prot · H809115 · 2021-04-28 00:00:00 — I det korta perspektivet är inblandning av hållbara biobränslen ett effektivt verktyg för att minska utsläppen av fossilbaserad koldioxid. Andelen biodrivmedel ökade från . Ökningen beror på den reduktionsplikt som infördes och som ställer krav på drivmedelstillverkare att blanda in biodrivmedel i sina produkter. Regeringen har också lämnat en proposition till som föreslår reduktionsnivåer , vilket kommer att vara ett viktigt bidrag för att uppnå målet om att minska utsläppen från inrikes transporter . kommer också resultatet av den utredning som tillsatts av regeringen för att titta på utfasning av fossila drivmedel och förbud mot försäljning av nya bensin- och dieseldrivna bilar. Utredaren ska föreslå ett årtal för när fossila drivmedel ska vara helt utfasade i och vilka åtgärder som ska vidtas i ett långsiktigt perspektiv för att detta ska kunna genomföras på ett så kostnadseffektivt sätt som möjligt. Utredaren ska även analysera förutsättningarna för att införa ett nationellt förbud mot försäljning av nya bensin- och dieseldrivna bilar och analysera hur man kan införa ett EU-förbud mot försäljning av nya bensin‑ och dieseldrivna bilar och hur man kan fasa ut fossila drivmedel i EU. Parallellt med detta ser vi hur elektrifieringen verkligen tar fart. Antalet nya eldrivna personbilar fördubblades jämfört med föregående år, och kommer biobränslen att fokuseras till de delar av transporterna som har svårast att ställa om, exempelvis flyget och sjöfarten. Även när det gäller godstransporter på väg sker en snabb utveckling mot elektrifiering, vilket är positivt. Regeringen arbetar med att ta fram en elektrifieringsstrategi, som väntas bli klar . Regeringen arbetar också med både en klimatpremie till lastbilar som kör på hållbara bränslen och el eller bara el och en utbyggnad av laddinfrastrukturen. Laddinfrastrukturen har en betydelsefull roll i att accelerera elektrifieringen av bland annat tunga lastbilar. Därför finns i budgetpropositionen ett stöd på 500 miljoner för att påskynda elektrifieringen av tunga vägtransporter i de mest trafikerade områdena. I satsningen ingår även elektrifiering med vätgasdrift. Stödet ska bland annat omfatta regionala elektrifieringspiloter, där kommuner och företag etablerar piloter för att elektrifiera regionala transporter. En betydande del av lastbilstransporterna är nämligen just regionala. beräknas tillföras ändamålet, men redan nu kan vi konstatera att stödet har varit väldigt efterfrågat. menar att ett system för stationär laddning ger en större flexibilitet rörande investeringar av infrastruktur jämfört med en infrastruktur som är bunden till ett specifikt vägnät, det vill säga så kallade elvägar, detta då systemet kan byggas ut med laddstationer etappvis och i de geografiska områden där ett behov existerar. Sådana mer lokalt framvuxna geografiska täckningsområden kan med tiden byggas samman och utvidgas. framhåller också att den snabba batteriutvecklingen har bidragit till att man bedömer att den fordonsflotta som antas nyttja en elväg är betydligt mindre än vad man bedömde för bara . Bedömningen är att den andel av den tunga trafiken som förväntas använda elvägen har gått från 60–till 2040 vid ett utbyggt elvägssystem. har kommit långt när det gäller att ta fram piloter och tester gällande elvägar, men för att ett byggande av elvägar inte ska bli ett förgävesprojekt är det viktigt att det skapas en gemensam standard i EU och att man säkerställer att det finns såväl fordon på marknaden som fungerande affärsmodeller för de åkerier som väntas köra på vägarna. Avslutningsvis, fru talman: Om vi ska nå klimatmålen krävs också en omfattande effektivisering av transportsektorn. För oss i innefattar det alltifrån att vi planerar samhället för minskat behov av transporter och säkerställer en infrastruktur för digitalisering genom bredband till att vi faktiskt måste flytta fler transporter till mer energieffektiva transportslag som järnväg och sjöfart. I dessa sammanhang lyfts ibland längre och tyngre lastbilar upp som en lösning, men vi menar att det är ett spår som leder fel. Vi kan inte lägga våra knappa resurser för utbyggnad och underhåll av infrastruktur på att bygga om redan fullt fungerande vägar för att klara tyngre lastbilar. Vi behöver i stället satsa på att bygga ut och underhålla redan existerande elvägar, det vill säga järnvägen. 