prot · H809137 · 2021-06-09 00:00:00 — Är det inte en viktig parameter att faktiskt se över könsfördelningen i kommittéerna? 121 (SD) replik: Tack, , för din fråga! Vi anser inte att det är viktigt när det gäller just dessa kommittéers sammansättning. De som väljs till kommittéerna väljs nämligen inte utifrån sitt kön; det vet riksdagsledamoten också. Det är helt orimligt att det skulle vara så. Man plockar in de här experterna därför att de är kunniga inom sitt sakområde. När det gäller utomstående är det oftast äldre personer. Om det är en sned könsfördelning i den relativt lilla grupp som vi plockar dessa experter från kommer detta att återspeglas bland de experter som väljs in till kommittéerna. Som vi ser i tabellen över håller detta dock på att jämna ut sig, och förmodligen kommer kvinnor att ha en överrepresentation. Detta kan det vara jätteintressant att göra statistik över, men det är mer intressant att göra statistik över den offentliga sektorn eller så och titta på varför det är en sned könsfördelning där åt ettdera hållet – inte över sammansättningen av kommittéerna. På den nivån tittar vi inte på kön, utan vi tittar på kunskaper. Visst, man skulle kunna ha kvar den här statistiken. Men man ska vara medveten om att kanslierna har en hel del arbete med detta. Det kanske är viktigare att vi får statistik över hur mycket verkstad det blir i de här kommittéerna. Hur många av de betänkanden som kommittéerna kommer med mynnar ut i lagförslag, alltså i propositioner från regeringen? Hur många av dessa kommittébetänkanden genererar lagrådsremisser, och hur många blir föremål för eventuella justeringar från Lagrådets sida? Detta är ju mycket mer intressant för det lagstiftande arbetet än att redovisa könsfördelningen, som vi egentligen inte kan påverka så mycket eftersom det är en så pass liten, begränsad grupp som vi kan välja dessa experter ur. Denna begränsade grupp återspeglar en lite frusen bild av hur såg ut för några decennier sedan. 122 (S) replik: Tack, , för svaret! Jag blir faktiskt inte klokare av det. För mig är det viktigt att jämställdheten integreras i precis varenda del av den verksamhet som vi finns inom. Kommitté- och utredningsväsendet är en mycket viktig del i hela lagstiftningsarbetet och hela processen. Att inte räkna och inte titta på en jämn könsfördelning tycker jag, utifrån dessa aspekter, är ett mycket dåligt förslag. Jag tycker att vi i precis allt arbete vi gör behöver se till att vi har en jämn könsfördelning, som speglar befolkningen på ett bra sätt och speglar de beslut vi fattar. Jag ser inte att det är relevant att lyfta bort den statistiken, inte ens för framtiden. Vi behöver ha kvar den och följa den. Jämställdheten har inte kommit av sig själv. Den har kommit till tack vare en mycket medveten politik för att ändra i system där det har varit män som har valt män till olika positioner. Detta är inget som har växt fram av sig självt, utan det kräver en medveten politik och att man tittar på statistiken för att se vad det finns för systemfel som vi behöver jobba med och förändra. Kommittéberättelse – kommittéernas verksamhet , m.m. Dessa systemfel tycker jag att konsekvent bortser från. Man ser inte att det finns strukturella problem som gör att ojämställdheten cementeras i samhället. Detta behöver vi bryta. 123 (SD) replik: Men jag tror att det på den här nivån är ungefär som när vi utser statsepidemiologer eller tar fram de främsta experterna på väldigt hög nivå. Då går man inte efter kön utan efter kunskap och kompetens. Det kan ju vara en sned könsfördelning även bland virologer och experter på det området, men då är det intressantare att titta på varför det är så. Varför är det inte lika många tjejer eller killar som läser detta på universiteten och får dessa positioner i samhället? Det är ju i så fall den delen man ska göra statistik över. När vi sedan ska välja experter ur en liten grupp kommer de experter vi väljer och kommitténs sammansättning att