prot · H809122 · 2021-05-18 00:00:00 — I efterhand kommer man att kunna konstatera om det blev det eller inte, men att sitta och göra bedömningen är genuint svårt. Vi har inte gömt oss bakom någon – det var det väl heller ingen som sa att vi hade – men att svara på interpellationer i kammaren eller att komma till och svara på frågor är just att ta ansvar för den politik som vi bedriver. Det handlar om att försöka förklara och resonera. Jag uppskattar både interpellanten och , som kommer in i debatten med genuina frågor. Detta är svårt. Jag vet inte om ”internationella studier” ska förstås som forskningsstudier, men man kan ju titta runt i och läsa medier och ambassadrapporter från världen. Där kan man konstatera att restauranger, nattklubbar och barer är en verksamhet som överallt har fått stänga och begränsas väldigt hårt. Man har försökt göra lättnader – jag tror att skulle få gå på en pub som hade öppet eller 18. Det är så det har sett ut. Jag försökte beskriva detta i mitt interpellationssvar: Restauranger, krogar och barer är miljöer där människor som i normala fall inte umgås träffas. Det betyder att om man sprider smitta är det till människor som man i normala fall inte umgås med. Man skapar alltså nya smittkedjor. Människor går hem, och så får vi ytterligare smittspridning. Om vi har låg smittspridning i samhället är den risken inte så stor, men om vi har stor smittspridning ökar förstås risken. finns det regler om avstånd och så vidare, och som det nu ser ut tycker jag själv att det känns tryggt att gå till en restaurang där man respekterar avstånden och har bordsservering. Men som jag också försökte säga i mitt svar bjuder man in till mycket mer av kanske umgänge och after work ju senare man har öppet. Det blir mer alkohol. Det finns absolut en sådan parameter i detta. när smittspridningen går ned, när trycket på vården minskar och när vaccinationerna ökar är naturligtvis restaurangverksamheten en av många verksamheter där vi kan göra förändringar. är det 22.30 som gäller. Det är ett uttryck för att vi vill detta, precis som när det gäller många andra lättnader. Sedan har den här verksamheten haft en egen lagstiftning och har kunnat anpassa sig . Man kan se det som positivt eller negativt. Jag tror att många andra verksamheter ser på restaurangnäringen och tycker att den faktiskt har haft en fördel av att få vara reglerad och kunna bedriva sin verksamhet. Jag utgår från att diskussionen om alla de stöd som har funnits och som finns sker med näringsministern. Jag går inte in på dem, för jag kan dem inte i detalj. 50 (M): kan vara säker på att vi också manglar näringsministern i dessa frågor, så det handlar inte om det. Detta handlar väldigt mycket om framförhållning. beskriver ministern att man planerar för öppet till från . Ja, men det är en sådan upplysning som är jätteviktig. Om man ska ha personal som jobbar två, längre behöver man planera för det. Och de som ska arbeta behöver planera. De har ju också familjeliv och behöver barnpassning för att det ska gå ihop. Och det gör väldigt stor skillnad om man har öppet så att man kan ha flera sittningar. När jag pratar med hemma och även med restaurangägare hör jag att man inte missköter sig. Man är noga med kontrollerna. Poliser kommer ut och kollar. Om man har en restaurang eller bar är man också van vid att jobba med hälsorestriktioner. Man vet att man inte ska hålla på och kladda med maten och att alla inte ska ta på buffén. Man vet att det kan vara enormt farligt med smittspridning på sådana ställen. Ett julbord kan vara förödande om det är fel personer som har hand om det. Det är alltså inte där problemen har legat, vad jag har hört i mitt län. De som kommer till restaurangen går kanske och sätter sig vid borden inne på restaurangen som de ska, men de står kanske och köar alldeles för tätt. En person var jätteupprörd och sa till mig: Nej, man får inte äta mat och ta ett glas vin på en restaurang, men utanför Systembolaget står människor