prot · H80974 · 2021-02-02 00:00:00 — Förut nämnde jag vårdkompetensråd och breda, ökade resurser, som regionerna använder på olika sätt beroende på hur det ser ut. Man ser på var det behöver tillföras resurser. Är det kompetens till redan befintlig personal som behöver specialisera sig? Behöver man utöka personalen eller skapa fler vårdplatser? Vad behöver resurserna användas till mest? En sak som jag inte tog upp i mitt förra inlägg vill jag nämna nu för att fylla på listan, och det gäller satsningen på god och nära vård. Det handlar inte bara om att se till att man kan operera snabbare, utan människors vårdbehov behöver också upptäckas tidigare och flödena måste bli bättre. Jag vet inte hur som vi har kämpat – säkert – för att vi ska få en ökad tillgänglighet inom primärvården och för att statusen ska öka. Människor ska känna att det är dit man i första hand ska vända sig. kan det göra att man inte ens behöver slutenvård, utan man kan få den hjälp man behöver på ett mycket tidigare stadium. Psykisk ohälsa är kanske ett tydligt exempel på det, men det gäller även somatiska åkommor. Sammantaget tror jag att det här är något som bidrar till det hela. Men resurstillskott i all ära, vi ska dock inte sticka under stol med att den personal som arbetar inom hälso- och sjukvården är specialiserad. Det betyder att det inte från till en annan går att fylla på med den kompetens man behöver i den mån de är för få. Vi måste såklart på alla sätt vara rädda om de operationssjuksköterskor, narkossjuksköterskor och andra vi har. Det spelar nämligen ingen roll hur mycket pengar vi har eller hur många sjukhus vi bygger om det inte finns tillräckligt mycket personal som kan utföra operationerna. Jag har inget jättebra svar på frågan om internationellt samarbete. Jag utgår faktiskt från att regionerna tänker in detta i sitt arbete för att erbjuda vård. Jag låter det dock vara osagt och tar med mig frågan. När det däremot handlar om att söka vård i andra regioner kommer man naturligtvis till samma läge. Om inte får vård i sin hemregion och söker sig till , där jag bor, finns det såklart någon från som också behöver vård. Ska man gå före den person som bor där? Det tycker nog ingen vore rimligt. Någonstans har varje region ett ansvar för att planera för den vård som medborgarna behöver. Men man måste bli mycket bättre på att samarbeta, samverka och se till att de luckor som finns fylls. Det behöver inte vara någon som kommer från den aktuella regionen, utan regionerna kan naturligtvis ha ett samarbete med varandra. Det finns mycket mer att göra . Vi vet att vi inte har en optimalt nyttjad vård. Även om trycket är stort står operationssalar alldeles för ofta tomma, till exempel på grund av att människor inte kommer på de tider som de har blivit givna. Mycket talar för att vården borde bli mer personcentrerad så att folk bokar tider då de kan, så att vi inte har någon waste i detta sammanhang. 38 (M): Det här är sannerligen ett komplext problem, och hälso‑ och sjukvård är en oerhört komplex verksamhet. Man ska ständigt vara redo att möta plötsligt uppkomna vårdbehov som man utför en mer planerad verksamhet. ska man klara av detta mitt i en brinnande pandemi. Svensk hälso- och sjukvård har dock haft problem med bristande tillgänglighet . Socialministern tog upp att tillgängligheten kanske var på väg att förbättras något närmast före pandemin. Men om vi tittar på produktiviteten inom sjukhusvården som föregick pandemin ser vi att den höll på att minska. Det är oerhört allvarligt att produktiviteten minskar och att vi därmed får allt svårare att ge människor vård och inom rimlig tid. Jag tycker att situationen är sådan att regeringen behöver ha ett större nationellt ledarskap. Sätt ett nationellt mål! Säkerställ att samverkan fungerar på ett bra sätt mellan regionerna! Titta också ut bortom nationsgränserna! Det stämmer att många regioner ser på möjligheterna att hitta internationella samarbeten. Min egen region, , har ett avtal som möjliggör