prot · H80987 · 2021-03-03 00:00:00 — Detta har dock inneburit flera krav på utökade gränser på bekostnad av det som vi normalt kallar internationellt vatten. Det bästa hade varit om i stället, likt , hade blivit ett neutraliserat och demilitariserat område med en gemensam förvaltning utifrån ett fördrag. Utrikesministern kommenterade att man inte har gett sig in i bilaterala delar i denna Arktisstrategi, men jag vill ändå kommentera . förvaltas av genom Spetsbergtraktaten, som är . Avtalet slår fast att ska vara neutralt och en permanent demilitariserad zon. Traktaten ger också alla länder som är undertecknare tillåtelse att driva verksamhet på ögruppen. är fördraget undertecknat av drygt 40 stater, och det skulle kunna vara en förebild för ett framtida avtal om . menar att bör ta initiativ till en konvention för att göra till en demilitariserad zon. Vi ser hur i praktiken har utvecklats till att bara ha verksamhet från och , och har tonläget blivit allt skarpare mellan länderna. Det är tydligt att norrmännen behöver ökat stöd från sina nordiska grannländer i sin dialog med . bedrev tidigare verksamhet på ögruppen. Vi hade kolgruvor, då kolet är relativt lätt att komma åt. Det är dock inte lönsamt och inte miljömässigt hållbart, och transporterna är jättelånga. Trots detta håller fast vid sin kolbrytning. har en lång relation till , framför allt genom upptäcktsresande expedition som misslyckades med att nå med luftballong. För att stödja förvaltning av borde därför utreda möjligheterna att etablera verksamhet på ögruppen, förslagsvis en kulturverksamhet kopplad till Andrée-expeditionens öde. Det tycker jag är mest kreativa förslag för nedrustande diplomati, för då skulle kunna ställa upp på sida. Jag går vidare till och . Flera av de nordiska länderna är medlemmar i , men andra är det inte. Av regeringens skrivelse framgår det inte tydligt att varken eller är medlemmar i . Man låter snarare påskina att hela är medlem. Det är naturligtvis inte korrekt och speglar koloniala historiska arv. har och uppnått visst självbestämmande genom folklig kamp, men det är ett självbestämmande under press. bestämde sig för att utöka den militära närvaron på och efter påtryckningar från . Ett ökat internationellt intresse för måste innebära ökat självbestämmande – inte minskat – för de människor som bor i arktiska områden såsom och . Strategi för den arktiska regionen drabbas hårt av den klimatkris som mänskligheten skapat. Det anständiga är nu att inte göra det värre genom att utvinna fossila tillgångar som finns där, vars användning skulle leda till ett svårare tillstånd för regionen. Vi har chansen att göra något bättre för , och den chansen måste vi ta. Vårt ansvar är gentemot såväl urfolk som kommande generationer. Jag yrkar bifall till reservation 7. 185 (C) replik: Detta är inte en replik ämnad att försöka nå en samsyn i alla delar av säkerhetspolitiken – inte för att jag tror att det skulle vara omöjligt att jag och ledamoten skulle kunna komma närmare varandra utan för att jag tror att det ska ganska mycket till. Jag blev dock ganska tydligt apostroferad, och jag vill följa upp den apostroferingen här. Jag vill inte på något vis hävda att jag skulle vara någon form av Rysslandsexpert. Jag är på detta område, liksom på det säkerhetspolitiska området i stort, på alla sätt och vis en lekman. Men jag har, liksom jag tror och hoppas att de flesta av oss i utrikesutskottet har, lagt väsentlig tid på att försöka förstå det ryska synsättet bättre än jag gjort tidigare. Jag har försökt att göra det i samtal med och med hjälp av människor som har vigt sitt professionella liv åt att försöka förstå det ryska agerandet, det ryska militära tänkandet och det ryska politiska tänkandet samt varifrån detta kommer. Jag tror att jag, så gott som det nu kan förväntas av en svensk riksdagsledamot, förstår det ryska perspektivet här. Men det är en väldig skillnad mellan att förstå det ryska tänkandet – att försöka förstå vad