och trängs i stora flockar, så det kan man göra. Då känner jag så här: Vi måste också förflytta ansvaret till alla oss andra som inte driver restaurang. Vi vill alla ha dessa verksamheter kvar. Precis som ministern säger längtar vi alla efter att få leva vanliga sociala liv. Vi ska inte diskutera konkurser , för det tar vi också med näringsministern. Men det har inte varit så mycket konkurser som man kanske förväntat sig i branschen, även om vissa har lagt ned sin verksamhet. Men det jag hör är att många faktiskt har belånat sig för att kunna övervintra. Då betyder ett besked , till exempel om att man från får ha en senare sittning, väldigt mycket. Då kan man se ljuset i tunneln. Det finns ett annat problem som kan uppstå sedan. Många har lämnat branschen nu när det har varit osäkert, eftersom de inte har fått veta hur det ska bli. Varken regeringen eller vi har ju kunnat veta hur pandemin utvecklas. Ett problem som man ser framåt, när man ska hämta hem den ekonomi som man inte har haft under pandemin, är att man kanske måste nyrekrytera personer som inte är vana vid att jobba på restaurang. Man ser att det har stor betydelse om man kan behålla alla personer som har rutin i sin verksamhet och om man vet att man har ekonomi för det . Det handlar om att man ska kunna överleva tills bokningarna börjar komma in för hösten. Man tror på regeringens vaccinationsstrategi och att vi alla ska bli utsläppta på ett helt annat sätt. Mitt budskap är: Alla besked som kommer och som ger en hint om hur det kommer att se ut har enormt stor betydelse. Det är det man efterfrågar, inte att man ska få göra några konstiga saker. 51 HANS (M): Förhoppningsvis är vi i slutet av den här pandemin, åtminstone i dess absolut allvarligaste fas. Det har varit en lång fas, och det har varit många fasor i denna fas. Anledningen till att vi har den här debatten och att jag vill gå in och ta debatten är att vi ska lära för framtiden. Detta är inte den sista pandemin som drabbar vår generation. Förmodligen kommer det att vara flera, och pandemier kommer sannolikt att bli vanligare. Men då är det oerhört viktigt att man fattar rätt beslut och att de är välgrundade. har en självrapporteringsmätning. Den gjordes vecka 10 för . har varit en ort som har varit särskilt drabbad av coronavirusspridningen. Var hade man då fått smittan? Jo, den hade man fått på arbetet, i butiker och i vården. Restauranger och barer var en försvinnande liten del av detta. Man måste sätta detta i ljuset när regeringen lägger så mycket av sin energi på restriktioner för restaurangnäringen. Grunden för den bedömningen uppfattar jag fortfarande som obekant. Och det är stor skillnad på restaurang, bar och nattklubb. En nattklubb är ungefär som det gamla klassiska bollhavet på . Alla är överallt, och bollarna sprutar omkring, precis som virus gör . Man kan inte jämföra en nattklubb med en restaurang där fyra personer sitter vid ett bord, där avståndet är reglerat och där det finns ansvarsfulla restaurangägare som ser till att hålla restriktionerna. När coronaviruset bryter ut ska gästerna gå hem. Då flyttar festen någon annanstans. Det är tyvärr verkligheten. Detta är ett av felbesluten. Jag utgår från att regeringen kommer att utvärdera sig själv när det gäller att hantera kommande pandemi. 52 Socialminister (S): ska jag komma ihåg att svara på det som sa om framförhållning. Jag missade det i min första replik. Ja, men det är klart att vi vill ha framförhållning. Och är det betydligt enklare, för nu går det i rätt riktning. har vi vaccinationer som ökar i omfattning. Vi ser hur smittspridningen minskar. visste vi inte hur det skulle se ut. Vi gjorde naturligtvis bedömningen att de kraftfulla åtgärder som vidtogs och skulle ge resultat och att vi skulle få en betydligt lägre smittspridning. Så blev inte fallet, utan det har varit en otroligt utdragen process. Jag är inte så förtjust i att tala om vågor, för det ger liksom en känsla av att det är så här: Det blir