återspegla sammansättningen i den begränsade grupp som vi väljer ur. Det kommer förmodligen att bli fler kvinnor än män som ordförande de kommande decennierna eftersom fler kvinnor än män har höga positioner i det offentliga . Om man ska göra en sådan här undersökning är det mer intressant att göra den på den nivån – vad beror det här på? Det är fortfarande en underrepresentation av kvinnliga chefer inom det offentliga givet att det är av de anställda inom det offentliga som är kvinnor. Det är alltså fler kvinnor än män inom det offentliga, och då blir det också i absoluta tal fler kvinnor än män som är chefer inom det offentliga. Men procentuellt sett, i förhållande till sin andel, är fler män chefer inom det offentliga. Då kan man göra en undersökning av detta, snarare än att på den här nivån, där vi väljer bland kanske fem tio experter i , gå efter vilket kön de har. Jag tror att det är fel nivå att göra denna statistik på. De experter vi tar in tar vi in för deras kompetens, ingenting annat. Det är så även inom andra områden i samhället. Ska man göra den här statistiken får man göra den på lägre nivå, längre ned, och titta på varför det finns en snedfördelning redan där. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 8 Indelning i utgiftsområden betänkande 2020/21:KU27 Indelning i utgiftsområden (prop. 2020/21:100 delvis) Förste vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under § 15.) om gransk-ningsnämndens granskning av public service § 9 om granskning av public service betänkande 2020/21:KU29 om granskning av public service (skr. 2020/21:116) 124 (SD): debatterar vi om granskning av public service. I det här betänkandet har vi en reservation som jag givetvis står bakom och yrkar bifall till. Låt oss börja med lite bakgrundsfakta. är det organ dit vi tittare, publiken, och programbolagen själva kan anmäla program som man anser strider mot sändningstillståndens innehåll. Det är uppdrag att granska. Men granskar man varken sakfel eller innehåll med vänster- eller högerpolitisk slagsida eller, för den delen, inslag som tar ställning genom sin rapportering om ett visst ämne. Det är fel, anser vi. Ett granskningsorgan borde även kunna granska sakfel och inslag som lutar mer åt den ena sidan. Det finns även en tro bland befolkningen att granskar just sakfel och lutningar i rapportering i inslag eller program. Men detta stämmer som sagt inte. kan enbart fälla ett inslag eller program som bryter mot sändningstillståndet. Vi anser att uppdraget till ska utvidgas och även omfatta granskning av just sakfel och det jag nämnt. Detta är inte mer än rimligt, enligt oss. För denna hållning, att även sakfel bör granskas, har vi fått mycket kritik. Man anser att vi närmar oss en princip som bryter mot principen om armlängds avstånd och att det visst ingår i dagens uppdrag. Vi menar att det inte gör det men faktiskt bör ingå i uppdrag. I kan vi läsa att handläggningstiderna för ärendena är för lång. Man får in fler anmälningar än tidigare, och en del friande beslut saknar motivering. Detta är kritik som bör beakta, och den bör omgående göra reformer för att upprätthålla förtroendet. Nämnden har även fått en ökad ärendemängd. Om personalresurserna inte räcker till för de uppdrag man fått borde även detta ses över av huvudmannen. Det är bra att programföretagen sätter stort värde på beslut och tar dem på allvar; något annat vore märkligt. Det gör de, enligt rapporten, genom att sprida kunskap om besluten i sina respektive organisationer och genom att efter varje fällande beslut hålla särskilda möten, där utgångspunkten är att diskutera vad som har gått fel och hur företaget eller företagen kan lära sig av detta för framtiden. uttrycker man frustation över att praxissamlingen Granskat och klart uppdateras alltför sällan. Det är bra att programbolagen inte tar lätt på fällande granskningar. om gransk-ningsnämndens granskning av public service Debatten i samhället om public service pågår flitigt