prot · H809140 · 2021-06-14 00:00:00 — 27 (L): Ett av de viktigaste verktyg en ledamot har i sitt arbete är att till ett statsråd få ställa interpellationer och frågor som rör statsrådets tjänsteutövning. Det ingår i så kallade kontrollmakt och ska inte missbrukas vare sig av riksdagsledamöter eller av statsråd. Man behöver till exempel som ledamot inte ställa frågor som har besvarats, kanske redan ett antal gånger till och med. Som statsråd har man att svara inom den tid och i den form som riksdagsordningen anger, även om man tycker att frågan är tjatig eller irrelevant. Om man ser hinder för detta besvarande meddelar man det. Det finns visserligen ingen formell skyldighet för statsråd att svara, som vi har hört. Men det hör till undantagen att så inte sker. Det vore väldigt olyckligt om denna så kallade frivilliga modell skulle upphöra. Vårt arbete mellan riksdag och regering bygger, trots våra åsiktsskiljaktigheter i sak, på respekt och förståelse för varandras roller. Detta är en fundamental del av vår demokrati och måste värnas. Vad gäller den granskning som KU genomförde av justitie- och migrationsminister och hans hantering av skriftliga frågor kan jag till viss del sympatisera med statsrådets förklaring till varför hans svar dröjt. Statsrådet ville avvakta en tydligare linje från gällande rättsliga förutsättningar för att hämta flyktingar till utan EU-beslut. Men att det skulle krävas elva så kallade fördröjningsmeddelanden till – det uppgavs att frågan skulle besvaras , , , och så vidare fram till – är inte rimligt. folkvalda och våra medborgare ska kunna ställa högre krav än så på ett statsråd. En annan granskning som också rör förhållandet mellan och regeringen gäller regeringens kontakt med . Att sammankalla är inget fritt valt arbete. Det är ett konstitutionellt reglerat organ som inrättats för att ge tydlig insyn och ett starkt inflytande inom utrikes- och säkerhetspolitiken. Det finns ingen möjlighet för regeringen att leverera i andra former än vad som föreskrivs i regeringsformen. I detta fall rörde granskningen specifikt regeringens information till i samband med auktionen av 5G-licenser, som genomfördes av , samt omfattningen av verksamhet . Detta ger anledning till att tydligt markera vikten av att format upprätthålls. En annan nämnd med ett unikt format, som också är beroende av respekten för arbetssättet och förtroendet mellan riksdag och regering, är . I denna granskning av statsminister hantering av regeringens skyldighet att samråda med inför överenskommelsen om återhämtningsplan och långtidsbudget i samband med Europeiska rådets möte den 17–konstaterar KU att det inte varit tydligt för alla vad exakt samrådet omfattade, vilket kan ha lett till missförstånd. Jag skulle definitivt vilja säga att det åtminstone ledde till misstro mellan parterna. Eftersom vi vet att dessa samråd mellan regering och kan ske med mycket kort varsel, via telefon, mitt , med olika aktörer inblandade och inte alltid med samma personer närvarande är det extra viktigt att det finns tydliga rutiner, om inte rent av övertydliga, så att inget faller mellan stolar eller kan missuppfattas. Det är med andra ord bättre att vara tydlig till en nivå där man nästan kan ses som tjatig och formalistisk i dessa kontakter – allt för att säkerställa att är en tydlig röst för demokratin både i EU och här hemma. Handläggning av vissa regeringsärenden (kapitel 2) vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) 28 (S): Kapitel 3, Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen, får jag inleda. Det är tre ärenden, fru talman: föreskrifter avseende nyckelbiotoper, försäljning av viss verksamhet och slutligen Ambassadörens roll i ärendet . Innan jag lite kort går in på de ärendena vill jag bara reflektera lite grann över någonting som har tagits upp här från talarstolen, nämligen roll i granskningen. Det har framhållits från ett flertal ledamöter att den ska vara strikt