prot · H80995 · 2021-03-17 00:00:00 — Lantmäteriet har dock försökt att ligga i framkant och har tagit fram en färdplan för att möjliggöra öppna geodata. Det finns dock de som vill stoppa detta genom gamla avtal, avgifter med mera. Jag tror att man måste släppa lös den kraft som finns i digitaliseringen och låta alla använda den. Hur vi finansierar detta kan vi alltid diskutera, men att skapa ett system där varje enskild aktör ska sluta avtal och betala en avgift kommer bara att leda till att det inte används så effektivt som möjligt. Om man använder digitaliseringen fullt ut kan man effektivisera och underlätta många delar av Administrationssverige, som det skapar möjlighet till enklare, snabbare och rättssäkrare beslutsförmåga. Detta skapar ett behov av harmonisering av system och av att man ohämmat kan byta information för att på olika sätt använda samma information . Vi måste alla, också vi politiker, våga släppa sargen och släppa in andra för att vinna något i andra ändan. Offentliga geodata är ett sådant exempel, som finns med i förslagen . Offentliga geodata är en nödvändig i byggandet av vårt framtida samhälle, där vi använder våra samlade resurser så bra som möjligt och så rättssäkert som möjligt. Jag är väldigt glad att vi har ett tillkännagivande kring det, och jag hoppas att det går igenom. Jag skulle också vilja säga något om tomträttssystemet, som inte är attraktivt. Jag tror att det med en förändring kommer att kunna vara attraktivt, men det är dåligt använt . Vill man få fart på villabyggandet tror jag att tomträttssystemet är en möjlighet. Tomträttssystemet måste reformeras. Det måste göras attraktivt och förutsägbart. Jag menar att avgälden måste kunna justeras och inte, som , . Avgäldsräntan måste anges i lag så att den som har en tomträtt också vet vad den ska kosta . Vi behöver bygga fler villor. Tomträtten kan bidra till det, och med en tomträtt blir det initialt mycket billigare för den enskilde. Jag yrkar bifall till reservation nummer 4. 106 (L): Det finns två delar i detta betänkande som jag särskilt vill lyfta upp. Den första handlar om geodata. Vi i Liberalerna är glada att detta förslag nu har vunnit gehör hos utskottet och att ett tillkännagivande riktas till regeringen om att regeringen bör prioritera att tillgängliggöra geodata och skynda på arbetet med standardiseringen av geodata. Geodata är nödvändiga pusselbitar för att samhället ska kunna dra nytta av digitaliseringens alla möjligheter. Tillgång till geodata är en mycket viktig del i digitaliseringen och effektiviseringen av hela samhällsbyggnadsprocessen. Det har också stor betydelse inom fler samhällsområden för myndigheter, företag och privatpersoner. Avsaknaden av geodata kan få stora konsekvenser, som till exempel vid skogsbranden i , där släckningsarbetet försvårades för att de data som behövdes inte fanns till hands. En standardisering för att få enhetliga geodata skulle kraftigt förbättra såväl samhällsplanering som katastrofinsatser. Arbetet med standardisering pågår, men det bör intensifieras eftersom detta innebär ett hinder mot att utnyttja potentialen med geodata. Den andra delen, fru talman, handlar om vår reservation 6, som jag yrkar bifall till. Den berör utvidgad rätt för kommuner att anordna gång- och cykelvägar. presenterade en rapport där den samlade bedömningen var att man ofta upplever att cykelprojekten hindras av svårigheter att få åtkomst till mark. När ett nytt område planeras kan man i planläggningen säkra mark för gång- och cykelvägar. Men ibland behöver gång- och cykelvägar byggas eller breddas utan att det är föremål för planläggning, och kommunerna kan behöva tillgång till mark som är i privat ägo för att lösa frågan. Det blir såklart en avvägning mellan markägarintresset och det allmänna intresset. Det finns flera exempel ute i landet där barn behöver gå i vägrenen för att ta sig till idrottshallen, till exempel. Det finns också exempel på ställen där man anlagt på den obebyggda sidan av en tungt belastad