från alla håll och kanter. Det kan givetvis vara en faktor som bidragit till det ökande antalet anmälningar, det vill säga att när en debatt pågår om exempelvis vänstervridet public service ser man innehåll ur nya perspektiv, perspektiv man tidigare inte uppmärksammat. Jag säger inte att det är så, men det kan vara en bidragande faktor. Eller så har anmälningsbenägenheten ökat eftersom man känner missnöje mot innehållet. Eller så är det för enkelt att anmäla ett program, likt skuldsaneringsansökningarna som gick upp när ansökningsformuläret drastiskt förenklades. Det vore intressant att titta vidare på varför anmälningarna blivit fler, men det får bli nästa projekt att ta sig an. Avslutningsvis: Legitimiteten för public service bygger på att innehållet är sakligt och opartiskt, ett förhållande som blivit än viktigare efter att avgiftsfinansieringen flyttat över till skattsedeln. Genom denna möjlighet kunde den enskilde visa sitt missnöje med systemet och inte delta i finansieringen. Även om mycket av public services innehåll lever upp till dess uppdrag menar vi att det finns förbättringspotential för att säkra dess oberoende, opartiskhet och saklighet. Allmänheten ska kunna följa olika bedömningar i alla steg. På så vis kan den enskilde bilda sig en egen uppfattning om bedömningarnas rimlighet. Här är en viktig del, anser vi, men det är vi tyvärr ensamma om att tycka. 125 (S): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationen från . gäller det att hålla tungan rätt i mun, för vi ska prata om granskning av i den här debatten. Det gäller närmare bestämt granskning av radio- och tv i allmänhetens tjänst, mer känt som public service. För en demokrati har radio och tv i allmänhetens tjänst en särskild betydelse som oberoende medier med förpliktelser gentemot allmänheten som är reglerade genom avtal med staten. Förpliktelserna handlar om att vi, hela folk, ska få opartiska och sakliga nyheter om vad som händer i landet och världen och inte bara bilden som statsmakten eller storföretagen vill förmedla. Människor ska kunna lita på att det som sägs är ett resultat av journalistikens etiska principer och inte har en dold agenda. I en värld där desinformation sprids snabbt, och vi snart inte vågar lita på någonting, blir public services roll viktigare . Men det handlar inte bara om nyheter. Genom det breda uppdraget får vi ta del av berättelser från hela , inte bara från storstaden och inte bara från de välbeställda. Bredden handlar om att barn och seniorer, minoriteter och funktionsnedsatta har ett radio- och tv-utbud att ta del av. Public service är till för alla och väljer inte bort målgrupper för att de inte är tillräckligt kommersiellt intressanta. Ett brett och legitimt public service ger också trovärdighet som granskare. Fristående, kritisk granskning av politik, myndigheter, näringsliv och andra makthavare bidrar till att stärka demokratin och samhällsutvecklingen. Det är vad public service gör. Det är också därför förtroendet för radio och tv i allmänhetens tjänst står sig starkt och har en djup folklig förankring. Vårens två nya förtroendemätningar visar på stabilt och högt förtroende för svenska medier överlag, men högst är förtroendet för public service-företagen. SVT ligger högst av alla medier, och förtroendet stärks i årliga undersökning. Coronapandemin har gjort att människor söker sig till information som är oberoende och tillförlitlig. om gransk-ningsnämndens granskning av public service En av garanterna för att vi känner förtroende för public service är verksamhet. har i uppdrag att, genom granskning i efterhand, övervaka om innehållet i radio‑ och tv-program följer de föreskrifter och andra villkor som finns för sändningarna, bland annat saklighet och opartiskhet. Granskningen kan antingen göras till följd av anmälningar från tittare eller lyssnare eller på nämndens eget initiativ. Allt innehåll kan anmälas av vem som helst för granskning. Det är mycket enkelt, precis som