prot · H80994 · 2021-03-16 00:00:00 — Det går ju an att i opposition lägga mer pengar än regeringen, men när var statssekreterare i under alliansregeringen fanns det inget cykelcentrum. Då fanns det heller inte någon cykelstrategi, några stora satsningar i nationell plan eller några särskilda pengar för civilsamhället. Över huvud taget gjordes inte flera av dessa regelförändringar, till exempel gällande cykelgata, som vi nu arbetar med. Min fråga tillbaka till är: Varför blev det ingenting när själv hade möjlighet att ta ansvar och i verkligheten göra saker för cyklingen? Hur kom det sig att ni inte gjorde några större insatser under alliansregeringen? Var det så att skattesänkningar till slut ändå var lite viktigare? Ni satsade ju inte på infrastruktur eller järnväg. Ni stoppade Norrbotniabanan. Det blev inga stora satsningar på vägunderhåll, och vi har en väldigt stor vägunderhållsskuld. Sjöfarten fanns knappast nämnd i nationell plan. Skattesänkningar var väl det som var allenarådande. Om vi nu håller oss till cykel kan jag konstatera att det gjordes väldigt lite som faktiskt på en central position i alliansregeringen hade ansvar för regeringsutövandet. Vi gör så gott vi kan. Vi ser till att ordentligt stärka cyklingens förutsättningar. Sedan vet vi att en mycket stor del av detta handlar om kommuner och regioner och deras insatser. Där finns fantastiska möjligheter att förbättra för cykling. Organisationen har också visat hur man i till exempel och – och faktiskt också ibland hemma i – gör väldigt bra insatser för att stärka cyklingen. Med reformer som cykelgata ökar vi möjligheten att även när det är trångt i stadsplaneringen hitta bra lösningar där cykeln får förtur. Vi arbetar systematiskt och oförtrutet med att stärka forskningsgrunden och se till att staten skjuter till resurser. Vi stärker svensk cykling. Vad gjorde när han satt i regeringsställning? 93 (KD): Det är Alliansen lämnade över regeringsmakten. Det börjar bli dags att släppa talepunkten om vad Alliansen gjorde och inte gjorde och ta ansvar för det man själv gör. Vi tillsatte en cykelutredning som en hel del av de förslag som ni har jobbat vidare med kom ur, men jag tycker att vi gjorde för lite. Jag tycker att vi borde göra långt mer. Jag tycker att regeringen borde göra långt mer. Jag känner som en mycket klok, erfaren och sympatisk person. vet ju också att man kan sträcka sig bortom ett ordval. Om det är ordet ”kompetens” som stör statsrådet kan han ju fundera på förutsättningarna. Vilka förutsättningar tänker statsrådet ge myndigheterna att arbeta med cykel framöver? Kommer han att ge dem fler medarbetare som jobbar med cykelfrågor? Kommer han att ge dem fler uppdrag, fler direktiv eller förändrade regleringsbrev? Kommer han att ge dem annan kapacitet eller ett uppdrag att upprätta mätpunkter så att de kan analysera och följa cykelutvecklingen på sitt statliga cykelvägnät framöver? Kommer han att se till att de kan öka sin forskningsnära kompetens så att de kommer fram med förslag som faktiskt gynnar framkomligheten för cykel i stället för förslag som missgynnar framkomligheten? Det är detta jag är ute efter här. Är statsrådet nöjd med hur man arbetar med cykelfrågor? Det är ju statsrådets myndigheter. Det är statsrådet som styr myndigheterna, och det är regeringen som styr riket. Det handlar inte om enskilda tjänstemän eller att jag skulle vara kritisk mot dem, utan det handlar om vad som kommer ut av myndigheternas arbete med cykelfrågor. Hur driftar sina cykelbanor i ? Är det till exempel så att det okulärt ofta går att se – och inte på ett positivt sätt – när driftar dem, eller är det så att det fungerar väldigt väl jämfört med andra väghållare när det gäller cykelfrågor? Detta är något att reflektera över, liksom det jag nämnde tidigare om mätpunkter. Jag tänker också prata om regelförändringar som inte är gjorda. är genomfört och föreslaget – vad jag förstår har det inte blivit någon jättestor framgång, men det kommer