prot · H90943 · 2021-12-10 00:00:00 — Dessa fårägare uppmanas att sätta upp rovdjursstängsel, även mot vattenlinjer. Bidrag utgår till liten del för att sätta upp stängsel, men på totalen blir det en helt orealistisk lösning för de flesta. Jag undrar faktiskt om regeringen ens bryr sig om våra utsatta djurägare. Jag pratar om dem som försöker se till att vi har sjyst kött på våra tallrikar och som ser till att vi har öppna landskap. Det är de som måste oroa sig för sina djur om nätterna. Det är de som efter ett rovdjursangrepp måste gå ut i hagen och söka efter sina skadade djur, kanske avliva ett får som har ett väsande blodigt hål i strupen men ännu inte avlidit – deras kompisar. Det är de som måste sköta all exercis kring angreppet, både praktiskt och byråkratiskt. Samma människor och kanske fler i området upplever en enorm otrygghet och kan vilja ansöka om skyddsjakt hos . När tar emot en ansökan blir den vips en offentlig handling som i sig innebär en enorm säkerhetsrisk för den utsatte. Djurrättsterrorister är inte att leka med – jag vet det, herr ålderspresident. Från alla håll är dessa djurhållare utsatta. Hur de än gör blir det svårt. Det blir svårt att hitta motivatorer . Livsmedelsproduktionen påverkas i . Svensk lammnäring är småskalig. Man har i snitt 33 tackor, utspridda på ungefär 8 000 gårdar. Och det minskar. Många är rädda för rovdjursangrepp och vill helt enkelt inte utsätta sina djur eller sig själva och sin familj för ett sådant trauma. Man ser inte heller lönsamheten då omkostnaderna med stängsling med mera blir alltför stora. Visst, man får per meter i bidrag till rovdjursavvisande stängsel, men i ärlighetens namn räcker det inte långt. är pengarna slut. Och varför är det så stora skillnader i ersättning mellan exempelvis ett får och en påkörd ren? Det inte försvarbart att ha en rovdjurspolitik och en förvaltning där tamdjurshållning påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn inte tas. 10 Statsrådet (S): Tack, , för dina frågor! För mig handlar det om att vi måste hitta en bra balans. Vi har flera mål som vi ska uppnå. Jag tror till exempel inte att har något annat mål än att följa uppsatta mål eller de krav som EU ställer på oss. Men med det sagt ska vi naturligtvis ha en bra och fungerande livsmedelsproduktion, och vi vill också öka animalieproduktionen. Det är en del av livsmedelsstrategin. Glädjande nog kan vi också se att folk i handlar mer och mer svenskt. De svenska produkterna, den goda maten, ökar i förhållande till annat, speciellt när det gäller kött, vilket är positivt. Importen blir mindre. Om regeringen bryr sig? Ja, det är klart att vi bryr oss om alla de här frågorna. Vi bryr oss om en levande landsbygd. Vi bryr oss om den oro man kan känna där man har haft rovdjursangrepp. Vi bryr oss om dem som drabbas. Det är därför vi har Viltskadecenter. Det är därför vi har ökat ersättningen som förut var på till . Det är därför vi har förebyggande åtgärder. Men vi vill också se den här balansen. När det gäller de gröna näringarna är ambitionen absolut att vi ska ha fler klimatsmarta gröna jobb på landsbygden, som vi har våra rovdjur som vi ska förvalta. Det är också precis som säger. Förvaltningen är regionaliserad, och jag tror att vi delar åsikten att det är bra. Det är regionalt man vet hur det ser ut. Det är regionalt man fattar sina beslut. Det är regionalt man avgör om man behöver ha licensjakt för att man ser ett problem med våra rovdjur, i det här fallet vargen. 