prot · H80992 · 2021-03-11 00:00:00 — Jag är medveten om de olika program som Forum för levande historia har. Jag hävdar att det verkar som att informationen inte går fram. Dessutom blir det en motsägelse mellan Forum för levande historias arbete och hur man till exempel skildrar kommunismen i massmedier eller låter sympatisörer breda ut sig. Ett exempel är att en numera avliden kulturpersonlighet berättade i tv att hans favoritgäster att bjuda på middag var och . Programmet avbröts inte. Det skrevs inte några upprörda artiklar. Det blev inga konsekvenser över huvud taget för vederbörande. Det finns väldigt mycket att lära oss från vårt grannland . I har det, till skillnad från i , efter pågått en långdragen och häftig uppgörelse med kommunismen som involverat den politiska, massmediala och historievetenskapliga sfären. Demokratiministern har ett stort ansvar för att se till att detsamma sker även i . Ministern sa i sitt svar att statsbidrag inte ska gå till några organisationer som agerar i strid med samhällets grundläggande värderingar så som de uttrycks i regeringsformen. Det är mycket riktigt. Att verka för ett kommunistiskt samhälle är att göra just detta. Det är att agera rakt emot det mesta som står i regeringsformens första och andra kapitel. I ett kommunistiskt samhälle finns ingen respekt för alla människors lika värde eller för den enskilda människans frihet och värdighet, utan tvärtom. I ett kommunistiskt samhälle existerar inte yttrandefrihet, mötesfrihet, informationsfrihet, föreningsfrihet och religionsfrihet – det existerar ingen frihet alls. Jag har upplevt detta, och jag kommer att göra allt jag kan för att ingen annan i ska behöva uppleva det. När jag gick i skolan blev vi lärda att vi levde i det bästa av samhällen, medan de i väst var fattiga och förtryckta. Vi köade i timmar för allt – bröd, mjölk och toalettpapper. Det var ransonering på el och ransonering på vatten. Kritik mot bristen på förnödenheter resulterade i fängelsestraff eller arbetsläger under omänskliga förhållanden, så ingen vågade kritisera. Det fanns en uppbyggd polisiär apparat, och alla åsikter registrerades. Grannar spionerade på varandra, och angiveriet premierades. När man fick ett brev var det redan läst. Man kunde inte föra förtroliga samtal per telefon, för man visste att de avlyssnades. Allt detta hände i det bästa av samhällen – samma kommunistiska samhälle som Ung Vänster vill bygga i . Är demokratiministern säker på att Ung Vänster uppfyller de demokratikriterier som finns för att man ska få statliga bidrag? Ung Vänster fick 1,6 miljoner så sent som . 148 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag vill börja med att säga att jag verkligen respekterar Boriana Åbergs starka engagemang i de här frågorna. Som jag sa i det förra anförandet har kommunistiska regimer världen över genom historien begått förfärliga övergrepp på mänskligheten. Det är naturligtvis också förfärliga exempel som Boriana tar upp. Jag är besjälad i min roll som demokratiminister av att värna just de värden som Boriana lyfter: föreningsfriheten, yttrandefriheten och vårt demokratiska samhälle med fria medier och med fri konst och fri kultur. Men, fru talman, jag har också att förhålla mig till myndigheternas självständighet. Det är inte min roll som minister att granska eller uttala mig om vilka enskilda organisationer som har fått stöd. Det är myndighetens, i det här fallet Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, roll att pröva organisationerna som söker föreningsbidrag. Det jag gör, och det jag har gjort, är att stärka myndighetens möjligheter att genomföra granskningar för att se om de organisationer som söker medlen uppfyller kraven och demokrativillkoren. Det handlar också om det organisationen verkar för och hur den är uppbyggd. Även de demokrativillkor som vi har har medfört att organisationer har nekats möjligheten att få bidrag. Det har hänt tidigare. Jag jobbar hårt nu för att få till nya demokrativillkor som är långsiktiga och