säkert. Alla förbättringar är dessutom bra. Låt oss prata lite om 1,5-metersregeln, som finns i många länder. Allt fler cyklister vittnar om fler vårdslösa omkörningar, att det är trängre på vägarna, att de upplever att motorfordon inte håller avstånd och att färre vågar ge sig ut och cykla. Detta gäller inte minst på landsbygden, där de flesta olyckor sker i dagsljus och på 70- och 90-vägar. Då är frågan: Är inte det här någonting att ta vidare? I valrörelsen sa ni i Socialdemokraterna att ni ville titta på 1,5‑metersregeln för att underlätta och göra det säkrare. Ni sa att ni såg fördelar med det och att ni var beredda att titta på det. Hur långt har ni kommit i den analysen? När kan det komma ett förslag om en sådan enkel förändring som faktiskt skulle göra situationen tryggare för många cyklister? Kan infrastrukturministern ge besked här om att ett beredningsarbete pågår och om att förslag kommer att läggas fram, eller åtminstone om att besked kommer att lämnas i denna fråga? Det tror jag skulle vara välkommet hos många cyklister runt om i . 94 Infrastrukturminister (S): Tack, , för klargörandet! Det tycker jag var viktigt. Jag tycker ändå att det var väldigt hårt formulerat i interpellationen, och det förvånade mig. Väldigt många tjänstemän inom och Transportstyrelsen – för att inte tala om VTI, där vi har Cykelcentrum – gör ett gediget arbete för att främja svensk cykling. Sedan måste man inte alltid hålla med om allting. Jag betonar vikten av att vi ska främja cykling och vill att detta ska finnas i alla socioekonomiska grupper. Jag vill att vi ska göra insatser för barns och kvinnors cykling – inte bara för män i storstäderna. När jag har sagt detta har det irriterat en del människor. Allvarligt talat: Vill vi att fler ska upptäcka den fantastiska cyklingen – både och jag cyklar ju en hel del – tror jag att vi också måste öka insatserna. Detta är skälet till att till exempel i sitt regleringsbrev nu får det tydliga uppdraget att ge mer resurser till civilsamhället för cykling. Resurser öronmärks för att stärka civilsamhällets organisationer. På det sättet styr vi så att våra myndigheter främjar cyklingen. På samma sätt har vi utvecklat regelförändringar, implementerat cykelgatan och äntligen fått fart på forskningen, till exempel genom satsningen på Cykelcentrum och en cykelstrategi. Jag tycker att erkännandet att det gjordes för lite under alliansregeringen hedrar . Skälet till att jag tar upp detta trots att det var är att det ändå är uppenbart att – för att inte tala om en del andra partier i opposition – har en uppfattning i opposition men en annan när man får chansen att regera. Det är ändå lite anmärkningsvärt att ökningen av anslagen på infrastruktursidan och satsningen på cykel kommer när man är i opposition; den kom inte när man var i regeringsställning. Vi gör skillnad. Sedan vi tillträdde har vi sett till att satsa på cyklingen. Det är därför den nu finns i nationell plan. Det är därför staten genom stadsmiljöavtalet eller andra insatser nu hjälper kommunerna med ansenliga resurser i deras utveckling av cyklingen. Det är också därför vi i statens budgetar gör direkt öronmärkta satsningar på att främja cyklingen. Det är därför vi inte bara har en cykelstrategi utan dessutom ett nationellt cykelcentrum. Vi gör skillnad, och det handlar om politisk vilja. När det gäller regelutvecklingen är jag pragmatisk. Jag är beredd att titta på flera olika förslag som kan främja inte minst trafiksäkerheten när det gäller cyklingen. Detta är någonting som oroar mig. Vi kan se att vi är framgångsrika när det gäller nollvisionen. Vi kan se att vi 2019 eller 2020 hade det minsta antalet döda och skadade i trafiken . Det är en framgångssaga. Men vi ser med viss oro, skulle jag ändå vilja säga, på oskyddade trafikanter. Jag har särskilt sagt att vi behöver följa och uppmärksamma elektrifieringen på cykelsidan. Det var också skälet till utredningsuppdraget till Transportstyrelsen. Vi får allt fler elcyklar och