prot · H809112 · 2021-04-22 00:00:00 — Du kan inte sitta eller stå, men vad spelar det för roll när myndigheterna välsignat dig med 100 procents arbetsförmåga? Halleluja, upp och gå! Tillsammans med S och MP tog sedan bort den bortre tidsgränsen. Alliansen och gav dock inte upp i första taget utan röstade för att återinföra stupstocken . Men S‑MP-regeringen ville inte vara sämre. Man började laga sin egen mirakelkur. hade man själva placerat sig i topp om antal utförsäkrade vid dag 180, och allt färre beviljades sjuk- och aktivitetsersättning. Och kan ni tänka er att rekordet slogs under föregående år, mitt i en brinnande pandemi! Den som menar att undrens tid är förbi kan inte ha hört talas om sjukförsäkringen i . till det som egentligen är det väsentliga: Blev folk friskare? Självklart blev de inte det. Folk blev i stället sjukare av den behandling som systemet utsatte dem för. Det är en stor skam för ett så kallat välfärdsland. Att inte bli trodd är höjden av förnedring. Det är så man tillintetgör en människa. Det har varit jag, och det kunde ha varit du, för saken är den att sjukdom är något som kan drabba oss alla. Det är inte bara som är kritiskt. Forskare kallar det här en rättsskandal. Att inte ser till att människors rätt till trygghet vid sjukdom fungerar innan man inför ännu ett rikemansbidrag är anskrämligt. Bara prioriterar rejält höjda ersättningar. Exempelvis är vi helt ensamma om att ta bort den extra skatt som sjukskrivna betalar. Människor har inte blivit fattiga; de har gjorts fattiga genom politiska beslut i den här kammaren. Det som kanske tynger mest är att ingen stiger fram och säger: Vi erkänner att det blev fel, och tar vi ansvar för det, för så här kan vi bara inte ha det. Det gör allra minst som krampaktigt, trots det fina talet här, håller fast vid den stenhårda prövningen vid dag 180, fler karensdagar och att stupstocken, som skulle innebära ytterligare massutförsäkringar, återinförs. Tänk att det skulle behövas en pandemi för att fler politiker skulle börja förstå att sjukdom eller funktionsnedsättning inte är något man väljer utan något man drabbas av! Vi i har baxat regeringen och många av de andra partierna framför oss . Våra förslag har röstats ned så , men har vi pressat igenom flera viktiga förändringar. Det är alldeles för sent och alldeles för lite, men några små steg i riktning mot en mänskligare sjukförsäkring har tagits. Jag vill tacka alla er som själva har drabbats. Det borde alla politiker göra, för det är er förtjänst att förbättringarna sker. Ni som inte längre ens har något att vinna för egen del, för att ni redan har blivit fråntagna det mesta, har visat omtanke i ordets verkliga mening. Partier och makthavare förfäras över medborgare som alltmer tappat tilliten till systemet. Men att tappa sugen och säga ifrån när man behandlas som skräp är inget som folk ska lastas för. Tvärtom ska det applåderas. Hade man i stället uppfört sig och tigit i församlingen hade vi inte kommit någonstans. Det är ställt utom allt tvivel. Man får de medborgare man förtjänar. Acceptans i all ära, men vad finns det att förstå med att allvarligt sjuka som jobbat och betalat skatt eller personer som fötts med en funktionsnedsättning inte ska få det som de har rätt till och inte kunna leva och betala räkningar som alla andra? Jag begriper det då inte. I är man rädd för att ta debatten med sin egen befolkning om socialförsäkringssystemen, för man vet att väldigt få köper att exempelvis allvarligt cancersjuka ska nekas ersättning, så i stället skramlar man om andra frågor. Man vill kollra bort folk genom att signalera högljutt om invandringen. Ingen fråga engagerar mina politiska kollegor så mycket som denna. Med mer eller mindre likartade förslag försöker man övertrumfa varandra om vem som är mest hårdför. Ramen är redan satt, och den är snäv. Och kanske är det så att om man kan tävla om vem som tar i mest mot de sjuka hittar man andra grupper. Men om ni på allvar tror att folk kommer att gå på