11 (M): Vi moderater tycker att det är viktigt att vi följer fattade beslut om 170–270 vargar. har i stort sett fått fri lejd att sätta upp minimiantalet för vargar i . Man kringgår alltså fattade beslut. Vi är ändå högsta beslutande församling i . Jag tycker att det är märkligt. var inte jag med 2012, men jag har ändå läst på i propositionen. beslutade då om ett intervall på 170–270 vargar, och fick i uppdrag att återkomma med en specifik siffra däremellan – däremellan – eftersom det hävdades att EU ville ha en specifik siffra och inte ett intervall. Jag läser ur betänkandet: ”Efter behandling av frågan kommer enligt vad regeringen uppger att få i uppgift att göra en bedömning av var referensvärdet ligger inom de föreslagna intervallen.” följde inte sitt uppdrag utan lade sig på siffran 270. I min värld är inte 270 en siffra mellan 170 och 270 utan ligger som maxantal i intervallet. Ska det bli rätt på slutet måste det vara rätt från början, och det blev det ju inte här. I propositionen stod det: ”bör även fortsättningsvis arbeta med den genetiska förstärkningen, i första hand med att underlätta för naturligt invandrade vargar att förflytta sig till den vargpopulation som finns i .” Alltså fick de inte i uppdrag att köra sitt eget race. Men regeringen gav dem såklart nästan fri lejd när den gav i uppdrag att utifrån ett brett vetenskapligt underlag uppdatera analysen och, med den nya analysen som grund, utreda vad som krävs för att populationen ska anses ha gynnsam bevarandestatus. Även här säger regeringen att de ska uppdatera analysen, inte uppdatera riksdagsbeslutet. Det känns faktiskt som att regeringen försöker skylla ifrån sig, dels på en gammal proposition, dels på EU och dels på länsstyrelserna. I själva verket är det ju regeringen som inte ser till att beslut följs och heller inte verkar ha för avsikt att lyfta frågan demokratiskt. Jag tycker att det är märkligt att ministern står här i kammaren och säger att åtgärderna som görs bidrar till ökad trygghet när det från så många håll vittnas om motsatsen. Visste ni förresten att vargen är en väldigt god simmare? Den springer också väldigt snabbt och effektivt. kan den utan problem tillryggalägga . Eftersom vargen är så rörlig kan den leva och jaga i ett område så stort som 200–. Ett sätt att skydda sig mot varg är att använda de här rovdjursavvisande stängslen som man då får lite bidrag för, bidrag som dock oftast inte räcker . har en varg härjat i Sjundareviret och attackerat och dödat många får. uppmanar djurägare som har ägor mot vattnet att säkra sina hagar, då en av vargattackerna skedde i en beteshage belägen på en ö. Ska man säkra hagarna även mot vattnet blir det lite konstigt här i . I där jag bor är av kommunen bestående av vatten. är största och den näst största i hela . Anser ministern att det är rimligt att en djurhållare ska behöva stängsla in vattenlinjen i alla beteshagar för att slippa undan rovdjursangrepp? Hur rimmar det med strandskyddsregler, allemansrätt och liknande? Jag undrar även om ministern avser att säkerställa tryggheten för djurhållare i och kring Sjundareviret. Har ministern några förslag? Tänker hon vidta några åtgärder för att möjliggöra sekretessbeläggning av personuppgifter om den som ansöker om skyddsjakt för att få ökad säkerhet? 12 Statsrådet (S): Tack, , för väldigt många bra frågor! Jag sa just i mitt anförande att bereder den viktiga frågan om sekretess. Det är precis som sa att en sådan sekretess kan behövas; det är helt rätt. En population på 170–270 vargar handlar bland annat om EU:s art- och habitatdirektiv. Vi ska ha en gynnsam bevarandestatus. Jag sa i mitt anförande att för att vi ska kunna ha en population behöver en finsk eller rysk varg komma in . Vi bedömer att vargantalet just nu är högre än 270, men startar licensjakt på 33 vargar. Jag kan inte svara på om det revir som talar om finns med i detta, för det vet jag inte. Det är nämligen länsstyrelserna som gör bedömningen och själva anger vilken licensjakt de vill ska göras. Det här är inte lätta frågor. Det