väg för att slippa svåra och komplicerade markintrång, med effekten att oskyddade trafikanter behöver korsa vägen onödigt . föreslog Lantmäteriet i sin rapport av anläggningslagen att det skulle införas en större möjlighet för kommuner att anordna bland annat gång- och cykelvägar. En möjlighet att upplåta rätt för kommunerna att anordna gång- och cykelvägar har också förordats i betänkandena Ökad och säkrare cykling, , och Fossilfrihet på väg, . I det förstnämnda betänkandet anfördes att behovet av att anlägga cykelvägar hade ökat sedan Lantmäteriet upprättade sin rapport – och har behovet ökat under . Utredaren gjorde bedömningen att förslaget avseende kommunernas rätt att anordna cykelvägar borde genomföras, men har inget hänt. har , på förslag av trafikutskottet, beslutat om ett tillkännagivande om att regeringen bör återkomma med förslag som gör det möjligt att anlägga friliggande cykelvägar utan krav på direkt anslutning till vägar avsedda för motortrafik. Rapporten och tillkännagivandet analyseras inom . Jag anser att det är angeläget att frågan om en ändring av anläggningslagen för att ge kommuner ökade möjligheter att anordna gång- och cykelvägar uppmärksammas i det pågående arbetet. Bättre möjligheter för kommunerna att anordna gång- och cykelbanor är bra, både ur trafiksäkerhetssynpunkt och ur ett klimatperspektiv. Slutligen, fru talman, vill jag säga några ord om Lantmäteriet. Vi är alla överens om att handläggningstiderna är för långa och att behovet av digitalisering är stort. Långa handläggningstider leder till långa ledtider i byggprocesserna. Behovet av att få på plats den nya uppföljningsmodellen, som myndigheten arbetar med, är stort. Liberalerna är inte främmande för att låta fristående aktörer göra delar av de uppgifter som Lantmäteriet gör, som flera har varit inne på tidigare i debatten. Men just nu vill vi att Lantmäteriet prioriterar arbetet med digitaliseringen och med att tillgängliggöra öppna geodata, i enlighet med det tillkännagivande som riktas till regeringen. 107 (V): Gamla feodala strukturer är inget som ska bevaras i ett modernt samhälle. Det är något som bör förpassas till historiens soptipp och bara omtalas i historieböckerna. infördes det svenska adelssystemet. Adeln bestod till en början av en sorts kungliga legoknektar som slapp betala skatt för att de ställde upp med soldater till kungen när han kallade. Sedan fick de lön i form av beslagtagen mark. försvann plikten att ställa upp med soldater, men adelsprivilegierna fanns kvar. Privilegierna fastslogs i lag 1626 och avskaffades i praktiken först . Att instifta ett fideikommiss var ett sätt att behålla egendomar odelade vid arvskiften och sätta arvslagstiftningen ur spel. Egendomskonstruktionen gjorde ofta just den äldste sonen till ny herre medan döttrar och övriga söner gjordes arvlösa. Ett fideikommiss innebär att en person på grund av en föreskrift i ett gåvobrev eller testamente innehar en egendom med ett slags inskränkt rätt att disponera över den. Vanligen står det i ett testamente gällande egendomen att den för obegränsad tid ska ärvas av den äldste manliga arvingen i kommande släktled och att egendomen inte får belånas eller säljas eller förminskas på annat sätt. Man skulle kunna tro att regeringen, med socialdemokrater och miljöpartister, inte skulle vilja behålla dessa fideikommiss med deras orättvisa konstruktion och deras patriarkala karaktär. Men trots att 1963 antog en lag om avveckling av fideikommissen finns de fortfarande kvar. En undantagsregel ger regeringen möjlighet att förlänga dem, och så har också gjorts. Att behålla en patriarkal lagstiftning som åsidosätter dagens arvslagstiftning framstår ur ett jämlikhets- och jämställdhetsperspektiv som absurt. Det är dags att avveckla detta system. Vi har hållit på . Det är inte rimligt att det tar så . är ett av världens mest utvecklade länder när det gäller jämställdhet och demokrati. Men man måste fråga sig om vi är ett så modernt och demokratiskt land som vi tror när