prot · H809131 · 2021-06-01 00:00:00 — Vi har bett att titta extra på det för att verkligen få det belyst. När vi har landat i eventuella förändringar kommer det att läggas fram i en proposition till . Då får och andra ta ställning till det. Men vi har inte för avsikt att avvika från rekommendationer. Låt mig också säga att hälso- och sjukvårdslagen är tydlig: Man ska ha vård efter behov. är helt övertygad om att vi inte behöver ge någon form av vård till någon som upplever sig behöva könsbekräftande behandling, som lider av könsdysfori, som inte bara vill det själv, som inte bara står i kö, som inte bara väljer att byta kön utan som vänder sig till vården och efter omfattande utredningar får bedömningar gjorda huruvida man lider av könsdysfori eller inte och huruvida man kan behöva den ena eller andra behandlingen. Att han försöker få det att låta som om någon gör det lättvindigt vänder jag mig väldigt bestämt emot. Man måste känna som barn, ungdom och vuxen att när man vänder sig till svensk hälso- och sjukvård ska man bli bedömd utifrån de vårdbehov man har, oavsett vad tycker om de vårdbehoven och vad behandlingen skulle vara. Vården ska grunda sig på forskning, evidens och kunskap – befintlig kunskap, får man väl tillägga, för det är klart att det sker en utveckling. Att följa den utvecklingen är helt centralt för dem som arbetar i hela hälso- och sjukvården. Jag vill återigen understryka att det inte är så att tonåringar bara väljer själva att de har lust att byta kön. Jag tycker inte att någon av oss ska ägna sig åt att beskriva det som ett enkelt beslut eller ett enkelt ingrepp eller att det är enkelt att söka vård. Men söker man vård ska man bli tagen på allvar, oavsett ålder. Jag tycker inte att ska vara den som bestämmer från vilken ålder man ska ha vård efter behov. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2020/21:735 om driftssäkerheten i kraftsystemet 57 Statsrådet (S): har frågat mig om jag och regeringen avser att vidta några åtgärder för att säkerställa driftssäkerheten i kraftsystemet. En trygg el- och energiförsörjning med hög leveranssäkerhet, låg miljöpåverkan och el till konkurrenskraftiga priser är en grundläggande förutsättning för ett modernt och väl fungerande samhälle under en pågående klimatomställning med ökad elektrifiering. har ett robust och driftssäkert kraftsystem. Vi har en genomsnittligt hög nettoexport av el med mycket låga utsläpp av koldioxid, och som ansvarar för driftsäkerheten i det nationella elsystemet bedömer risken för effektbrist i som fortsatt låg. Trots det uppstår emellanåt nätbegränsningar och elprisskillnader mellan olika elområden. För att komma till rätta med dessa och för att säkerställa att vi även har ett robust och driftssäkert kraftsystem vidtas ett flertal åtgärder. planerar för omfattande förstärkningar av transmissionsnätet, och man närmare tredubblar sina nätinvesteringar . I det kortare perspektivet genomför man även åtgärder och investeringar i stationer för att optimera kraftöverföringen i befintliga ledningar. Som en del av lösningen bör vi heller inte underskatta möjligheterna framöver för elförbrukare att bli mer flexibla i sin elanvändning och mer aktiva på elmarknaden och därmed också minska sina elkostnader. Slutligen kan även nämnas det arbete som pågår inom med framtagandet av en nationell elektrifieringsstrategi. Den ska ta ett helhetsgrepp om förutsättningarna i energisektorn för att bidra till klimatmålen 2030, 2040 och 2045 i syfte att möjliggöra en snabb och samhällsekonomiskt effektiv elektrifiering av hela samhället. 