handlar om att vi ska kunna ha kvar våra stora rovdjur som vi vill ha gröna näringar och en landsbygdsutveckling med ökad animalieproduktion. Vi vill även se ett ökat antal gröna klimatsmarta jobb och att det finns ett öppet landskap. Man ska kunna bo, verka och leva på landsbygden och i hela landet. Frågorna är alltså inte lätta. Vi måste utgå från det vi har åtagit oss i EU att göra, det vill säga ha en gynnsam bevarandestatus för våra stora rovdjur. Jag tror inte att det finns någon i denna kammare som inte vill att vi har stora rovdjur i . Däremot ska det naturligtvis vara en population som har en bevarandestatus och som fungerar. Tills vi har det får vi ha det antal vi har. 13 (M): Frågan är egentligen varför regeringen inte vill ta upp detta i där vi ju har beslutat om ett intervall. På så vis kan vi komma överens om och fastställa vilket antal vargar vi ska ha i landet. Men uppenbarligen vill regeringen inte det. När vargar rör sig runt gårdar som gränsar till en vattenlinje, som de gärna gör, inte minst här i , uppmanas man att stängsla in även mot vattenlinjen eller i alla fall lägga rep med flaggor ut i vattnet för att avskräcka vargen. Jag vet inte om det fungerar. Men även om det bara handlar om rep med flaggor i vattnet är det inte riktigt inbjudande om man kommer och vill kasta ankare vid en ö. Är det meningen att vi ska stängsla in hela vattenlinjen i närheten av eller i vargrevir? Hur ser ministern på det när hon väger samman detta med öppna landskap, strandskyddsregler, allemansrätt och landsbygdsutveckling? Har ministern tänkt vidta några åtgärder för att trygga skärgårdsborna i mot simmande vargar som kan gå till angrepp? Man kan heller inte undgå att bli nyfiken på hur det skulle funka med elstängsel precis vid vattnet och vad som händer om det blir vågor. riksdag har antagit en livsmedelsstrategi som tydligt pekar på att livsmedelsproduktionen ska öka. Det förutsätter att fler kan starta och utöka sin djurproduktion. Självförsörjningsgraden i minskar dock . Alltmer av det lammkött som vi äter kommer från ett annat land. av det lammkött som vi äter är producerat i . På ungefär har det sjunkit med ganska mycket. producerade bönder av landets livsmedel. är vi betydligt fler svenskar, men vi producerar inte mer mat. Insatserna fungerar alltså inte. Vilka insatser avser ministern att göra för att stödja djurhållare i och i hela för att öka självförsörjningsgraden och ge oss en mer robust livsmedelsförsörjning? 14 Statsrådet (S): Tack, , för ditt stora engagemang i dessa frågor! Regeringen jobbar med att rovdjursförvaltningen ska vara förenlig med våra EU-rättsliga åtaganden och övriga nationella mål. Vi jobbar med livsmedelsstrategin som är oerhört viktig för att skapa lönsamhet i hela livsmedelskedjan, från primärproduktionen ända till exporten. Vi vill precis som ledamoten naturligtvis se mer animalieproduktion – det är ju vad livsmedelsstrategin också säger – och inte mindre. Dessutom behövs gröna näringar för att vi ska få en hållbar utveckling och tillväxt i hela landet. Dessa frågor är, som jag sa, inte lätta. Vi har flera mål att förhålla oss till. Vi vill ha de stora rovdjuren, men vill vi ha de gröna näringarna. Vi måste se till att få det hela att fungera, och vi gör det med hjälp av exempelvis Viltskadecenter och licensjakt, när sådan behövs. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2021/22:112 Ålderspresidenten meddelade att interpellation 2021/22:112 av om beslut om Kallak hade återtagits och därför inte skulle besvaras. § 11 Svar på interpellation 2021/22:128 om kulturens frihet och principen om armlängds avstånd 15 Kulturminister (S): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkra konstens och kulturens frihet. har vidare frågat hur jag tänker agera för att stärka oberoendet, i förhållande till det offentliga, för konstnärer och kulturskapare. Kulturens frihet är en grundläggande princip inom kulturpolitiken. En fri och oberoende kultursektor är grundläggande för varje framgångsrikt demokratiskt samhälle. De av antagna nationella kulturpolitiska målen slår fast att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund. Detta verkställs genom att styrningen på kulturområdet är organiserad enligt principen om armlängds avstånd. Det innebär att myndighetsinstruktioner och stödordningar är reglerade så att politiker inte tar beslut om konstnärligt innehåll i fördelning av kulturstöd eller beslutar vilka vetenskapliga perspektiv som används i arbetet på kulturarvsinstitutionerna. Principen om armlängds avstånd är viktig att slå fast och värna, och även att stärka och utveckla. Det är en högt prioriterad kulturpolitisk fråga för mig som kulturminister. Just denna ambition är skälet till att regeringen gav Myndigheten för kulturanalys i uppdrag att se över hur principen om armlängds avstånd efterlevs i praktiken, vilket resulterade i rapporten fri är konsten. Det är mycket värdefullt att vi nu har fått denna angelägna rapport som visar hur komplex kulturpolitiken är att förverkliga. Såväl statliga myndigheter som regioner och kommuner omfattas av rapporten, och Myndigheten för kulturanalys har kommit med rekommendationer om åtgärder för samtliga nivåer. Regeringen har med utgångspunkt i rapporten inlett arbetet med en analys av vad som kan göras för att ytterligare stärka konstens och kulturens frihet. Den konstnärliga friheten ska självklart gälla oavsett vilka politiker som styr kulturpolitiken. Museilagen, som 2017 antogs av i enlighet med regeringens förslag, är ett tydligt ställningstagande för kulturens frihet och ett viktigt strukturellt skydd för museerna och deras status som oberoende kunskapsinstitutioner. Lagen tillkom mot bakgrund av att regeringen identifierat en risk för att museer och kulturinstitutioner skulle kunna komma att utsättas för försök till otillbörlig politisk styrning. Sådana exempel finns såväl i som i omvärlden. Att kulturskapare och konstnärer kan arbeta under rimliga villkor är också en förutsättning för att den konstnärliga friheten ska fungera i praktiken. Att skapa bättre villkor för konstnärer att kunna leva på och utveckla sitt konstnärskap är därför en av regeringens viktigaste kulturpolitiska prioriteringar. överlämnade regeringen skrivelsen Politik för konstnärers villkor till . Skrivelsen ger en bild av konstnärspolitiken utifrån det som har gjorts och görs för att förbättra villkoren för konstnärerna. Det gäller insatser för att stärka den konstnärliga friheten men också reformer för att stärka konstnärernas ekonomiska och sociala villkor. Regeringen har också i flera omgångar stärkt de statliga stöden till konstnärer och kulturskapare. Under pandemin har regeringen utöver de allmänna krisstöden beslutat om fördelning av stöd till konstnärer och kulturaktörer. uppgick dessa till och till mer än . satsar regeringen på den fria kulturens återstart. Alla dessa delar är viktiga för att säkra konstnärers försörjning och därmed oberoende. Den konstnärliga friheten är grundläggande inom kulturpolitiken och även som demokratisk princip. Och mer behöver göras. Regeringen avser att återkomma med fler åtgärder. 