som menas med det – och att bekräfta det. Detta var också anledningen till min tidigare replik på anförandet från , som jag inte tror på något vis vill förstärka det ryska narrativet. Det är dock lätt att man glider över i det om man blir alltför förstående. Jag förstår varifrån detta kommer, men jag tror inte att någon av oss tjänar på att vi förstärker det eller säger att det är ett rimligt sätt att agera att hävda att man skulle vara hotad till exempel längs den ryska ishavskusten. Låt oss jämföra detta med andra delar av det ryska tänkandet. Vi kan alla förstå hur problematiskt det blir om vi köper andra delar, till exempel synen att har en historisk mission att återvända till en större makt och en större geografisk utbredning. Jag tror att vi alla förstår varifrån detta kommer, men vi är alla mycket försiktiga med att bekräfta det. Jag tror att det finns en parallell till detta – man kan förstå utan att bekräfta. 186 (V) replik: Det har varit intressant att lyssna på , både i anföranden och i replikskiften – även . Jag tycker att det som har varit inne på också har varit intressant att lyssna på. Jag tycker att det är viktigt att som svensk politiker ändå försöka förstå den ryska björnen – om vi kallar dem så – och hur de tänker och resonerar, utan att för den skull säga att deras världsbild är korrekt. Strategi för den arktiska regionen Jag tycker att det finns alldeles för mycket naivitet i den svenska debatten. Man målar upp som hotet om och om igen och ser inte hur det från den ryska sidan går att göra exakt samma sak med vad som sker både i och – framför allt – inom försvarsalliansen , som höjer bnp-anslagen till och har stora övningar i närhet. Vi ser nu att – Trøndelag – får stora amerikanska bombplan. Det är ändå relativt nära dem som denna typ av händelser sker. Radaranläggningar byggs också ut på och . Det är väldigt tydligt att detta är en upptrappning gentemot för att möta den ökade militära upprustningen. Ryssarna kan ju dock se det precis tvärtom, som att det också är ett sätt att hota . Jag tror att i en fredligare värld inte skulle känna ett behov av snögubbar på karga öar mitt ute i . Det finns ändå någonting i deras narrativ som gör att de är beredda att sätta militär personal på obebodda öar mitt ute i ingenstans. Det kan ju finnas ekonomiska incitament till det, till exempel olja och gas, som var inne på. Men det finns såklart också säkerhetspolitiska dimensioner, och jag tycker att vi ska se dem lite bättre än vad jag tycker att en del borgerliga ledamöter gör. Jag tycker mig ändå höra en tendens hos att försöka förstå dem. 187 (C) replik: Det är skönt att den tendensen finns, men här har vi också ett av problemen om vi blir alltför förstående – eller förstående på fel sätt, kanske man ska säga. Det är ju en gammal fin svensk tradition att vi använder kålsuparretoriken och säger att båda sidorna är ungefär lika goda kålsupare och trissar upp varandra och att det är ungefär likvärdigt. Men det finns vissa avgörande skillnader här. Det finns anledningar till att Försvarsberedningen har sagt att den utökade ryska militära aktiviteten i kombination med den hotfulla retoriken och de faktiska invasionerna och ockupationerna av grannländer till gör att det här är den dimensionerande hotbilden för och i norra . Vi skulle alla önska att det inte var så, men tyvärr tror jag att det är precis denna sanning vi står inför. Där har vi en väsentlig skillnad mot om vi vänder på perspektiven och ser det ur ryskt perspektiv. Det är inte så att Natoländer, , , eller de nordiska länderna har invaderat sina grannländer. Vi torgför inte en retorik som hävdar att våra grannländers territorium egentligen är vårt eget. Och om vi talar om en fredligare värld ska vi också ställa oss frågan: Vad är det som gör att världen har blivit mindre fredlig? När vi kollar på några av de svåra konflikterna i närområde kan vi se att tyvärr ofta inte är en part som trissar ned dem, utan tvärtom är med och trissar