prot · H809129 · 2021-05-28 00:00:00 — Människor förväntar sig mycket mer, och då måste kompetensen följa med. Det är skälet till att vi har utökat platserna på våra lärosäten. Det är därför fler examineras. Vi har även gett särskilda anslag till regionerna för att de ska kunna se till att den som är sjuksköterska och vill specialistutbilda sig ska kunna få en betald utbildning. Denna utveckling vill vi ska fortgå. Om jag får tala om vad regeringen har för förutsättningar och möjligheter att på nationell nivå stödja, hjälpa, underlätta för och samordna det som är regionernas ansvar kan jag nämna Nationella vårdkompetensrådet. Jag ser fram emot vad rådet kommer fram till när de nu tittar på hur behoven bedöms se ut framöver. I en region tittar de kanske på situationen och tänker: ”Hur ser det ut i vår region? Vilken personal har vi? Vilka ska vi specialistutbilda? Hur många ska få denna chans? har vi säkrat upp behovet det kommande decenniet.” Sedan flyttar personal över länsgränsen eller till en annan region och ett mer spännande jobb, vilket är helt självklart. Vi kan inte hantera specialistkompetensen som enbart en regional angelägenhet. är det arbetsgivaren som måste se till att villkoren är attraktiva och som måste ta hand om sin personal. Låt mig göra en kort avrundning. Covid-19-krisen är en kris av oproportionerliga mått. Att vara tvungen att göra mycket av det som man i normala fall inte gör sätter personalen på prov, och det gör att man arbetar på ett annat sätt. Det här är inte en organisation som man ska behöva ha i ordinarie fall. Det lär oss mycket och ställer krav på oss alla, och vi behöver samarbeta i detta. Det löpande arbetet med fler utbildningsplatser, fler som utexamineras och betald utbildning är en viktig väg att gå. Det är också detta regeringen har för avsikt att fortsätta med. Jag delar dock bilden av den utmaning vi har, inte minst där vi står just . 101 (M): Jag ställer upp på att det är en exceptionell situation . Men om man har extra resurser blir det mycket lättare att hantera en riktig arbetstopp. Regeringen har gjort satsningar för att på universitetsnivå fylla på i bristyrken. Men man har missat att följa upp det hela. har tittat på det här och kom med en rapport . Där kan man se att regeringen inte alls har nått målet vad gäller vare sig specialistutbildade sjuksköterskor – där har det gått absolut sämst – eller sjuksköterskor. Man har dock nått målet att få fler utbildade läkare och arkitekter, och de har till och med blivit fler än man behövde. Man har redan nått målet . Det hjälper alltså inte även om man öppnar kassakistan och försöker skapa utbildningsplatser. har därför kommit med förslag på hur man ska komma till rätta med det här. Man måste vara tuffare och se till att det finns praktikplatser. Man måste se till att använda resursen disputerade sjuksköterskor på ett bra sätt. Det måste göras på ett sådant sätt att man kommer igenom flaskhalsen. Ett annat dilemma är att kåren är överårig. Det tar innan man når specialistkompetens. Så är det inom alla akademiska yrken. Många hinner få både barn och barnbarn innan de nått ända fram. I och med det blir tiden i yrket relativt kort. De kommer snart att gå i pension. Kanske är det för att kåren är gammal som det har funkat under pandemin. På en vanlig vaccinationscentral kan man se att de är fajter och vill göra sitt bästa. Många har gått in i tjänst nu trots att de har passerat pensionsåldern. Men så här kan vi inte ha det. Vi kan inte bygga på det här. Vi kan heller inte skylla på att sjukvården var privat eller icke-privat, eller att folk flyttar mellan regionerna. Vi har för få totalt sett. I och med att arbetsvillkoren i inte har varit lika fördelaktiga som exempelvis i har vi haft ett dränage dit. Man behöver därför titta på arbetsvillkor och också utbilda fler. De allra flesta vill ändå vara kvar i sitt hemland och inte vara i . Jag tror att det finns jättemycket att göra. Jag önskar att regeringen inte bara öppnar plånboken