regler ännu blockerar rätten till enskilt ägande för befolkningar i hela bygder. Vi har kvar ett system som grundar sig i gamla historiska konstruktioner, de historiska arrendena. Med historiska arrenden avses sådana arrenden som innehafts av medlemmar av samma släkt i flera generationer. Det är arrendatorerna själva som har fått svara för alla investeringar, som har fått bryta ny mark, bygga jordbruksbyggnader, konstruera bevattningssystem med mera. Under hundratals år har de lagt ned kraft, möda och pengar på att utveckla sin verksamhet men har inte kunnat få en säkerhet i den. Någon annan är där och håvar in av vinsten, utan att lyfta ett finger. När arrendatorn har gjort miljoninvesteringar höjer ägaren arrendet. Värdet på marken har ju ändå ökat, tack vare investeringarna. Det är orättvist att jordbrukarna inte har någon möjlighet att förvärva den trygghet och rättssäkerhet som ett friköpande av den arrenderade gården skulle ge. Det finns en obalans i det avtalsförhållande som råder mellan jordägare och arrendator, där arrendatorn är den svagare parten. I praktiken är många av de personer som arrenderar den typen av mark fortfarande frälsebönder. I många fall har de inte heller möjlighet att vidta åtgärder, till exempel att skjuta av vildsvin och gäss som förstör grödorna. Den jakträtten ska nämligen hyras ut av ägaren. är det enda land i som har kvar det här systemet. Det kan inte vara meningen att dessa gamla feodala strukturer ska finnas kvar i vårt land. Efter en utredning lade en enhällig kommitté fram ett förslag till en lag om att friköpa historiska arrenden. Något förslag till lag om friköp lades dock aldrig fram av regeringen i samband med att man behandlade övriga frågor. Det man klarade av att införa i , en laglig rätt att friköpa arrenden, borde vi klara av att införa i nu . Inför rätten till friköp av de historiska arrendena! Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 16 Översyn av resegarantisystemet betänkande 2020/21:CU26 108 (S): Enligt riksdagsordningen kan ett utskott väcka förslag i om ämnen som hör till utskottets beredningsområde. Det är det som har skett i civilutskottet när det gäller att utreda det nuvarande resegarantisystemet. Covid-19 har slagit hårt mot världen och mot . Pandemin har inneburit stora påfrestningar för såväl enskilda som hela samhället. Det har påverkat oss alla. För en del har det inneburit att familjemedlemmar eller nära vänner har avlidit, och i många fall har det inte varit möjligt att ta ett ordentligt avsked. Människor har isolerats, och ensamheten plågar många. Sjukvården har satts under stor press, och vi vet ännu inte vilka följder det kan få för folkhälsan framöver. Covid-19 har också slagit hårt mot människor som har haft ett jobb att gå till den ena dagen men inte den andra. Sjukskrivningar har också gjort att inkomsterna har blivit osäkra. Uttrycket slagit hårt kan kanske sägas vara en underdrift i sammanhanget. Men vi har alla bilden ganska klar för oss, även om vi ännu inte vet de slutgiltiga konsekvenserna. Många företag, beroende på bransch, förstås, har också drabbats hårt, vilket i sin tur kan drabba konsumenter. Så har det varit när det gäller resebranschen. Konsumenter har betalat i förväg för en resa som sedan inte har kunnat genomföras, och företaget har saknat likvida medel för att kunna betala tillbaka pengarna. Vi har vidtagit insatser för att mildra effekterna för de resenärer som har drabbats. EU har pekat på ett vouchersystem. I en extra ändringsbudget har regeringen avsatt för ett researrangörslån. En del konsumenter har fått tillbaka sina pengar, men det kvarstår fortfarande många omständigheter som gör att resenärer inte erhåller fullgott skydd. Det måste ses över. Angående konsumentskydd är det viktigt att nämna att det till stora delar är harmoniserat inom EU. EU presenterade därför en strategi för konsumentpolitiken där man sa att man ska analysera i vilken mån paketresedirektivet fortfarande fyller sin funktion, mot bakgrund av det