prot · H80968 · 2021-01-21 00:00:00 — Jag tror att vi alla är överens om att vi vill ha kvar vår strategi, som bygger på individuellt ansvarstagande och en gemensam uppfattning om vad som är rätt och fel, så att vi tillsammans kan bekämpa pandemin. Hur ska ni göra för att återfå förtroendet hos befolkningen? Jag tror att det är väldigt skadat. Jag hoppas att ni har någon form av plan för detta. 17 Socialminister (S): Låt mig gärna säga att strategin inte går ut på att människor bara frivilligt ska sköta sig. Det är inte den strategi som vi har valt, utan den handlar just om en kombination, precis som jag skrev i mitt skriftliga svar på interpellationen. Det finns delar där vi reglerar och där vi förbjuder, men det finns naturligtvis också områden där lagstiftningen inte når in. Jag tror nog att kan vara överens med mig när det till exempel handlar om privata sammankomster och hur man ska kontrollera hur många man har i sitt eget hem. Det är en fråga om samvete och moral, men det är förstås också en fråga om att man ska ha kunskap, att man ska förstå hur viruset sprids och att man ska avhålla sig från det. Den andra delen handlar om arbetsplatser, där vi också vet att risken för smittspridning är stor. Det är skälet till att så många ombeds att arbeta hemma och skälet till att de offentliga aktörerna, myndigheterna, ska gå före och visa på det goda exemplet. Det är väldigt viktigt att få beskriva strategin på det sättet. Jag tycker att kunde hålla sig för god för att beskriva det som att statsministern rumlade runt i julhandeln. Men jag tycker att tonen ändå var väldigt resonerande. Jag tror att det är viktigt, för det är inte så att en strategi är fastslagen och inte går att ändra. En strategi är ju ett förhållningssätt, någonting att hålla sig i. Precis som sa inledningsvis är det bra om man slipper all den där kontrollen och ordningsmakten. Jag tror verkligen inte att det är det som vi ska ha den svenska ordningsmakten till, och även om det vore så skulle faktiskt uppdraget vara dem helt övermäktigt. Det går på något sätt inte bara ut över ordningsmakten, utan successivt hamnar vi då i ett läge i samhället där vi ska övervaka varandra, ta bilder på varandra och anmäla varandra. Jag tycker att det skulle kännas väldigt olyckligt om det var där vi hamnade. Om vill hänga upp hela elva månaders pandemihantering, strategi och agerande på det som uppdagades , som jag tror att alla de som har blivit omnämnda har kommenterat, tycker jag nog ändå att man får ha lite proportioner, , när man talar om att förändra strategier. Vi hade en utveckling under jul- och nyårshelgerna som jag tycker att hela svenska folket och alla verksamheter ska ta åt sig av. Jag hoppas verkligen att det är vårt gemensamma beteende som har gjort att vi nu förhoppningsvis har en lite mer positiv utveckling. Men om vi släpper på det och tänker att nu är det fritt fram, att jag kan strunta i de där restriktionerna som ingen kommer att se om jag bryter mot, är risken stor att vi kan få en ny uppgång. Där ska vi absolut inte hamna. Bilden är inte att vi har fått en situation där människor inte känner förtroende för den svenska strategin. Men vi har ett läge i , liksom i övriga , som man i andra länder kallar för pandemic fatigue – att man faktiskt är ganska trött på pandemin. Det är det som vi kämpar mot . De åtgärder vi behöver vidta kanske behöver se annorlunda ut, inte bara utifrån vad vi vet om viruset och vad som händer i vår omvärld utan också utifrån vad människor behöver för att orka upprätthålla ett beteende som gör att vi får rätt effekter. Jag vill avsluta detta inlägg med att säga att det är viktigt att målsättningen är att vi ska få effekter i samhället av mindre rörelser, mindre trängsel, färre sociala kontakter och uppmaningar att i huvudsak umgås och ha nära fysisk kontakt med dem i det egna hushållet. Det är väldigt avgörande och kommer att vara det . 