den här blåsningen, att vi kommer att nöja oss med det här, har ni bedragit er. De ser vad som händer. Lägg ned tramset och visa samma handlingskraft när det kommer till sjukförsäkringen och pensionerna i stället! Ge SGI tillbaka till dem som på grund av systemfel har utförsäkrats, och ge dem den ekonomiska ersättning och upprättelse som de förtjänar och har rätt till! har föreslagit en kriskommission som skulle göra just detta. Tyvärr röstade alla andra partier nej. Var är omtanken? Var är gemenskapen? Jag finner inga ord. Jag skäms över att vara politiker. Kan vi inte bättre än så här? När det kommer till förmågor ligger till och med i lä. De kan friskförklara på löpande band. Läkarintyg är ingen frisedel. Det kan inte stoppa den här utförsäkringsmaskinen, som forskaren skriver om i sin bok . har inte bara en utan två gånger lagt fram förslag om en oberoende genomlysning av . Tyvärr har vi inte fått majoritet för det. Ju går, desto fler hinner drabbas av systemet. Regeringen har trots detta inte lagt fram förslag om att lätta upp nästa tidsgräns, vid dag 365, och förslaget om att kassan ska behöva ange vilken typ av arbete en allvarligt sjuk förväntas kunna ta dröjer. Det är oförsvarligt. Detta måste ske , för medan politiker käbblar dör människor i sjukförsäkringens spår. Det kan låta hårt, men så är det faktiskt. Min uppmaning är: Släpp prestigen och visa att det går att lösa det här! Hur många fler som har gjort allt rätt ska vi behandla så fel innan vi gör det som krävs? vill att försäkringen görs om i grunden, hela sjukförsäkringen, arbetsskadeförsäkringen och rehabkedjan. De skarpa tidsgränserna behöver tas bort, och rehabiliteringen måste bli individanpassad. Kraven på omställning för personer som närmar sig pensionen är orealistiska. Tryggheten behöver omfatta alla som jobbar, inte bara dem med fast anställning. Läkarintyg ska gälla. Den som är kronisk sjuk eller har en funktionsnedsättning måste få rätt till en varaktig och rimlig ersättning. De sociala avgifterna har länge legat på ungefär samma nivå, men utbetalningarna har minskat med över 100 miljarder. Det är vi löntagare som betalar för sjukförsäkringen med vårt avstådda löneutrymme. Det här är vår rätt och ingen allmosa. Vi har förtjänat det. sänkte Alliansen skatten med långt över 100 miljarder. De som tjänade mest fick allra mest. Januaripartierna fortsätter nu med samma slags fördelningskurva. Bara sänks skatten med 30 miljarder. Världsrekordet i snabbast ökande klyftor innehas föga förvånade av . Där är vi i alla fall nummer 1. Nyliberalismen är död, säger finansministern och fortsätter att köra in i väggen med som kartläsare och Liberalerna, som hoppat av i farten. I bagaget ligger till synes nöjda med elbilspremier och plastpåseskatter. Pengarna går alltså inte längre till ersättningssystemen utan till dem som tjänar mest. Här har vi den stora bluffen. Jag känner trots allt hopp. Det pågår inte längre en tävling om vem som är bäst på att jaga sjuka. är det i stället de som försvarar en orättfärdig sjukförsäkring som är pressade. Det kan de ha. Jag yrkar bifall till reservation nummer 20. 14 HANS (KD): När vi här i kammaren för nästan exakt debatterade sjukförsäkringen hade pandemin precis slagit sina klor i vårt land. kan vi nog ändå konstatera att vi ska vara tacksamma över att vi har en socialförsäkring och en myndighet i som på det stora hela förmått att leverera under mycket svåra tider och under hårt tryck. Vi kristdemokrater har en rad reservationer på detta område, men för att spara tid yrkar jag bifall bara till reservation nummer 19 om en mer flexibel sjukförsäkring där den försäkrades förmåga att återgå i arbete bättre tas till vara om de fasta stegen i sjukpenningen och rehabiliteringspenningen tas bort. har jag i samtliga debatter om sjukförsäkringen upprepat budskapet att alla inte kan arbeta av en heltid men att alla ska ha möjlighet att arbeta av sin förmåga. Låter vi arbetsförmågan, inte arbetsoförmågan, vara utgångspunkten