enpersonselfordon, och för den som följer debatten handlar det i huvudsak om elsparkcyklar. Jag tror att alla inser att det sätt på vilket man implementerade elsparkcyklarna i för två somrar sedan ledde till en fruktansvärd oordning med inte bara tillbud utan allvarliga olyckor. Det var skälet till att vi från regeringens sida kände att vi måste få en ordentlig utredning om vad detta innebär, hur vi ska stävja en utveckling där det blir allt tuffare för gångtrafikanter, cyklande och elsparkcyklande att samsas i trafiken och vilka åtgärder som ska vidtas. Transportstyrelsen har plockat fram sina förslag, och vi kommer naturligtvis att lyssna på remissinstanser och andra. Men jag gör klart i denna del att det inte är aktuellt att riva upp den regel som vi införde 2018. 95 (KD): Tack, , igen! säger att han är pragmatisk. Det är otroligt bra att vara pragmatisk. Inför då 1,5-metersregeln! Gör som , , , , och stora delar av och se till att bättre skydda de oskyddade trafikanterna, nämligen cyklisterna som är den mest utsatta trafikantgruppen! Många blir faktiskt påkörda eller hamnar i bekymmer för att motorfordon ligger för nära. I sitt svar till mig säger statsrådet att det av trafikförordningen framgår att en förare får köra om endast om det kan ske utan fara och att det ska vara betryggande, tillräckligt avstånd. Det här är oerhört vagt. Det gör också att det blir mycket svårare för polisen att beivra detta, som statsrådet själv pekar på som en viktig sak för att upprätthålla trafikregler. Jag tror att statsrådet känner igen informationen om tvåmetersregeln under covid-19-pandemin, Ett sätt för dig att rädda liv. En 1,5-metersregel eller kanske till och med en tvåmetersregel när det gäller omkörning av cyklister är också ett sätt att rädda liv. Att myndigheterna kommunicerar med en tvåmetersregel handlar inte om att man ska hålla exakt . Det handlar ju om att det ska vara tydligt och klart att man faktiskt ska hålla tillräckligt avstånd, inte att det är en egen bedömning, för att man ska kunna göra en säker omkörning. Om vi när det gäller coronapandemin tror på kommunikationen av för tydlighet gällande att man faktiskt ska hålla detta betryggande avstånd borde vi också kunna göra det när det gäller cykel och omkörningar på landsväg. Den här frågan har dröjt oerhört länge och har väckts . Den pragmatiske har alla möjligheter att i närtid lägga fram det här förslaget och också få igenom det i . Han kan räkna med stöd. 96 Infrastrukturminister (S): Jag är beredd att lyssna på alla bra förslag, för så pragmatisk är jag. Det tycker jag att både jag och regeringen har visat då vi har gjort stora insatser för att främja cyklingen, inte minst stora nationella insatser. Man ska ändå komma ihåg att huvuddelen av ansvaret ligger på kommuner och regioner. Där finns det verkligen kommuner och regioner som har, milt sagt, stor förbättringspotential. Jag uppskattar verkligen när cykelstäder och entusiaster visar att detta är möjligt, vare sig vi pratar om , , , eller andra ställen. Jag blir bekymrad när man till exempel här i implementerar elsparkcyklar på ett sätt som skapar fruktansvärd oreda i trafiken. Jag tror att det är angeläget att alla kommuner på bästa sätt skapar förutsättningar för säker cykling. När det gäller 1,5-metersregeln tror jag att det är viktigt att alla som följer den här debatten har klart för sig att majoriteten av cykelolyckorna är singelolyckor. Vi ska säkerställa en bra kvalitet på våra cykelvägar och cykelinfrastrukturen och att det finns goda förutsättningar för säker cykling. Vi ska öka kunskapen kring detta. Därav den systematiska satsningen på Cykelcentrum och forskning, på att bygga upp kompetensen, sprida erfarenheterna, stärka civilsamhällets möjligheter att agera och se till att barns och ungdomars cykling kan öka liksom andra grupper som inte har fått känna på den fördel som cyklingen innebär – en känsla som och jag delar. Vi lägger ansenliga ekonomiska resurser för att stärka svensk cykling. Det gjorde som sagt inte alliansregeringen, för annat var viktigare. Om det nu sker en tillnyktring tycker jag att det är positivt. Låt oss hoppas att vi fortsätter att stärka cyklingen i . Det behövs inte bara för folkhälsan utan också för trafiksäkerheten, framkomligheten och framför allt klimatet. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2020/21:530 om stambanor för höghastighetståg 97 Infrastrukturminister (S): har frågat mig om stambanor för höghastighetståg. Vad det gäller nya stambanor för höghastighetståg vill jag påminna om att det var den borgerliga regeringen som tillsatte Sverigeförhandlingen med syfte att möjliggöra ett snabbt genomförande. Till skillnad från har regeringen som ambition att nya stambanor för höghastighetståg också ska färdigställas. Regeringen hade önskat en bred politisk diskussion om finansieringen av de nya stambanorna, men och har tackat nej till att delta, trots en bred uppslutning kring en utbyggnad bland kommuner, regioner och en stor del av näringslivet. har arbetet med att ta fram en ny nationell plan inletts, och regeringen avser att lämna en infrastrukturproposition till med förslag till ekonomiska ramar. slås fast att den beslutade nationella planen för infrastruktur 2018–2029 med investeringar på ska fullföljas. Det innebär att genomförandet av nya stambanor inte kommer att ske på bekostnad av andra satsningar i landet. Nya stambanor behövs för att möta det kraftigt ökande tågresandet, ge möjlighet till mer gods på tåg och öka pendeltågens möjlighet i nuvarande tågsystem, eftersom det är fullt på delar av den svenska järnvägen. Det behövs mer kapacitet. Det moderniserar och knyter ihop landet på ett klimatsmart sätt. 98 (KD): I vanliga fall brukar jag berömma statsrådet. Vi brukar ha trevliga debatter. Vi brukar på ett lite västsvenskt sätt kunna möta varandra i ett trivsamt gnabbande om viktiga frågor. Men den här gången, fru talman, är jag lite lätt besviken. De svar jag har fått på mina synnerligen väsentliga frågor, nämligen om kostnadsutvecklingen som faktiskt håller på att skena innan första spadtaget ens har tagits, är inte tillfyllest. Att hänge sig åt retorik om vad och har gjort för länge, länge sedan duger inte riktigt. Det är trots allt inte och som regerar just , utan det är regeringen som regerar. Och vad jag kan se har regeringen också stöd i parlamentet för sin budget, åtminstone till. Man har också ett avtal om att man ska gå fram med någon form av besked när det gäller nya stambanor. Man har vänt sig till för att få information, och den information som vi har fått är ju tyvärr inte så glädjande. Tvärtom visar den att i stället för regeringens kostnadsberäkningar om drygt 200 miljarder blir det 295 miljarder plus minus 50 miljarder. Det är en oerhörd skillnad. Också har kritiserat det hela och sagt att det är otydligt. Det här är djupt problematiskt. Vi har en situation där faktiskt de flesta partier i denna kammare är överens. Och jag vågar påstå att och Socialdemokraterna är överens i en grundläggande fråga, nämligen att järnväg är ett viktigt transportsystem. Jag är helt övertygad om att vi är överens om att vi vill förbättra förutsättningarna för gods- och persontrafik både nationellt och internationellt. Och att vi i stora drag är överens om budgeten kan man se i de motioner som vi har väckt. Ändå hamnar vi i ett läge där signalerar att med de anslag och den struktur som ligger måste höghastighetståg enligt Sverigeförhandlingarnas lösning läggas utanför budgeten, annars riskerar det att bli en gökunge. Det kommer rapporter om brist på underhåll på både väg och järnväg. Jag är övertygad om att det oroar statsrådet lika mycket som det oroar mig, och jag är lika övertygad om att jag också skulle ha tuffa förhandlingar med om jag var statsrådet. Men det är ändå regeringen som regerar. Då duger det inte att hänvisa bakåt, utan det handlar om vad regeringen vill göra i detta läge. Vi har fått en helt ny siffra, och den är