utan också talar om för universiteten vad de har fått resurserna till. Regionerna eller enskilda sjukhus kan inte styra universiteten och ska heller inte göra det. De styrs via regleringsbrev, och det är bara funktion som har makt att styra upp det här. Jag har tidigare haft en debatt om ämnet med . Då kallade hon mig populist när jag tyckte att det här är en stor samhällsfara. Jag hävdar dock att det är det. Vi har byggt upp en vårdskuld, och många väntar på tunga operationer. Jag tycker att det är en försumlighet om man inte följer upp de mål som man de facto har fått resurser till. Man ska utbilda de personer som man ska utbilda och inte några andra som man tycker är kul att utbilda. Det här är en enormt viktig uppgift för regeringen. 102 Socialminister (S): Det blir lite konstigt om jag och ska diskutera att det är regeringens ansvar att det finns praktikplatser i regionerna. Finns det någonstans där regionerna, våra huvudmän, inte ordnar praktikplatser? partivänner styr ju i regionerna. av våra invånare bor i en region där och styr. Regeringen kan inte inrätta praktikplatser på specifika sjukhus, avdelningar och kliniker. Det är säkert inte mening att uttrycka sig så, men det här är en omöjlighet. Vad regeringen kan göra är att se till att det blir fler utbildningsplatser. Jag säger inte att det är nog eller att vi inte behöver göra mer. Men det är viktigt att säga att de som har utexaminerats som intensivvårdssjuksköterskor har ökat med , från 400 till 500 . Man kan tycka att de borde vara ännu fler. Men vart tar de vägen när de har utexaminerats? Det är frågan. Regeringen kan dock inte säga att en viss person måste anställas. Vi kan se till att det finns ekonomiska förutsättningar. Vi kan se till att det finns utbildningsplatser. Vi kan ha ett nationellt vårdkompetensråd som samlar regioner, akademi och parterna – i detta fall SKR – som får titta på hur man gör det här. Vi kan synliggöra de brister som finns. Vi kan ställa krav på att det ska etableras praktikplatser innan man är färdig och på att det ska finnas möjlighet att specialistutbilda sig med betald lön. Det är en fråga om att anslå resurser, både till lärosätena och till regionerna. Men vi kan inte i den här debatten komma bort från att regionerna är huvudmän. De är ansvariga för att det finns villkor som gör att man gärna jobbar i och inte till exempel i . Det är de som ser till att det är en attraktiv arbetsmiljö och att man vill söka sig dit. Regeringen kan inte inrätta praktikplatser på enskilda kliniker och sjukhus och i regioner. I det är det nämligen så mycket arbetsledning och sjukvårdsorganisation som det bara kan bli. Jag vill återigen säga att jag inte tycker att vi ska vara nöjda på något sätt. Men man måste vara tydlig med vad som är regeringens ansvar och vad som är regionernas ansvar. Jag ser mycket fram emot att Nationella vårdkompetensrådet kommer att definiera ur ett lite mer nationellt perspektiv hur behoven ser ut. Jag ser fram emot att fortsätta bygga ut platser på våra lärosäten. Jag ser också fram emot att vi fortsätter att möjliggöra för våra fantastiska sjuksköterskor att få specialistutbilda sig med betald lön. Jag tror generellt sett att den som vill och får gärna kan arbeta . Det tror jag att vi är överens om. Jag tänker på det här med vaccinationscentraler och hur många som egentligen är pensionärer men som går in där och arbetar. Det är väl fantastiskt att gå in och bistå när man känner att man både kan och vill. Det är inte ett problem i sig. Det är klart att vi inte bygger svensk hälso- och sjukvård på att människor ska känna sig tvingade att komma tillbaka, men det erbjudandet tror jag att väldigt många har uppskattat. Det är väl två lite olika diskussioner. Återigen: Det vi kan göra handlar om utbildningsplatser, resurser och kunskap om hur det ser ut. Det handlar också om att ställa krav och skapa möjligheter genom överenskommelser med Kommuner och Regioner. Men själva arbetet med organisationsstrukturen för att till exempel anställa disputerade, erbjuda praktikplatser och möjliggöra betald utbildning måste sättas i ett sammanhang, och det måste göras av sjukvårdshuvudmännen och naturligtvis på golvet. 