tydliggjorda och som ska fungera på ett rättssäkert sätt. Vi ska stärka myndigheternas möjlighet att både granska, följa upp och säkra att de organisationer som söker bidrag uppfyller kraven på de grundläggande värderingarna. Vi har tagit ett steg på inrådan av att utreda möjligheten att inrätta en ny funktion som ska kunna stötta bidragsgivande myndigheter i att ta reda på om det finns verksamhet av extremistisk karaktär som man bör känna till. Det är ju inte alltid säkert att det är uppe i ljuset. Boriana vill prata om kommunismen. Jag vill påpeka att i sin interpellation ställer riksdagsledamoten frågan till mig vad jag vill göra för att statliga stöd inte ska beviljas till organisationer som vill avskaffa demokratin. Det finns, fru talman, olika organisationer med olika färg och riktning som kan tänkas inte uppfylla demokrativillkoren. Jag är besjälad av att jobba brett och att säkra att ingen organisation som inte delar samhällets grundläggande värderingar ska få ta del av våra offentliga stöd. Jag vill ändå komma tillbaka till att det är klart att jag gör det här för att skattemedlen ska gå dit de hör hemma. Det tycker jag att våra skattebetalare har rätt till. Men det handlar också om att säkra att vårt breda civilsamhälle ska kunna känna en trygghet i att kunna verka utan att påverkas av vem och vilken ideologisk färg som styr , till exempel. Man ska inte kasta ut barnet med badvattnet. Det är därför jag blev bekymrad över utspel om att dra in föreningsbidragen till etniska organisationer. Det är ungdomsorganisationer och riksförbund, och vi har ju även våra nationella minoriteter. Det handlar om delaktighet och språk, och föreningsstödet bidrar där till en viktig organisering. Det vill jag ändå ha sagt. Sedan vill jag än en gång återkomma till att jag har stor respekt för Boriana Åbergs engagemang, och jag delar avskyn för kommunistiska regimers brott mot individer och mänsklighet. 149 BORIANA (M): I detta är vi helt eniga: Ingen organisation som vill avskaffa demokratin ska få ett enda öre av våra skattepengar. Det gäller såväl kommunistiska som nazistiska organisationer; båda dessa ideologier är precis lika avskyvärda och väldigt jämförbara med varandra. Där är vi eniga. Sedan tycker jag inte att regeringen har utövat sitt ansvar fullt ut. På Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällets hemsida står att det är regeringen som formulerar syftet och bestämmer reglerna för de bidrag som finansieras med statliga pengar. Att Ung Vänster har kunnat få 1,6 miljoner som de öppet har proklamerat att de vill bygga ett kommunistiskt samhälle betyder att mekanismen inte fungerar. Jag hoppas därför att de nya demokrativillkoren verkligen täpper till alla hål. Alla som vill avskaffa demokratin borde bli totalt medellösa, och inte bara det – man borde offentligt ta avstånd från kommunismen, precis som man har gjort i . Regeringen har velat ta rollen som en moralisk stormakt som kämpar för mänskliga fri- och rättigheter. Låt regeringen börja hemma! Låt den göra upp med kommunismen en gång för alla! På alla ställen där kommunismen har varit en samhällsbärande ideologi har de mänskliga rättigheterna förtryckts å det grövsta. Därför måste vi hjälpas åt att hålla rent. 150 Kultur- och demokratiminister (MP): Jag vill börja med att tacka Boriana för en intressant debatt. Vi är eniga om en sak: Det är centralt att vi har ett tydligt demokrativillkor för den statliga bidragsgivningen som tydligt markerar mot antidemokratiska aktörer. Som jag nämnde har regeringen, bland annat genom uppdraget till Forum för levande historia att informera om kommunismens brott mot mänskligheten, vidtagit åtgärder för att öka kunskapen om kommunismens illgärningar. Det, fru talman, är ett viktigt arbete. Genom det arbete som Forum för levande historia gör för att nå olika målgrupper, bland annat elever och lärare i , ökar kunskaperna i samhället om kommunistiska regimers brott mot mänskligheten. Statliga stöd ska självklart inte beviljas organisationer