också föregående talare var inne på, och bidrar till insyn i verksamheten. Det stärker legitimiteten. Hur ändamålsenlig är då granskning av programföretagen , och ? Det har undersökt, fru talman. har analyserat drygt 280 av nämndens beslut år 2015−2019 samt intervjuat ledamöter, kansli och medarbetare, företrädare från , Myndigheten för press, radio och tv samt de tre programföretagen. Vad har då kommit fram till? Den övergripande slutsatsen är att granskning av public service fungerar väl. lämnar dock några rekommendationer: Man bör korta handläggningstiderna. konstaterar att rutiner för ärendehantering är väl efterföljda men att handläggningen av ärendena tar . Man bör utveckla motiveringarna i de beslut som fattas av enbart ordföranden. Man bör oftare uppdatera praxissamlingarna för att göra det lättare för programföretagen att göra rätt. I betänkandet konstaterar att det är värdefullt att har granskat ändamålsenligheten i verksamhet. Vi tycker det är positivt och att det stärker legitimiteten att granskning av radio och tv i allmänhetens tjänst bedrivs med hög effektivitet och öppenhet samt bidrar till en god regelefterlevnad hos de tre programföretagen, och också att programföretagen tar granskningarna på stort allvar. Det är positivt och stärker också systemets legitimitet. Det finns en reservation i betänkandet. vill att det görs en översyn över hur granskningsmekanismerna fungerar, trots att konstaterar att systemet är väl fungerande. Hur kommer det sig att vill in och fippla i något som inte är trasigt? Läser man motioner i ämnet från företrädare finner man att det knappast handlar om en översyn. De vill att ska utgöras av en parlamentariskt sammansatt grupp där partierna ska vara representerade proportionerligt efter hur stora de är i . Därmed vill man också politisera innehållet. om gransk-ningsnämndens granskning av public service Företrädare från har uttryckt att de vill ge ”personaliserade repressaliemöjligheter”, det vill säga möjligheter att straffa enskilda medarbetare, samt att det ska kunna riktas sanktioner mot programansvariga när ”allvarliga brott mot sändningstillstånd sker”. Det är ingen översyn. Det är en total förändring som hotar den fria journalistiken. Det här är inte unikt för i . Över hela världen pågår samma typer av rörelser där högerpopulistiska partier gjort public service till en av sina huvudfiender. Granskningsverksamheten som radio och tv i allmänhetens tjänst genomgår är omfattande och betydelsefull för legitimiteten. Det är glädjande att den fungerar på ett ändamålsenligt sätt, vilket nu också fastslår. 126 (M): Det är lätt hänt att vartannat ord här handlar om granskning. Men jag ska försöka hitta lite synonymer här och där så att det inte blir så upprepande. har granskat och tv:s granskning av programföretagen , och . Syftet har varit att bedöma om granskning fungerar på ett ändamålsenligt sätt och om den bidrar till god regelefterlevnad hos programföretagen. Som vi hörde har arbetet varit grundligt. RRV har analyserat styrdokument hos Myndigheten för press, radio och tv och statistik från . Drygt 280 nämndbeslut –2019 har också analyserats, och lägg därtill ett antal olika intervjuer som har genomförts. RRV har några kritiska synpunkter. Ärenden tar att handlägga, och nämnden har haft svårt att nå sina interna mål för handläggningstider. Handläggningstiderna för de ärenden som leder till en prövning i sak har dessutom ökat . konstaterar ändå RRV att rutiner för ärendehantering hanteras på ett bra sätt och att det finns en tydlig ordning för hur inkommande anmälningar ska hanteras. Enligt RRV har flera olika åtgärder vidtagits för att effektivisera ärendehantering och korta ned handläggningstiderna för att hantera ett ökat ärendeinflöde. Exempel på ändringar som införts i syfte att effektivisera handläggningsprocessen är att anonyma anmälningar inte behandlas, att den tidigare sexmånadersfristen för anmälan kortats ned och att yttrandetiden för samtliga