103 (M): gör det lite enkelt för sig genom att skylla allt på . har ju många av utbildningsplatserna. Jag kommer från en socialdemokratisk region. Där har vi lagt ned intensivvårdsutbildningen, eftersom det inte fanns några lärare alls. Där har man inte fixat det över huvud taget. Jag kan inte se att det skulle vara mindre brist på kompetens där än någon annanstans. Man gör det för enkelt när man skyller på regioner. är de facto en statlig fråga. Man behöver absolut ha praktikplatser. Men det går naturligtvis kravmässigt att ordna även det på något sätt. Och vad är alternativet? Alternativet är att vi inte fixar det här uppdraget – eller som , att vi ska gå ut och be italienska sjuksköterskor att komma hit. Det här är ett uppdrag som vi de facto måste sköta. Jag tycker att det blir en lite förenklad debatt om man bara gör det till en fråga om privat eller statlig funktion. har fått vara slagpåse under hela pandemin. Jag kan inte se att det har funkat bättre någon annanstans, till exempel i de röda länen. Där tycker jag att socialministern duckar för sitt ansvar. har förslag i sin rapport. Jag önskar att , som är ansvarig för de här utbildningarna, läser och tar till sig rapporten och inte kallar det populism när folk är väldigt oroliga för hur det de facto ska gå. Vi kan ju inte ha stora högspecialiserade sjukhus där det saknas kompetent personal. Detta är en jättetråkig utveckling som inte är värdig ett land som . 104 Socialminister (S): Jag har inte blandat ihop privat och statlig vård. Det är som försöker återkomma till att det skulle vara ett problem. Jag säger inte heller att det är ett specifikt problem i . Men jag vill gärna understryka att regionerna har ett ansvar. De är ansvariga för svensk hälso- och sjukvård. De är arbetsgivare. Regeringen och socialministern kan inte ordna på olika kliniker runt om i , inklusive , utan det måste regionerna göra. Vi kan utbilda och anslå resurser. Vi har Nationella vårdkompetensrådet. Vi kan ingå överenskommelser. Vi kan se till att ge allt stöd som finns. Men vi kan inte ta över ansvaret från regionerna, som är huvudmän för svensk hälso- och sjukvård. Då har man lagt bollen helt fel. I så fall har inte regionerna något arbetsgivaransvar. Då behöver de inte alls känna något ansvar för att vara attraktiva. Varför åker svenska sjuksköterskor till ? Det är ju inte för att vi inte har utbildat tillräckligt många. Det måste bero på någonting annat i själva organisationen. Jag menar att varje region har ett ansvar. Men jag tycker också att det finns ett problem när det gäller den privata vården om det är så att vi har personal som skulle kunna hjälpa till men av olika anledningar inte kan eller får. Det kan bero på att det inte är avtalat. Vi kan ha en egen debatt om det. Men det är klart att det spelar roll om man över landet bara kan förfoga över delar av personalen i krissituationer och andra lägen. Det tror jag att vi kan vara överens om. Jag tror att gärna svarar på de här frågorna. Hon har tydligen gjort det förut, och hon gör det säkert igen. Jag tänker inte stå här och säga vad hon skulle ha sagt. Men det sker förändringar på våra lärosäten, och vi fortsätter med dem. Vi kan dock inte utbilda fler än vi vet att man har möjlighet att få till. Det är ett problem om man ger en föreställning om att någon ska få utbilda sig men inte har följt upp detta i den praktiska verkligheten. Den som inte får blir naturligtvis varken läkare eller specialistutbildad sjuksköterska. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2020/21:691 om brister i smittspårningen 105 Socialminister (S): har frågat mig om jag tänker ta initiativ till ett regeringsuppdrag om att utveckla och ta i bruk en smittspårningsapp, om jag är beredd att ge i uppdrag att utvärdera det svenska smittspårningsarbetet, om jag tänker ta initiativ till ett regeringsuppdrag om att se över om nuvarande kapacitet av smittskyddsläkare är tillräcklig och om jag avser att vidta några andra åtgärder för att utveckla det svenska smittspårningsarbetet. I finns nationella vägledningar för testning, smittspårning och isolering som har tagits fram av . Vägledningarna implementeras av de regionala smittskyddsenheterna. fick i uppdrag att genomföra kartläggningar av digitala stöd i smittskyddsarbetet internationellt. fick i uppdrag att kartlägga processer i smittskyddsarbetet nationellt. Av redovisningen framgår att myndigheterna inte ser att en så kallad smittspårningsapp skulle lösa de stora utmaningar i smittspårningsarbetet som smittspårare och smittskyddsenheter står inför och att evidensen kring dessa appar är bristfällig. Digitala stöd ska ses som ett komplement till det befintliga smittskyddsarbetet och inte en ersättning för denna. föreslår dock i redovisningen att regionerna inför ett digitalt ärendehanteringssystem för smittspårning, vilket utvecklats av Region , och skriver att de ämnar stödja regionerna för att implementera detta. Region erbjuder systemet utan kostnad till andra regioner och upprättar ett införandestöd. Ärendehanteringssystemet är utvecklat under covid-19-pandemin, men man ser även att det kan utvecklas för användning vid smittspårning av andra sjukdomar och således kan stärka det svenska smittskyddsarbetet. Systemet kan bidra till att effektivisera smittspårningen och förbättra möjligheterna att skapa gemensamma lägesbilder för exempelvis kluster, utbrott och riskmiljöer. Regeringen har förlängt överenskommelsen med Kommuner och Regioner, SKR, om ökad testning och smittspårning även . har det avsatts för främst storskalig PCR-testning och smittspårning . Därtill har det avsatts för användande av snabbtester inom såväl äldreomsorgen som hälso- och sjukvården. I vårpropositionen föreslås ytterligare för storskalig testning och smittspårning, det vill säga totalt . öronmärktes 1 miljard till smittspårning, och har öronmärkts till smittspårning och utbrottshantering, varav 30 miljoner till regiongemensamma digitala lösningar för att boka testning. Regeringen och SKR är överens om att avsikten är att vid behov förlänga denna satsning med motsvarande belopp per kvartal för resterande del av 2021 under förutsättning att avsätter medel för ändamålet. Smittskyddsarbetet och smittspårningen kommer, precis som övriga insatser under pandemin, att utvärderas. Regeringen har tillsatt en kommission, , med uppdrag att utvärdera regeringens, berörda förvaltningsmyndigheters, regionernas och kommunernas åtgärder för att begränsa spridningen av det virus som orsakar sjukdomen covid-19 och spridningens effekter. En andra delredovisning ska lämnas och innehålla en redovisning av bland annat åtgärder för att begränsa smittspridningen, hälso- och sjukvårdens förmåga att hantera virusutbrottet samt provtagning och smittspårning. Regeringen följer utvecklingen på området noga och är beredd att vidta fler åtgärder om så behövs. 106 (M): Tack så mycket, ministern, för svaret på min interpellation som handlar om de brister som har varit i smittspårningsarbetet och också hur det arbetet kan utvecklas framåt. Tyvärr är det inte så att pandemin är över, även om det nu börjar ljusna lite grann vid horisonten tack vare att vaccinationsarbetet sakta men säkert går framåt i liksom i övriga och världen. Vi kommer fortsatt att leva med coronapandemin och ha viruset i vårt samhälle. Därför kommer det fortsatt att vara oerhört viktigt att vi testar och åter testar samt att vi smittspårar och klarar av att bryta smittkedjor. Jag har i den här kammaren lyft fram att det har varit problematiskt att testningen kom igång för sent i , att kapaciteten inte byggdes ut tillräckligt snabbt och att smittan därav fick fäste på ett väldigt snabbt sätt och blev utbredd i vårt samhälle . Det är en av anledningarna till att har haft en väldigt hög smittspridning