18 (SD): Tack, ministern, för dina svar! Jag tycker absolut inte att vi ska uppehålla oss vid det som har varit, utan jag tycker att vi ska se fram emot det som komma skall och hur vi ska göra. Strategin bygger ju både på det individuella ansvarstagandet och den gemensamma rättsuppfattningen att vi tillsammans ska bekämpa pandemin. Sedan har vi naturligtvis också lagstiftning för att ”pointa” ut vissa viktiga saker. Det framkom under mellandagarna även att finansministern hade varit uppe i och tagits på bar gärning i en skiduthyrningsaffär och att Morgon varit på mellandagsrea. Allt det som regeringen och framför allt statsministern hade uppmanat oss att inte göra åtlydde ni inte själva. Jag tror inte att någon av dem skulle vara en superspridare som har startat någon smittspridning. Det är teoretiskt möjligt. Men det var inte därför jag ställde min interpellation, utan jag ställde den därför att det är så pass viktigt att ni som leder landet och även cheferna för myndigheterna föregår med gott exempel och att befolkningen har förtroende för er. Det var verkligen en tyst överenskommelse att det här gjorde ni bra och att vi ska följa det. Sedan kom det här avslöjandet. Vad ni än säger är jag övertygad om att det blev en förtroendekris. Jag har inte bara läst vad skribenter från vänster till höger skriver på ledarsidorna, utan det är även vad jag hör bland folk. Jag ska citera vad skriver i : ”Men med vilken tyngd kommer nya kärva budskap att tas emot av medborgarna? I värsta fall med ett hånskratt. I bästa fall bara med väsentligt lägre trovärdighet än före julhandeln och Kanarieresorna. Jag känner mig själv lite rebellisk, faktiskt.” Det ligger ju lite i det här. Jag tror att om vi ska återfå förtroendet för och kunna hålla fast vid den fina strategi som vi har med ett individuellt ansvarstagande och att vi tillsammans bekämpar pandemin måste det till någon form av ursäkt från regeringen, att man ber folket om att få förtroende än en gång och säger: Ja, det vi gjorde var förkastligt. Det var jättefel. Vi förstår att vi som företrädare för landet har ett speciellt ansvar. Om inte vi följer rekommendationerna kan vi inte heller begära att någon annan gör det. Därför lägger vi alla kort på bordet . Vi framför verkligen ursäkten från hjärtat. Vi har en handlingsplan, och vi kommer att återupprätta förtroendet för MSB. Vi lovar er att det här inte kommer att ske igen. Vi kommer tillsammans med er allesammans i landet att bekämpa pandemin. Jag tror att det vore det bästa, så att vi kan få en nystart och få det effektiva verktyg som det faktiskt är att ha hela folket med oss. Då kan vi tillsammans bekämpa pandemin. 19 Socialminister (S): Givet den interpellation som är inskickad förstår jag att har en helt annan agenda. Han förväntar sig i inlägg efter inlägg att jag ska kommentera enskilda statsråd eller kommentera oppositionsföreträdare som sitter i och kommenterar andra politiker som de tycker borde bete sig bättre. Jag tror att många säkert kan fundera över hur man har orkat och om man har följt alla rekommendationer och restriktioner. Om hade velat hade han kunnat lyssna till hur statsministern i ett flertal intervjuer har beskrivit att han förstår att det var oförsiktigt och att han kanske hade kunnat göra det på ett annat sätt. Men det är också viktigt att beskriva. Det handlar inte bara om att följa rekommendationerna om att inte bidra till trängsel, utan man ska kunna förvänta sig att statsråd, företrädare och högt uppsatta föregår med gott exempel och gör mycket mer än så. Om frågan ändå gäller det som står i interpellationen ”om den svenska coronastrategin, som byggt till stor del på individuellt ansvarstagande, kommer att gå i en annan, mer bestämmande inriktning i och med de utökade befogenheter den nya covid-19-lagen förväntas ge” är mitt svar att vi inte har för avsikt att komma med en annan strategi. Jag hörde också säga att vi har en fin strategi – jag tror att det var det ordet som användes. I valet kommer alla partier i den här kammaren, gissar jag, att