konstitutionell och inte politisk. Jag tror att det är viktigt att man i alla fall reflekterar lite grann över det. För mig är det konstitutionella väldigt politiskt. Det är bara att fundera över hur världen ser ut, hur den är skapt. Det har en enorm betydelse vilken konstitution som styr ett land. Det är den ena delen av det här. Det kanske låter som ordvrängeri från min sida, men jag tycker att det är viktigt. Sedan är det inte heller helt enkelt att med kirurgisk precision skilja det strikt konstitutionella från det mer partipolitiska. Det tycker jag att vi har kunnat konstatera när vi har lyssnat på talarna här . Jag säger detta inte alls för att upplysa er, ärade ledamöter. Men för dem som lyssnar på debatten kan det vara bra att få en förklaring av vad vi menar med detta. Jag upplever att ni, mina kära kollegor, menar att ni när ni ska se er i spegeln ska känna att de ställningstaganden ni har gjort inte är beroende av om ni representerar regeringsbärande partier eller oppositionspartier. Det är så jag tolkar vad ni säger. Om ni rodnar när ni ser er i spegeln eller inte är väl upp till var och en av er. Jag tänker inte på något sätt recensera det. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens förhållande till (kapitel 1) Jag går in på de olika ärendena, fru talman, och börjar med föreskrifter avseende nyckelbiotoper. var inne på detta. Hon konstaterade – för att hänvisa till vad som är politik och vad som inte är det – att det finns vissa konsekvenser av det här ärendet när det gäller äganderättsfrågor och enskilda medborgares möjligheter att utöva sina rättigheter. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Jag kan hålla med om det och ställer mig bakom detta resonemang. Jag skulle vilja förstärka det och säga att om man ändå är inne på det spåret finns det dessutom naturligtvis ekonomiska konsekvenser. är ett land som är beroende av ett välfungerande skogsbruk. Men det är inte detta som granskning handlar om, utan det handlar om att dessa föreskrifter har utfärdats i strid med regeringens bemyndigande. Detta innebär att det har funnits formellt giltiga myndighetsföreskrifter som varken anser sig kunna tillämpa eller har behörighet att upphäva. Då har KU konstaterat att regeringen inte har hanterat den uppkomna situationen på ett tillfredsställande sätt. Det är det som är resultatet av vår granskning. Sedan handlar det om frågan om försäljning av viss verksamhet. Här har man också kommit fram till att det finns synpunkter på hur regeringen har hanterat denna fråga. Man kunde vid granskningen konstatera att vid sin årliga revision har kunnat konstatera att kraven på affärsmässighet inte har uppfyllts vid försäljning av denna verksamhet. Det är naturligtvis en enormt viktig princip att denna typ av försäljningar genomförs affärsmässigt. Det är viktigt att komma ihåg att det är myndigheten som har haft ansvaret för denna fråga men att regeringen inte fullt ut sett till att informera sig om hur detta skulle skötas. Det är kontentan. Myndigheten har ansvaret, men regeringen har inte fullt ut följt upp hur detta har hanterats. Sedan kommer jag till den tredje frågan i detta kapitel som handlar om ambassadörens roll i ärendet om . Detta är ett ärende som är oerhört komplext, både från konstitutionell synpunkt och från diplomatisk synpunkt. Ärendet har även prövats juridiskt. Detta är alltså ett ärende som har föranlett mycket tankearbete och mycket diskussioner i när det gäller hur detta skulle tolkas. har efter dessa genomgångar kommit fram till att ambassadören har gått utanför sina instruktioner. Utskottet konstaterar också att ambassadören har gjort en annan bedömning av detta. Då gör bedömningen att det finns en brist någonstans i kommunikationen mellan departement och ambassadör. Annars skulle inte denna otydlighet ha kunnat uppstå. Det är enligt inte tillfredsställande. 