upp dem. I vet vi att ryska intressen och det ryska stödet till Asadregimen har försvårat, förlängt och förvärrat konflikten. Här har vi en grundläggande skillnad som gör att vi måste komma ifrån retoriken om att vi är lika goda kålsupare och att det går att förstå det ryska perspektivet. Visst går det förstå hur man kan bygga upp ett sådant narrativ, men det innebär inte att det är korrekt. Det gör det inte till en korrekt beskrivning av verkligheten, och det gör det inte till ett bra och korrekt sätt att agera. Det är precis detta jag menar med att jag tror att det är väldigt farligt om vi, om än med goda avsikter, bekräftar den typen av ryska narrativ. 188 (V) replik: Strategi för den arktiska regionen Jag tycker att detta är av delvis samförstånd. Jag håller med i mycket av det som resonerar kring. Det stämmer ju att har stått för de stora aggressionerna med attacker på andra länder, framför allt östra , annekteringen av och så vidare. Så är det ju i ett historiskt perspektiv. Lite längre tillbaka har vi sett , med flera invadera och . Men det ligger alltså lite längre tillbaka. Men man måste ha klart för sig att och Nato inte är helt fria från ansvar här. var den som inte skrev under överenskommelsen i . rörde den inte säkerhetspolitik utan framför allt klimatfrågan, men det var ändå som gick från det arktiska bordet och sa att man inte ville vara med. Det var inte ryssarna som gjorde det. Det är Nato som har höjt sina försvarsanslag till i alla medlemsländer. Det är som har tryckt på för det och därigenom höjt hotbilden i hela världen, oavsett om det gäller eller . Man har höjt insatserna på det sättet. ser vi också att den nye president , som inte alls är den fredsduva som en del vill måla ut honom som, bombade olika typer av mål i . Detta skapar såklart konflikt med , som också finns på marken i . bombade man inga ryska mål, men det komplicerar ändå situationen i världen. Det jag saknar i regeringens politik är lite mer tydlig nedrustning, att man tittar på kärnvapenfrågan och tittar på hur man kan skapa kärnvapenfria zoner i det här området och om man kan skapa fler demilitariserade zoner. Det finns demilitariserade zoner på och på . Jag tror att det är viktigt för svensk säkerhetspolitik att värna de demilitariserade zonerna just för att minska aggressionerna mellan stormakter som , och men också mellan oss mindre stater i den arktiska regionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2020/21:MJU11 189 (M): Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation 1, som handlar om vikten av internationella samarbeten i havsmiljöfrågor. fastställde FN 17 globala hållbarhetsmål. Två av dem rör vatten. Ett handlar om rent vatten och sanitet för alla, och ett riktar in sig mer på hav och resurser. Det är viktiga mål som FN:s medlemsländer har antagit, eftersom inget land på egen hand kan hantera de problem som exempelvis marint skräp och försurning ger upphov till. För en god och livskraftig havsmiljö krävs därför mer och konstruktivt internationellt samarbete. Men hur går det med målen då? Ja, i är det SCB som följer utvecklingen. Och på vatten- och avloppssidan klarar vi det galant, men SCB påpekar att vi måste jobba vidare för att säkerställa att vi även 2030 har ett dricksvatten av god kvalitet. Då det gäller målet om hav är läget mer bekymmersamt. Framför allt lyfter SCB fram problem med övergödning, farliga ämnen och den bedrövliga utvecklingen vad gäller vissa fiskbestånd. Ett ytterligare problem är att man ser tecken på att börjar försuras. Hav tar normalt upp atmosfärens överskott av koldioxid, men på senare årtionden har omfattningen av koldioxiden blivit så stor att haven inte klarar mer och därför börjar bli försurade. Detta är något som kraftigt påverkar hela ekosystemet och den biologiska mångfald som haven hyser. Det är förstås oroväckande, och det visar på de starka samband som måste råda mellan en aktiv klimatpolitik och en aktiv havspolitik. Som sagt är läget