som inte är demokratiskt uppbyggda eller som i sin verksamhet inte respekterar demokratins idéer. Detta är regeringen tydlig med, och det är en fråga som jag själv har arbetat med sedan den dag jag tillträdde. Sedan är det Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor som prövar frågor om bidrag, till exempel till politiska ungdomsorganisationer. Om villkoren för statsbidraget inte uppfylls, det vill säga om en organisation till exempel inte respekterar demokratins idéer, kan MUCF återkräva bidragen. Myndigheterna har också blivit mycket bättre på att granska och följa upp bidragsansökningar. Oseriösa organisationer stoppas, och det är bra. ska vi utforma ett nytt demokrativillkor för statlig bidragsgivning som ska hålla både för dagens situation och för morgondagens. Det är inte så enkelt, och det tar lite tid. Men det är min fasta övertygelse att resultatet kommer att bli bra. Avslutningsvis vill jag betona hur viktigt det civila samhället är för vår demokrati. tenderar vi här i att glömma det när vi fokuserar på de organisationer som är problematiska. Jag tycker att alla de miljontals frivilliga som, ofta på ideell basis, arbetar för en bättre värld förtjänar vår respekt. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 14 Svar på interpellation 2020/21:507 om en ny mediestödsförordning 151 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig på vilket sätt jag kommer att säkerställa att en ny mediestödsförordning inte öppnar upp för att Myndigheten för press, radio och tv ska villkora mediestöd utifrån hur medier väljer att rapportera. Han har även frågat på vilket sätt jag kommer att säkerställa att de föreslagna förändringarna inte gör det svårare att bedriva fri och oberoende journalistik i . Slutligen har han frågat om regeringen ser ett problem med att medier som uppbär mediestöd inte bedriver en ansvarstagande nyhetsförmedling och om jag, om så är fallet, har för avsikt att agera på något sätt. En bred partipolitisk överenskommelse ligger till grund för mediestödet och dess syfte att stärka demokratin genom att främja allmänhetens tillgång till oberoende nyhetsförmedling i hela landet. Stödet ska bidra till en mångfald av allmänna nyhetsmedier med redaktionellt innehåll av hög kvalitet. Det som Myndigheten för press, radio och tv, MPRT, nu föreslår är inte förändringar i mediestödsförordningen. Det som föreslås är förändringar i myndighetens egna föreskrifter om mediestöd. Myndigheten har möjlighet att meddela föreskrifter om vissa av förordningens bestämmelser. Något beslut om ändrade föreskrifter har inte fattats av MPRT, utan förslaget är föremål för remiss till och med . Berörda branschorganisationer och medieaktörer har därmed möjlighet att framföra synpunkter på förslaget och dess utformning. Det är mediestödsnämnden vid MPRT som har att pröva om ett enskilt nyhetsmedium uppfyller kraven för mediestöd. Varken regeringen eller jag som minister ska ha synpunkter på vilka enskilda nyhetsmedier som beviljas stöd. 152 (SD): Kulturministern redogör kortfattat för vad som hänt i , att regeringen har utfärdat en förordning och att Myndigheten för press, radio och tv nu är i arbete med att uppdatera sin föreskrift gällande mediestödet. Vad jag inte uppfattar är den oro som i alla fall jag känner inför hur den här föreskriften, och i förlängningen den gällande mediestödsförordningen, riskerar att påverka pressfriheten och mediers frihet att känna att man kan rapportera om vad som helst. Jag hör ingen oro över hur de statliga stöden till medierna nu är under förändring genom mediestödsförordningen. uppdaterar man föreskrifterna, så det är en förändring. Annars brukar regeringen ha en hög svansföring när det kommer till att lägga sig i andra länders regleringar på medieområdet och oroa sig för vad som kommer att hända. Jag ser problem med såväl förordningen som föreskriften, såväl den gamla föreskriften som förslaget till den nya. hade vi en ordning där vi hade kvantitativa regler som avgjorde vilka tidningar som