29 (M): Detta kapitel i granskning rör regeringens styrning av förvaltningsmyndigheterna. Jag kommer att belysa tre frågor: och nyckelbiotoperna, samt fallet med . Frågan om har handlat om nyckelbiotopernas existerande. Att räkna och inventera nyckelbiotoper – när det sker och hur det sker – är en fråga som har debatterats . Det är särskilt när detta görs i samband med ett annat tillsynsärende som det också kritiseras. har för sedan konstaterat att de föreskrifter som man har stött sig på när man har inventerat nyckelbiotoper inte har grund i det uppdrag som regeringen har gett . Vad betyder det? Jo, det betyder att den legalitet som ska finnas, som vi enligt vår konstitution är skyldiga att se till sker i fråga om regeringens styrning över myndigheterna, inte har funnits. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Man har försökt lösa detta genom att skriva på myndighetens hemsida att man, trots att man har dessa föreskrifter och att de är formellt giltiga, inte kommer att tillämpa dessa föreskrifter för att man själv inte heller kan upphäva dem. Det behöver regeringen göra. Detta tycker jag är ett ganska klassiskt exempel som visar hur passivitet hos en regering kan föranleda att vi från anser att det är en brist. Det ligger på regeringen att agera – att upphäva dessa föreskrifter och att göra så att myndigheten kan agera formellt korrekt. Det tycker jag också är en skyldighet i ljuset av de stora konsekvenser ekonomiskt, som tidigare talare var inne på, men också rent privat och kanske känslomässigt som dessa nyckelbiotoper och inskränkningar i äganderätten och möjligheterna att använda och bruka sin mark och sin skog innebär för många. När det gäller rör vår granskning dåvarande miljö- och klimatminister agerande i samband med försäljning av viss verksamhet, en verksamhet som har kallats Sjöfart. Det är som har granskat huruvida denna försäljning har skett på ett affärsmässigt sätt eller inte. De har konstaterat att så inte har varit fallet med hänvisning till särskilt fyra punkter. För det första har inte gjort någon extern värdering av denna verksamhet. För det andra har man inte bjudit ut försäljningen till allmänheten, och det har inte funnits konkurrens vid försäljningen av verksamheten. För det tredje har man sålt verksamheten till en före detta chef för samma verksamhet. Chefen var så sent som en månad före försäljningen i tjänst som chef över samma verksamhet. Och för det fjärde har man låtit denna chef kontakta kunderna till bolaget innan han har förvärvat bolaget. Han har haft kontakt med dem för att kunna försäkra sig om att de vill vara kvar som kunder. Sammantaget gör detta att denna försäljning inte har ägt rum på affärsmässig grund. Vår fråga blir då: Vad kunde och borde ministern, och i detta fall regeringen, ha gjort, och hur borde man ha agerat i sin styrning för att inte låta denna situation uppkomma? Vår slutsats landar i att man har haft möten och dialog om detta ärende. Regeringen har blivit informerad om olika handlingsalternativ, och det har diskuterats. Men man har inte ställt frågor om och följt upp på vilket sätt man kan genomföra en sådan försäljning och säkerställa att den sker på ett affärsmässigt sätt. Även om man har delegerat till myndigheten att genomföra försäljningen av statlig egendom är det likväl regeringen som är ansvarig för att styra sina myndigheter. När det gäller finns det väldigt mycket som redan har sagts i detta ärende, inte minst för att det har varit en process i domstol, så det finns ett omfattande material som vi givetvis har tagit del av. Jag ska försöka sammanfatta våra slutsatser till två punkter. Den första är att regeringen och departementet tidigt beslutade att ambassadörens uppdrag skulle avslutas i förväg men att det sedan tog väldigt innan detta skedde, så pass att händelsen – affärsmötet i mellan dotter och affärsmännen – kunde äga rum. Det var den ena slutsatsen. Den andra är att kommunikationen mellan och ambassadören inte har varit tillräckligt tydlig. Detta ska ses i ljuset av att alla vi som är inblandade i detta ärende har förståelse för och insikt om att UD-språket per se inte är tydligt, vilket vi har diskuterat i utskottet. Detta är ett fall där detta uppenbarligen har varit en stor brist och där det har funnits behov av större tydlighet. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) De omständigheter som ägde rum före affärsmötet föranleder att det hade funnits skäl att vara ännu tydligare och mer uppmärksam, utförlig och skyndsam i kontakterna med den dåvarande ambassadören. 30 (SD): Det som utmärker alla de tre ärendena är passivitet från regeringens sida. När det gäller nyckelbiotoper behöver inte så mycket läggas till vad föregående talare har sagt. Det är en viktig fråga. Människors livsverk och kanske egendomar kunde med en skrift klassas som nyckelbiotoper och därmed bli ganska värdelösa. När detta uppdagades borde regeringen snabbare ha ordnat med detta så att det stämde överens. Vad gäller försäljning av Sjöfart till en tidigare chef inom myndigheten är det ett väldigt intressant fall. Inköp inom den offentliga sektorn är utförligt reglerat genom lagen om offentlig upphandling. Detta har man gjort för att gynna den fria konkurrensen och motverka korruption. Däremot, gällande försäljning och avyttring av offentligt ägd egendom, har vi inte samma utförliga lagstiftning i . Regeringen får besluta att överlåta annan lös egendom än aktier, andelar och tomträtt om egendomen inte längre behövs för statens verksamhet. Försäljning ska genomföras affärsmässigt. Mycket mer än så föreskriver inte våra lagar gällande detta. Genom förordningen om överlåtelse av statens lösa egendom har regeringen delegerat ansvaret för försäljningen av sådan egendom till respektive myndighet under regeringen. Myndigheterna ansvarar för att försäljningen sker på ett korrekt sätt. Det var således i första hand ansvar att se till att försäljningen av tillgångar i samband med avvecklingen av en del av affärsområdet skedde på ett korrekt sätt. har konstaterat att så inte var fallet. Försäljningen uppfyllde inte kravet på affärsmässighet. Utskottet noterar att informerade om att myndigheten övervägde att avveckla den aktuella verksamheten och tog upp olika handlingsalternativ med departementet. Vid ett möte med departementet konstaterades att en försäljning av lös egendom måste ske affärsmässigt. informerade sedan departementet om att myndigheten förhandlade med en extern part om försäljningen av tillgångarna. Det är detta man kan reagera lite över. Även om vi har självständiga myndigheter i kan man tycka att regeringen bör kräva lite mer information om man hör att det bara är en extern part som är intresserad och fråga om det har varit ute på anbud. Mot den bakgrunden anser utskottet att , i den dialog som förevar, har brustit i fråga om att informera sig om hur avsåg att genomföra försäljningen affärsmässigt. Som nu skedde fick departementet information om upplägget först i efterhand, i samband med att oppositionen kom med skriftliga frågor och interpellationer. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Det tredje ärendet gäller ambassadören. Man hade beslutat att denna ambassadör skulle avsluta sin placering på grund av en koppling. Sedan har det varit en lång tidsutdräkt beroende på olika saker som man kanske inte kunnat påverka så mycket, men när man återkommande märker att ambassadören inte släpper det hela är det viktigt att man säkerställer informationen och kommunikationen ännu mer så att det som skedde inte sker. Utskottet tycker att regeringen borde ha varit tydligare och följt upp detta bättre. 