gott då det gäller dricksvatten, även om vi faktiskt har upptäckt ett par dricksvattentäkter som är så kraftigt förorenade att de har måst stängas. Vi behöver därför göra mer för att kvalitetssäkra vattnet men också för att inhämta mer kunskap om vilka kemikalier vi exponeras för, hur farliga de är och framför allt vad vi kan göra åt dem. Därför vill vi moderater att det ska inrättas ett tvärvetenskapligt för dricksvatten. Detta kan komma väl till pass, för ska vi införa en ny EU-lag på området. Den kommer att fastställa miniminivåer av vissa ämnen som PFAS, bisfenol A och uran. Det är ett bra initiativ. Det nya med EU-lagen är att den också kommer att rikta krav hela vägen från källan till kranen. gäller det att precis som andra länder, även om vi har ett bra vatten, vässar sig ytterligare och kanske till och med kan exportera sitt kunnande till andra länder. Jag nämnde att det blir minimikrav på PFAS. Det är ju den kemikalie som har orsakat stor oro och vånda för invånarna i i och om vilken det just nu pågår en rättsprocess. Vattenförsörjningen är en annan viktig fråga. har delar av drabbats hårt av torka, vilket har gett lågt grundvatten och sinande brunnar. Detta påverkar förstås både hushåll och företag väldigt svårt. Inte minst jordbruket har haft stora problem att klara vattenförsörjningen för sina djur. Detta är något som också framkommer i den rapport om lantbrukets sårbarhet som vi i miljö- och jordbruksutskottet härförleden publicerade. Vi måste alltså göra mer för att spara dricksvatten, och det borde vi kunna. använder varje svensk vatten , men det är faktiskt av vattnet som används till matlagning eller dryck. Det vore därför bra om vi till exempel när vi vattnar eller spolar av saker kunde använda det som kallas för tekniskt vatten, som har en annan typ av rening än det högkvalitativa dricksvattnet. Detta skulle man kunna beakta i samband med att man till exempel planerar nya bostadsområden. Det tycker vi att man borde göra. Som sagt kommer EU snart att bidra till en bättre vattenkoll. En annan fråga som man har sagt att man kommer att ta upp är läckage av dricksvatten. Här trodde jag inte att problemen var så stora, men faktum är att även hos oss i läcker det mycket vatten ur våra ledningsnät. låg läckaget på nivåer mellan . Med tanke på klimatförändringar och annat är detta viktigt att hålla koll på även i ett land som är vattenrikt som vårt. Framöver väntar nu stora behov av investeringar. Svenskt Vatten, som ju är kommunernas branschorganisation, uppskattar de nya kostnaderna till . Därför är det viktigt att regeringen nu faktiskt försöker få koll på hur dagens infrastruktur, trots att det är kommunalt va, kostnadseffektivt ska kunna anpassas till framtida utmaningar. Det är vatten in och avlopp ut. För att vi ska kunna minimera mängden skadligt avloppsvatten som når naturen måste vi jobba både uppströms och nedströms, som man säger. Vi måste jobba förebyggande och även hitta bättre rening vid utloppen. Detta har det satsats på. Det var bland annat den moderatledda alliansregeringen som drev på frågorna för att bli bättre på att plocka bort läkemedelsrester och vattenburna smittor från avloppsvattnet. Detta är en fråga som vi fortsatt driver, för det är fortfarande stora problem med läkemedel som kommer ut i våra hav, som , och som till och med kan göra fiskarna tvåkönade. När man kvalitetssäkrar vattnet tittar man på förekomsten av några få ämnen. Då vet vi ändå att det finns 180 000 registrerade ämnen i EU. Här måste vi alltså ha bättre koll och ta reda på vad som händer med så kallade cocktaileffekter, då flera kemiska ämnen riskerar att samverka på ett negativt sätt. Mer kunskap måste hämtas in och användas proaktivt, som när man tittar på virus i avloppsvatten och på det viset kan använda det som indikator för utbrotten av covid. Men frågan om teknik och krav för avloppsrening måste också hanteras utifrån situation. ställs mycket höga krav på rening av enskilda avlopp, trots