skulle få stöd och inte. Man skulle rapportera ett visst antal tecken, det skulle vara många olika ämnen, det skulle vara rätt antal prenumeranter och så vidare. Det var mer som att jobba med ett Excelark. Men genom den här förändringen av förordningen, där det nu finns skrivningar om ansvarsfull nyhetsförmedling av hög kvalitet, förändras detta. Myndigheten håller väl nu på att lära sig vad det här betyder. I alla fall vid kontakter som människor i mitt parti har haft uppger myndigheten att man tycker att skrivningarna i förordningen är otydliga och att det är därför man nu fortsätter att jobba på föreskriften. Vi uppfattar inte att myndigheten är väldigt exalterad över förändringarna och tycker att detta är positivt och bra. Det är mer att man känner sig tvingad att förändra föreskriften på grund av förordningen, som man tycker är otydlig. Man håller på att jobba sig fram till vad den egentligen betyder. Jag blir lite orolig när förordningen, med skrivningar om innehåll av hög kvalitet och ansvarstagande nyhetsförmedling, nu leder fram till föreslagna skrivningar i föreskriften om att medierna inte får bidra till att sprida felaktig eller manipulerad information, inte får uppmana till brott samt ska avstå från publiceringar som vilseleder kring etablerad vetenskap och kunskap. Det här med brott är enkelt att avgöra. Vi har ett rättsväsen som prövar vad som är brottsligt och inte. Men vad som är etablerad vetenskap och kunskap eller manipulerad information är väldigt svårt att avgöra. Detta har såväl tryckfrihetsexperter som utgivarna själva reagerat på. Min undran är: Har ministern någon oro för vad detta ska leda till? Ser man att den förordning som man beslutat om har lett till önskvärt resultat? Vi har ju sett en runda med mediestöd som har betalats ut med det här regelverket. Ser man att arbetet som myndigheterna utför är i linje med den ansats man hade när man fattade beslut om förordningen? Eller ser man någon oro för vad detta ska leda till och att det kanske inte var tänkt att myndigheten på det här sättet skulle pröva vad som är sant och inte sant? 153 Kultur- och demokratiminister (MP): Först och främst har jag självklart förståelse för den principiella hållning och de farhågor som till exempel Tidningsutgivarna ger uttryck för. Jag välkomnar den debatten, både den som har skett och den som förs . Det här är svåra frågor. Vi ska komma ihåg att myndigheten har valt att skicka ut ett förslag på remiss i en öppen process till en rad branschorganisationer och även andra berörda medieaktörer, däribland Tidningsutgivarna, där dessa har möjlighet att i detta tidiga skede framföra synpunkter, argument och förslag. Denna remissrunda pågår till , och sedan har myndigheten att ta hänsyn till de synpunkter som har kommit in innan den ska fatta beslut. Myndigheten har ju ännu inte fattat något beslut om förändrade föreskrifter. Jag vill också understryka att rent politiskt är detta, att justera eller fatta beslut om föreskrifter, någonting som myndigheten själv har att sköta. Jag vill dock lyfta blicken och backa bandet lite grann. Det är viktigt att komma ihåg hur situationen i ser ut med press- och mediestöd. Det mediestöd vi har och den förordning som gäller var någonting som arbetades fram och antogs av i bred politisk enighet. Det handlar i grunden om att vi har ett medielandskap i väldigt snabb förändring. Presstödet eller driftsstödet har länge utgjort en väldigt viktig del i att värna mediemångfald och fri journalistik i hela landet. Att till exempel säkra andratidningarna lokalt på en ort har traditionellt varit ett viktigt sätt för presstödet att verka. Detta har fått allt mindre relevans i takt med att mediebranschen har omstrukturerat sig och i takt med att alltmer av journalistiken har flyttats till digitala distributionsformer. Det, fru talman, var ett av skälen till att de nya mediestöden inrättades – att kunna stötta journalistiska vita fläckar runt om i landet där det varken finns en första eller en andra tidning. Att