till de nya miljöreglerna. Ett sådant ekonomiskt stöd finns faktiskt, men det omgärdas dessvärre av krångliga regler. Investeringsstödet går nämligen inte att få ut direkt, utan det betalas ut stegvis allteftersom arbetet med ombyggnationen fortskrider. Vad innebär då detta, herr talman? Jo, det innebär att först måste en del av ombyggnationen utföras så att entreprenören kan få iväg sin första faktura. När den har betalats måste pengarna rekvireras hos . Hos sker sedan en utredning, och först efter ett godkännande betalas en del av bidraget ut. Detta innebär att det kan ta innan näringsidkarna faktiskt erhåller några pengar som finansierar entreprenaden. Verkligheten är sådan att få stationsägare har de ekonomiska förutsättningarna att ligga ute med så mycket pengar, och affärsbankerna är inte intresserade av denna typ av kortfristiga lån. Som en följd av detta riskerar vi att hamna i ett läge där bensinstationer kvalificerar sig för finansieringsstödet som de saknar tillräckliga likvida medel för att klara den första investeringen – detta trots att man alltså har fått ett slags statlig garanti för att finansieringsstödet ska betalas ut. Detta förfarande medför också problem för entreprenaden och för entreprenören. Entreprenören vill göra allt klart i ett svep, men om mackägaren erhåller pengarna i etapper blir det svårt. Det är min uppfattning att det givetvis är bra med ett sökbart investeringsstöd, men stödåtgärder är bara bra om de verkligen fungerar. När stödåtgärder inte fungerar har de snarare motsatt effekt. Då framkallar de snarare frustration och ilska, och det, herr talman, kan knappast vara syftet med denna typ av stöd. Därför är min fråga till statsrådet om hon kan försäkra landets oroliga mackägare och oroliga människor på våra landsbygder att denna typ av krånglig hantering av utbetalningar av befintliga stödpengar kommer att ses över skyndsamt för att så många som möjligt av de berörda företagen ska kunna åtnjuta dem samt om hon kan tänka sig att verka för att datumet då de nya reglerna ska träda i kraft flyttas fram med anledning av att en översyn av hur investeringsstöden hanteras ska påbörjas. 55 Statsrådet (S): Jag delar bilden och oron för att det är problematiskt för väldigt små aktörer att få finansiering för denna typ av investeringar. Den oron har jag när det gäller både bensinmackar och dagligvaruhandlare. Vi har ett stöd kopplat till kommersiell service som bygger på två delar, eller egentligen fler; jag tror att det finns nio olika stödåtgärder fördelade på landsbygdsprogrammet och utgiftsområde 19, det vill säga nationella regionala stöd som kan sökas. Det som går till kommersiell service består av en bidragsdel, som är enkel, och en investeringsdel, som faktiskt är större men ibland mer problematisk – inte för att den inte finns eller för att det är svårt att få pengar från den utan för att det är svårt att behöva lägga ut pengar, om man ska försöka förenkla retoriken i detta sammanhang. Detta är en fråga som vi tittar på just . Jag kan bli lite upprörd och arg över bankernas attityd och inställning här. I någon mening är det säkra pengar vi talar om. Man har beviljats tillstånd att göra en investering. Man får täckning för att göra denna typ av investering. Men bankerna är inte intresserade av de kortfristiga lånen, för där tjänar de inga stora pengar. Jag tycker att bankerna förtjänar kritik för att de inte ser sin roll i att bidra till ett fungerande näringsliv och fungerande servicepunkter i hela landet, som både servar annat näringsliv och ger människor förutsättningar att bo och leva. Arg kan man vara, men det hjälper inte så mycket. Jag tycker att vi gemensamt ska sätta press på dem och visa att vi tycker att detta är orimligt. Men vi behöver titta vidare på frågan. Därför pågår ett arbete. har talat med alla regioner om hur förutsättningarna i fråga om söktryck och annat ser ut, för att säkerställa att vi har tillräckligt mycket pengar . Enligt den uppgift som har fått in är det framför allt tre regioner som tror att de kommer att få ett ökat söktryck. Det är , och som uppger detta . Bedömningen är att de pengar vi sätter av räcker. Pengarna i sig är dock inte det stora problemet här. Det går att skala upp eller ned beroende på vilken efterfrågan blir, givet att den politiska ambitionen är att stöd ska kunna sökas för att hantera detta och för att kunna finnas kvar. Därför tittar man också på hur man ska hantera den problematik som finns när det gäller att ta del av stödet, kopplat till hur regelverket ser ut. Landsbygdsprogrammet medger inte direktutbetalningar till näringslivet eller betalning i förväg för något som inte är utfört.