en våg, och sedan går den över. Sedan går det ett tag, och så kommer det en ny våg. Det är inte riktigt så det fungerar. I efterhand kan man ju försöka läsa smittspridningen och se om det blev eller inte blev en våg eller om det blev en våg som bara liksom fick en liten platå och som sedan tog fart igen. Så har det känts , vilket var skälet till att regeringen sa: Vi har för avsikt att försöka göra bästa möjliga bedömningar utifrån det underlag vi har. Detta gjorde vi just för att man skulle veta vilken förväntansbild som finns. Man skulle kunna säga: Vi låter detta ligga för säkerhets skull. Men det vill man inte heller. Pandemilagen ger inte heller regeringen rätt att vidta åtgärder som är oproportionerliga, utan man ska försöka ligga så nära det som krävs för att minska smittspridningen som möjligt. Varannan-vecka-beskedet har helt enkelt varit ett sätt att försöka ge rätt förväntansbild. Sedan skulle jag tro att såväl myndigheterna, som har kommunicerat gemensamt, som regeringen har en ganska välupplyst befolkning som verkligen följer med. Alla har nog känt: Det här går inte riktigt i rätt riktning. Det verkar inte som att det är så mycket bättre än . Och vi har sagt att vi måste se betydande förbättringar för att vi ska kunna göra förändringar. Jag ska också kommentera detta med att de sköter sig och att många i personalen med frustration kan säga: Det är de som kommer hit som kanske inte riktigt förstår hur de ska göra. säger man i butiker: Ja, men det är de som kommer hit som inte följer rekommendationerna. Vi har satt upp en tydlig skylt här. Det är lite så hela den här pandemin är. Det är så den göds. Det handlar inte om regelverken utan om just efterlevnaden. Det är klart att om man inte har några kunder i butiken, restaurangen eller någon annanstans är det ju inte svårt att garantera att man inte har någon trängsel. Hur man gör det här på bästa sätt är därför en utmaning. Hur gör man med värdar, och hur kommunicerar man med besökare? Jag vill ändå komma tillbaka till att om vi inte hade haft det regelverk som vi har för restaurangerna hade situationen varit en annan. har vi ett regelverk som innebär att man sitter fyra och fyra, och vi står här och diskuterar nästan som en självklarhet att man är fyra vid borden och att det är bordsservering. Men så har det ju inte alltid varit. Från början var det absolut inte så; då kunde man trycka in hur många man ville. Det var bara en fråga om hur trångt besökarna gick med på att sitta: ”Hur många är ni? Vi tar en stol till!” Visst längtar vi till detta, och man byggde kanske sin inkomst på den känslan, att bara ha en viss yta men ändå kunna få in jättemånga besökare. Så som vi och , med föreskriftsrätt, har reglerat restaurangverksamheten och serveringsställena har det inte bidragit till smittspridning, och bilden och vår uppfattning är ju att om vi inte hade haft dessa regleringar hade vi haft en annat läge. Vi har behövt minimera alla de platser i samhället där vi skulle kunna ha en ökad smittspridning. Det är precis som sa eller om det var : Det finns ju ett skäl till att arbetsplatser och till exempel alla statliga myndigheter har påbjudit hemarbete i största möjliga utsträckning. Privata sammanhang kommer vi inte riktigt åt. 53 (M): Framförhållning är precis vad det handlar om. Jag upplever inte att folk är arga på sådant som man faktiskt förstår: är det så här, och kommer det att vara så här . Vi kan inte veta vad som händer , men har vi att förhålla oss till det här. Det är snarare det här flummet från dag till dag som det ibland har varit. Jag måste ändå säga att regeringen har blivit bättre, men från början var det enormt flummigt. Man kan heller inte förlita sig på när det gäller hela styrningen av landet. Han är inte för det, även om han har många goda egenskaper och är kunnig på andra områden. Jag upplever inte heller att det är dåliga budskap som man inte kan ta. Om man får veta att nu får ni stänga eftersom smittläget är katastrofalt, då