prot · H90924 · 2021-10-29 00:00:00 — Skötselbehovet i formellt skyddade områden skiljer sig åt beroende på vilka naturtyper som ingår, områdets storlek, påverkansgrad, besökstryck med mera. Tillgängliga beräkningar från och , som tillsammans ansvarar för majoriteten av landets formellt skyddade områden, ger en god uppfattning om hur stort skötselbehovet är. bedömer att den nuvarande nivån på anslaget för åtgärder för värdefull natur ger en bra grund för arbetet och att det behöver öka i takt med att antalet skyddade områden ökar. blev anslaget nära nog halverat, vilket fick stora konsekvenser för verksamheten genom att skötsel av formellt skyddade områden minskade och viktiga insatser för friluftsliv och biologisk mångfald uteblev. Regeringen har prioriterat satsningar på att förstärka den biologiska mångfalden genom satsningar på skydd av värdefull natur och skötsel av skyddade områden, framför allt naturreservat. Anslagen ökade med . Regeringen föreslår i budgetpropositionen en treårig satsning på skötsel av naturreservat på –2024. Därmed anser jag att regeringen har tagit initiativ till att stärka arbetet med skötsel av formellt skyddade områden. 9 (M): Jag vill tacka miljö- och klimatminister för svaret på en, som jag tycker, angelägen interpellation. Vi har högt ställda ambitioner i när det gäller naturvården, och staten har åtagit sig ett stort ansvar för naturvårdspolitiken. Men med den här interpellationen vill jag sätta ljuset på faktumet att staten inte axlar det ansvaret på ett särskilt bra sätt. Jag menar att vi har grundläggande problem i naturvårdspolitiken som den här regeringen bär ett tungt ansvar för. Man begår ett dubbelfel inom naturvårdspolitiken, herr talman. Det första är att många skogsägare upplever att de närmast bestraffas om de bedriver skogsbruk på ett sådant sätt att höga naturvärden skapas. Den skogsägare som bedriver ett skogsbruk så att höga naturvärden skapas får ofta se sin skog omhändertas av staten. Det blir ett tvångsomhändertagande. Man bildar ett naturreservat eller ett annat formellt skydd, ofta i strid med den enskilda markägarens intresse. Men den skogsägare som har bedrivit sitt skogsbruk på ett sådant sätt att höga naturvärden inte har skapats får fortsätta att bedriva sitt skogsbruk efter eget huvud. Den omvända incitamentsstrukturen menar jag är problematisk på lång sikt. Om staten och ska klara att leva upp till våra miljömål, specifikt miljömålet Levande skogar, måste vi få med oss skogsägare. Då måste det finnas positiva incitament, och markägare som tar stort ansvar och gör mer än lagen kräver ska belönas och inte straffas genom att få sitt brukande och sin äganderätt inskränkt. Det andra felet är att staten, när den väl tar över ansvaret för områden med höga naturvärden, inte förmår sköta avsatta områden på det sätt staten själv har beslutat om. Vi ser ett enormt skötselbehov ute i de formellt skyddade områdena. bedömer att skötseln av skyddade områden är eftersatt. gjorde en närmast hundraprocentig inventering av sina skyddade områden, de skogar som ansvarar för och som har formellt skydd, och konstaterade i den att skötseln i mer än hälften av de skyddade skogarna var eftersatt. De konstaterade också: ”I vart tredje område är behoven akuta och utgör därmed ett hot mot naturvärdena.” drog också som en av sina övergripande slutsatser i en rapport att staten och den svenska politiken har varit väldigt fokuserad på areal, på mål om hur stora områden som ska skyddas. För att uppsatta mål ska nås menar att större fokus behöver vara på områdenas kvalitet och funktion, att det behövs ökade kunskaper om frivilliga avsättningar och att det inte minst behövs ökade skötselinsatser. Det är det sista min interpellation handlar om. Om tilltron till och förtroendet för den statliga naturvårdspolitiken ska kunna upprätthållas måste staten visa att man tar ansvar för de områden som man, faktiskt ofta med tvång, har övertagit ansvaret för. Men det gör inte staten . Jag är den första att erkänna att det för det finns ett delat ansvar mellan olika regeringar . Den tidigare alliansregeringen anslog till exempel inte tillräckliga medel för skötsel av skyddad natur. Men jag är stolt över att vi moderater i vår budgetmotion anslår rejält höjda anslag just för skyddad natur. En grund för arbetet framåt borde vara det som jag efterlyser i min interpellation: att staten gör en ordentlig inventering av och en ordentlig kostnadsberäkning över hur stort skötselbehovet är och inte bara jagar vidare efter nya hektar. Är ministern inte beredd att få fakta på bordet? 