programföretag har dragits ned . om gransk-ningsnämndens granskning av public service RRV bedömer att arbete med de årliga bedömningarna av public service-redovisningarna är effektivt givet uppdragets förutsättningar. Det finns tydliga rutiner för hur arbetet ska genomföras. RRV konstaterar att programföretagen lägger ned ett stort arbete på att producera så genomarbetade och tydliga public service-redovisningar som möjligt. De arbetar också för att utveckla redovisningarna, särskilt på de punkter där i tidigare års bedömningar har kritiserat företagen. Som vi hörde har lämnat några rekommendationer till Myndigheten för press, radio och tv: Myndigheten bör ta fram en plan med en tydlig beskrivning av mål och medel för att korta handläggningstiderna. Också beslut som fattas av enbart ordförande, utan nämndsammanträde, bör motiveras för att öka förståelsen för nämndens beslut hos anmälare och allmänhet. Praxissamlingarna bör, som vi hörde, uppdateras oftare för att göra det lättare för programföretagen att göra rätt. Regeringen instämmer i övergripande slutsatser att granskningen av public service fungerar bra, även om det, som nämnts, finns delar av verksamheten som kan utvecklas. Regeringen instämmer även i konstaterande att granskningen lever upp till höga krav på effektivitet och öppenhet. Regeringen skriver att den avser att följa Myndigheten för press, radio och tv:s arbete med de rekommendationer som har lämnat. Med detta yrkar jag att lägger skrivelsen till handlingarna och avslår yrkandet i följdmotionen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) Ett institut för mänsk-liga rättigheter § 10 Ett institut för mänskliga rättigheter betänkande 2020/21:KU33 Ett institut för mänskliga rättigheter (prop. 2020/21:143) 127 (M): I betänkande för mänskliga rättigheter behandlar vi regeringens proposition om att inrätta en ny myndighet, . Enligt regeringens förslag ska den nya myndigheten inrättas för att främja säkerställandet av mänskliga rättigheter. har varit tydliga med att en ny myndighet inte är lösningen för att skydda individens fri- och rättigheter, och vi säger därför nej till regeringens förslag. Ett effektivt skydd för individens fri- och rättigheter menar vi kräver andra åtgärder än det förslag som regeringen nu lägger fram. För är ett starkt skydd for varje individs grundläggande fri- och rättigheter av största vikt. Det är mot den bakgrunden har varit och är pådrivande för att skyddet för mänskliga fri- och rättigheter ska stärkas ytterligare. Vi menar att det mest effektiva sättet att skydda individens fri- och rättigheter är att stärka de enskilda rättigheterna i grundlagen, att förbättra möjligheterna till domstolsprövning, bland annat genom att införa rätt till skadestånd när staten har överträtt en enskilds fri- och rättigheter, och att ändra kostnadsreglerna i . Det innebär att staten tar ett större ansvar för rättegångskostnaderna även i fall då staten vinner mål mot enskilda. Ett institut för mänsk-liga rättigheter Även om arbetet med att stärka de mänskliga rättigheterna i första hand bör ske genom de åtgärder som jag precis nämnde utesluter det naturligtvis inte andra initiativ som innebär att genomslaget för rättigheter stärks. I grunden delar vi självklart regeringens inställning att ska uppfylla kraven i de så kallade Parisprinciperna, men jag vill påpeka att Parisprinciperna faktiskt går att leva upp till utan inrättandet av en ny myndighet. Vi ser flera brister i det förslag som regeringen nu har lagt fram. Att inrätta en helt ny myndighet för att säkerställa mänskliga rättigheter kan enligt uppfattning inte anses vara den mest effektiva lösningen för att hantera den här frågan. Detta är något vi påtalade i vår budgetmotion. Flera remissinstanser delar vår bedömning och pekar på att behovet av en ny myndighet inte motsvaras av kostnaderna samt att samma resultat skulle kunna uppnås genom ett uppdrag till befintliga myndigheter. Andra remissinstanser