är det också ett budskap. Det är det här att inte veta, för man försöker så intensivt att planera för att personalen ska ha rimlig arbetsbelastning, för att man ska få sin ekonomi att gå runt och för att kunderna också ska veta att det finns plats på restaurangen. Om inte kunderna tror att det är öppet över huvud taget kommer de ju inte att komma dit. Det handlar också om produkterna som man måste ha. När vi vill komma och äta något gott måste det ju finnas något, annars är det inte aktuellt heller. Det handlar alltså om tydlighet. Sedan kan det vara en grundplanering, och händer det någonting måste vi alla ändra oss. Man vill ha tydlighet och ansvarstagande och inte höra att vi ska lyssna på , för det är inte deras uppgift att sammanställa allt detta. Den uppgiften har de facto regeringen, och det kan man inte backa från. 54 Socialminister (S): Jag delar inte bilden av att det har varit besked från dag till dag. Däremot håller jag med om att intresset, suget, behovet av att få så mycket information som möjligt har varit enormt. kanske man inte sitter lika bänkad framför myndigheternas presskonferenser, men det gjorde man , och jag tycker att vi måste dra oss till minnes hur det var och hur man sökte kunskap: Vad händer, vad tror ni, vad kommer att hända? Jag ska inte ha något långt försvarstal för , men jag måste säga att det är beundransvärt av en statlig tjänsteman att vara beredd att kliva fram på det sättet. Han förtjänar inte den kritik som han får från många andra håll. När det handlar om att vara transparent och att vilja berätta tror jag att det hade varit tvärtom. Hade man inte svarat på alla frågor och haft en idé om vad man tror och vad bedömningen är utan sagt att man inte kunde svara tror jag inte att någon hade varit mer nöjd. Det är klart att man alltid kan hitta ett sätt att säga hade ni gjort så där i stället och bara det ni var säkra på – men då hade det blivit ganska få presskonferenser, kan jag säga. Det hade blivit ganska få beslut om man bara skulle ha gjort det som man var säker på. Det ligger lite i sakens natur. Som politiker vet vi också att många människor lyssnar inför val och hör det som de själva vill höra. När partierna sedan kommer till makten så säger väljarna: Ni lovade ju! Nja, säger vi, vi sa så här. Man lyssnar alltså in och vill i det här fallet kanske gärna tro att smittspridningen minskar och att detta bara var för . Jag tror kanske inte att man från början ville höra att det här är en pandemi, att det kommer att ta tid och att ett vaccin också tar tid. Det är ju rekord att vi efter pandemins början kommer att ha en vaccinerad befolkning. Det hade väl ingen av oss vågat tro. Jag inser att framförhållning är jätteviktigt, men jag vill också säga att det är extremt svårt när man inte vet hur framtiden ser ut. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2020/21:470 om ökad kunskap för att motverka könsstympning 55 Socialminister (S): Amineh Kakabaveh har frågat mig om jag och regeringen avser att ta fram nationella gemensamma riktlinjer för hur man ska arbeta mot könsstympning i de verksamheter som jag ansvarar för. Hon har även frågat mig om jag och regeringen avser att se till att det finns fler specialistmottagningar för att arbeta med könsstympade i landet. Hon har därtill frågat mig om jag och regeringen är villiga att satsa på utbildning av vårdpersonal när det gäller könsstympning. Slutligen har hon frågat mig om jag och regeringen avser att se till att det på barnmorskemottagningar på ett tidigt stadium genomförs rutinkontroller av huruvida gravida kvinnor från länder där könsstympning förekommer blivit könsstympade. Jag finner det verkligen djupt beklagligt att det fortfarande förekommer att flickor utsätts för något så avskyvärt som könsstympning. Könsstympning är jämförbart med tortyr och måste på alla sätt bekämpas. Hederskultur och hedersförtryck har inte någon plats i det svenska samhället. Det får det inte råda någon som helst tvekan