58 (SD): Tack, statsrådet, för svaret! Bakgrunden till denna interpellation om driftssäkerheten i det svenska kraftsystemet är den utveckling vi kunnat se med situationer med effektbrist och bristande överföringskapacitet, något som lett till tillfälliga oönskade effekter och avsevärt högre elpriser för delar av landet och tider . Det är en grundläggande uppgift att säkerställa att det finns tillräcklig produktionskapacitet och beredskap att hantera extrema situationer så att vi kan upprätthålla elförsörjningen i hela landet. har detta inte varit ett problem, utan historiskt har vårt kraftsystem präglats av en robusthet och en väl tilltagen produktionsapparat. Vi har haft goda marginaler vad gäller överföringskapacitet, men man har naggat på dessa marginaler gång efter annan. Tyvärr har detta äventyrats alltmer då energipolitiken utvecklats i en alltmer ideologisk riktning och då man nästan uteslutande fokuserat på väderberoende elproduktion, som dominerar. I ett pressmeddelande från betonades att alla parter behöver anpassa sig till att flöden och elproduktion blir mer variabla för att fortsatt kunna garantera en hög driftssäkerhet. Detta gäller också för angränsande länder. meddelade man att överföringskapaciteten kommer att begränsas till och från i de mellersta och södra delarna av landet, vilket i praktiken innebär att marginalerna i elsystemet minskas ytterligare och att marknaden inte får tillgång till den överföringskapacitet som normalt sett finns. Detta kommer återigen att kunna leda till att elpriserna blir avsevärt högre i jämfört med landet i övrigt. Det är någonting som enligt min och mening borde inge en rätt välgrundad oro över hur det ser ut med den långsiktiga drifts- och leveranssäkerheten. I det svar som statsrådet kom med lyftes det återigen upp att är nettoexportör av el. Det tål att upprepas att det över huvud taget inte har med den här saken eller problematiken att göra huruvida man är nettoexportör av el eller inte. Detta är någonting som regeringen och kanske framför allt statsrådet behöver ta med sig framöver. Man behöver kunna skilja på energi och effekt i och med att det över huvud taget inte är energi som vi diskuterar här. De delar som lyftes upp och som däremot är relevanta är att man satsar på att bygga ut kapaciteten i elnäten jämte att inte underskatta möjligheterna framöver för att elförbrukare ska kunna vara mer flexibla. Det finns över huvud taget ingen politisk skiljelinje i uppfattningen om detta. Det tenderar dock att finnas en mer naiv tro på att flexibilitet kommer att vara den huvudsakliga lösningen, medan problemet kanske snarare är att regeringen överskattar möjligheterna. Inget av det som statsrådet lyfte fram har ju på något sätt vänt den utveckling vi har sett . Det man någonstans undrar, fru talman, är om det finns något på detta område som har blivit bättre under den rödgröna regeringens vid regeringsmakten. Har effektbalansen förbättrats? Har problemen med bristande överföringskapacitet minskat? Var den typ av problem som uppstod en tillfällighet? Kommer detta inte att ske igen? Kan statsrådet nämna någonting som ger anledning att tro att vi inte kommer att ha problem på det här området framöver? 59 Statsrådet (S): frågade mig om det var en tillfällighet att vi hade både en pandemi och förlängda kärnkraftsrevisioner. Pandemin får väl ändå räknas på tillfällighetskontot. De förlängda kärnkraftsrevisionerna berodde delvis på detta och delvis på att marknadspriset på kärnkraft var så lågt att det inte var lönsamt att driva reaktorerna vidare. Visst finns det en poäng med att berätta att vi har överskott på el i och exporterar mer el . Detta trycker ju bort koldioxidutsläpp i andra länder. Jämför gärna med kärnkraftslandet – de är i den situation som vi i var , när vi var tvungna att importera el med ganska stort koldioxidinnehåll. Denna situation är i , och jag tror att och jag är överens om att den svenska situationen är betydligt bättre. Det är bättre att exportera el än att vara tvungen att importera el. Det är en positiv utveckling som skett, både när det gäller att vi har frigjort oss från ett importbehov och när det gäller att vårt elöverskott ökar. En annan sak som är positiv och som nästan aldrig nämner är att har EU:s lägsta energipriser för näringslivet. Frågan är då vad den energipolitik som skissar på skulle betyda. Är det subventioner som gäller? I