16 (M): Jag vill till att börja med hälsa välkommen i sin nya roll som kulturminister. Det är en viktig portfölj i regeringen med frågor som angår långt många fler än vad majoriteten i det här landet kanske upplever och tror. Jag ser fram emot spänstiga debatter och konstruktiva samtal med kulturministern. Låt oss börja med denna interpellationsdebatt. Jag vill tacka kulturministern för svaret, även om jag tycker att tempot behöver höjas rejält jämfört med de åtgärder och överväganden som ministern anger i sitt svar. Frågan om kulturens och konstens frihet är helt grundläggande i en kulturpolitik som vilar på den liberala demokratins principer om yttrandefrihet. Principen om armlängds avstånd och orden om en fri och oberoende kultursektor får inte vara bara tomma plattityder i högtidstalen eller regeringsförklaringarna. Alltför mycket tyder på att så är fallet . Jag har ställt interpellationen till kulturministern mot bakgrund av den av Myndigheten för kulturanalys framtagna rapport som presenterades , , med namnet Så fri är konsten. Den har rönt alldeles för lite uppmärksamhet, enligt mig. Rapporten är skrämmande läsning av hur det offentliga på olika sätt styr kulturen och konsten, på ett vis som bör föranleda kraftfulla reaktioner och förändringar i kulturpolitiken. Den fria konsten och kulturen är bärande delar i vår demokrati och behöver försvaras . Varje tendens till direkt och indirekt styrning av dessa måste stävjas. Med beaktande av den aktuella rapporten kan man konstatera att bland annat den statliga bidragsgivningen inkräktar på den konstnärliga friheten på flera problematiska sätt. Frågor som ställs i ansökningsblanketter har styrt konstnärer att utforma sitt arbete till idé och innehåll på ett visst sätt för att blidka exempelvis och inför utbetalning av statliga medel. Rapporten visar också, genom en enkät, att närmare hälften av de svarande konstnärerna och kulturskaparna har anpassat sitt konstnärliga innehåll utan att det enligt dem själva har höjt den konstnärliga kvaliteten, i syfte att öka möjligheterna att få bidrag. En tredjedel svarar att de har avstått från att söka bidrag på grund av de bedömningskriterier som de upplever står i konflikt med konstnärlig frihet. Konstateras kan alltså att det offentliga styr konsten och kulturen. Det är inget avlägset hot. Styrningen, fingrarna i syltburken, är här och . Det är beklämmande att detta har tillåtits hända. är det exakt rapporten presenterades. Men ännu har inga åtgärder vidtagits, vilket också bekräftas i kulturministerns svar på min interpellation. Frågan till kulturministern blir därför: När kommer regeringen och ministern att ta tag i frågan? Även om är ny som statsråd i regeringen, , har haft en S-ledd regering , . Tidsbrist kan man alltså knappast skylla på. 17 Kulturminister (S): Det gläder mig att har ställt frågan till mig nu när jag är så pass ny. Principen om armlängds avstånd ligger mig väldigt varmt om hjärtat. Jag kommer senast från Museer, och där tog vi fram en rapport om just armlängds avstånd och behovet av att detta verkligen fungerar. Kulturens frihet är en grundläggande princip inom kulturpolitiken. En fri och oberoende kultursektor är grundläggande för varje framgångsrikt demokratiskt samhälle. Jag kommer att analysera Kulturanalys slutsatser och rekommendationer utifrån min roll som kulturminister. I den mån vi identifierar otydligheter i den principiella hållningen till konstnärlig frihet och armlängds avstånd får vi se hur de ska förtydligas och stärkas utan att vi riskerar att minska möjligheten för fler att delta i och verka inom kulturen. Kulturanalys lyfter fram ett antal slutsatser och rekommendationer. Dem har vi med oss när vi nu tittar på bland annat styrningen av de statliga bidragsgivarna. I den mån det där finns otydligheter i den principiella hållningen till konstnärers frihet och armlängds avstånd får vi se hur vi kan förtydliga och stärka det, utan att vi riskerar att minska möjligheten för fler att delta i och verka inom kulturen. Principen om armlängds avstånd inom kultur- och konstnärspolitiken är en förutsättning och utgångspunkt för den statliga politiken på området. Det