avsevärt mycket högre än vad en del av oss trodde . Jag är kanske inte lika förvånad. Frågan blir åter: Vad ämnar ministern göra? Ämnar han kalla till någon form av möte för att diskutera den viktiga järnvägen, underhållsbristerna, lösandet av flaskhalsar och var det kan byggas nya stambanor inom en vettig budgetram? Eller kommer regeringen att presentera en alternativ finansiering som vi i oppositionen kan ta ställning till? 99 Infrastrukturminister (S): Jag tackar för engagemanget, och jag tror att vi även kommer att ha en bra debatt och diskussion. Det ligger i oppositionsrollen att inte vara nöjd, även om jag tror att en och annan i oppositionen tycker att det är bra att regeringen gör den största järnvägssatsningen i modern tid. Det gjordes inte under alliansregeringen. Vi lade 100 miljarder mer redan i nationell plan 2018, och jag förutspår att vi kommer att behöva lägga ännu mer på infrastruktur framöver. Därför har vi gett i uppdrag att ta fram ordentliga underlag. Det handlar om ett inriktningsunderslag inför nationell plan där pekar på en del utmaningar, inte minst behovet av satsningar på vidmakthållande järnvägsunderhåll och vägunderhåll. Det handlar också om ett utredningsuppdrag om nya stambanor. fick i uppdrag att se vad en kostnadsram på 205 miljarder innebär för utmaningar. säger att det går att titta på systemutformningar och produktionsförändringar, till exempel byggandet av landbroar, vilket nämns i rapporten, hur man hanterar schaktmassor och upphandling av tåg för minskat buller. Det är ett intressant uppdrag och en intressant rapport. har vänt och vridit på alla möjligheter att minska kostnaderna för byggandet av nya stambanor. För säkerhets skull har jag tidigare gett i uppdrag att generellt belysa vilka insatser som behöver göras för att möta en ökad kostnad i byggandet av infrastruktur. Jag är inte bara infrastrukturminister utan också smålänning, och som smålänning är jag mån om att vi använder skattebetalarnas pengar på allra bästa sätt. Investeringar är bra och långsiktigt viktiga. Att inte investera är också ett ställningstagande. Vi ser nu de negativa effekterna av de år då det inte investerades i infrastruktur. Det ger brister som måste tas hem. Det visar sig också i frånvaron av en norrbotniabana, som man lät bli att investera i trots att den först låg i nationell plan. Investeringar är viktiga, men vi måste ha noggrann kostnadskontroll. Det är skälet till det tredje uppdraget till : att göra en ordentlig genomlysning. Oavsett om det handlar om bristande konkurrens, utmaningar i upphandlingen, ökade krav eller annat så vill jag ha en ordentlig redovisning av varför kostnaderna ökar vid byggandet av infrastruktur. Som vet kommer regeringen att återkomma till med en proposition om en ram för infrastrukturinvesteringar och en nationell plan. Givetvis ska dessa resurser användas på bästa och mest effektiva sätt. Först var och med och påbörjade satsningen på att stärka kapaciteten i det svenska järnvägssystemet, men sedan hoppade de av. Jag har inte hört men andra kristdemokratiska företrädare och moderata företrädare, numera tyvärr ackompanjerade av sverigedemokratiska företrädare, motsätta sig järnvägssatsningar och nya stambanor och i stället tala sig varma för vägar, sänkt flyg‑ och bensinskatt och andra insatser som inte befrämjar vare sig klimatfrågan eller satsningar på ett effektivt och klimatsmart transportsystem. 