menar att det inte behövs ytterligare en myndighet som tolkar mänskliga rättigheter. De menar att medvetenheten och kunskapen redan är hög i , bland annat genom ombudsmannasystemet och . Några remissinstanser anser till och med att inrättandet av en ny myndighet riskerar att utarma annars väl fungerande verksamhet. Det här är allvarliga invändningar. I budgetpropositionen avsattes de kommande tre åren för inrättandet av myndigheten. En ny myndighet skulle alltså innebära kostnader för staten, som det är oklart vilket mervärde en ny myndighet kommer att skapa då det redan finns myndigheter som arbetar med frågorna. Innan man är säker på detta bör inte förslaget genomföras. Vi moderater anser att en institution snarare bör inrättas inom en av de befintliga myndigheter som redan har uppgifter som knyter an till fri- och rättighetsfrågor. Regeringen bör därför överväga ett mer genomarbetat förslag där en rättigheter som uppfyller intentionerna i Parisprinciperna i så fall inrättas inom befintlig myndighetsstruktur, där de remissynpunkter som framförts också omhändertas. Jag vill även passa på att nämna förslag om en myndighetsöversyn av samtliga myndigheter i . Denna fråga kan med fördel övervägas inom ramen för en sådan myndighetsöversyn i syfte att undersöka vilken myndighet som i så fall är bäst lämpad att leda arbetet för att säkerställa att lever upp till Parisprinciperna. Vi anser heller inte att institutet bör få i uppgift att föreslå att utvidgar sina folkrättsliga åtaganden. Institutets uppdrag bör avgränsas till att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i med utgångspunkt i våra grundlagar, och EU:s rättighetsstadga. Vår uppfattning är att ett nytt rättigheter måste vara ändamålsenligt, fylla sitt syfte och skapa ett tydligt mervärde. Den utformning som regeringen nu vill ge institutet bedömer vi dessvärre inte uppfyller nämnda kriterier. Ett institut för mänsk-liga rättigheter För är ett starkt skydd för varje individs grundläggande fri- och rättigheter av största vikt. Men ett effektivt skydd för individens fri- och rättigheter kräver, som jag tidigare beskrivit, också andra slags åtgärder än det förslag som regeringen nu lägger fram. Jag vill därför yrka bifall till reservation 1, det vill säga avslag på propositionen. 128 (S): En debatt om ett särskilt, oberoende rättigheter kunde ha förts . Det var nämligen som beslöt att uppmana sina medlemsstater att hemma introducera ett särskilt, oberoende rättigheter. Det är det vi nu diskuterar. Att detta diskuterades i FN kanske också betyder att vi inte riktigt var medvetna om att det fanns behov när det gällde mänskliga rättigheter också i vårt eget land. Vi tyckte kanske att de råd som kom från FN och andra internationella organisationer egentligen riktade sig till andra länder men inte till . Den här attityden har förändrats. Jag tror att har spelat en viktig roll i det sammanhanget, liksom konventioner om kvinnors rättigheter och om rättigheter för minoriteter. Allt detta har gjort oss medvetna om att vi också måste granska situationen i vårt eget land för att se om vi verkligen lever upp till de förväntningar vi har på oss själva. Jag tror också att vi har påverkats av det faktum att våra nordiska grannländer har precis den här typen av organisationer. Dessa har också haft framgångar i , och . Avsikten med institutet är att vi ska säkerställa mänskliga rättigheter i vårt eget land. Det är det viktiga. Jag tror dock att det också är viktigt att slå fast vilka uppgifter ett sådant här institut inte ska ha. Det ska inte ta sig an enskilda fall. Vi har redan institutioner som sköter det arbetet, inte minst ombudsmännen. Det nya institutet ska inte gå in på det området. Inte heller ska det driva kampanjer mot myndigheter eller politiska partier. Det ska stå ovanför den typen av diskussioner. Här spelar förstås civilsamhället, de frivilliga organisationerna, en viktig roll, vilket vi naturligtvis respekterar och tycker är viktigt.