10 Miljö- och klimatminister (MP): Det är spännande att höra . Intensiteten i anförandet och ambitionen, som den låter i talarstolen, måste berömmas. Till exempel sa i början: ”Vi har högt ställda ambitioner … när det gäller naturvård.” Det låter som ett kollektivt ”vi”, där räknar in både sig själv och och mig och regeringen. Jag måste sätta ett väldigt stort frågetecken för vilka ”vi” det gäller. När jag tittar på politik är det inte vad jag ser. talar om ett dubbelfel. Då kan det ifrågasättas varför han skriver en interpellation om att skötseln av skyddade områden är för liten, medan den budgetmotion som fick igenom i 2018 – den budget som de tvingade igenom under en pågående regeringskris med en övergångsregering och som faktiskt har styrt politik bland annat när det gäller skydd och skötsel av värdefulla områden – ledde till att vi fick en i det närmaste halverad budget för skydd men också skötsel av värdefull natur. Om man har ett högt tonläge i en interpellation är det väl rimligt att man också svarar upp mot det i sin egen politik. Men den politik som man de facto har genomdrivit här i riksdag pekar i en helt annan riktning. Det skulle jag säga kvalificerar sig för att benämnas som dubbelfel. Det är också lite parodiskt att de först halverar budgeten och sedan låtsas vara indignerade över att skötseln av skyddade områden inte är tillräcklig. Man kan tycka att det hade varit smakfullt att följa upp orden med handling, att faktiskt leverera på det de låtsas säga. Tyvärr är det inte vad vi ser från varken eller . Jag vill verkligen vända mig emot den beskrivning som försöker ge av att det pågår någon sorts högintensiv konflikt där staten skulle konfiskera mark. Om man tittar på hur verkligheten ser ut, vilket skulle kunna vara intressant när man ska ha en interpellationsdebatt, kan man se att det i så gott som vartenda fall där staten går in och gör ett naturreservat eller ser till att det blir ett skötselavtal, helt enkelt ser till att värdefull natur bevaras, så sker det i gemensam anda, tillsammans med markägarna. Markägarna är också i många olika former av enkäter och i de synpunkter de lämnar väldigt nöjda med affären och tycker att det har fungerat bra. Dessutom har de i de allra flesta fall fått inte bara marknadspris utan till och med en överkompensation. De får mer betalt när marken skyddas. Jag tycker att det är ett dubbelfel av att försöka måla upp en bild av att det pågår någon sorts konflikt där markägarna råkar illa ut. Det är inte det jag ser. Det är inte heller det som framgår av den officiella statistiken. säger att han gärna vill ha data och statistik att utgå från. Då ska kanske börja med att gå tillbaka till den statistiken och titta på hur markägarna uppfattar de affärer som görs när staten går in och skyddar värdefull natur. Det är bara ett förslag från mig. Kontentan är att och regeringen gör båda sakerna. Vi klarar av att skydda värdefull natur och därmed fullgöra de åtaganden som har gjort internationellt och som vi har i våra miljömål. Vi klarar också av att sätta av betydligt mycket mer pengar för att sköta värdefull natur än någon tidigare regering har gjort. Vi inser nämligen att man måste kunna göra båda. Man måste kunna hålla två bollar i luften. Annars begår man ett dubbelfel. Jag hoppas att inte vill fortsätta att begå dubbelfel framöver. 