begära nya mandat från väljarna med förhoppning om att få leda landet. Jag har inget annat svar att ge när det gäller strategin än det som jag redan har gett: Det är en kombination av att följa rekommendationer och av det som man kan kalla frivillighet. Men jag tycker att det är fel ord att använda i fråga om rekommendationer från myndigheter. Dem förväntas vi följa. Regler för till exempel bullernivåer är också någonting som vi förväntas följa. Det kan i annat fall följas upp, och leda till ännu skarpare regler. fanns det åtgärder. De gav mycket bra effekt, lika bra effekt som åtgärder i många andra länder. Det var en otroligt tuff situation i början av pandemin när det gällde att försöka hejda den, med så lite kunskap om viruset som vi då hade. Vi hade en lång sommar och en tidig höst där vi under kanske än många andra länder slapp smittspridning. Det gjorde eventuellt också att många kände: Det här har vi kanske nästan blivit av med. Är det möjligt? Det var naturligtvis inte på det sättet. Precis som andra länder drabbas vi återigen och får vidta nya åtgärder. Så sent som har jag tillsammans med statsministern, generaldirektör och ytterligare tre statsråd givit de besked som gäller till. Vi är också tydliga med att även om vaccinationerna går bra, är igång och rullar ut över , betyder det inte att vi kommer att kunna släppa på åtgärder. kommer vi att behöva en stor acceptans och förståelse för det som görs och som var och en behöver göra. 20 (SD): Tack, ministern, för dina svar! Ministern får inte tro att jag har en annan agenda. Jag vill faktiskt att vi ska ha kvar det här verktyget. Jag hade verkligen förtroende för statsministern när han höll sitt tal till nationen. Jag vill att vi kan ha det igen. Ministern får ursäkta, men jag har inte sett några direkta ursäkter. Statsministern var med i en intervju och sa att det inte var något folk där när han handlade. Men förmodligen var det inte något folk där när han handlade eftersom de flesta följde statsministerns rekommendationer. Det handlar inte om på vilket sätt han individuellt gjorde det här utan om en större sak än så. Våra företrädare måste föregå med gott exempel. kom en Demoskopundersökning i . Den visade att mindre än en tredjedel har förtroende för MSB, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Det är oroväckande med så pass låga förtroendesiffror för den myndighet som folk ska vända sig till vid en katastrof i samhället, om det händer något mer. Jag tror alltså att ni har en del att jobba på här. Jag tror att det på något sätt skulle behövas en omstart. Kanske skulle ni komma med en form av handlingsplan för hur ni ska återupprätta förtroendet för MSB efter det som har hänt. Jag tror inte att det räcker att ni har sparkat för femtielfte gången, och att allt sedan ska vara bra. Jag tror att folk kanske ändå inte hade särskilt stort förtroende för honom. Men de hade stort förtroende för statsministern. Därför tror jag att det krävs någonting mer. Tack för debatten! 21 Socialminister (S): Myndigheten MSB ligger inte under mig. Jag har därför inte för avsikt att ge några ingående svar när det gäller det. Men jag tror att det är ganska uppenbart att det med en ny generaldirektör förstås följer en avsikt att hantera situationer på ett lite annat sätt. Men den frågan får gärna ställas till dem som har det ansvaret. , riksdagsledamot för , säger att han haft fullt förtroende för statsministern under den här pandemin. Men när statsministern hämtade ut reservdelen till sin klocka raserades det fullständigt, och kräver någon form av ursäkt. Jag tycker att det är väldigt fint om det tidigare fanns fullt förtroende för statsministern. Att det så lätt raserades beklagar jag verkligen. Jag tror att skulle kunna titta på en del av de intervjuer som har gjorts där statsministern just förklarar, resonerar och beskriver på ett sätt som jag tycker är förtroendefullt. Jag vet inte om kommer att hålla med när han har tittat på dem. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2020/21:293 om rullstolsgarage 22 Socialminister (S): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att personer med funktionsnedsättning får tillgång till rullstolsgarage när nu har gjort en annan tolkning av lagens förarbeten än vad som var fallet när jag svarade på den skriftliga frågan. har också frågat om jag ska ta initiativ till att ändra lagstiftning och när detta kan vara på plats och slutligen om jag för en dialog med SKR för att säkerställa en kortsiktig lösning på problemet. Det nationella målet för funktionshinderspolitiken är att, med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning som utgångspunkt, uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i ett samhälle med mångfald som grund. Målet är att bidra till ökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet ska beaktas. Regeringen har vidtagit flera åtgärder för att stärka stöden till personer med funktionsnedsättning, vad gäller både personlig assistans och bilstöd. Lagen om bostadsanpassningsbidrag har till syfte att genom bidrag till anpassning av bostäder ge personer med funktionsnedsättning möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. Bostadsanpassningsbidrag lämnas för att anpassa och komplettera fasta funktioner i och i anslutning till en bostad. Hälso- och sjukvårdshuvudmännen ska erbjuda hjälpmedel till personer med funktionsnedsättning. I det aktuella fallet har sjukvårdshuvudmannen bedömt att den enskilde har behov av en elrullstol. Den typ av förvaring som har bedömts vara lämplig för att skydda hjälpmedlet mot väder och vind bedömdes dock av domstolen inte vara en sådan anpassning som bostadsanpassningsbidrag kan utgå för. Det är olyckligt om konsekvensen blir att den enskilde inte kan ta emot det hjälpmedel som han eller hon har behov av. Jag kommer att undersöka frågan närmare, hur behov av rullstolsgarage kan tillgodoses. Dialog med Kommuner och Regioner kan vara en bra början. Det är angeläget att det inte finns juridiska hinder som försvårar för personer att ta emot hjälpmedel. Jag utgår också från att kommuner och regioner ser över vilka möjligheter som finns inom ramen för annan lagstiftning att stödja enskilda som har behov av hjälpmedel så att de också får förutsättningar för att ta emot dem. 23 (M): Tack, statsrådet, för svaret! Den som har en funktionsvariation och behöver samhällets stöd har haft en svår och tuff tid . Tusentals personer har förlorat sin personliga assistans enligt LSS, och ytterligare tusentals kommer att förlora sin personliga assistans, enligt regeringens egen budget. Den som behöver få sin bil handikappanpassad har också fått se kraftiga försämringar. har det alltså kommit ny statistik om bostadsanpassning och bostadsanpassningsbidraget. Det har minskat kraftigt i , enligt . Efter den här interpellationsdebatten ska ministern få deras rapport Allt svårare att få bostadsanpassning – intention eller oavsiktlig konsekvens av den nya lagen? Lagen förändrades 2018. Syftet var inte att på något sätt försämra, i alla fall inte som jag uppfattade det; frågan hanterades i mitt utskott. Idén var att förbättra eller förenkla lagstiftningen. Konsekvenserna har blivit dramatiska där ute. Jag kan ta några rubriker som exempel. skriver: ”eget hem blev hans fängelse”. Det handlar om en man som sitter i rullstol och som inte får de anpassningar han behöver. Han kommer inte ut. Det handlar vidare om som flyttade från till . Han har en elrullstol, och i hade han ett rullstolsgarage. Han behöver ett sådant, men får inget. Hans mobilitet försämras kraftigt. Det handlar också om i som nekas en dörröppnare. Där säger samhällsbyggnadsnämndens ordförande – partivän till statsrådet – att ”lagstiftningen är väldigt tydlig med vad kommunen kan ge bidrag för, men också vad man inte kan ge bidrag till. Det här är en sak som man verkligen kan tycka att han borde få bidrag för, men ska han det så måste det till en lagändring.” Vi har hamnat