akutsjukvård på andra sidan den norska gränsen. Som jag nämnde gäller det även förlossningsvård för personer som bor i till exempel norra eller norra och som har lika nära eller rent av närmare till än till . är det dock svårt för en region att teckna sådana avtal med nationella aktörer på andra sidan. Norsk hälso- och sjukvård är organiserad på ett helt annat sätt. Det hade kanske varit bättre om regeringen gett en statlig myndighet ett sådant uppdrag. ska inte vara ett kösamhälle, men tyvärr är det så det ser ut inom svensk hälso- och sjukvård. Vi behöver stärka patienternas ställning och förbättra tillgängligheten. Regeringen har ett stort ansvar för detta. 39 Socialminister (S): , innan pandemin började behövde färre vänta på att få än året innan. Det hade varit väldigt glädjande ur alla avseenden om den utvecklingen hade fått fortsätta. Det är inte så att köerna har fördubblats eller att all vård har ställts in, men mycket har dock ställts in. När man ska hantera såväl en pandemi som uppskjuten vård och den vård som tillkommer blir det såklart en enorm påfrestning. Det gäller för regionerna att ha ett fantastiskt gott samarbete och nyttja de tider som kan finnas och de luckor som dyker upp i olika regioner så att de verkligen planlägger ett samarbete. Jag vet att de utifrån den förmåga och den ork som just nu finns gör det. Dessutom har ett uppdrag att samordna regionerna vad gäller den uppskjutna vården. Vi får återkomma och se hur de kan bidra till detta. Avslutningsvis vill jag säga att man självfallet behöver samarbeta och samverka. Det gäller statens samverkan med regionerna. Det gäller också och svenska regioners samverkan med gränsregioner, som väl är det som ligger närmast till hands. Ingenting utesluter att man samarbetar med andra delar av världen, men inte sällan spelar närheten roll för personer som söker vård. väljer man ju själv att vänta då man inte vill åka så långt. Här behöver vården underlätta så att personen i fråga själv inte måste vara den som ringer de där samtalen och jagar runt, även om möjligheten skulle finnas. Jag ser framför mig att det är vården som hjälper den vårdsökande att hitta plats. Om den egna regionen inte kan erbjuda plats får man hjälpas åt och se om det går att hitta i andra regioner. Det kan dock inte ligga på den enskilda vårdsökande som kanske inte alltid har styrka, ork eller kunskap att söka alternativ vård. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2020/21:328 om bättre möjligheter för reservofficerare att tjänstgöra 40 Försvarsminister (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att förbättra möjligheterna för reservofficerare i stort. Han har vidare frågat mig om jag tänker ta initiativ till att förändra lagen (2012:332) om vissa försvarsmaktsanställningar och förordningen (1994:522) om förmåner till instruktörer inom frivillig försvarsutbildning. Slutligen har han frågat mig om vilka medel och verktyg jag använder som minister för att förbättra för alla reservofficerare och om jag kan ge något konkret exempel på hur detta har förbättrat situationen för landets reservofficerare. Först och främst vill jag säga att regeringen delar frågeställarens syn på att reservofficerarna utgör en viktig del i vårt lands försvar. har ställt sig bakom regeringens proposition Totalförsvaret 2021–2025. Av propositionen framgår bland annat att Försvarsmaktens krigsorganisation ska växa från cirka 60 000 personer till cirka 90 000 plus reserver . I den utveckling av Försvarsmaktens operativa förmåga och tillväxt som myndigheten står inför är dess personal den viktigaste komponenten. Personalen utgörs av reservofficerare, officerare, specialistofficerare, officerare under utbildning, kontinuerligt och tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän, hemvärnssoldater, frivilliga och totalförsvarspliktiga. Alla kategorier av personal är viktiga för försvarets förmåga och utveckling. Som ett led i arbetet att stärka landets försvar gör nu Försvarsmakten en