subventionerar ju regeringen kärnkraften kraftigt, med , tror jag, beroende på kursförändringar. Elpriset är två och en halv till så högt som det svenska. Liberalerna, som ju säger sig vilja ha samarbete med, är beredda att gå in med stora subventioner av kärnkraft. Jag vänder mig mot bilden av att hela regeringens energipolitik skulle handla om de mindre planerbara energislagen. Vi har mer el från kärnkraft nu än vad vi hade . Vi har stora inslag av vattenkraft – ju mer inslag vi får av vindkraft, desto viktigare blir vattenkraftresurserna. Genom det gemensamma initiativet, som ju parti och var ensamma om att rösta emot, säkerställde vi – förnybart – kraftvärmeproduktionen i största städer. Kanske är det så att det är som ger uttryck för lite mer enögdhet och bara tittar på vissa energislag. Regeringens politik är enkel, och den har stöd av en bred majoritet i kammaren. Vi ska kunna använda oss av alla produktionsslag. De produktionsslag som är billigast och effektivast, både i sig själva och för produktionssystemet, är dem vi ska använda oss av. Detta är en av förklaringarna till att vi har EU:s lägsta priser för näringslivet. Det är en av förklaringarna till att vi har ett växande överskott i medan många andra länder har gått i motsatt riktning och haft andra problem med sina leveranser. Det är kanske också skälet till att de internationella organ som rankar energisystemen rankar det svenska energisystemet högst i världen. 60 (SD): Det är fortfarande så att det är tämligen ovidkommande för den här debatten att jämställa energi och effekt. Det spelar ingen roll hur mycket vi har exporterat eller importerat om vi fortfarande har situationer där brister uppstår, oavsett om det handlar om att vi inte har tillräcklig produktionskapacitet eller om problemet är att vi har bristande överföringskapacitet. Det som handlar om subventioner är ju den politik vi har kunnat se – det är ju statsrådet och regeringen som har ägnat sig åt att använda skattelättnader, subventioner och olika bidrag för att kunna sätta marknaden ur spel där det inte råder en rättvis konkurrens mellan kraftslagen. Detta har lett oss in i en situation där vi numera har återkommande underskott i de kraftbalansrapporter som tar fram, vilket vi inte har haft . Statsrådet lyfte fram att vi har mer el från kärnkraften under denna regering än vad vi haft tidigare, men så är givetvis inte fallet. Det som har hänt nu är att man har lagt ned fyra reaktorer varav två varit statligt ägda. Man kunde ha gjort andra avvägningar men valde att inte göra det utifrån att man är ägare till det bolag som drev dem. Jag konstaterar att det inte var mycket till svar. Man kom i går med en uppdaterad sådan där man presenterar hur elförsörjningen såg ut den gångna vintern och blickar fram emot den kommande vintern. Man kan konstatera att vi vid ett flertal tillfällen haft en ansträngd effektsituation, trots att den gångna vintern var relativt mild och våra förutsättningar goda. Man framhåller också att det kommer att vara svårare att göra prognoser med en allt högre grad av vindkraft, som är en väderberoende kraftkälla. Ytterligare en nyhet den här gången var att man inte bara gör en prognos för den kommande vintern utan även en driftssäkerhetsprognos för den kommande sommaren. Detta har aldrig behövt göras, för vi har inte haft de problemen. Det är dock en nyhet. Man aviserar även att man till kommande sommar ska bygga ut prognosen ytterligare eftersom man ser att dessa problem kommer att tillta. Det faktum att man behöver göra driftssäkerhetsprognoser för sommarmånaderna framöver är ju ett underbetyg som heter duga. behöver vi alltså inte bara göra detta utan även . Om den här regeringen får fortsätta kanske vi snart har utmaningar och prognoser för och mer än så. I den långsiktiga prognos som man tagit fram, som sträcker sig till 2050, blir bilden än mer problematisk. Skulle det vara så att potentialen för flexibilitet överskattas kommer vi enligt denna prognos att få stora