blir behovet av mer flexibilitet tydligt. Därför har vi kristdemokrater år ut och år in lagt fram förslag om att ta bort de fasta stegen i sjukpenningen, sjukersättningen och rehabiliteringspenningen. De är 25, 50, . Det ska helt enkelt vara möjligt för en person att öka sin arbetstid för att få till en framgångsrik rehabilitering. Det går dock inte eftersom de fasta stegen omöjliggör det. har vi en reservation tillsammans med och , så frågan rör på sig åt rätt håll. Jag hoppas att vi har en riksdagsmajoritet för att åtgärda detta. Det här är ingen ny fråga. presenterades i utredningen trygghet och bättre försäkring förslag om att vi behöver fler nivåer än de nuvarande förmånsnivåerna på 25, 50, . Det blir då mer flexibelt och underlättar återgång i arbete. Det är därför en gåta att vi ännu inte har lyckats fatta detta beslut. Jag har själv som församlings-vd i varit med om att en medarbetare inte kunnat gå upp från , vilket var det vi kände var möjligt där och då. Det innebar att denna medarbetare också, förutom att hon tvingades vara kvar på innan hon förmådde gå , gick miste om av sin arbetstid. Systemet förvägrade ju henne att gå upp de där . Att låta arbetsförmågan, inte arbetsoförmågan, vara utgångspunkt rimmar väl med arbetslinjen. Det är alltid bättre att någon kan jobba lite mer än inte alls. De olika stegen, 25, 50, , kan sägas vara en del av arbetslinjen, och vi kristdemokrater menar att genom att ta bort de fasta stegen skulle arbetslinjen uppmuntras ännu lite mer. I mitt anförande kommer jag att fokusera på två saker, rehabilitering och förebyggande arbete. När vi kristdemokrater diskuterar och resonerar om hur socialförsäkringssystemet kan utformas och justeras så är rättesnöret hur vi bäst tar till vara både mänskliga och samhälleliga resurser. Det handlar om den balansen. pågår diskussioner här i kammaren och på andra platser om förändringar och justeringar av tidsgränserna inom sjukförsäkringen. Det är en nödvändig diskussion, men för oss kristdemokrater är det inte tidsgränserna vi vill ifrågasätta. De är viktiga och ska fungera som avstämningspunkter som ger en fungerande, löpande och naturlig dialog med . Det är också ett sätt att försäkra sig om att den sjukskrivne får ta del av en process som präglas av både aktivitet och tidiga rehabiliteringsinsatser. Det här är ett individanpassat förhållningssätt som vi menar hjälper fler att återgå i arbete så att färre blir fast i långa och hopplösa sjukskrivningar. Vi ställde oss positiva till att göra en förändring vid dag 180 då det återkommande kom rapporter om att personer som var sjukskrivna men som bedömts ha goda chanser att återgå till arbete hos sin tidigare arbetsgivare före dag 365 blev av med sjukpenningen dag 180. Det handlade om människor som redan påbörjat en återgång i arbete på deltid men som inte var färdigrehabiliterade vid dag 180. Det här var ett gigantiskt slöseri med både enskildas och våra gemensamma resurser. Vi lade själva fram ett liknande förslag, så det var inte konstigt att vi stöttade regeringen i samband med att vi diskuterade till arbete efter nekad sjukpenning. Rapporten var intressant eftersom den riktade stark kritik mot hanteringen av processen. Kammaren har därför lagt fram förslag om att rehabiliteringsprocessen ska utvärderas för att säkerställa att den inte försenas. Det fick vi inte gehör för, tyvärr. Så är det trots att flera rapporter, men också myndigheter, har varnat för att rehabiliteringsarbetet inte kommer igång . Om man, som vi kristdemokrater, vill värna å ena sidan arbetslinjen och å andra sidan principen om att sjukförsäkringen ska vara utformad på ett sådant sätt att återgång till arbete ska kunna ske så snabbt som möjligt måste rehabilitering vara ett absolut centrum för den diskussion som vi har om sjukförsäkringen. Att luckra upp avstämningspunkter är inte lösningen på ett svagt och otillräckligt rehabiliteringsarbete, även om det ibland låter så i den politiska debatten. Vi har, mina vänner, fått