stötta innovation inom mediesektorn var också ett viktigt önskemål som fanns när dessa stöd inrättades. Det nya redaktionsstödet inrättade vi när coronapandemin slog hårt över Mediesverige. Många journalistiska jobb riskerades när många publikationer stod inför en potentiell konkurs och annonsmarknaden föll kraftigt, som vi hade stora och mer strukturella utmaningar i mediesektorn. Då, fru talman, agerade regeringen snabbt. Vi justerade ett antal av de befintliga stöden. Vi inrättade det nya redaktionsstödet, som skulle kunna gå ut brett och inte bara till dem som tidigare kvalificerat sig för presstöd. Vi stärkte distributionsstödet och gav möjlighet för exempelvis gratistidningar att komma in i detta. De här akuta insatserna, fru talman, har räddat många journalistiska jobb. Regeringen har varit aktiv hela mandatperioden med att värna en fri och oberoende journalistik. Sedan ska vi naturligtvis inte sticka under stol med att i takt med att medielandskapet förändras och att teknikneutrala stöd nu inrättas blir det också en svårare fråga att dra gränsen för vilka publikationer som ska ta emot statligt stöd. Det är ju inte så, fru talman, att all journalistik bekostas av staten. Så är det naturligtvis inte. Jag tycker att vi i denna diskussion ska ha respekt för att det är svåra avväganden. Där vill jag återkomma till att jag värnar den öppna debatt som finns i den här frågan. Men det är myndigheten som har en möjlighet att utfärda föreskrifter. Och, återigen, beslut är ännu inte fattade av myndigheten. 154 (SD): Ministern gav en redogörelse för de stöd som vi har till mediebolag i . Jag är inte alls någon anhängare av dessa stöd. Det är jag inte. Jag tycker om fria medier, och jag tror att medier blir mer fria utan statlig inblandning. Men har vi stödsystem, komplicerade system, som myndigheten har mycket jobb med. Då måste det, tycker jag, vara enkelt att bedöma. Det måste vara lätt att avgöra vem som ska få stöd och vem som inte ska få stöd. Då bör det inte bli en subjektiv bedömning av vilken tidning som är bra och vilken tidning som är dålig. Jag ser att de föreskrifter som kommer är en följd av den prövning av ansökningar som mediestödsnämnden gjorde senast. Det är ett par fall som har uppmärksammats i vissa medier. Det rör några webbtidningar. Man avslog ansökningar från två alternativa mediesajter. Jag kan nog hålla med om att de inte håller särskilt hög kvalitet. Det är inga sajter där jag brukar läsa, men det är ändå intressant att titta på detta. kom fram till att en sajt inte klarade kvalitetskravet. Enligt nämnden publicerades artiklar med innehåll som inte föreföll grundas på vetenskap eller fakta. Jag håller i och för sig med. Det de publicerade i ett fall är inte vad jag uppfattar som sant. En artikel med ett anti-vaccinbudskap nämndes. Jag tycker personligen att man ska vaccinera sig med de vacciner som myndigheter har kommit fram till är verkningsfulla. Sedan lägger nämnden tidningen till last för att den även släpper fram skribenter utanför det konventionella systemtänkandet. Jag vet inte om det har något med demokratisyn eller något sådant att göra. Jag vet faktiskt inte exakt vad det grundar sig på, men med en sådan formulering är man lite på ett sluttande plan. Det som kan hända är att en tidning blir oroad när det gäller att släppa in en krönikör. Det kan vara en elallergiker, en klimatförnekare eller något annat som jag inte tror på och som jag tror att det finns vetenskap som talar mot. Men då är frågan: Ska tidningarna känna att de inte kan ha skribenter som torgför en annan åsikt bara för att vi har konsensus kring vetenskap i en fråga? Det är frågan. Med en sådan här föreskrift, som i förlängningen bygger på förordningen, är jag oroad för att tidningarna blir rädda för att publicera viss information. Det skadar tilltron till pressfriheten i , och det gör i alla fall mig djupt oroad. Jag tycker att regeringen och alla riksdagspartier bör vara självkritiska. Man tog beslut om propositionen , och just skrivningarna