analys av den personella sammansättningen i krigsorganisationen och i grundorganisationen samt behov av olika personalkategorier i nämnda tioårsperspektiv. Försvarsmakten ser över tillgängligheten på personal i olika beredskapsgrader inom samtliga personalkategorier. Myndigheten har för avsikt att återkomma till Försvarsdepartementet med ett samlat behov av eventuella åtgärder som myndigheten identifierat. Reservofficerares rätt till tjänstledighet från ordinarie arbetsplats för tjänstgöring i Försvarsmakten är enligt de uppgifter jag har ett av de områden som övervägs av myndigheten. Det är viktigt att identifiera eventuella hinder för att säkerställa tillgängligheten på personal oavsett kategori, vilka åtgärder som ligger inom Försvarsmaktens mandat att vidta och vad myndigheten kan behöva stöd för. Detta bör göras sammanhållet och systematiskt. I arbetet med personalfrågor förs en dialog mellan Försvarsdepartementet, Försvarsmakten och arbetstagarorganisationerna, men jag vill vara noggrann med att poängtera att det är Försvarsmakten som arbetsgivare, inte regeringen, som har ansvaret för myndighetens personalfrågor. Detta är i linje med den arbetsgivarpolitiska delegeringen i staten som fattade beslut om 1994. Försvarsdepartementet avser att följa utvecklingen, och regeringen återkommer till i det fall vi bedömer att det krävs lagändringar. 41 (M): Omvärldsläget fortsätter att försämras, och i vårt närområde ökar spänningarna i bland annat och . Vart de just nu fredliga demonstrationerna i tar vägen vet vi inte. Förhoppningsvis leder de till en mer demokratisk utveckling av – ett som militärt blir allt starkare och som beter sig mer aggressivt. I ljuset av detta har fattat beslut med anledning av en totalförsvarsproposition där vi ökar de militära utgifterna och stärker den militära förmågan. Det är ett nödvändigt och viktigt beslut även om de långsiktiga ekonomiska ramarna saknas. Men är det inte försvarsekonomi vi ska prata om , utan det får vi göra vid ett annat tillfälle. Mer pengar till Försvarsmakten är naturligtvis viktigt, men de är inte på något sätt ensamt avgörande för att nå ökad militär förmåga. Vi pratar om tillgänglig och ändamålsenlig materiel. Utbildade officerare, soldater och sjömän kommer att avgöra om vi kan lösa de svåraste av uppgifter, nämligen att försvara vårt land om det värsta skulle hända – krig. Försvarsmakten har vid ett flertal tillfällen beskrivit att den stora flaskhalsen att lösa när försvarsförmåga ska ökas är just personalförsörjningen. Det finns helt enkelt för få officerare i aktiv tjänst. Att utbilda och träna en kapten tar lika som att utbilda en läkare. Och det vet alla att det tar tid – . Det är tid som vi egentligen inte har. Vår förmåga måste höjas , inte . Oavsett vad vi tycker om det är det ett faktum. I denna interpellation har jag tagit upp vad vi, eller rättare sagt vad regeringen och försvarsministern, kan göra för att förbättra personalläget. har i likhet med många andra länder ett system med reservofficerare. Det är militär personal som har en annan sysselsättning men i grund och botten är utbildade till officerare. Det är en styrka och en tillgång i den situation vi nu befinner oss i med tillväxt. reservofficerare skulle kunna få en mer framträdande roll i tillväxten, men då behöver vi öka incitamenten, underlätta och göra det möjligt för fler att bidra. Jag har i denna interpellation ställt tre frågor till försvarsministern som i korthet handlar om att möjliggöra och underlätta för reservofficerare att tjänstgöra, bland annat genom att ge dem rätt att vara tjänstlediga från sina ordinarie jobb om de tjänstgör i Försvarsmakten. Den rätten har tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän men inte reservofficerare. Jag har läst det skriftliga svaret och lyssnade på vad försvarsministern sa alldeles , och jag konstaterar att försvarsministerns slutsats är att vänta och se vad Försvarsmakten tycker. Det finns inga idéer, inga förslag, inget konkret, utan det är väntan som är svaret. Var, , är det politiska ledarskapet? Varför lyssnar inte försvarsministern på Förbundet – den fackliga parten? De har drivit frågan . Är det så att socialdemokratiska statsråd bara lyssnar när LO-facken vill något, de som också stöder det socialdemokratiska partiet med pengar? Var är handlingskraften, ? 