problem med effektbrist redan till 2035. Situationen beskrivs av som ohållbar med ett stort antal bristtimmar. Man är även tydlig med att effekttillräckligheten kommer att försämras och att elkunderna inte kommer att kunna använda el till konkurrenskraftiga priser när behovet finns. Detta innebär i klartext att det inte är troligt att vissa industrier ens kommer att kunna verka i och att hushållen kommer att få bra mycket högre elräkningar framöver, då de kanske inte har möjlighet att anpassa sig efter vädrets förutsättningar. Det här är någonting som inte verkar göra statsrådet särskilt bekymrad över huvud taget. Är det verkligen ett styrkebesked att vi numera ska ha prognoser över driftssäkerheten som kanske riskerar en stor del av elektrifieringen med de utmaningar som vi ser? En förutsättning för att det ska kunna äga rum är att det finns el under årets alla timmar till konkurrenskraftiga priser, vilket det nu finns stor varningsflagg för. 61 Statsrådet (S): Det är inte tydligt för mig vad menar. Menar att det är bra att vi har överskott, att vi exporterar mer än någonsin och hjälper andra länder att minska sina koldioxidutsläpp? Eller hade han föredragit att det var som i och som det var i , när vi var importberoende och fick importera koldioxidtung kraft till ? Det var faktiskt inte tydligt vad svaret var. När det gäller vilka prognoser tar fram utgår jag från att de tar fram de som är relevanta och som kan vara nyttiga framåt. Hellre en prognos för mycket än en för lite. Det tror jag att håller med om. Precis som jag sa producerades det mer kärnkraftsel i och än vad det gjorde 2010, och det med färre reaktorer, som också gav uttryck för. Och vad är bakgrunden till det? Jo, det är att de som äger kärnkraften har valt att inte investera i nya reaktorer, även om den möjligheten finns, utan har valt att effekthöja befintliga reaktorer. Och den möjligheten finns även framgent. Det finns mer att ta där, om man så skulle önska. oroar sig för industrin. Det är väl bra att han oroar sig för den. Men vad är viktigast för den? Tillgång och prisbild. Och industrin investerar ju i vindkraft, inte i kärnkraft. Varför är det så, ? Jo, det är för att är vindkraften kostnadseffektivare än kärnkraften. Det är möjligt att det kommer att förändras . Men om det inte gör det, är då beredd att subventionera fram kärnkraften? kan stå här i evinnerlig tid, om inte talmannen avbryter honom, och beklaga sig över den nuvarande situationen. Men om han inte är beredd att öppna plånboken – det har inte varit i någon av de senaste budgetarna – kommer det inte att bli mer kärnkraft om inte kärnkraften är lönsam på marknadsekonomiska villkor. Då blir det här bara en skuggdebatt, en marionetteater, där låtsas ha en åsikt men där utfallet blir exakt detsamma. Vad gör då regeringen? Jo, tredubblar investeringarna i ny ledningskapacitet, och regeringen lade på bord ett förslag som närmare halverar ledtiderna för byggandet av nya elledningar. Det är ett förslag med det största kortandet av ledtider för ny ledningsproduktion som har lagts på bord sedan elektrifierades. Det förra greppet togs . Men det här kapar mer tid. Vi har tagit initiativ till en elektrifieringsstrategi som i det första utkastet tar höjd för en fördubbling av elanvändningen i och en fördubbling av elproduktionen i . Vad är bakgrunden till det? Jo, bakgrunden är att i motsats till vad som verkar vara fallet i föreställningsvärld söker sig industrier till . största batterifabrik investerar i . Man investerar i världens första koldioxidfria stål i . Utmanaren till världens första koldioxidfria stål investerar också i . Vi kommer att se flera liknande investeringar. Det är för att vi har en god tillgång till el, ett leveranssäkert system och el till låga kostnader, för vi låter marknaden vara med och påverka energislagen och låter den tekniska utvecklingen slå igenom i vårt energisystem. 