om ansvarsfull journalistik och hög kvalitet fanns med. Jag undrar: Varför är det viktigt att det står i förordningen? Det är ju det som leder fram till att myndigheten måste göra denna prövning där man ska försöka bedöma fakta på dessa sajter – om det är sant eller inte sant – och om de går utanför det konventionella systemtänkandet eller om de är för skeptiska mot vaccin och så vidare. Är det rimligt att myndigheter ska bedöma saker på detta sätt? Eller kan det finnas anledning att förändra förordningen, så att det blir tydligare och så att vi går tillbaka till en mer kvantitativ utvärdering av ansökarna? 155 Kultur- och demokratiminister (MP): Det är inte så enkelt som att säga att vi ska gå tillbaka till rent kvantitativa, så att säga, krav för press- och mediestöd. Det var ganska enkelt när det handlade om antalet prenumererade upplagor, som driftsstödet, enligt det gamla presstödet, utgick från. Vi har varit partipolitiskt överens om att ett stöd som är helt teknikneutralt behöver inrättas – vi har även varit överens med mediesektorn om det. I och med att medielandskapet förändras kan man inte låsa sig vid en stödmodell kring prenumererade upplagor i papperstidningsform. Det har vi alla varit överens om. Men ett teknikneutralt stöd som kan ges oberoende av om det är prenumeration, betalt på annat sätt eller gratis innebär såklart att kretsen av potentiellt stödberättigade blir mycket vid. Det är rimligt att medier som söker statligt stöd uppfyller vissa grundläggande kriterier. Men med det sagt: Det är också viktigt att kriterierna är så objektiva som möjligt i den här digitala miljön. Jag vill dock säga: Det är klart att detta är mer komplicerat än när vi har att göra med papperstidningar. När förordningen togs fram var utgångspunkten att vi skulle hitta en så balanserad avvägning som möjligt i detta. Det handlade till exempel om krav på en ansvarig utgivare och krav på att följa god medieetisk sed. Det var två saker. Däremot avstod vi – både mitt parti och – från att gå vidare med de förslag som fanns om rena demokrativillkor. Det handlade om att komma så långt som möjligt från innehållet. När det gäller den nuvarande processen är det mediestödsnämnden som jobbar med föreskrifterna. Inget är ännu beslutat, och som jag har sagt tidigare välkomnar jag diskussionen och kan absolut ha förståelse för de principiella farhågor som lyfts av till exempel Tidningsutgivarna. Men, fru talman, min ledstjärna både under pandemin och under hela min tid som kultur- och demokratiminister har varit – och är – att jag ska värna fri och oberoende journalistik i . Det är en snabbt föränderlig tid där vi behöver göra många olika insatser för att säkra att vi har en mediemångfald i . Det handlar om att fortsätta stötta papperstidningen i delar av och för de grupper som är beroende av papperstidningen för att få sina dagliga nyheter. Man ska ändå inte skapa inlåsningseffekter. Man ska skapa möjlighet till innovation och möjlighet för den digitala omvandlingen att fortsätta. Vi har sett en ganska formidabel utveckling under pandemin. Nya steg har tagits i innovativ riktning. Det handlar också om att värna stödet till de vita journalistiska fläckar som finns runt om i landet. Det press- och mediestödssystem som vi har är jag stolt över. sa det själv. Detta är ett system som åtminstone 2015 ville avskaffa. Det om något, fru talman, skulle skada den mediemångfald som vi har i . 156 (SD): Det är alltid problem eller utmaningar när man har statlig finansiering av företag, föreningar eller tidningar. Vi politiker, och förmodligen även väljarna, vill ju inte att tokstolleföreningar och tokstolletidningar ska ta emot dessa pengar. Vi tycker att det ska vara vettiga föreningar. Jag lyssnade lite på en tidigare debatt här i kammaren om ett kommunistiskt ungdomsförbund som tar emot en massa skattepengar. Många blir upprörda över det: Varför ska kommunisterna ha pengar? Vi tycker inte om kommunister. Det är inte förenligt med vår demokratisyn och så vidare.