11 (M): var det ett ganska högt tonläge från miljö- och klimatministern. Jag utgår från att det är ett uttryck för att ministern är pressad av det faktum att vi har allvarliga bekymmer med den naturvårdspolitik som han och hans regering företräder. Per säger att han tycker att man ska gå ut i verkligheten. Verkligheten här i är kanske en annan än verkligheten hemma i min valkrets . Jag har mycket kontakt med markägare där. De ger inte riktigt uttryck för den stora samstämmighet och goda relation som Per ger uttryck för här. Min poäng är att det blir en väldigt konstig signal till skogsägare om de bedriver skogsbruk på ett sådant sätt att höga naturvärden skapas, så höga att staten går in och säger att skyddet av marken är av ett sådant allmänt intresse att staten måste ta över ansvaret, men staten sedan brister i sin skötsel av den skyddade naturen när de väl tagit över ansvaret. Ofta är det till exempel så, herr talman, att det krävs att man går in och gör röjningsinsatser för att få bort gran. I sker en allvarlig förgraning av landskapet. Det blir på många platser mindre lövskog. Men den typen av natur är ofta skyddsvärd och behöver främjas. Då krävs det skötsel. Jag tycker att den nuvarande regeringen tar en springnota här. Man jagar nya hektar och höjer ambitionerna för hur mycket natur som ska skyddas. Men man vägrar att ta ansvar för den natur som redan är skyddad. Detta skickar, menar jag, en väldigt allvarlig signal ut till 330 000 skogsägare, som man måste få med sig om man på riktigt ska kunna nå målet Levande skogar. Jag tror ändå att miljö- och klimatministern likaväl som undertecknad förstår att staten inte kan nå det målet. Det måste vi göra tillsammans, med insatser från samhällets sida men också med alla frivilliga insatser från skogsägare och det stora ansvar som de är beredda att ta. Sedan är det en felaktig beskrivning som miljöministern gör av politik. Framåt föreslår vi rejält höjda anslag till skötsel. I budgetmotion, som ligger på bord i detta , anslår vi mer pengar till . Vi har högre anslag till skydd – nej, till skötsel av värdefull natur både och åren därefter. Om det blir så lyckligt, herr talman, att budgetmotion går igenom blir det 350 miljoner mer som satsas på skötsel av värdefull natur 2022, och anslaget höjs med 2023 och 2024. Vi prioriterar alltså skötseln av värdefull natur, för vi tycker att det är viktigt att staten slutar att ta en springnota och börjar ta ansvar för de områden där staten åtagit sig detta. Det som jag efterlyser i min interpellation är inte bara bättre skötsel, utan också att man ska få en bättre uppfattning om hur det ser ut. Ministern påstår att det finns goda beräkningar, men sanningen är ju den att det är ganska lösa boliner. har som sagt gjort en gedigen inventering, men det ser väldigt olika ut på länsstyrelser när det gäller hur man har följt upp naturreservat och andra skyddade områden. Jag menar att det behövs en nationell inventering, så att jag och Per kan ha en gedigen faktagrund för kommande debatter här i . 12 Miljö- och klimatminister (MP): Det var ett väldigt intressant anförande höll här. Jag hoppas att alla åhörare noterade hur han snubblade lite grann på orden. Han sa att ökar anslagen till skydd. Sedan ändrade han sig till att det handlar om skötsel. Det var inte en slump, kan jag avslöja för alla åhörare här, utan det beror på att i sin budgetmotion fullständigt slaktar anslagen för att skydda värdefull natur. Man drar ned på dem brutalt. Det var också detta man gjorde i sin budget , som gick igenom i . Det gällde även anslagen för skötsel, som man också slaktade i budgeten . Man väcker en motion i riksdag och agerar på ett sätt som gör att man får igenom den i , även om man inte får en majoritet. Detta blir den politik som faktiskt genomförs i och som innebär att man drar ned kraftigt på anslagen för både skydd och skötsel av värdefull natur. Kan man då stå i talarstolen och låtsas vara överraskad över att det finns för lite pengar till skötsel? Är det att vara ärlig gentemot åhörarna och