om. Regeringen tar krafttag mot det hedersrelaterade våldet och har genomfört ett flertal åtgärder för att stärka stödet till flickor och kvinnor som blivit könsstympade och för att utveckla arbetet i vården och omsorgen. Regeringen beslutade om en nationell strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. Regeringen beslutade därutöver om en handlingsplan mot könsstympning av flickor och kvinnor. I samband med handlingsplanen gavs uppdrag till flera myndigheter. Bland annat ska utveckla effektiva arbetssätt och metoder för informationsspridning om könsstympning av flickor och kvinnor. Detta uppdrag redovisades , och har i regleringsbrevet fått i uppdrag att fortsätta arbetet. Regeringen har även gett flera uppdrag inom ramen för regeringens strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. ska bland annat genomföra fördjupad fortbildning för och hälso- och sjukvården om hedersrelaterat våld och förtryck samt könsstympning. ska även inventera den vård som erbjuds flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning och lämna förslag på hur vården kan förbättras. Uppdragen omfattar hela hälso- och sjukvården inklusive sådana verksamheter där könsstympning mest troligt kan uppmärksammas, till exempel inom barnhälsovården. Myndighetens delredovisning i uppdraget att inventera vården för de flickor och kvinnor som könsstympats överlämnades till regeringen . Den visade på ett stort behov av fortsatt kunskapsutveckling inom området. Uppdraget ska slutredovisas till regeringen . I slutrapporten kommer att mer fördjupat belysa vilken vård som erbjuds och vilka skillnader som finns mellan regioner samt utforma förslag till förbättringar. Jag avser att avvakta myndighetens redovisningar och förslag på fortsatt utvecklingsarbete innan jag tar ställning till behovet av ytterligare kunskapsstöd, utbildningar eller krav på barnhälsovårdens professioner. När det gäller frågan om fler specialistmottagningar för att arbeta med könsstympade i landet är det, som Amineh Kakabaveh säkert känner till, regionerna som är ansvariga för merparten av hälso- och sjukvården och hur den ska organiseras. Detta gäller även den vård som erbjuds vid könsstympning. Specialistmottagningar är ett sätt att organisera vården för att möta behoven hos flickor och kvinnor som har könsstympats, men det är regionerna som ytterst avgör hur vården ska organiseras på bästa sätt för att möta patienternas behov. Slutligen vill jag påpeka att de här frågorna är högt prioriterade för regeringen. Arbetet för att stoppa de kränkningar av mänskliga rättigheter som drabbar flickor och kvinnor kommer att fortsätta med oförminskad kraft. 56 AMINEH KAKABAVEH (-): Jag vill tacka socialminister så mycket för svaret. Jag visste att regeringen har gett i uppdrag att ta fram underlag till regeringen. Det är väldigt bra och positivt. Men måste regeringen vara mer medveten om att det finns en uppenbar problematik ute i landet och inte bara i storstäderna, där de få specialmottagningarna finns dit könsstympade kan vända sig. Hedersproblematik och könsstympning är inte problem som man pratar öppet om. Särskilt könsstympning är tabubelagt. Det är också känsligt eftersom det är kvinnans liv och underliv det handlar om. Inte många barn, unga eller kvinnor berättar för vare sig en läkare eller någon utomstående. Det gäller även det fall som polisen upptäckte. berättade man i om några barn som blivit misshandlade, vilket kommit till polisens kännedom. Via den kanalen fick polisen reda på att flickorna blivit könsstympade här i , tror jag att det var. Pappan höll i sina barn när ingreppet skedde – här i , trots att vi har en lag som förbjuder könsstympning. Jag välkomnar naturligtvis regeringens initiativ och alla utredningar som har lett till att barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning är förbjudna – jag har själv varit med och arbetat för det. Men dessvärre förekommer fenomenet. Och det är omfattande. Enligt finns över 