att miljönyttan inte över huvud taget motsvarar kostnaderna för åtgärderna. kan det kosta mellan 70 000 och 150 000 att åtgärda ett avlopp. Det är mycket pengar som gör att många har tvingats lämna hus och hem. Det är inte rimligt. Ändå motsvarar utsläppen från dessa fastigheter kanske av totala utsläpp av fosfor. Det är en intressant faktor. Det är intressant, för finns det vetenskapliga studier som säger att om hänsyn skulle tas till den självrening som dessa avlopp gör när det gäller både fosfor och andra föroreningar – det kallas för markretention – så skulle kraven på renoveringarna inte behöva vara så omfattande som de är . Vi moderater förvånas över att myndigheterna inte agerar mer utifrån evidens och beprövad erfarenhet. Här borde krafttag tas och ett rimlighetsrekvisit införas. Avslutningsvis, fru talman! Som framgår av mitt anförande vill vi hävda att det behövs mer kunskap om vatten. Vi är därför tacksamma för den satsning som regeringen har presenterat i forskningspropositionen, där man talar om att inrätta ett nationellt program för hav och vatten. Det skrev vi om redan i vår kommittémotion. Vi hoppas och tror på detta, och vi plussar faktiskt på pengar när det gäller just den frågan. Detta är nämligen ett område som är oerhört väsentligt för all befolkning på hela vår jord. 190 (SD): Vi debatterar vattenvård. Det är kanske den allra viktigaste frågan vi har att handskas med. Vatten, och framför allt rent vatten, är ju en förutsättning för liv och för att mänskligheten ska kunna fungera på den här planeten. Och så länge det finns liv på den här planeten kommer också våra vattendrag att påverkas i någon omfattning. Vi kan se på vår egen region. Det bor 90 miljoner människor inom avrinningsområde. De flesta bor i den södra delen av regionen, och det enskilt största landet är . Detta är en av de mer industrialiserade regionerna i världen. Det handlar om välmående länder med hög bruttonationalprodukt som producerar stora värden . Det påverkar naturligtvis våra hav. Det finns 3 000 reningsverk i denna region. Vissa används av miljoner människor och andra av mycket få. Detta understryker vikten av internationellt arbete. Oavsett vilken politik vi bedriver här i kan vi inte lösa problemet enbart här. Det är positivt att detta också har varit i fokus för utskottets arbete. riktade ett tillkännagivande om att ska driva på för att öka det internationella samarbetet inom Ospar och Helcom. Vi väntar fortfarande på återrapportering om detta, men det är ett bra fokus som har haft. Det känns också viktigt att ta upp Miljömålsberedningens arbete som slutredovisades . Vi har presenterat ett betänkande där det till största delen är stor enighet över partigränserna. Det handlar om nya etappmål för återföring av växtnäring och marint områdesskydd. Det handlar också om förenklingsarbete och förslag som ska göra samverkan mellan myndigheter och regering bättre. Under Miljömålsberedningens arbete visade det sig, i alla fall för mig, att det har funnits ett problem med att både sittande och tidigare regeringar inte har tagit fullt ansvar för politiken. Mycket har skyfflats runt mellan myndigheter, som i sin tur ogärna har velat skyffla saker tillbaka till . Det är komplicerat att arbeta med vattenvårdsfrågorna. påverkan är inte avgörande på något sätt. En åtgärd får inte effekt på kort sikt, utan det tar i regel åtskilliga år. Frågorna är heller inte utan intressekonflikter. som vi vill att det ska produceras mer mat är det ett faktum att ju mer vi brukar jorden, desto svårare blir det att minska påverkan på våra vatten. Särskilt omfattande är problemen i exempelvis som har jordar som kräver mycket tillsatser. Det är också många och små gårdar. Ju fler aktörer som brukar jorden, desto svårare blir det naturligtvis att uppnå beteendeförändringar. Just intressekonflikterna är avgörande när det kommer till dessa frågor. Vi har en levande landsbygd med ökad svensk matproduktion, och vi har arbetet mot