som har hänt. Kommissionen avser att vara klar med sin analys. och vår regering ska såklart vara en aktiv del i det förändringsarbetet, eftersom det är önskvärt att ha ett gott skydd inom hela EU. Vi ställer oss bakom det här utskottsinitiativet, eftersom vi ser att det är viktigt för konsumenter och företag som drabbats. Långsiktiga och hållbara lösningar behöver mejslas ut . Avslutningsvis är det också viktigt att nämna att vi måste få stopp på covid-19. Vi måste alla fortsätta ta ansvar för att minska smittspridningen och vaccinera oss för att få stopp på pandemin. Än så länge fortgår den dock, och vi kommer att ständigt behöva se över nya vägar inom både och EU för att begränsa effekterna. Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 109 (M): Pandemin slog som bekant till mot samhället med full kraft. En bransch som fick erfara det på ett påtagligt sätt är resebranschen. beslöt UD att avråda från resor till samtliga länder. Konsekvensen av det blev i princip ett näringsförbud för en hel bransch. Det resegarantisystem som vi har täcker inte situationen när en resa blir inställd på grund av ett de facto-reseförbud från UD, utan det resegarantisystem som vi har ersätter en konsuments resa när den har ställts in på grund av researrangörens insolvens. Den situation som vi i stället fick var att många researrangörer kom att bli insolventa på grund av reseförbudet. Men resan ställdes alltså inte in på grund av insolvens utan på grund av . Det gick upp för oss som parti och för många andra att det system som vi från politikens sida hade skapat för att skydda och hjälpa konsumenter nu riskerade att stjälpa en hel bransch. Vi resonerade som så att politiken därför bör vara med och ta ansvar för att försöka hjälpa en bransch som kommer i kläm. Den är å ena sidan återbetalningsskyldig, men å andra sidan varken får eller kan den i praktiken genomföra sin verksamhet. Den hade de facto fått ett näringsförbud från politiken men inte fått fullgod kompensation för det. Därför tog ett initiativ till att införa en resegaranti med en fondlösning, som skulle kunna bli självfinansierande av branschen. Men politiken behövde till exempel låna ut pengar för att fonden skulle komma på plats och för att inte såväl konsumenterna som resebranschen skulle lida stora ekonomiska förluster. Den chansen fanns där och då. Men regeringen gjorde ingenting eller mycket lite för att avhjälpa problemet. Ingenting hände, och researrangörer började gå i konkurs. Det som sedan hände och som har gjort att vi står här var att väckte ett nära nog likalydande, inte helt likalydande, men något mer utvattnat förslag än det som vi moderater lade fram från början. Det tycker jag är bekymmersamt. Det finns anledning att fundera över om har varit genuina i detta. Eller har man helt enkelt bara väntat ut tiden för att det inte ska kunna kosta några pengar, för att förslaget inte kommer att kunna tillämpas för de företag som har problem? Det har man också varit ganska transparenta med. Man har sagt: Nej, vi kommer inte att kunna hjälpa dem som har drabbats av pandemin den här gången i det här avseendet. Det här blir för framtiden. Det, fru talman, tycker jag är att undfly sitt ansvar. Om man tycker någonting bör man rimligen också stå för det och driva den politiken. Men det har blivit uppenbart att man som en eftergift till det regeringssamarbete man stöttar valt att inte göra det. Detta är naturligtvis att beklaga för konsumenter och för den resebransch som har lidit stora umbäranden under pandemin. står vi här med ett urvattnat betänkande med förslaget att regeringen ska tillsätta en utredning. Vi ställer oss för all del bakom det, för en utredning är väl bättre än ingenting. Men vi hade kunnat besluta om ett långt mycket bättre och skarpare förslag om vi hade gått vidare med det förslag som lade fram och som nu har försökt kopiera. Jag vill med det sagt, fru talman, yrka bifall till förslaget i betänkandet. 