31 PER SCHÖLDBERG (C): Med risk för viss upprepning väljer jag att gå efter mitt manus. När det gäller kapitel 3 har ett omfattande arbete gjorts. föreskrifter avseende nyckelbiotoper, försäljning av viss verksamhet och ambassadörens roll i är det vi behandlar. När det gäller var det vid första anblick som såg den komplikation och det moment 22 som fanns där. När vi gick på djupet i ärendet kunde både jag och utskottet de facto konstatera att lämnade information till om att myndigheten ansåg sig ha utfärdat myndighetsföreskrifter i strid med regeringens bemyndigande och att åtgärder från regeringen krävdes. När det gäller föreskrifter avseende nyckelbiotoper uttrycker utskottet därför att det ankommer på regeringen att hantera den uppkomna situationen. finns en remissbehandling samt beredning inom , men vi skriver ändå att det inte har hanterats på ett tillfredsställande sätt. När det gäller försäljning av viss verksamhet är det en överlåtelse av statens egendom där regeringen har delegerat ansvaret för försäljningen till respektive myndighet under regeringen. Myndigheterna ansvarar för att försäljningen sker på ett korrekt sätt. Det var således i första hand ansvar att se till att försäljningen av tillgångar i samband med avvecklingen av affärsområdet skedde på ett korrekt sätt, det vill säga affärsmässigt. I det här fallet var det när fann att försäljningen av tillgångar inte uppfyllde kraven på affärsmässighet som läget klarnade. Utskottet noterar att informerade och att det pågick en process, men vi kan ändå konstatera att har brustit i fråga om att informera sig om hur avsåg att genomföra försäljningen affärsmässigt. Som nu skedde fick departementet information om upplägget först i efterhand. När det gäller ambassadörens roll i ärendet är det ett oerhört omfattande och komplext ärende. Det är ett imponerande arbete som gjorts för att klarlägga omständigheterna. UD har en långtgående och detaljerad styrning av sina utlandsmyndigheter, även i konsulära ärenden, när så bedöms vara påkallat. Utskottet har mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen, och med det faktum att ambassadören gör en annan bedömning i minne, kommit fram till slutsatsen att kommunikationen mellan UD och ambassadören i fråga om anhörigkontakter i ärendet inte räckte till i tydlighet. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Utskottet noterar den långa tidsutdräkten mellan UD:s bedömning att den dåvarande ambassadörens uppdrag skulle avslutas och att hennes uppdrag faktiskt avslutades. Utskottet har i granskningen framhållit vikten av en tydlig och situationsanpassad dialog för att säkerställa att instruktioner uppfattas på rätt sätt. Omständigheterna i detta fall gör att det hade funnits skäl att vara mer utförlig samt i vissa avseenden mer uppmärksam och skyndsam i kontakterna med den dåvarande ambassadören. Man ska vara väldigt ödmjuk inför alla beslut en regering måste ta, i synnerhet detta år. Att tempo, tajmning och tydlighet är av största betydelse är min lärdom av den här vårens arbete. Efter granskningen är min slutsats därför att det är på dessa områden – tempo, tajmning och tydlighet – som kärnan i utskottets ställningstagande i detta kapitel ligger. Jag vill avsluta med att rikta ett varmt tack till presidiet, till kollegor och till ett fantastiskt kansli. Jag önskar er en glad sommar. 32 (V): Jag har helt glömt att tacka alla inblandade de gånger jag har varit uppe. Tack till utskottsledamöter, till vårt fantastiska kansli och till presidiet här i kammaren, med talmän och övrig personal. Detta är väl den sista debatt som vi är uppe i under detta , så jag säger tack och trevlig sommar till alla. har vi gått över till regeringens ansvar för förvaltningen. Jag kommer bara att beröra två av de tre ärendena här. Jag har ingenting att tillägga i ärendet om föreskrifter avseende nyckelbiotoper. Det är dock klart att det är anmärkningsvärt när man hamnar i limbo – man kan varken följa dem eller säga upp dem, och regeringen gör ingenting. Det är väl bra att KU påpekar att man måste agera på de signaler man får från myndigheter när saker blir tokiga. Jag tänkte kommentera försäljning av en del av affärsområdet . Detta har varit uppe väldigt tydligt, men jag tänker ändå säga