väljarna? Jag skulle säga att det inte är det. Både jag och vet att det i budgetmotion, som läggs på bord, inte finns mer pengar till skydd och skötsel av värdefull natur, utan mycket mindre pengar till skydd och skötsel av värdefull natur. Uppenbarligen är inte heller – trots att han låtsas att han är det och upprepar det gång på gång – intresserad av offentliga uppgifter, till exempel om hur nöjdheten ser ut hos de markägare som har träffat olika former av uppgörelser med staten om skydd av natur, antingen genom att staten köpt marken eller genom att man ingått frivilliga skötselavtal eller gjort liknande insatser. Där är nöjdheten stor. Om säger att han vill ha offentlig statistik – försök då använda den, till exempel i nästa interpellation! Det skulle kanske höja nivån på diskussionen. Det är ett förslag från min sida. säger att staten inte kan nå målet gällande skydd av värdefull natur. Man får nog utgå från att säger så på grund av sina egna erfarenheter och sin egen bakgrund. Om politik skulle genomföras skulle vi självklart inte nå målet. Jag är den första att hålla med. Detta är verkligen helt sant. Och det är det som är att ta en springnota. Det är alltså som tar springnotan. Här i har man ställt sig bakom att vi ska ha inte bara 1 utan 16 olika miljömål. Dessa gäller bland annat levande djur- och växtliv och värdefulla skogar som ska kunna finnas inte bara för oss utan även för våra barn och barnbarn. Där gör som vanligt. De skriver gärna under på de ambitiösa målen och de långsiktiga ambitionerna. Men när jobbet sedan ska genomföras kan man kallt räkna med att inte finns där. Då backar och tar – med egna ord – en springnota som man sedan lämnar över till kommande generationer. Eftersom nu säger sig vara intresserad av offentliga uppgifter kan vi titta på hur budgeten har utvecklats gällande skydd och skötsel av värdefull natur. Skötseln var ju lite grann det som var temat i interpellation. Skyddet har ökat från 2014, då den borgerliga moderatledda regeringen styrde , till 3,7 miljarder . Det är ungefär en fyra–femdubbling av anslagen för skydd av värdefull natur. Det var ett hack i kurvan 2018, när budget gick igenom. Då dök det rejält, kan jag säga. Men sedan har vi kommit tillbaka och till och med ökat anslagen jämfört med hur det var tidigare. Vi kan också titta på skötseln – anslag 1:3 inom utgiftsområde 20. Anslaget låg på 2014, när utformade politiken. ligger det på en bit . Det är mellan tre och fyra gånger så mycket som när styrde . , 2015–2022, har regeringen lagt på skötsel av värdefull natur. Det är en ambitionshöjning. föreslår en sänkning av ambitionerna. Låt det inte vara något tvivel om det! 13 (M): Jag tror nog att det blir ganska klart för alla som följer den här debatten att det finns tydliga ideologiska skillnader mellan mig och Per . Vi har väldigt olika syn på skogsägande, skogsbruk och hur man når högt ställda ambitioner. Jag vill ändå säga att jag tror att jag och Per enas om en ambition om att vi som land ska skydda värdefull natur, nå våra miljömål och värna den biologiska mångfalden. Men jag har inte som ingångsvärde, herr talman, att det stora problemet för naturvården och det stora hotet mot den biologiska mångfalden är skogsägare – tvärtom. Jag menar att 330 000 skogsägare gör ett väldigt viktigt arbete och är besjälade av och engagerade i att skapa höga naturvärden och att ta ansvar för att bruka sin skog på ett hållbart sätt, så att man kan leverera virke och andra material som driver den gröna omställning som gör att vi kan nå våra klimatmål och minska vårt beroende av fossil energi och energiintensiva material. Ska vi nå miljömålet Levande skogar kan vi inte stirra oss blinda på hektarsmål, utan vi behöver skapa delaktighet och få med oss skogsägare. Staten måste i första hand börja ta ansvar för redan avsatta områden. Ja, det är sant att anslår mindre pengar till att skydda ytterligare områden. Vi prioriterar i stället att ta ansvar för redan avsatta områden. är av skogar