i en absurd situation: En person har rätt till en permobil, som kan vara ett livsavgörande hjälpmedel, men kan personen inte förvara sin permobil. Regionen säger då – naturligtvis med all rätt – att produkten är så värdefull att om man inte kan förvara den någonstans kan regionen inte ge den till personen i fråga. har man löst detta med ett rullstolsgarage. Det är en mobil, portabel historia som kostar runt för individen. Alla är överens om att dessa behövs. Men kom en dom som säger att kommunerna har tolkat lagen rätt, det vill säga att man enligt gällande lag inte ska ge rullstolsgarage som hjälpmedel. Det betyder att det finns väldigt många personer varav många äldre som har jobbat och betalat skatt hela sitt liv, men när de på livets äldre dagar behöver samhällets stöd får de helt plötsligt inte det. Om jag ska vara riktigt ärlig tror jag att individen struntar i vem som betalar rullstolsgaraget – om det är regionen eller kommunen. Men har det betalats via bostadsanpassningsbidraget. Därför kan jag tycka att statsrådet svar möjligen är något defensivt. I och med de allvarliga signaler som har kommit om att lagstiftningen inte fungerar hade jag önskat att statsrådet hade kommit hit till kammaren och sagt: Självklart ska vi mycket snabbt göra en översyn av lagstiftningen så att , , Per och alla andra kan få leva det liv som intentionen är i statsrådets svar, nämligen att alla människor har rätt att leva samma liv som vi andra. 24 Socialminister (S): Det finns naturligtvis olika bilder av hur området har utvecklats. Jag vill gärna kommentera detta med assistans och bilstöd som egentligen inte var den fråga som interpellanten ställde, men den kom upp i hans anförande här. Jag förstår inte varför beskriver förändringar av bilstödet som en försämring. Tvärtom har vi försökt åtgärda försämringar som har uppstått tidigare. Den proposition som lades fram /20 handlade om att öka ändamålsenligheten så att enskilda inte ska behöva köpa till exempel alltför stora bilar. Man ska också kunna öka möjligheten att anpassa bilen utifrån den enskildes behov. Detta är förbättringar som är inskrivna i den här lagstiftningen. Sedan händer saker , och det är därför vi står här nu och har gjort det tidigare. Vi skapar en lagstiftning och har vissa intentioner, men sedan dömer domstolen inte alltid därefter. Det är inte bara beklagligt utan också svårt att hantera. Det är ju en sak när man gör något medvetet så att det blir en försämring. Då kan man ändra tillbaka om det inte blev så bra. Men när man faktiskt inte har gjort det? Det för mig in på det som handlar just om bostadsanpassningsbidraget. Det kan finnas en och annan som möjligen lyssnar på debatten som inte vet vad bostadsanpassningsbidrag är. Det är ett bidrag som har funnits ända . Det är alltså inget nytt bidrag som någon har lagt fram och konstruerat dåligt, utan det har funnits . Det finns till för att man ska kunna anpassa bostaden. Syftet är att den enskilde ska kunna äga den anpassning som är gjord. har en lagändring gjorts, vilken tog upp. Han beskrev den inte som att den hade försämrat något, utan man ville kodifiera praxis. Det var meningen att kommunen helt enkelt skulle kunna göra hela åtgärden så att man inte bara fick ett kontantbidrag. Man skulle också kunna få en begagnad åtgärd eller anpassning, och det är väl inte oklokt att man ska ha möjlighet till återanvändning. Det behöver heller inte vara en bostadsanpassning bara för den som äger själva bostaden. Man bor kanske med någon annan och äger inte själv bostaden. Bidraget ska gå till den som har behovet. Möjligheten ska också finnas för en fastighetsägare att överta rätten till anpassning, till exempel när det finns flera i samma hus som kan dra nytta av samma anpassning. Det är naturligtvis en bra idé i så fall. Men sedan kom den dom som hänvisar till, och den kom . Får jag kalla det väldigt ? Den är inte riktigt färdiganalyserad. Det viktiga är att kommunerna har haft ansvar för