62 (SD): Statsrådet frågar varför marknaden investerar i det som regeringen subventionerar? Det kanske inte är så märkligt. Det är tack vare att det har funnits subsidier. Det är inte en jämn konkurrens mellan kraftslagen. Det är klart att det då kommer att leda till vad marknaden investerar i. Det är uppenbart att det finns all anledning att vara oroad över utvecklingen inom det energipolitiska området. Den riskerar faktiskt att äventyra den elektrifiering som givetvis motser, också med möjligheter för transportsektorn men även inom industrin och för hushållen. Men då måste man kunna förvänta sig att det ska finnas el till konkurrenskraftiga priser under årets alla timmar och där behovet finns. Det är ju en förutsättning. Här kommer man inte att klara sig undan med ett ständigt mantra om nettoexportörer och att flexibilitet kommer att lösa alla utmaningar som finns, för det som vi har kunnat se med den rödgröna regeringen är att vi har en sämre effektbalans än vad vi har haft och att vi har brister i överföringskapaciteten. Det kommer att ta att komma ifatt, något som har blottlagts. Detta tillsammans har bidragit till att vi har väldigt stora prisskillnader, större än någonsin, mellan landets olika prisområden. Det är något som givetvis kommer att påverka konkurrenskraften inom landet och skapa en utveckling som vi nog inte kommer att ha råd med om vi ska lyckas med elektrifieringen i stort. Det som vi måste göra är att välkomna alla fossilfria kraftslag, se till att vi har en så teknikneutral konkurrens mellan kraftslagen som möjligt och ta bort subsidier och andra marknadssnedvridande incitament som finns för stunden. Huvudingången är att man både som företagare och medborgare i även ska kunna förvänta sig el under årets alla timmar och det till konkurrenskraftiga priser. Men då måste den energipolitiska inriktningen läggas om. 63 Statsrådet (S): Jag blev inte klar över om föredrar den finska underskottssituationen eller den svenska överskottssituationen. Men är en flitig interpellant, så jag antar att vi kommer att få veta svaret i en framtida interpellationsdebatt. När ska försöka definiera den sverigedemokratiska politiken gör han det i sentensen att vi ska välkomna alla fossilfria energislag och att vi inte ska subventionera vissa energislag. Det skulle ju kunna vara en beskrivning av regeringens politik. Vi har avskaffat subventionerna i form av de gröna certifikaten. Vi välkomnar alla fossilfria kraftslag, och det har vi väl gjort i sedan regeringen slöt sin energiöverenskommelse med de partier som vill samarbeta med eller samarbetar med. Det är inte regeringens politik eller politik som har avgjort kraftbalansmixen. Det är den tekniska utvecklingen som är den stora skillnaden. De förnybara energislagens kostnadskurva går brant nedåt, medan kärnkraftskurvan går hyfsat brant uppåt. Det är därför som svensk industri investerar i vindkraft. Vi har inga subventioner av vindkraft . Det investeras otroliga summor pengar i vindkraft. Jo, därför att det är kostnadseffektivt, förnybart och bra för klimatet. Skälet till att man inte investerar i favoritenergislag, kärnkraft, är inte några beslut från regeringen, och det är inte några beslut från . Skälet är kärnkraftens kostnadsutveckling. Om inte river av sig de skygglapparna kommer varje energipolitisk debatt att bli ett skuggspel, en marionetteater, framöver. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2020/21:719 om älvdalska som språk 64 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig på vilka vetenskapliga belägg regeringens uppfattning att älvdalskan är en dialekt eller ett folkmål och inte ett språk grundar sig, om regeringen har någon avsikt att genomföra den utredning som utlovades på ett möte och på vilket sätt jag och regeringen avser att svara på uppmaningen från språkliga kommitté och ministerrådet om att redovisa älvdalskans ställning i . Låt mig börja med att tacka för frågorna. Jag har märkt ett växande intresse i för älvdalskan och språkpolitik. Frågor om språk, dialekter och kulturarv är viktiga och förtjänar utrymme i