tillräckligt många rapporter om att rehabiliteringsarbetet inte kommer igång . Då menar jag att det till och med kan kännas lite olustigt att luckra upp avstämningspunkterna. Det är inte lösningen när det gäller att vi inte tar itu med bristerna och får igång rehabiliteringsprocessen . Vi har exempelvis föreslagit att i högre utsträckning ska få begära in fler upprättade planer för rehabiliteringsåtgärder från arbetsgivarna för att kunna säkerställa att rehabiliteringsarbetet är igång och att det sker snabbt. Den stora vinsten med att undvika en sjukskrivning som hade kunnat undvikas med ett förebyggande arbete är för den enskilde svår att kvantifiera i kronor. Försäkringsbolaget har räknat på samhällskostnaderna, och uppgick kostnaderna för sjukskrivningarna till . Med ett mer förebyggande arbete mot exempelvis psykisk ohälsa vilket sänker sjukskrivningarna med en tredjedel skulle vi frigöra resurser för motsvarande drygt 25 000 sjuksköterskor. Om vi ska ha en socialförsäkring som förmår leverera även är det förebyggande arbetet helt centralt. Det behövs därför en politik som bidrar till minskad stress och till att skapa goda förutsättningar för en bättre folkhälsa och som skapar möjlighet för var och en att få ihop sitt unika livspussel. Socialförsäkringen påverkas av rad olika områden. Med detta vill jag avslutningsvis yrka bifall till reservation nummer 19. 15 (V) replik: Jag har en fråga till och . Förstår jag rätt: Är det de försäkrade som menar ska ta risken och som ska betala för att rehabiliteringen inte fungerar? sa här att det är farligt att rucka och ändra på tidsgränserna när rehabiliteringen inte fungerar. Min pappa har sjukdomen myelom och kommer att utförsäkras vid dag 365, trots att han har en allvarlig, obotlig cancersjukdom. Är det min pappa och de sjuka personer som når dag 365 som ska ta smällen för att rehabiliteringen inte fungerar, eller är beredda att gå fram med en lättnad vid dag 365 så att fler kan få det som de har rätt till? Jag förutsätter att lägger ned skattesänkarpolitiken och satsar på arbetsmiljöarbete, välfärd och annat som kan göra att arbetet fungerar bättre och tillstyrker en uppstyrning av skyldighet att samordna. Är det de försäkrade som, tills och andra partier har lagt om sin politik, ska ta smällen genom tidsgränsen, eller hur ska vi förstå det som anförde? 16 HANS (KD) replik: Tack, , för frågan! I bästa fall hoppas jag att jag bara var otydlig och att det var därför den typ av tolkningar som riksdagsledamoten gav uttryck för som grund för sin fråga över huvud taget var möjlig. Jag uppehöll mig nämligen ganska länge vid behovet av att rehabiliteringsprocessen kommer igång . Det var nästan centralt i mitt anförande. Det var också så att jag vid upprepade tillfällen konstaterade att det slarvas med rehabiliteringen. Den försenas och sätts inte igång . Jag menar att lösningen på detta problem inte är att luckra upp avstämningspunkterna i sjukförsäkringen. Det är svårt att se att rehabiliteringsprocessen av något konstigt skäl skulle bli ännu bättre av att vi luckrar upp dessa punkter. Den borde kanske rimligen vara bättre . Det är detta som är vår huvudkritik. Vi har varit och vi är med på att diskutera hur avstämningspunkterna ska formuleras och vad som ska gälla. Vi har till och med varit med 180. Vi har, som vet, också lagt fram förslag om covid-19 och så vidare, så vi ser att vi måste ha en levande diskussion om detta. måste väldigt medvetet ha missförstått mig, eller så kommunicerar jag dåligt. Min huvudpoäng var att rehabiliteringen måste bli bättre och att den måste sättas in så att den kan slutföras. Det är heller inte så att antalet utförsäkrade har minskat med den politik som förs. Hur mycket än ordar om nyliberalism och så vidare är det under den här regeringen som utförsäkringarna har skjutit i höjden, med de avstämningspunkter som vi har , på grund av att rehabiliteringen inte sätts igång och inte fungerar. 