66 (KD) replik: Jag vill börja med att konstatera att och jag har debatterat med varandra förut, men då framför allt i , där vi samregerade . Utifrån det vill jag hälsa ledamoten varmt välkommen. Det ska bli roligt att samtala . För sedan, , stod en ledamot från och förklarade att vägnätet i princip är färdigbyggt. Tyvärr kommer jag inte ihåg ledamotens namn – annars hade jag sagt det. Här kommer min fråga: Är det även ledamoten uppfattning att det svenska vägnätet i princip är färdigbyggt? En annan sak jag vill fråga om, fru talman, är att anförandet landade i att säger nej till tyngre och längre lastbilar med hänvisning till att det skulle vara kostsamt för infrastrukturen. Det är helt korrekt att det skulle bli en kostnad för infrastrukturen. Problemet är bara att det alternativ man hänvisar till, nämligen järnvägen, går efter bestämda spår, vilket är själva konceptet. Vi som förordar tyngre och längre fordon gör det framför allt därför att skogsindustrin har stora önskemål om att transportera ut skog från skogen. Just där finns inga spår, utan det är vägarna som gör att vi kan få fram skogen. Sedan är det fullt möjligt att lasta över den till järnväg och ta de långa distanserna där, men för att klara detta behöver vi investeringar i BK4-systemet så att vi får ett fungerande system som hänger ihop. Jag undrar därför: Hur ser på det faktum att järnvägstrafiken går på spår? Vi också behöver få godset från skogen till spåren, och då behöver vi bättre vägar. 67 (MP) replik: Ledamoten frågade mig om en annan ledamot, oklart vem, som har sagt något om någonting, . Jag tänker att det är bättre att fråga den personen. Det måste vara rimligare och enklare att göra det. Vad gäller om vägnätet är färdigbyggt eller inte har jag svårt att göra någon bedömning av det, men jag tror inte det. Det kommer väl att byggas diverse nya samhällen, och de behöver dockas in på något sätt. Så nej, jag delar inte den åsikten, vems det nu är. När det gäller frågan om det är bra att tåg går på spår är det jättebra att de gör det. Och när det gäller behoven har jag svårt att göra en bedömning. Jag har inte varit med och berett dessa frågor över huvud taget. Som ledamoten vet och som jag sa i mitt anförande är jag här och vickar lite för , som är den som sitter i utskottet och kan dessa frågor. Men om jag ska spekulera eller fundera lite fritt kan jag säga att det just nu pågår en debatt om det svenska skogsbruket och hur det ska genomföras med till exempel stora, massiva kalhyggen. Sådana kalhyggen kommer att kräva många stora och tunga transporter, men en omläggning till ett mer hållbart svenskt skogsbruk kanske medför andra transportbehov. Jag har svårt att ha någon uppfattning om detta här och i talarstolen, men det var en allmän fundering. 68 (KD) replik: Jag har den största respekt för att vikarierar. Det har han sagt mycket tydligt. Men frågan var av principiell karaktär. Det var ju en ledamot som stod i talarstolen som representant för och sa att det svenska vägnätet i princip är färdigbyggt. Därför ställde jag frågan om delar den uppfattningen. Det är lite viktigt för oss i oppositionen att veta om ett av regeringspartierna på fullaste allvar anser att vägnätet är färdigbyggt. Jag har en annan uppfattning, nämligen att vägnätet måste både utvecklas och byggas ut. Det kan handla om vägar ned till Norviks hamn, om kringleder i eller om det stora, tunga systemet. När det gäller skogsfrågan tackar jag för svaret. Jag ämnar inte ställa frågan igen, utan jag har respekt för att man är vikarie. 