undantagna skogsbruk. Vi tycker att det är rimligt att prioritera att sköta avsatta områden innan vi bildar nya naturreservat eller annat. Jag förundras över att miljöministern inte är beredd att skapa det underlag som jag efterlyser genom en nationell inventering och en kostnadsberäkning av hur stor den svenska skötselskulden är. 14 Miljö- och klimatminister (MP): Det är synd att en person som i inlägg efter inlägg säger sig vilja använda sig av offentliga uppgifter avslutar med falsk matematik. De som hänvisar till är ju inte reservat och skyddad mark, utan det är fråga om impediment och liknande som skogsägarna inte kan använda för att det helt enkelt inte är tillräckligt stark tillväxt. Tittar man på verkligt skyddad mark, officiellt skyddad mark, handlar det fortfarande tyvärr om i . Det är till och med långt ifrån det som den tidigare moderatledda regeringen utlovade när man åkte iväg på internationella toppmöten, till exempel i i . Där pratade man om att vi skulle uppnå . Det var redan då . Jag håller med om en del av det han sa . Jag håller med om att det finns stora ideologiska skillnader mellan och regeringspartierna. En skillnad är att vi gör vad vi lovar. Det kanske man inte skulle tycka var en ideologisk skillnad, men det är det uppenbarligen. När vi kommer överens om ett internationellt åtagande eller sätter ett miljömål i riksdag gör vi vårt bästa för att genomföra det, till skillnad från som gör precis tvärtom. Som säger själv här i talarstolen drar man ned på ambitionerna när det gäller miljövård och skydd av värdefull natur. Det verkar också finnas ett missförstånd hos . har anslag för områdesskydd. Men de får också användas för åtgärder i skyddad mark. När drar ned på de anslagen blir det mindre skötsel och inte mer skötsel. Det är också så att vi gör många insatser. Som jag sa i mitt tidigare anförande gör vi en särskild satsning på skötsel av värdefull natur . Vi gör också insatser för gröna jobb där människor som är långt från arbetsmarknaden kan gå in och göra insatser för att till exempel ta bort invasiva arter och rusta upp naturreservat. Vi gör en särskild satsning på vandringsleder för att naturen ska bli mer tillgänglig. Jag håller avslutningsvis med . Det stora hotet mot biologisk mångfald är inte skogsägare. Det stora hotet för naturvärden är och det blåbruna projektet. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 7 Svar på interpellation 2021/22:18 om rutiner 15 Justitie- och migrationsminister (S): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att situationer där sägs skicka individer till kommuner för att ansöka om ekonomiskt bistånd inte ska uppstå, och i så fall när. Bakgrunden är att enligt frågeställaren har skickat individer som nekats asyl till kommun och släppt av dem vid entré. Enligt frågeställaren ska det röra sig om personer som i regel inte klarar sig själva och som väl på plats i kommunen söker ekonomiskt bistånd. Inledningsvis vill jag bemöta påståendet att använder kommun som en avlastningsplats. Jag som minister kan såklart inte gå in på hur enskilda ärenden handläggs, men att säga att myndigheten rutinmässigt släpper av personer vid entré är inte korrekt. Utgångspunkten är att personer som har fått ett slutgiltigt avslag på sin asylansökan ska återvända till sitt hemland. Återvändandet ska i första hand ske frivilligt, men annars kan det ske med tvång. Regeringen har vidtagit många åtgärder som förbättrar förutsättningarna för ett effektivt återvändande, bland annat lagändringar som underlättar myndigheternas verkställighetsarbete och tillskott av medel för att kraftigt utöka antalet förvarsplatser. Vidare har regeringen gett Statskontoret i uppdrag att analysera och föreslå åtgärder för att effektivisera , och Kriminalvårdens arbete med återvändande. Uppdraget kommer att redovisas . Personer som fått avslag på sin asylansökan, och som valt att inte återvända inom tidsfristen för frivillig avresa, har som huvudregel inte längre rätt till bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande med flera, även kallad LMA. Även om en person inte har rätt till bistånd enligt LMA har kommuner möjlighet att på frivillig väg ge nödbistånd. Detta är dock ingen rättighet, utan det är upp till varje kommun. Regeringen beslutade att utredningen ordnat initialt mottagande av asylsökande ska tillsättas. Utredningen ska bland annat tydliggöra hur de förmåner och insatser som erbjuds inom ramen för bistånd enligt LMA kan samordnas med insatser enligt socialtjänstlagen och andra regelverk. Utredningen ska även ta ställning till när personer ska upphöra att omfattas av LMA. Uppdraget att se över LMA, som också omfattar att utvärdera konsekvenserna av förändringar i lagen, ska redovisas genom att ett slutbetänkande lämnas . 16 (M): När var finansminister i utsågs till bästa land. när är justitieminister har utsetts till farligaste land. Det är rätt stor skillnad på de två sakerna. Det finns givetvis inte en enskild förklaring till varför nu klassificeras som farligaste land under ledning. Det går heller givetvis inte att lasta enskilt för den utvecklingen. Det är givetvis inte enkelt att vara justitieminister i en regering som har en finansminister i termer av som konsekvent vägrar att tillföra resurser till brottsbekämpande myndigheter och statens kärnuppgifter, såsom ordning och reda i folkbokföringen, tillräckliga resurser för såväl som och att hålla koll och ordning i . Då blir uppgiften som justitieminister tuff. Det förstår alla, och det är alldeles uppenbart för alla att inte ensam kan lastas för detta. När man däremot som ansvarigt statsråd antingen inte ser verkligheten eller konsekvent beskriver den på ett felaktigt sätt blir det också svårt att rikta åtgärder som möter de problem som har. Vi såg i går ett exempel på projektet skjut, som justitieministern menade hade haft närmare 100 avhoppare men som i visade sig ha 6, enligt den granskning som de hade gjort. Det är stor skillnad på närmare 100 och 6, . I den här diskussionen säger med bestämdhet att det inte finns någon dumpning utanför i kommun. Många som bor i kommun och ser på den här debatten undrar ifall verkligen tycker att det är de, det relativt sett lilla antalet personer som är invånare i kommun i förhållande till befolkningsmängd totalt sett, som själva och ensamma ska betala när statens utvisningar inte fungerar. Det upplever människor som orimligt eller orättfärdigt och väldigt svårt. Det är väldigt svårt för de människor som bor i kommun att ta ansvar för utvisningar som inte lyckas och att ta finansieringsansvar. säger att de inte behöver ta det. Det är helt frivilligt för kommunen att ta ansvar. Okej, men bokar taxiresor. Enligt de uppgifter som förekommit i medierna och som jag förstår också är verifierade av kommunen handlar det om fem till tio fall då det kommer personer, som har fått utvisningsbeslut, med en taxi från och lämnas utanför . Sedan säger : Det är frivilligt att ta ansvar för de personerna eller inte. Det behöver kommunen inte göra. Sanningen är den att det är stora misslyckande som ligger bakom det här. Det är personer som skulle ha utvisats. Kanske kan vi på ett vanligt enkelt språk, , reda ut vad ministern tycker borde gälla i det här fallet. Det finns en person. Personen ska utvisas. Utvisningen kan inte verkställas. Min egen uppfattning är att det rimliga givetvis vore att – i den mån en utvisning inte kan verkställas, det kan självklart finnas goda skäl till att en utvisning inte kan verkställas – staten, som har ansvar för flyktingpolitiken, också tar ansvar för att personen förvaras och omhändertas på ett sådant sätt som är rimligt fram till dess att utvisningen kan verkställas. Inte att man sätter personen i en taxi till närmaste kommunhus och sedan säger: Det är ett frivilligt ansvar för kommunen. Antingen får personen stå kvar där ute, eller så tar ni ett ansvar. Jag tycker inte att det är anständigt för att göra på det sättet. 17 Justitie- och migrationsminister (S):