det jag hade tänkt säga från början. Jag tycker att det här är ett otroligt anmärkningsvärt ärende. Det är ju inte bara KU som har intresserat sig för denna försäljning, utan har som sagt tidigare granskat försäljningen ur sitt perspektiv och konstaterat att den inte har levt upp till kravet på affärsmässighet. Jag kommer att upprepa de punkter av kritiken som har nämnts härifrån tidigare. Man har alltså inte gjort någon extern värdering av de tillgångar som skulle försäljas. Man har heller inte lagt ut dessa till allmän försäljning. Man har inte sagt: Hallå, titta här! Det här ska vi sälja . Vad vill ni pröjsa? Man har låtit en tidigare chef inom området köpa verksamheten och, innan affären varit klar, låtit honom kolla med tidigare kunder om de tänkt vara kvar. Detta är verkligen anmärkningsvärt och helt emot det regelverk som finns för försäljning av statlig egendom. Vi kan diskutera hur det kunde vara i stället, vilka andra regler som kunde gälla, om man borde få sälja över huvud taget eller om det skulle vara på något annat vis, men det här är förstås helgalet. Det som poppar upp i mitt huvud är ordet korruption. Det här har dock granskat. Gransknings-betänkande Vissa frågor om regeringens ansvar för förvaltningen (kapitel 3) Vi i KU har granskat ministerns agerande och kännedom om ärendet. Det var i första hand ansvar att försäljningen skulle ske på ett korrekt sätt, eftersom det är som har fått detta delegerat till sig, men var informerade om att försäljningen skulle ske. Vid ett möte med konstaterades också att den måste göras affärsmässigt. informerade om att man förhandlade med en extern intressent. har inte frågat vidare om hur försäljningen skulle göras affärsmässigt och hur det hela skulle gå till. Miljöministern skaffade sig information om upplägget först när det var genomfört och när riksdagsledamöter började fråga efter information om försäljningen. Detta är förstås en brist. Det är bra att vi är överens om det, så får man lära sig för framtiden. Det är ganska vanligt i KU:s granskningar att vi noterar att kommunikationen brister. KU har gjort en granskning av den före detta utrikesministern med anledning av det möte som ägde rum på ett hotell i mellan dåvarande Kinaambassadören , ett antal kinesiska affärsmän och , som är dotter till , en svensk medborgare som är fängslad i . Det får väl anses ganska klart att ambassadören har agerat självsvåldigt och utan att informera UD om att hon planerade och genomförde mötet på . UD menar att de har haft en ingående styrning, men trots det kan man inte säga att kommunikationen har varit tillräckligt tydlig. Man kan undra om det är så att UD:s diplomatiska språkbruk i externa kontakter också gör att det blir väl luddigt och diplomatiskt internt. UD anser att instruktionerna till den dåvarande ambassadören har varit väldigt tydliga, men hon har inte uppfattat det så. Utifrån de svar som KU har fått på var och hur detta framförts till den före detta ambassadören måste jag säga att det för mig, som inte är van vid UD-språk, inte alls är särskilt tydligt att alla kontakter med skulle skötas via UD. Vi fick vid utfrågningen ett citat från e-post av den före detta utrikesministern, och det var verkligen inte solklart för mig. Det sirliga UD-språket, som var den term som den före detta ministern använde, kanske funkar bra i normalfallet. Men i det här fallet hade ju UD redan tidigare konstaterat att ambassadören inte funkade i sin roll gentemot , och då borde de kanske varit än mer tydliga i sin kommunikation. UD har inte heller agerat tillräckligt snabbt på de problem som fanns. Det gick från det att man gjorde bedömningen att ambassadörens uppdrag skulle avslutas till det att man agerade, och detta innebar att mötet på kunde äga rum. Det kan finnas många skäl till att det drar ut , och vid utfrågningen av den före detta utrikesministern angav hon att det inte var något särskilt anmärkningsvärt med det i detta fall.