69 (MP) replik: Som sagt: Jag vet fortfarande inte vilken debatt eller vilket sammanhang det var. Jag kan inte ens fråga personen när jag träffar riksdagsgruppen , så det blir väldigt svårt att ha någon synpunkt. Men jag kan säga så här: Jag har väldigt svårt att se att det finns något behov av nya massiva motorvägsprojekt i detta land. 70 (M) replik: Jag tänkte ställa en kontrollfråga till . Vi hade en representant uppe här alldeles – från Socialdemokraterna – som sa att vägnätet för längre och tyngre lastbilar håller på att byggas ut. sa , om jag hörde rätt, att man är emot att fortsätta att bygga ut och att man inte tror på idén att ha längre och tyngre lastbilar. Det är ändå två regeringspartier som står här och uttalar sina ståndpunkter. Vilken linje är det som gäller egentligen från ? Är det linje, eller är det linje som gäller när det handlar om att bygga ut vägnätet? Det är rätt bra om man har samma linje i en regering när man har tagit på sig ansvaret att sköta ett land. Jag har en annan allmänpolitisk fråga till när han ändå är vikarie här . Ämnar man höja skatter ytterligare när det gäller lastbilsnäringen och lastbilstransporterna här i landet? Har man ytterligare planer på att höja avgifter och skatter för denna näring för att ytterligare försämra konkurrenskraften gentemot andra transportslag? Jag skulle vilja ha svar på dessa frågor. Vilken linje är det som gäller från regeringen beträffande de tunga och längre lastbilarna i vårt vägsystem? 71 (MP) replik: Jag tackar för frågorna. Det är inte alltid lätt att komma in som vikarie med lite snabba ryck. Men jag kan säga att regeringspartierna självklart står bakom regeringens politik. Det innebär inte att vi som enskilda partier inte ibland kan ha olika åsikter, precis som jag förmodar att kanske inte gillar alla ståndpunkter – trots att ni verkar vilja bilda regering och så vidare. I en parlamentarisk demokrati har olika partier olika ingångar och gör olika analyser. När man sedan sitter och styr tillsammans är det delvis fråga om kompromisser och ett givande och ett tagande kring olika frågor. Så är det troligtvis också i denna fråga. 72 (M) replik: Det intressanta är om faktiskt sitter och bromsar utvecklingen av långa och tunga transporter i våra vägsystem. Jag får en känsla av att den diskussionen pågår i regeringen och att det kanske är anledningen till att regeringen inte får igång arbetet utan att det släpar sig fram helt enkelt. Man är inte överens i regeringen om detta heller, utan man låter styra att vi inte ska ha tunga och längre lastbilar. Då kan vi diskutera en fråga som faktiskt är aktuell, och det handlar om utbyggnaden av två spår till från ned till . Det skulle öka kapaciteten på Västra stambanan med avsevärt många procent. Det skulle få ned godset , och även persontransporterna skulle komma fram . Man talar om att restiden mellan och skulle kunna sänkas till två och om man byggde ut dessa spår mellan och . vet jag att är en förespråkare för att bygga höghastighetståg i stället, vilket skulle påverka denna utbyggnad. Enligt er infrastrukturproposition riskerar andra järnvägssystem och andra vägar att få stå tillbaka för att man ska bygga för olönsamma höghastighetståg. Då vill jag ställa en fråga till : Vad anser är viktigast att bygga ut i , är det höghastighetståg eller är det att se till att vi får upp kapaciteten på Västra stambanan enligt de önskemål som finns i ? 73 (MP) replik: Jag tackar för frågan. Svaret är egentligen jätteenkelt. Dessa saker står inte mot varandra. Det är jätteviktigt att vi får till en kapacitetsökning på Västra stambanan. Det är en fråga här och . Att vi ska bygga ett nytt och modernt järnvägssystem för högre hastigheter i är en framtidsfråga. Den är lika viktig. För mig finns det inget motsatsförhållande i det. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 11 Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om bindande åtgärder för transparens i lönesättningen Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om bindande åtgärder för transparens i lönesättningen (COM(2021) 93) Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om bindande åtgärder för transparens i löne-sättningen 74 (M): Vi debatterar på vilken nivå beslut ska fattas kring frågor rörande transparens i lönesättningen. Subsidiaritetsprincipen innebär att frågor ska avgöras av EU enbart om EU har en långtgående bättre möjlighet att uppnå målet än vad medlemsstaterna har var och en för sig. I fall som rör den svenska arbetsmarknaden, lönesättning, reglerade minimilöner och så vidare har vi en stark svensk hållning med arbetsmarknadens parter som gemensamt arbetar med dessa frågor. Det är en modell som vi anser att i alla delar ska vara stolta över och värna i dess helhet. Parterna på den svenska arbetsmarknaden har med all tydlighet visat att de är djupt oroade över förslag som kommer från EU. De sluter sig samman och har gång efter annan uppmanat regeringen och att med kraft mobilisera alla resurser som finns för att förhindra att nya direktiv antas på området. Hela anledningen till att vi över huvud taget har denna fråga på bordet och lägger tid på att minimera risken för skador på den svenska modellen är den sociala pelaren som antogs under i på initiativ av bland andra . De farhågor och den kritik som då framfördes från om att detta skulle leda till att EU började bestämma över medlemsstaterna när det gäller sociala frågor och frågor som rör den inhemska arbetsmarknaden avfärdades av rakt av. Tyvärr är det inte som det känns gott att i efterhand komma och säga: Vad var det jag sa? Och i just detta fall önskar jag verkligen att Löfven hade haft rätt – att beslutet om den sociala pelaren och konsekvenserna en efter en med minimilöner, plattformsarbete och lönetransparens aldrig hade skett. Ärendet handlar egentligen inte om ett ja eller ett nej till lönetransparens, utan det handlar om huruvida vi i anser att det finns någon annan på en annan nivå långt borta från som är bättre lämpad och som kan uppnå bättre resultat än parterna på den svenska arbetsmarknaden när det kommer till att fatta beslut som påverkar vår svenska modell. Jag och anser inte det. Vi menar att vi i har kompetens inom området och att vi med hjälp av parterna, lönekartläggningar med mera redan gör ett arbete på området och att ett direktiv inte gagnar de svenska medborgarna. Därmed borde det ligga i vårt intresse – vi som faktiskt har fått medborgarnas förtroende att fatta besluten – att göra vårt yttersta för att se till att frågor på det arbetsmarknadspolitiska området, såsom minimilöner och dagens lönetransparens, inte ska höra hemma i EU utan ska höra hemma här i nära dem det berör. Målet med kommissionens föreslagna direktiv är att säkerställa rätten till lika lön i hela EU. Vi anser naturligtvis att det är angeläget att arbeta med jämställdhet i stort och att motverka osakliga löneskillnader. Däremot är vi helt övertygade om att medlemsstaterna själva mest effektivt känner sitt land och dess villkor och själva uppnår dessa mål med precisa åtgärder som passar just dem. Tvingande åtgärder som ska vara desamma för alla 27 medlemsländer är trubbigt och definitivt inte vad vi tror löser eventuella löneskillnader. Vi anser i stället att direktiv på området hotar möjligheten till en individuell lönesättning som utgår från prestation och att det hotar relationen mellan parterna. Det hotar även konkurrenskraften då ännu mer byråkrati åläggs våra företag. Allt detta sker utan att vi når bättre resultat. Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om bindande åtgärder för transparens i löne-sättningen I har vi relativt små och dessutom stadigt minskande löneskillnader mellan män och kvinnor, och vi genomför redan lönekartläggningar. genomförde en granskning på området och visade att liknande beslut har haft en begränsad påverkan på löneskillnaderna. Att i det läget låta hela EU göra samma sak utan att uppnå målet är inget annat än vansinne. I stället borde vi fokusera på det som gör skillnad på riktigt. I det svenska systemet har vi äldreomsorg och barnomsorg för att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, och det har gett rejäla skutt i statistiken. Erfarenhetsutbyte är av godo. Tvingande regelverk på områden som vi kan och bör hantera själva är av ondo. varnar för att direktivförslaget skulle leda till fler konflikter på arbetsmarknaden. menar de att direktiv som försöker tvinga in hela EU i en och samma form är lönlösa, då arbetsmarknaden bygger på att vi är olika. Vi har olika historia, olika traditioner och olika kulturer. Svaret kan därför helt omöjligt vara en enhetlig lösning för alla. Jag och delar Svenskt Näringslivs bedömning. har redan ett väl fungerande pågående arbete på ett område där EU vill lägga bindande direktiv och där vi av erfarenhet ser att det inte är rätt väg att gå för att nå målet. Jag bävar för den onödiga administrativa börda som företag som Gamiva, PTT och i kommer att åläggas i ett läge där de gör allt de kan för att bygga sin verksamhet, skapa jobb och sätta på kartan. Förslaget om bindande lönetransparens är ytterligare ett exempel på förslag från kommissionen som hotar vår svenska modell med arbetsmarknadens parter och individuell lönesättning. Det innebär mer byråkrati för våra företag. Allt detta sker om inte vi i riksdag, dess partier, står upp för den svenska modellen, står upp för svenska företag och står upp för att vi har kompetens på området och därmed inte vill ha bindande direktiv från EU. Vad vi i och EU behöver just nu är absolut inte fler modeller eller inskränkningar, utan vi behöver full fart framåt med beprövade metoder för att lindra effekterna av pandemin och skapa fler jobb, inte färre. Med det yrkar jag bifall till vår reservation. 75 (SD): Det vi diskuterar är alltså subsidiaritetsprövningen av förslaget till direktiv om lönetransparens. I den här frågan tycker jag att det är viktigt att komma ihåg ett par saker. För det första är det viktigt att förstå förslagets faktiska innehåll och de risker som de medför och inte stirra sig blind på värdeord som många med all rätt uppfattar som positivt laddade, till exempel ”lika lön för likvärdigt arbete”, ”transparens” och så vidare. För det andra är det viktigt att vi i faktiskt markerar mot ett förslag som på ett ganska klart sätt träder över vad subsidiaritetsprincipen borde tillåta på det här området. Det uttalade syftet med rättsakten är att säkerställa rätten till lika lön för lika eller likvärdigt arbete mellan män och kvinnor i hela EU. Det är naturligtvis ingen i den här kammaren som motsätter sig den ambitionen, men bara det faktum att ett syfte är lovvärt i och för sig innebär inte att det är vare sig smart eller särskilt ändamålsenligt att överlåta lagstiftningen till Europeiska unionen. Ofta kan det vara precis tvärtom. Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om bindande åtgärder för transparens i löne-sättningen Först och främst har medlemsländerna kommit väldigt olika långt när det gäller jämställdhet mellan män och kvinnor, och när vi diskuterar skälen till att vi i kanske har kommit lite längre än många andra medlemsstater i EU brukar vi lyfta upp saker som föräldrapenning och barnomsorg – ganska enkla, vardagsnära frågor. Det är ingen som påstår att lönetransparens i sig skulle vara orsaken till att just vi i har kommit längre än andra. I de fall övriga medlemsländer vill komma ikapp kan de titta på det vi har gjort som faktiskt har fungerat och börja i den änden. Faktum är att inte ens kommissionen själv säger att det är belagt att det är just bristande lönetransparens som är skälet till att vi har en skillnad i lön mellan män och kvinnor just . De säger att det kan förhålla sig så, men att det kan förhålla sig så räcker ju inte som skäl – man måste också kunna belägga att det faktiskt förhåller sig på det sättet innan man drar igång den stora europeiska lagstiftningsapparaten. Vi ska dessutom komma ihåg att det redan finns en rättsakt på det här området, och i tillägg till det finns