jämfört med till exempel vårt grannland . En sak som har rekommenderat medlemsländerna – inklusive såklart , herr talman – är att vi ska ta fram och implementera en digital smittspårningsapp. Det kan vara ett viktigt verktyg för att, som kommissionen konstaterar, rädda människors liv och försörjning. Coronaviruset stannar inte vid några nationsgränser. ser vi framför oss att gränsrestriktioner ska kunna lättas, att rörligheten länder emellan förhoppningsvis ska kunna bli större, att vi ska kunna resa och besöka nära och kära som bor i andra länder, att vi ska kunna åka på semester och att människor ska kunna göra affärer och se till att få fart på ekonomin igen. Då tror jag, herr talman, att det blir ännu viktigare att vi har verktyg och samarbeten över nationsgränser som möjliggör smittspårning. I det perspektivet tycker jag att det är bekymmersamt att fortfarande in i pandemin inte har en digital smittspårningsapp på plats. Om man tittar ut över är vi ganska ensamma om det vid det här laget. Våra grannländer och har det, och har det. De allra flesta länder i har det. Det är ett fåtal länder som ännu inte har det, och i de länderna pågår det ett arbete med att utveckla sådana appar, till exempel i och . Men har det fortfarande inte. Jag vill fråga statsrådet varför inte regeringen delar kommissionens uppfattning att smittspårningsappar är värdefulla och att de kan rädda människors liv och försörjning och om ministern inte delar min uppfattning att det är viktigt med verktyg nu när vi kommer att öka rörligheten inom och över våra nationsgränser och att det då är viktigt med verktyg som fungerar gränsöverskridande. Jag har en annan fråga som jag nu ser att jag kanske får återkomma till i mitt nästa inlägg. Det rör antalet smittskyddsläkare. Det är en mer långsiktig fråga. Vi kan konstatera att har väldigt få smittskyddsläkare jämfört med andra länder. Det är en lärdom som vi nog behöver dra från den här krisen att vi behöver stärka smittskyddsarbetet på olika sätt, och inte minst det lokala och regionala. Då tror jag och att det är viktigt att vi ser över organisationen och verkar för att få på plats fler smittskyddsläkare. Det resonemanget får jag utveckla i mitt nästa inlägg. 107 Socialminister (S): Det är väl alldeles utmärkt. Då väntar jag på att gör en liten inflygning om det, så kan vi ta det i nästa replikskifte. Jag tycker att vi börjar med smittspårning. Jag har lite svårt för bilden att alla andra länder har smittspårningsapp och att det fungerar jättebra. Det är inte riktigt så det ser ut. Tittar vi på är det av dem som testar positivt som har använt en sådan smittskyddsapp. Att ladda ned en app är en sak, att använda den är en helt annan. Bara det att man i ett sådant läge som vi nu går in i visar att man testar positivt är inte riktigt en fördel när man vill ha möjlighet att resa fritt. Vi är förstås väldigt angelägna om att man smittspårar och kan bryta smittkedjor. Men det går inte att förlita sig på att människor inte bara har laddat ned utan också använder appen. Det har i många länder visat sig att det inte är kommunicerande kärl. Att ladda ned är en sak. Men det är inget land som säger: Det här förlitar vi oss på. Det handlar om digitala lösningar. Det var därför jag kanske lite ovanligt lade ut orden ganska mycket om Region och det arbete som sker där. Jag tror att det är oklokt att hantera frågan om smittspårning och smittskyddsfrågor som ligger på en regional nivå, naturligtvis med mycket stöd från , som att det handlar om att vi skulle ha en app. Det är ett väldigt avancerat arbete som man bedriver. Jag menar inte att antyder det, men det är lätt att tro att om vi bara har en app så kan vi smittspåra jätteeffektivt. Man smittspårar kring konstaterade fall. Det gör alla regioner. Det är de beskeden som jag får från som i sin tur har dialog med smittskydden och regionerna. Smittspårningen står i relation till smittspridningen i samhället. De regioner som har en större smittspridning måste förstås