42 (M): Jag tackar för en mycket viktig interpellation om våra reservofficerare. Reservofficerare är en officer eller en specialistofficer som har sin huvudsakliga sysselsättning någon annanstans som man är anställd inom Försvarsmakten. Jag tittade precis på Sverofs hemsida, där de publicerar en del intressanta tjänster för reservofficerare. Där fanns bland annat en position inom säkerhets- och underrättelsetjänst. Det känns som en viktig position, en viktig tjänst, för , rikets, säkerhet. På senaste mötet med försvarsutskottet fick vi ta del av en föredragning av Försvarsmakten med anledning av händelserna på K 3. Det berättades en hel del om hur Försvarsmakten arbetar med värdegrunden. Våra reservofficerare är viktiga i vår militära förmåga, som ska ökas. frågade ministern om vilka medel och verktyg ministern använder för att förbättra för reservofficerare. Jag uppfattar dessvärre inte att får några svar. Jag är därför intresserad av att göra ett tillägg till debatten med anledning av tidigare felaktiga uppgifter om anställda inom Försvarsmakten. Jag tänker närmast på den falska officeraren, och jag tänker också på händelserna på K 3 och frågan om värdegrund. Hur säkerställer ministern att även reservofficerare som har sin huvudsakliga sysselsättning någon annanstans också får vara med i arbetet med frågan om värdegrund som Försvarsmakten arbetar med , inte som förut? Hur säkerställer man att informationen om alla dessa reservofficerare som finns i registren är korrekt? 43 Försvarsminister (S): Det finns en fråga som interpellanten rejält borde fundera över. När jag kom i den här positionen träffade jag en stor andel reservofficerare som efterfrågade en uppgift i Försvarsmakten. Med den insatsorganisation och den värnplikt som ni avskaffade, , försvann också mycket av reservofficerarnas uppgifter. De befann sig i stor utsträckning i ett vakuum där de saknade uppgift i Försvarsmakten. Den viktigaste åtgärd vi har vidtagit för att kunna använda oss av reservofficerare igen är att vi har gått från insatsförsvar till nationellt försvar. Värnplikten och den ökade övningsverksamheten är nyckeln till att ge reservofficerarna en uppgift igen. Den uppgiften ökar stegvis i anslutning till att vi ökar antalet värnpliktiga. Vi har alltså vänt den utveckling som ni försatte oss i ni hade ansvaret och genomförde er orealistiska organisation av försvaret, . Vi bytte trend 2015. När vi nu ska börja göra Försvarsmakten än mer attraktiv för både yrkesofficerare och reservofficerare krävs ett systematiskt arbete över hela bredden. Nyckeln till det är tioårsplaneringen –2030. I och med det beslut vi tog har Försvarsmakten mandat att utforma personalförsörjningen på yrkes- och reservofficerssidan. Då handlar det om attraktion, och det handlar om rekrytering. Det handlar om utbildning, tjänstgöring, kompetensutveckling, karriärval och när deras mandat avslutas. Man har mandat att se över allt detta, inklusive reservofficersförsörjningen på det här området. Jag tycker att det är klokare att göra ett genomarbetat arbete över hela bredden än att jag sätter mig ned nu och vidtar slumpvisa åtgärder utifrån hur den politiska debatten förs. Jag vill se en helhet innan vi vidtar åtgärder, och jag respekterar dessutom Försvarsmaktens arbetsgivarroll. Jag tar inte över den rollen. Det pågår alltså ett arbete gällande hur vi ska omhänderta reservofficersrekryteringen och hur vi ska ge dem stegvis ökade uppgifter i Försvarsmakten. Jag tycker att det är viktigt att understryka att man här tar ansvar på ett seriöst sätt, och jag återkommer till följande: I samma takt som övningsverksamheten ökar i omfattning ökar också behovet