38 000 könsstympade i landet, även om inte alla har stympats här. Många kommer från de länder där könsstympning sker. Men vi har inte statistik från över hur många av dem som har kommit hit som har det här problemet, över hur många unga och vuxna kvinnor som lider på grund av att de inte vet hur situationen ser ut och att man kan få vård om man över huvud taget vågar, vill eller orkar berätta om detta. Jag har själv varit på många föreläsningar inom till exempel sfi eller på folkhögskolor ute i landet. Jag kommer aldrig att glömma när jag var i och föreläste för flera klasser tillsammans. Samtliga sa att de var könsstympade. En pappa satt också där och grät. Efteråt sa han: ”Amineh, vi har bott i . Vi visste inte det du berättade, att mina barn kan få vård. Jag har ändå fyra döttrar och min egen fru.” Mannen var väldigt berörd och upprörd över att man inte får information. Det är sällan vuxna människor pratar om sådana här fenomen. Det är positivt att kommer med förslag. Men jag hoppas att regeringen också tar till sig och verkar för att det ska finnas nya kartläggningar. Det är viktigt att ta reda på omfattningen. I mitt nästa inlägg ska komma jag till sjukvården. Det handlar inte bara om att en sjuksköterska, barnmorska eller gynekolog kan inrätta speciella mottagningar. Det måste komma direktiv. Jag kommer att återkomma till det. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera sammanträdet till . § 14 (forts.) Svar på interpellation 2020/21:470 om ökad kunskap för att motverka könsstympning 57 Socialminister (S): Jag är övertygad om att Amineh Kakabavehs och mitt eget intresse för frågorna gör att vi kommer in i debatten igen, men jag vill gärna understryka att man kommer av sig lite när man helt plötsligt ska börja om efter uppehållet. Amineh Kakabaveh beskrev i sitt första anförande väl hur viktigt detta är. Jag ska inte säga att man inte vågar tala om det, för det gör man mer . Men fortfarande finns det all anledning att arbeta med hur vi ska öka öppenheten och förståelsen – dock inte förståelsen för könsstympning – och lära oss att lyssna på signaler. Man måste lyssna på de flickor som ger uttryck för att de befinner sig i en situation där de är eller riskerar att bli könsstympade, och man måste göra allt man kan för att förhindra det. Sedan behöver förstås vården upptäcka fall där detta redan har hänt i en annan situation. Vi har ett nytt brott, barnäktenskapsbrottet, men också ett nytt verktyg, utreseförbudet, för att se till att framför allt unga flickor inte ska föras utomlands för att bli bortgifta eller könsstympade. En särskild skärpningsgrund för brott med hedersmotiv har också kommit till. Det är förstås viktigt att det här nu används, så att det i praktiken bidrar till att färre flickor råkar ut för att bli bortgift, könsstympad eller utsatt för annat brott med hedersmotiv. Jag tycker att Amineh Kakabavehs engagemang i dessa frågor är väldigt viktigt. Jag tror att det spelar stor roll att vi står här i kammaren och har den här diskussionen. Som jag beskrev i mitt interpellationssvar har mycket hänt på området. Många uppdrag har givits. Ett stort arbete bedrivs för att se till att man i samhällets olika delar ökar uppmärksamheten, att man förstår vad man ser och att man vet vart man ska vända sig. har ett nationellt kompetensnätverk mot hedersrelaterade brott och har uppdaterat ett särskilt metodstöd för detta. Man har gjort kompetenshöjande insatser, både för förundersökningsledare och för andra beslutsfattare inom myndigheten. Även har ett nytt metodstöd: en om hedersrelaterad brottslighet. Jag hoppas och tror att polisens och arbete leder till en högre uppklaringsgrad vad gäller könsstympade flickor. Man behöver verkligen lyssna på dem och säkerställa att de får den upprättelse som de förtjänar. Det är såklart viktigt att den som faktiskt vågar berätta känner att samhället står på dess sida. Andra behöver se att den som tar mod till sig och berättar kan få hjälp och stöd.