110 (SD): För ganska exakt , , stängde världen ned. Pandemin var ett faktum. UD:s avrådan från alla icke nödvändiga resor till samtliga länder har förlängts ett antal gånger och gäller fortsatt till många av länderna i vår omvärld. Hundratusentals konsumenter med bokade resor hamnade i kläm. Lagen säger att konsumenterna ska ha pengarna tillbaka inom , men möjligheterna för resebolagen att betala tillbaka har varit, och är fortfarande, mycket små. En tjock svart rullgardin drogs ned över hela resebranschen. Regeringens stödpaket och åtgärder för företag har varit för krångliga och för få. De har kommit för sent och har inte träffat rätt. Hjälpen till resebranschen har alltså uteblivit, och många konsumenter har fått vänta på det de lagligen har rätt till. Företag har gått i konkurs. har slagits i spillror. Det har kommit åtskilliga mejl och telefonsamtal från företrädare för reseföretag som desperat försökt berätta och få regeringen att förstå att situationen är akut. Trots det har agerandet från regeringen och dess samarbetspartier varit mycket passivt. Vi i är glada över att det förslag som vi och med stöd av lade fram nu också får stöd av övriga partier i civilutskottet. Det är dock sorgligt att det har tagit så otroligt för de övriga partierna att förstå att situationen är akut och att något behöver göras. efter det att nedstängningen av branschen blev ett faktum reagerar och övriga. Sent ska syndaren vakna, som man brukar säga. lade nämligen och fram förslag om åtgärder för företag och konsumenter. Då röstade nej. Regeringspartiernas företrädare röstade också nej och menade på att man inte bedrev påtryckningar på regeringen genom utskottsinitiativ, trots att man gjort det tidigare och trots att man inte verkar ha några problem med att göra det i många andra frågor. Sanningen var antagligen den, fru talman, att förslaget kom från fel parti. Regeringspartiernas företrädare sa att regeringen redan jobbade på frågan, men månaderna gick och ingenting hände. Problemen för resebranschen var fortsatt stora och eskalerade allteftersom tiden gick. När september kom fanns det inga förslag på bordet. Då lade vi sverigedemokrater fram ett nytt förslag för att hjälpa konsumenterna och rädda resebranschen. Även röstade och övriga i JÖK-konstellationen nej. , efter det att krisen blev ett faktum, lägger alltså fram detta förslag med i stort sett samma innebörd, och då går det tydligen bra att bedriva påtryckningar på regeringen genom utskottsinitiativ. Då går det tydligen bra att rösta ja. Jag måste säga, fru talman, att jag tycker att det är ynkligt. Prestigen är så hög bland dessa partier i riksdag att man utan att blinka låter företagare och konsumenter hamna i kläm. Den lagstiftning som finns är inte anpassad för situationer som den vi haft med coronapandemin. Resebranschen skriker efter hjälp. En del har tappat av sin omsättning. Även om många företag nu betalat tillbaka till konsumenterna, ofta genom ofördelaktiga lån, är faran långt ifrån över. Därför har drivit på för förändring, och jag hoppas att regeringen nu förstår allvaret i situationen och kommer att agera därefter. Det är också viktigt att lagstiftningen ses över för framtiden, så att vi inte hamnar i den här situationen nästa gång vi har en global kris. Därför kommer vi att stödja det här initiativet, då det ligger i linje med de initiativ som vi själva tagit. Från sida stöder vi gärna bra förslag, oavsett vem som lägger fram dem. Vi tar vår uppgift att företräda folkets vilja på allvar. 