smittspåra mycket mer. Det handlar om att man inte bara tittar på konstaterade fall. Det gäller också hur framgångsrika vi är i att bryta smittkedjorna. Där har man lärt . inledde med att tala om testkapaciteten, och det är klart att den är helt central. Ju sämre testkapacitet vi har, desto mindre roll spelar det att man vet om att man har varit nära någon som är smittad. Testning och smittspårning hänger ihop. Jag vill avsluta mitt inlägg med att understryka hur viktigt det är. Det är ett gott exempel. Vad är det som ska ligga kvar i samhället? Vad menar vi att vi ska ha för typ av beredskap och åtgärder? Det är naturligtvis helt centralt att man får en god kännedom om vem som är smittad, kan smittspåra runt och bygga vidare med ytterligare testning. Jag har en minut av min talartid kvar. Jag vill beröra detta med individer som smittspårar. Det är helt centralt. Om den enskilde inte vill medverka faller hela smittspårningsarbetet. Det finns ingen annan person som kan veta vem man har mött och vem man borde informera. Jag kan inte annat än att ta till mig av den bild jag får från regioner och att man i alla regioner arbetar väldigt effektivt. Man tycker att man har modeller. Man har också ett sätt att arbeta med smittspårning som vi kommer att ha god nytta av också . Covid‑19 är det vi talar om här och . Men det är förstås viktigt också i andra sammanhang. Sammanfattningsvis: fick i uppdrag att göra en ordentlig analys av hur det ser ut internationellt och hur det ser ut nationellt. Den kom tillbaka till regeringen med det underlag som jag känner att vi behöver vila på. Det finns inte en modell i något land där man känner att det är lösningen. Man väljer andra digitala funktioner som ska understödja smittspårningen i våra regioner. 108 (M): Ministern har naturligtvis helt rätt i att en digital smittspårningsapp inte är lösningen på smittspårning. Det är ett verktyg. Det är ett av många verktyg som jag tycker borde användas. I grunden handlar smittspårningsarbetet naturligtvis om att individer som är smittade snabbt testar sig och att man då är öppen och transparent om vilka man har träffat och när man har gjort det. Det gäller att man är snabbfotad som individ med att ta sitt ansvar och snabbt underrättar de personer som kan ha blivit smittade. Det gäller då att man får hjälp och stöd i det arbetet från hälso- och sjukvården. Det är där som jag har varit bekymrad över att det arbetet kanske inte har fungerat fullt ut i . Det har varit upprepade larmrapporter från regionerna om att smittskyddsarbetet inte fungerat tillräckligt väl. har i jämförelse med många andra länder lagt ett väldigt stort ansvar på individen. Ministern har som sagt helt rätt i att om inte individen medverkar spelar det ingen roll vilka tekniska hjälpmedel man har eller hur hårt hälso- och sjukvården arbetar. Men många vittnar om att det har varit ett väl stort ansvar som har lagts på individen att själv kontakta dem som man eventuellt har träffat. Det hade varit bra om man från hälso- och sjukvårdens sida hade fått ett större stöd och stöttning i detta. Det är också därför som jag efterfrågar utvärdering i min interpellation. har vi ändå levt med den här pandemin . Vi bör titta på om de sätt som vi har valt i att till exempel smittspåra på har varit bra, om de fungerat som vi vill eller om det finns möjlighet till utveckling och förbättringar. Den europeiska smittskyddsmyndigheten lyfter fram att det är kontakt per telefon från vården som bör vara grunden i smittspårningsarbetet. I har inte detta varit grunden, utan det har ofta handlat om att man själv, digitalt eller på annat sätt, ska göra smittspårningen. När det gäller appen tycker inte jag heller att man ska överdriva vilken roll en sådan kan spela. Men jag tror att en app innebär en viktig möjlighet att komplettera det smittskyddsarbete som och övriga länder bedriver. Potentialen för detta verktyg borde också bli större och viktigare nu när resandet inom, och även utanför, unionen ökar.