den offentliga debatten. Regeringen har tidigare gjort bedömningen att älvdalskan är att betrakta som ett folkmål, och det har inte framkommit några nya omständigheter som gett regeringen anledning att ändra den bedömningen. Bedömningen grundar sig bland annat på underlag från . Frågan om språk och dialekter är komplex, och det råder ingen enighet bland språkvetare om huruvida älvdalskan är ett språk eller en dialekt. Vi ska också vara medvetna om att svenskan är ett språk med stor mångfald, och det finns många dialekter som skiljer sig mer eller mindre från både standardsvenska och älvdalska. Det finns inga planer på att se över ratifikation av den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk. har i sin senaste rapport dels konstaterat att kommittén anser att älvdalskan uppfyller kriterierna för del två av den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk, dels bett att inkludera älvdalskan i sin rapport som ett språk motsvarande jiddisch och chib. avser dock endast de minoritetsspråk som omfattas av ratifikation och som är fastställda av . Jag vill avslutningsvis understryka att regeringen ser ett stort värde i att älvdalskan bevaras som en del av det gemensamma kulturarvet och den lokala kulturhistorien. Intresset för bevarandet och användningen av älvdalskan är därför mycket glädjande. 65 (KD): Jag tackar kulturministern för svaret, även om jag förstås hade önskat en annan inriktning på det. När jag som nyfärdig sjuksköterska flyttade till var jag helt oförberedd på de utmaningar jag skulle möta. Det handlade inte bara om att växa in i en ny yrkesidentitet i den vackra Siljansbygden, som är sinnebilden av det idylliska . Mitt första jobb var nämligen på långvården, och jag var inte beredd på att de flesta av de äldre hade tappat svenskan på grund av demenssjukdomar. Det språk de hade kvar var dalskan – och inte den välkända, klingande, härliga daladialekten från och utan något helt annat. När jag jobbade i fick jag höra att inte ens infödda leksingar förstår dialekten, talet eller målet – eller vad ministern nu väljer att kalla det – från Ovansiljan, även om alla bor längs samma sjö. Men tack och lov hade jag medarbetare från den trakten, så när jag inte begrep vad en patient sa eller om patienten inte förstod mig kunde jag leta upp någon i personalen som hade en pin med texten ”Ig dalskar” som kunde tolka. Det räckte dock inte med denna utmaning, utan det var lika illa i personalrummet. Där talades Mora- eller Orsamål. Men lärde jag mig att hänga med hjälpligt. började jag jobba på medicinkliniken, och dit kom även älvdalingar. De var helt omöjliga att förstå. Det sas då att hade varit mer språkligt isolerat och att de därför hade behållit mer av den ålderdomliga prägeln. Min man mötte det när han gjorde en del av sin distriktsläkarpraktik i . När jag har följt älvdalskan och strävan att få den erkänd som språk har det varit intressant att se hur språkliga expertkommitté steg för steg har konstaterat att älvdalskan faktiskt uppfyller kriterierna för landsdels- eller minoritetsspråk, precis som statsrådet säger. Jämför man ordförråden är avståndet mellan svenska och älvdalska större än avståndet mellan svenska och norska eller svenska och danska. Men på grund av att det är landsgränser emellan har man valt att kalla dem för olika språk trots att de språkligt skulle kunna kallas dialekter. Älvdalskan skiljer sig dock lika mycket, om inte mer, från svenskan som svenskan från isländskan. Men regeringen väljer ändå att se älvdalskan som en dialekt. Det är upp och nedvända världen, kan man säga, och på vilka vetenskapliga grunder? Statsrådet bekräftar att man grundar sig på underlag från . Men denna utredning hade inte i uppdrag att analysera älvdalskans språkliga ställning. Det är märkligt att regeringen utifrån ett omnämnande av älvdalskan i förbigående håller de analyser som har gjorts av både internationella och nationella språkvetare på armlängds avstånd. 66 Kultur- och demokratiminister (MP):