bostadsanpassningsbidraget . Ingenting har gjorts i lagen som säger att de inte längre ska ta detta ansvar. Därför tycker jag att idé om en dialog med Kommuner och Regioner är god. Det är inte givet att säga att vi enkelt kan lösa något som har varit ett kommunalt ansvar för att se till att en anpassning som riktar sig till den enskilde sker – det finns för övrigt även andra bostadsanpassningar. Det vore väl alldeles utmärkt om kommunerna kan se om det finns andra delar av våra regelverk där detta kan tillgodoses. De kan kanske se vilka slags förändringar som behöver göras för att detta ska klarläggas. och jag är inte alls oöverens om att den som behöver ett hjälpmedel ska få detta. Men det gäller också nästa ände. Annars blir det ett moment 22. Man får hjälpmedlet, men man får inte hjälp att förvara det. Jag håller med om att det här är orimligt på alla sätt och vis. Men jag kunde inte komma hit och ha med mig en lösning eller en färdig utredning om detta. Jag tror att en dialog med SKR är väldigt viktig i detta sammanhang. Det här ligger på det kommunala bordet. Jag tycker inte att man har rätt att helt enkelt bara säga: behöver vi inte göra det där längre. Det är tvärtom jätteviktigt att ta sig an detta . 25 (M): Vi är helt överens om att bostadsanpassningsbidraget har funnits länge och är en del av det svenska generella välfärdssystemet. För många personer är det direkt livsavgörande. Det kan vara livsavgörande för att man till exempel ska kunna bo kvar hemma. De tre exempel som jag räknade upp, bland annat med Per som inte kan ta sig ut ur sitt hus, ter sig närmast som en förnedring. Verkligheten är att de kommunala anslagen för bostadsanpassning har minskat med , alltså en fjärdedel. I många kommuner är det en dramatisk nedgång, och efter den nya lagstiftningen har det skett en dramatiskt dramatisk nedgång. Precis som jag och statsrådet är överens om fanns det ur i alla fall perspektiv ingen ambition alls att dra ned på eller försämra bostadsanpassningsbidraget. ser vi dock konsekvenserna av det när till exempel partivänner till statsrådet i säger: Nej, vi tänker inte bevilja den här bostadsanpassningen, för det tillåter inte lagen. När samhällsbyggnadsnämndens ordförande säger att det krävs en lagändring är det naturligtvis en signal till mig som riksdagsledamot att tillsammans med mina partivänner ta ett utskottsinitiativ, om regeringen inte agerar. Det är också en signal till regeringen att agera. I detta finns en stor jämställdhetsfråga. Det handlar om vilka som får rullstolsgarage, som interpellationen egentligen handlar om. Ofta är det de som bor i flerbostadshus och i lägenhet. För den som bor i egen fastighet är det sannolikt lättare att förvara permobilen, som det handlar om. Den kan också få en fast utbyggnad av fastigheten till en väsentligt högre kostnad än vad ett rullstolsgarage kostar. Men den som bor i lägenhet, fru talman, har inte samma möjlighet. Om man bor i en tvåa i ett område i till exempel kan man inte förvara permobilen någonstans. Man får inte ställa den i trapphuset. Av säkerhetsskäl är det strikt förbjudet. MSB, räddningstjänsten och säger alla att det är helt otillständigt; man får inte göra det. Det finns tyvärr dock kommunala bostadsbolag som ser mellan fingrarna med det här, men man får alltså inte göra det. Vi har hamnat i en situation där en äldre person som behöver en permobil och har rätt att få en sådan utskriven inte kan ta emot den för att det inte finns någonstans att förvara den. Detta är en fråga som är här och . För mannen i som kommer att få sin permobil fråntagen på grund av att han inte kan förvara den någonstans är det en fråga om här och . Det är inte en fråga där man kan säga: Vi vill se det . Jag kan förstå att statsrådet har haft julledigt och naturligtvis inte har agerat på en dom som kom , särskilt inte då statsrådet trodde att lagen medgav att man skulle få rullstolsgarage. Det framgick av det skriftliga svaret till mig att förarbetena tillät det.