av reservofficerare. Det är det som är själva nyckeln. Detta är egentligen det grundläggande svaret på din fråga, , men du tycks inte ha funderat på de här två sakerna – nationellt försvar kopplat till värnplikt, kopplat till övningsverksamhet. Det är hela nyckeln för att aktivera det här systemet, och då har vi en plattform att stå på. Sedan har vi alltså det systematiska jobb som Försvarsmakten ska genomföra över hela rekryteringsbredden, med alla de här åtgärderna. Är det så att det krävs lagstiftningsförändringar när vi ser alla polletterna är det klart att vi ska vara beredda att göra sådana, men jag föredrar faktiskt att det görs ett grundligt förarbete innan man slutligen sätter ned foten. 44 (M): Det verkar finnas två uppenbara kriterier för att bli statsråd i regering. Det första är förmågan att skjuta ifrån sig ansvar, och det andra är att undvika att agera. Det är ständigt någon annan som ska göra någonting, och det är alltid någon annans fel. är det alliansregeringens fel – det hörde vi precis – men just nu i pandemin är det populärt att säga att det är borgerligt ledda regioners fel. Men det är aldrig en socialdemokratisk ministers fel, fru talman. I försvarsministerns fall är det Försvarsmakten som ska lösa allt. Jag får påminna statsrådet om att han är försvarsminister, inte självförsvarsminister. Försvaret står inför en tillväxt, fru talman, och Försvarsmakten är som jag sa tydlig med att personalförsörjningen är den stora flaskhalsen. Har man då inte som statsråd skyldighet att bidra och hjälpa till? Jag tycker det. Jag tycker att det ligger i försvarsministerns ansvar, men vi ser uppenbarligen olika på saken. anställda gruppbefäl, soldater eller sjömän har precis som reservofficerare en annan huvudsaklig sysselsättning. De jobbar med någonting annat. behöver de tjänstgöra i Försvarsmakten, och då får de vara tjänstlediga. De har rätt till tjänstledighet. Det är detta det har handlat om: Varför har inte reservofficeren det? Vad är logiken? Som jag tog upp i min interpellation finns det fler frågor. Till exempel skulle reservofficerarna kunna tjänstgöra och hjälpa till att utbilda de nya värnpliktskullarna på de nya regementena – de regementen som försvarsministern är pigg på att lyfta fram för att visa vad han har gjort. Det är bara synd att försvarsministern verkar glömma att det måste fyllas med ett innehåll. har vi pratat mycket om tjänstledighet, men det är också viktigt att det är sjysta villkor för reservofficerarna när de arbetar till exempel som instruktörer i våra frivilliga försvarsorganisationer, det vill säga att de har samma ekonomiska villkor som en yrkesofficer har. De utför trots allt samma arbetsuppgifter. De frivilliga försvarsorganisationerna är otroligt viktiga, och det finns för få instruktörer . Just sjysta villkor, fru talman, brukar ju socialdemokrater gärna lyfta fram som viktigt. Men även här verkar det bara gälla i LO-yrken, inte reservofficerare. Regeringen kan med en enkel förordningsförändring se till att de får lika villkor – sjysta villkor. Försvarsministern behöver inte ens komma tillbaka till riksdag, för regeringen har själv hela mandatet – och ansvaret. , fru talman: skriver i sitt skriftliga svar på interpellationen: ”Försvarsdepartementet avser att följa utvecklingen, och regeringen återkommer till i det fall vi bedömer att det krävs lagändringar.” Jag blir lite förvånad över att försvarsministern inte nämner det faktum att ett enigt försvarsutskott justerade ett betänkande med ett tillkännagivande till regeringen att säkerställa att reservofficerarna får rätt till tjänstledighet. väntar inte och ser. Vi tänker inte efter och utreder. Vi behöver inte fundera längre, utan vi har bestämt oss. Det är bara att återkomma med lagförslaget till . Därför blir min fråga: När tänker försvarsminister återkomma med denna enkla lagförändring som kommer att besluta om ? 