17 (V) replik: Avstämningspunkterna infördes av Alliansen 2008, och ökningen har skett vid precis dessa avstämningspunkter. bidrog och hans allians till att ungefär 100 000 personer utförsäkrades vid en annan tidsgräns: stupstocken. har rätt i att det är lika illa oavsett vem som sitter som kapten. Men det som inte svarar på är när rehabiliteringen inte fungerar. Det finns också fall där rehabiliteringen, hur bra den än fungerar, inte kommer att hinna bli klar . Det finns de som blir sjuka två gånger och som hamnar vid dag 365, och det finns de som har långa behandlingar där det tar tid för sjukvården att hitta rätt metod, vilket gör att de kommer 365. föreslår att man ska ha en rehabiliteringsskyldighet. Vi bidrar inte till några skattesänkningar. Tvärtom satsar vi och lägger vartenda öre på just den här typen av insatser. föreslår också att ska åläggas en samordningsskyldighet, inte bara ett uppdrag, som det ser ut . Där verkar vi, även om jag känner mig förvånad, vara eniga. Frågan är om och är beredda att pytsa in resurser när det väl gäller. Så länge resurser inte finns och rehabiliteringen inte fungerar, är det de utförsäkrade – dessa personer, de sjuka, de försäkrade – som då ska ta risken, när de kanske inte fått rehabilitering och de utförsäkras vid dag 365? Eller ska vi ålägga myndigheter, sjukvård och andra en rehabiliteringsskyldighet som vi ser till att de försäkrade får det som de har rätt till? Det är min fråga. 18 HANS (KD) replik: Jag tror faktiskt att , om man bortser från den politiska demagogi som ledamoten använder sig av, vet svaret på frågan. Vi har till och med lagt fram ett utskottsinitiativ där vi klart och tydligt säger att om man inte får den rehabilitering man måste ha kan vi inte ha en situation där man utförsäkras. hörde jag att i mitt eget hemlän sa att de börjat komma igång med de långtidscovidsjuka. Det är väldigt olika hur man har kommit igång med detta, men kom USÖ igång. Det är bra, men det har tagit väldigt . Det absolut enda som ska ta fasta på är det som jag sa i mitt anförande: För det första behöver vi bli bättre på förebyggande arbete. För det andra ska socialförsäkringen gå in och stötta med rehabiliteringsinsatser för dem som drabbas av en nedsättning av sin arbetsförmåga. Detta ska göras snabbt, och det ska vara en tydlig process. Därför tycker jag att avstämningspunkter i socialförsäkringen är bra. Det är ett sätt för den försäkrade att vinnlägga sig om att få de insatser som krävs för att kunna återgå till arbetsmarknaden. Jag tror nämligen inte att det finns någon som vill vara långtidssjuk. Men då måste vi också sätta in dessa åtgärder. För det tredje: Om en person inte erbjuds dessa åtgärder är resonemang, precis som det var med långtidssjuka i covid-19, att vi då måste ha ventiler. De finns, och dessa ventiler ska man nu titta på. Om en person inte har fått den hjälp som behövs – om den processen inte har satts igång – kan inte den enskilde åläggas ansvar för detta, utan vi måste ha ett fungerande samarbete mellan den enskilde, arbetsgivaren, och även naturligtvis sjuk- och hälsovården. Tillsammans tror jag att vi kan hitta en bättre fungerande rehabiliteringsprocess eftersom den inte fungerar . 19 (L): Inledningsvis vill jag understryka att Liberalerna naturligtvis står bakom samtliga sina yrkanden och reservationer i detta betänkande, men för att vinna tid yrkar vi bifall endast till reservation 26 under punkt 10. Alla ska kunna känna sig trygga med att det gemensamma finns där vid långvarig eller kortvarig sjukdom. Det är en grundbult i vår välfärd. Jag tror att alla i denna kammare är överens om det. Det är kanske ett av de allra viktigaste skyddsnäten – ett av de yttersta skyddsnäten – som vi faktiskt har i vårt samhälle. Det är därför som hela sjukförsäkringssystemet egentligen i grunden finns till – för att se till att människor har en försörjning ifall de blir sjuka. Med detta grundläggande sagt anser vi liberaler att sjukförsäkringen måste vara anpassad efter just vad den enskilda individen behöver – individanpassad vård, rehabilitering, stöd och ekonomisk ersättning. Den ska vara aktivt anpassad efter just den sjukskrivnes situation så att fler kommer tillbaka till arbetslivet så snabbt som möjligt och så att fler, fru talman, kommer tillbaka till sitt liv så snabbt som möjligt. har den pågående pandemin ställt till det ganska mycket för oss alla. Den har bland annat inneburit en lång rad snabba förändringar inom stödsystem och sjukförsäkringssystemet. Det är rätt och riktigt. Men vad detta och allt annat kommer att innebära för helheten och på vet vi inte någonting om . Det får vi återkomma till. Allt det som är sagt ställer stora krav på oss politiker som ansvariga. kommer det mindre förändringar, och det ligger också en proposition på bord. Det är bra och välkomna förändringar som vi liberaler har varit med och tagit fram och i vissa fall varit pådrivande för att ta fram. Men vi har också varit lyhörda inför andra. Men det räcker inte. Oron, tillitsbristen, bristen på styrning och bristerna i rehabiliteringskedjan är större än så. Ett löpande och genomtänkt reformarbete krävs för att socialförsäkringssystemet i varje tid ska kunna leverera trygghet och lyhördhet till den enskilde som skattebetalarnas pengar ska användas rättssäkert och effektivt i linje med den arbetslinje som har tjänat väl. Under – under myndighetens paraply – ryms en stor mängd för var och en av oss väldigt viktiga försäkringar och bidrag som berör i stort sett varje del av våra liv. Det handlar om sjukpenningen och bedömningen av den, som de flesta av oss har debatterat . Men det handlar också om boendetillägg, närståendepenning, bilstöd, assistansersättning, barnbidrag, etableringsersättning, föräldrapenning och många fler än så – uppemot 50 olika förmåner och försäkringar. Mot bakgrund av detta menar vi liberaler att diversehandeln storlek och arbetssätt måste bli föremål för ett större reformarbete, ett reformarbete som säkerligen behöver bedrivas under större delen av . Dagens försäkringskassa brottas återkommande med lågt förtroende från allmänheten. Det har till och med uppmärksammats av själv och dess generaldirektör i debattartiklar, i samtal i utskottet och i medierna. Detta är givetvis inte hållbart. Tvärtom är det farligt att förtroendet och tilliten till våra gemensamma system krackelerar. Den administrationströtthet som såväl sjukskrivna, assistansberättigade och förmånstagare som läkare och annan hälso- och sjukvårdspersonal beskriver efter kontakt med måste tas på allra största allvar. Därför vill Liberalerna att myndigheten i sitt direktiv ges ett helt nytt portaluppdrag – att stötta och lotsa. ska vara en partner för de sjuka i arbetet för att komma tillbaka och för sjukvården i stort. ska vara ett stöd och en medspelare för att de ska kunna leva sitt liv som alla andra. En av hörnstenarna i arbetet för en försäkringskassa som stöttar och lotsar måste bli att utöka det som kallas Finsam och som innebär ett praktiskt och finansiellt samarbete mellan och hälso- och sjukvården. Detta är i första hand avsett för att människor ska få stöd, vårdinsatser och rehabilitering som ger dem största möjlighet att komma vidare i sina liv, att komma tillbaka från sjukdom och att komma tillbaka till arbete och försörjning. En brist som blir allt tydligare är att socialförsäkringssystemen skiljer sig kraftigt åt för alla som driver företag i någon form. Det ska vara tryggt att starta och driva företag. Därför behöver det i princip vara samma trygghetssystem för företagare och anställda. Detta är någonting som behöver ske ganska fort. Systemet med sjukpenninggrundande inkomst bör ändras och utformas så att det även fungerar för företagare som blir sjuka. Brister i socialförsäkringssystemet för företagare som förenar kortare anställningar med egen näringsverksamhet och hoppar fram och tillbaka – så kallade kombinatörer som är vanligt till exempel inom kulturlivet, inom småföretagarbranscher, konsultbranscher och så vidare – måste undanröjas.