100 (KD): Jag ska ge statsrådet rätt på en punkt. Det är en viss skillnad mellan att sitta i regering och att vara fri och oberoende i opposition. I regering tvingas man kompromissa, förhandla och lägga fram gemensamma förslag. Jag har all respekt för det hantverket. Jag har inte haft förmånen att göra detta i regeringsställning men på nivå, och jag inser att det är ett hantverk där man får ge och ta. Fördelen med att befinna sig i opposition är att man kan berätta om sin egen politik. Det är väl också därför som jag och en del andra kristdemokrater kan tycka att det efter så där en sju börjar bli lite tradigt att det hänvisas tillbaka till alliansregeringen. Vi har under dessa år visat vad vi vill göra och prioritera, och det kommer vi givetvis att ta med oss den dagen, förhoppningsvis , då vi får förhandla i regeringsfrågor. Då är det viktigt för oss att få lyfta fram våra frågor. Låt oss lämna alliansregeringen därhän och titta på det vi har att diskutera . Det är korrekt att det kommer att komma en proposition. Det är lika korrekt att jag och statsrådet debatterade tidsplanen för den vid ett antal tillfällen , och då var hela arbetet, i ett kristdemokratiskt perspektiv, redan försenat. Det borde ha påbörjats tidigare, och man borde ha varit i fas tidigare. Många regioner frågade då när underlagen skulle komma. är de på gång, och det är bra. Men i mitt perspektiv kommer propositionen . Det är en annan debatt som vi har haft vid andra tillfällen, men det kan vara bra att påminna om att vi har haft denna diskussion i kammaren. Det är korrekt att har svängt. Det hänger ihop med vår bedömning att budgeten på 205 miljarder inte håller. Siffrorna stämmer inte. Alltför mycket talar för att fördelarna inte motsvarar kostnaden. Statsrådet nämner exempelvis schaktmassor. Även här har vi en osäkerhetsfaktor. I har man från myndighetshåll börjat bedöma schaktmassor som avfall. Det är kostnadsdrivande. Traditionellt har schaktmassor varit byggmaterial. Det handlar inte om politik, utan det är en tjänstemannabedömning. Jag vill inte hänga ut någon enskild tjänsteman, men denna bedömningsskillnad får en otrolig kostnadsdrivande effekt på all infrastruktur. Det gäller inte bara i utan även vid byggandet av nya stambanor. Som politiker måste vi givetvis ha kontroll på ekonomin. Även vi bohuslänningar är rädda om pengar och tycker sällan om att lämna dem till . Vi behåller dem gärna hemma, för vi tror att vi har bäst nytta av dem. Ännu hellre lämnar vi kvar pengarna hos medborgarna och sänker skatten; det tycker vi är positivt i många lägen. finns det saker vi i måste göra tillsammans, och det vi måste göra tillsammans motiverar att vi betalar skatt. Men att betala skatt och att någon sedan ska höja kostnaderna med ett pennstreck i en bedömning av vad som är avfall och vad som är byggmaterial är vi inte lika pigga på. Denna fråga får vi ta med oss, för ska vi klara av våra infrastruktursatsningar, oavsett om det handlar om bibehållande eller eventuella nya spår, måste vi vara kostnadseffektiva. 101 Infrastrukturminister (S): Jag delar uppfattning att vi måste vara kostnadseffektiva. En av poängerna med de tillsatta utredningarna för att ta fram underlag var att påpekade just den förändrade praxisen och hanteringen av schaktmassor och på vilket sätt det riskerar att leda till fördyringar, vilket regeringen alltså gjordes uppmärksam på. Jag tror att det är viktigt att man i byggandet av infrastruktur penetrerar alla olika delar som var för sig kan vara rationella men som sammantaget riskerar att leda till ordentliga fördyringar. Jag tror att vi måste arbeta så systematiskt. Det är också poängen med de uppdrag som vi har gett till . säger: Låt oss lämna alliansregeringen därhän! Jag tycker ändå att det är intressant att konstatera att det är stor skillnad mellan det man gjorde när man hade regeringsmakten och det man tycker när man är i opposition, nämligen något helt annat. Men det är också uppenbart att numera lämnar alliansregeringen därhän. är det snarare nya samarbetspartner, och , som föredrar som sällskap. Det var inte länge sedan vi kunde höra partiledare tala om ett närmare samarbete med . Det gör mig oerhört bekymrad. Detta är inte en diskussion som handlar om värderingar, integritet, demokrati och allt annat. Men det är frestande att föra också en sådan diskussion med , som jag känner som en klok och omdömesgill person. Det ideologiska och politiska vägval som nu gör i fråga om att samarbeta med förvånar mig. Men det blir också ett vägval i synen på infrastruktur.