45 (M): Jag tycker att förtjänstfullt redogjorde för hur försvarsministern faktiskt inte svarar på frågor och inte heller tar det ansvar han som minister har. I stället skyller han ifrån sig på gamla alliansregeringar. är ju , tänker jag, och det är nu försvarsministern är just försvarsminister. får inte svar på sina frågor, och jag fick inte heller något svar på frågan hur ministern säkerställer att de reservofficerare vi har i våra rullor har korrekta cv:n. Tar ministern något ansvar för att säkerställa det? Och hur säkerställer försvarsministern att våra viktiga reservofficerare får ta del av den värdegrund och den organisationskultur som Försvarsmakten arbetar med ? 46 Försvarsminister (S): Det grundläggande sättet att ta ansvar utifrån totalförsvarspropositionen är att skriva ett regleringsbrev, vilket vi har gjort. Vi menar att Försvarsmakten ska redovisa en planering för hur myndigheten ska se över personalsammansättningen i krigsorganisationen i tioårsperspektivet. Där ingår alla de bitar som jag har räknat upp – attraktion, rekrytering, utbildning, tjänstgöring, kompetensutveckling, karriärväxling och så vidare – för att man ska få en helhetsbild av vad som krävs i tjänstgöring. Det är ett brett och ordentligt arbete som ska genomföras på ett grundligt sätt. Sedan påstår debattörerna att man skyller ifrån sig. Men det var faktiskt en realitet; man måste ju veta vad man kommer ur, nämligen en insatsorganisation som inte behövde reservofficerare. Så var det ju. Det är därifrån vi har startat. Att jag säger det kan debattörerna möjligen tycka känns lite otrevligt, men det är faktiskt en realitet. Det är när vi har fått igång den nationella försvarssatsningen, i kombination med värnplikt och en ökad övningsverksamhet, som uppgifterna kommer tillbaka för reservofficerare. Det är alltså ingen trollformel jag redovisar här, utan det är reella och tydliga fakta. När det gäller värdegrunderna i Försvarsmakten är det någonting man jobbar med generellt i hela Försvarsmakten, med hela personalstaben. Alla delar av Försvarsmakten ska omfattas av den värdegrund vi har. Det är också Försvarsmaktens uppgift att kontrollera att cv:n och annat är korrekta när det gäller den personal man har. Delar debattörerna inte uppfattningen att vi ska ha arbetsgivardelegeringen ? Om ni vill att vi ska riva upp arbetsgivardelegeringen, säg det då! Men då har vi liksom ett helt nytt förhållande. Problemet är bara att jag väl skulle bli KU-anmäld och utsatt för den typen av analyser om jag började gå vid sidan av detta. Då skulle ni väl vända på steken och hitta något annat sätt att kritisera. Tillkännagivanden hanterar vi alltid i den ordning som regelverket föreskriver, så vi kommer naturligtvis att återkomma till med ett yttrande om hur vi ska hantera ett sådant. Den ordningen ligger helt fast och är enligt rutin. Men detta skulle, som jag förstod det, hanteras i under nästkommande vecka. Jag är väl medveten om det som har varit i utskottet. Jag säger dock också i mitt inledande anförande att reservofficerares rätt till tjänstledighet från ordinarie arbetsplats för tjänstgöring i Försvarsmakten är, enligt de uppgifter jag har, ett av de områden som övervägs nu när man tittar på helheten inom ramen för myndigheten. Vi jobbar alltså över hela detta breda fält just . När vi har alla fakta på bordet kan vi på ett effektivt sätt titta på hur vi går vidare. Jag säger inte att det är fel att göra denna typ av förändring när det gäller tjänstledighetsmöjligheter. Men jag säger att jag vill ha alla fakta på bordet och ha hela utredningsarbetet. Sättet att leda och styra en myndighet i detta läge är att ta upp detta i regleringsbrevet, vilket vi har gjort, utifrån det beslut som fattades i propositionen . Frågan är då: Ska vi frångå de gängse formerna för att styra en myndighet? Är det inte regleringsbrevsinstitutet man ska använda när man som regering agerar utifrån en proposition? Jag tycker att det är viktigt att man upprätthåller en viss ordning – vem som gör vad vid vilket tillfälle – för att inte få en sammanblandning av ansvarsförhållanden. 47 (M):