det en hel del juridiskt icke bindande material, så man har faktiskt redan lagstiftat om detta. Om man sedan tittar på förslagets materiella innehåll ser man att det finns en risk dels för den svenska modellen för lönesättning, dels för en ökad administrativ börda för företag, vilket kommer att påverka konkurrenskraften negativt. Vidare innebär subsidiaritetsprincipen att unionen i frågor där EU har delad kompetens, vilket innebär att både medlemsstaterna och EU har rätt att lagstifta på området, endast får vidta åtgärder om målen för åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva. Med tanke på att de åtgärder som vi vet faktiskt gör skillnad i frågan – till exempel barnomsorg, som jag nämnde – ligger helt och hållet inom den nationella kompetensen borde man ju börja där, tycker jag. Att å ena sidan framhålla svensk jämställdhet som ett gott exempel i EU och säga ”Titta på oss! Titta hur bra vi hanterar frågan!” och å andra sidan säga att medlemsländerna inte kan hantera frågan och att EU därför måste kliva in är helt enkelt inte logiskt. Man kan ju inte argumentera för att ett visst syfte inte kan nås på nationell nivå bara för att medlemsstaterna inte använder de verktyg som vi vet faktiskt fungerar. Vidare kan man som sagt konstatera att kommissionen själv inte säger att det är just lönetransparens som med säkerhet är det huvudsakliga problemet. Vi har ju erfarenhet av det här i ; har i en granskning visat att den svenska diskrimineringslagstiftningens krav på lönekartläggning har begränsad möjlighet att påverka löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Detta framgår av granskning nummer 16 . Kraven på dokumenterad lönekartläggning har enligt granskningen liten eller ingen effekt på de löneskillnader som finns. Bara på den grund jag har anfört nu borde subsidiaritetskravet anses vara inte uppfyllt. Förslaget borde alltså falla redan här. På den politiska sidan finns det sedan flera risker med förslaget. Det följedokumentet som vi har läst säger öppet att det inte finns någon garanti för att den svenska modellen respekteras. Jag läser innantill: ”Enligt förslaget ges medlemsstaterna uttryckligen möjlighet att låta arbetsmarknadens parter genomföra direktivet, förutsatt att man alltid kan säkerställa att det får önskad verkan. De dubbla möjligheterna att genomföra de olika materiella rättigheter och skyldigheter som följer av direktivet genom kollektivavtal tar hänsyn till medlemsstaternas olika typer av dialog mellan arbetsmarknadens parter, kollektivavtalssystem och handlingsfriheten för arbetsmarknadens parter.” Subsidiaritetsprövning av kommissionens förslag till direktiv om bindande åtgärder för transparens i löne-sättningen Frågan är ju om det verkligen är så. I har vi inte kollektivavtalsförhandlingar som respekteras av staten förutsatt att de får ”önskad verkan”. Det är inte så det funkar här, och jag tycker det är ganska uppenbart att inte riktigt förstår vad partsautonomin betyder i en svensk kontext. Förslaget innebär också en ökad administrativ börda som kan vara svår att överblicka. Att till exempel totalförbjuda arbetsgivare att fråga om en sökandes nuvarande lön är att gå väldigt långt. Då är man nere och pillar i detaljer. Flera viktiga begrepp får dessutom en EU-rättslig definition som sedan helt kommer att köra över eventuella beslut som vi fattar i den här kammaren. Dessa begrepp kommer också att få sin faktiska innebörd när de tolkas av , och det finns naturligtvis en betydande osäkerhet när det gäller vad som kommer att hända där. För att sammanfatta: Vi har varit i den här situationen förut. Alla här kommer ihåg fallet un Partneri mot , hur förvånade många blev över resultatet och vilka problem som kom i kölvattnet av den domen. Det finns en uppenbar risk att denna rättsakt leder till liknande effekter. Subsidiaritetskravet är inte uppfyllt, och förslaget medför ett antal risker till väldigt tveksam nytta. Jag yrkar därför bifall till reservationen i betänkandet. 76 (KD):