111 (C): Det har väl framgått av tidigare talare att det utskottsinitiativ som samtliga partier har ställt sig bakom tagits på förslag av . Det är inte vi beslutade om de nuvarande resegarantierna, som innebär att en resenär endast kan få återbetalning av biljetter och ersättning för eventuell återresa ifall researrangören är insolvent och går i konkurs. Pandemin har blottlagt brister som vi nu tar initiativ till att åtgärda. Det är många här som på ett målande sätt beskrivit detta. Alla vet ju vad pandemin har inneburit för människors möjligheter att röra sig och resa. Detta känner vi alla till. Vad händer om arrangören hindras från att fullgöra sitt åtagande när, som sker, gränser stängs och all trafik även inom landet nästan upphör? Alla vet vilka anledningarna är till att researrangörerna nu ber oss om stöd. De har, precis som andra företag, möjlighet att ansöka om omsättningsstöd och stöd till korttidspermitteringar, men till skillnad från många andra har de drabbats dubbelt. När vi talar om det här vill jag också påpeka att såväl omsättningsstödet som stödet till korttidspermitteringar är ekonomiska stöd som tillkommit tack vare att varit en budgetförhandlande part. Det vi nu är missnöjda med är de sena utbetalningarna och de krångliga reglerna. Intäkter som researrangörerna redan fått från försålda resor måste återbetalas till kunderna, som de står med fordringar gentemot hotell, transportföretag, guider och andra som befinner sig i samma prekära sits som de själva. Utöver det är, som alla vet, marknaden för nyförsäljning stendöd. Vad är då en researrangör för något? De flesta tänker säkert på något av de större bolagen, som flyger oss till , till eller ännu längre bort med hjälp av sammanlänkade tjänster som flyg, transporter, hotell, utflykter, guider med mera. Men det kan också vara en mindre arrangör av sportresor, kulturresor eller konsertresor. Det som behövs är att resan säljs som ett sammankopplat arrangemang i paketform. Det är alltså många småföretag detta handlar om. Dessa arrangörer har ingen annanstans att hämta pengar än från sin egen ficka. Pandemin har drabbat alla lika, och det är uppenbart att det funnits brister i den nuvarande resegarantilagen som man inte kunde förutse när den senast ändrades. Det har påpekats i debatten att jag och inte varit först med att påtala resebranschens akuta behov, men vi har varit medvetna . Jag önskar att jag hade varit med den gången. Det är av kända skäl, som jag inte tycker att vi ska ägna värdefull talartid åt att gå in på . har genom att ställa krav på regeringen på ett antal punkter, närmare bestämt 73 punkter, fått vara med och budgetsamverka och skapat den situation vi har . Där har alla möjligheter att påverka. Det handlar också om att ta ansvar för ekonomi. Det gäller särskilt i kristider när vi kanske har lagt fram 20 olika krispaket och budgetar för att rädda företag, varav några också finns i resebranschen. Vi har som framgår varit först med att lägga fram förslag i riksdag om att utreda en lagändring som kan leda fram till att ett sådant stöd kan tas fram och finansieras på det sätt som har föreslagit i en skrivelse till regeringen . Det är således inte som säger en blåkopia av förslag, utan det är resebranschens eget förslag som vi lägger fram som ett förslag. Sedan frågan väcktes ursprungligen av såväl som har inte legat på latsidan. Vi har använt vårt avgörande inflytande över den ekonomiska politiken till att se till att ett statligt lån kunnat sättas upp, varifrån de företag som ännu står i skuld till sina resenärer kan få hjälp till återbetalning. Det har varit bra för resenärerna, såklart, som har fått vänta på sina pengar. Men det har också erbjudit en möjlighet åt dessa bolag, som inte har kunnat återbetala resenärernas pengar, att fortsätta att existera och planera för framtiden. Låneramen är på . Det är den summa vi har kunnat sätta av i en extra ändringsbudget som ett nytt anslag i utgiftsområde 24 Näringsliv. Det är det närmaste en finansiering åt resebranschen vi sett i något budgetalternativ som lagts fram i och även i skuggbudgetar. För det räcker inte att ersätta branschen med fagra ord och olika initiativ. Det behövs pengar och en vilja att i sin egen budget prioritera detta i när många andra uppgifter av goda skäl känns angelägnare. Min förhoppning är att den utredning som det enhälliga civilutskottet nu begär att regeringen ska tillsätta arbetar snabbt och att den fond som researrangörerna själva förbinder sig att finansiera långsiktigt kan avsättas i kommande budgetar.