näringsläckage. Vi har förbättringar av avloppen hos enskilda till förmån för kommunala avloppssystem och modernisering av befintliga som vi har oerhört höga kostnader för de enskilda. Människor får kanske gå från hus och hem för att de inte har råd. De kanske inte kan höja bolånet eftersom de är för gamla eller eftersom deras hus på landsbygden inte är värt tillräckligt mycket. Vi har intressekonflikter när det gäller transporter till havs för att förbättra luftkvalitet och minska utsläpp. Det stör livet i våra hav och försämrar kvaliteten på våra vatten. Jag vill passa på att yrka bifall till reservation 9. Det är en fråga där vi ser att det inte finns många intressekonflikter. Det handlar om EU:s vattendirektiv och den svenska implementeringen. I takt med tekniska framsteg, större befolkning och ökade krav på rening krävs det framöver förnyelse av de svenska reningsverken. Vi behöver få möjlighet att avskilja såväl fler näringsämnen som läkemedelsrester, och reningsverken måste höja sin kapacitet. EU:s vattendirektiv är ett hinder i det här arbetet, och det har fattats domslut som inneburit att reningsverk inte kan byggas i den omfattning som krävs för att möjliggöra effektiv och maximal rening. Direktivet hindrar investeringar i ny avancerad teknik som kan göra rening av läkemedelsrester möjlig som regelverket gynnar mindre effektiva anläggningar. Här är det viktigt att och regeringen agerar inom ramen för EU-samarbetet för att förändra vattendirektivet så att miljöskyddande verksamheter som avloppsreningsverk och andra miljöåtgärder i samhället alltid ska kunna tillåtas. 191 (C): Jag vill inleda med att yrka bifall till reservation 4 under punkt 3. är ett land som på alla sätt och vis är präglat av vatten genom de sjöar, hav och vattendrag som gett oss mat, försörjning och våra viktigaste färdvägar genom större delen av vår historia. Att vi över huvud taget står här på och debatterar beror i grund och botten på vikten av att kontrollera vattenvägen som går utanför panoramafönster. Vi är också påverkade av vattnet eftersom i grunden är ett vattensjukt land. Vi har fullt av myrar, kärr, våtmarker, mossar, gölar och andra vattensamlingar som det svenska språket har ord för. Verkligheten för alla generationer svenskar före vår egen är präglad av hårt arbete för att dika ur, dämma upp, sänka, höja, kontrollera och leda bort vatten. Vatten har varit lika delar resurs och bekymmer. För oss, fru talman, är situationen en annan. Rent vatten, tillgängligt vatten med lite nederbörd och livskraftiga ekosystem är inte och kommer inte att vara en självklarhet. Tvärtom är det en allt viktigare och mer dyrbar resurs även här i . Klimatförändringarna gör att såväl torksomrar och skogsbränder som översvämningar och extrema nederbördsmängder kommer att bli allt vanligare. Detta blir också svårt att hantera i ett land där hanteringen av vatten oftast har inneburit att dika ur och få ut vatten så fort det bara går till hav och . Såväl ur samhällssäkerhetssynpunkt som för biologisk mångfald och jordbruket, liksom för att minska övergödning och marin nedskräpning, är det av stor vikt att få till fler våtmarker, dämmen och lager för vatten i landskapet. har därför i budgetsamarbetet försökt att stärka de ekonomiska satsningarna på fler våtmarker. Det är jag stolt och glad över, men ett stort arbete kvarstår, både när det gäller att förbättra möjligheterna att anlägga bevattningsdammar och ta del av medel för att anlägga våtmarker och för att förstärka satsningar med de godaste resultaten, till exempel arbetet med LEVA-samordnare som ser till att vi får ut och genomför åtgärder för fler våtmarker och mer stående vatten i landskapet. Vattenvården handlar självklart inte bara om att få mer stående vatten på rätt ställen i det svenska landskapet. Minst lika viktigt är att säkra tillgången till rent vatten och att rena det vatten vi använt i industrier och hushåll. En stor utmaning är att det svenska va-systemet är föråldrat.