innebär att regeringen beslutar om budgetramar, bidragsförordningar, instruktioner och regleringsbrev, men att det sedan är upp till myndigheten att besluta om fördelning av medlen. Flera av våra bidragsgivande myndigheter överlåter till professionen, i form av bedömningsgrupper och referensgrupper, att besluta i de enskilda bidragsärendena. Syftet med denna ordning är att säkerställa och värna den konstnärliga friheten och att säkra att politiker inte har makt att styra över innehållet i kulturen. Jag har inga synpunkter på hur myndigheterna utformar enskilda ansökningsblanketter, och regeringen ska inte detaljstyra hur myndigheterna genomför sin verksamhet. Finns det otydligheter i regeringens uppdrag till myndigheterna när det gäller den konstnärliga friheten får vi ta med oss det, analysera och eventuellt hantera det i styrningen. Jag antar att även myndigheterna har tagit del av Kulturanalys rapport och reflekterar över slutsatserna i den egna verksamheten. 18 (M): Jag har förstått att är ny medlem i Socialdemokraterna och att medlemsansökan skickades in innan hon officiellt utnämndes till kulturminister. Vem har sagt att det behöver gå långsamt i politiken? Även om kulturministern inte har varit medlem i Socialdemokraterna har den socialdemokratiska politiken tyvärr haft en instrumentell syn på kulturen, det vill säga att den ska användas till ett högre socialdemokratiskt syfte och att kulturen alltså inte har ett egenvärde. Detta synsätt har förstärkts , inte minst då Socialdemokraterna i kulturutskottet har gått i främsta ledet för att kulturpolitiken ska styras med bland annat klassanalys som grund och verktyg för att, som man säger, minska de ekonomiska skillnaderna. Detta oroar mig. En sådan politik skulle snarare förstärka den styrning av konsten och kulturen som de facto råder . Vi vet att det indirekt ställs frågor om särskilda perspektiv vid tilldelning av offentliga medel. Det är något som leder till att kulturskapare och konstnärer anpassar sitt innehåll och sin utövning, tvärtemot idealet om konstnärlig frihet. Sökande hos exempelvis och tillfrågas både direkt och indirekt om hur olika så kallade horisontella perspektiv integreras. I Kulturanalysrapporten går det att läsa följande: ”Ett konkret exempel är att bidragssökande tillfrågas om och hur de ska integrera ett jämställdhets‑, hbtq‑, mångfalds- och interkulturellt perspektiv i sin verksamhet, sitt projekt, sin utgivning eller dylikt. Frågan som ställs i ansökningsblankett tolkas av de sökande, i stor utsträckning, som att frågar efter hur perspektiven ska integreras i den konstnärliga idén och innehållet.” För mig är det övertydligt att den socialdemokratiska och miljöpartistiska kulturpolitiken och de i och för sig vällovliga målen har lett till det man själv har varnat för gällande andra partiers påstådda ambitioner inom kulturområdet: politisk styrning som inte är förenlig med den liberala demokratins principer om yttrandefrihet. En armlängds avstånd i retoriken har blivit ett pekfinger i praktiken. För oss moderater är det viktigt att regeringen, kulturministern och tar krafttag mot den politiska styrningen. För det första borde regleringsbreven riktade till de statliga myndigheterna ses över och idealet om konstnärlig frihet förstärkas och förtydligas. Den makten har regeringen, och den kan användas omgående. För det andra bör kulturens finansiering breddas, det vill säga mer privata medel bör möjliggöras inom kultursektorn. Ett minskat beroende av offentliga medel minskar också risken att anpassningar av konstnärligt innehåll görs och att politiken kan styra innehållet i kulturen och konsten. , som presenterades för och som kulturministern också har nämnt, sätter fingret på hur läget är i när det kommer till mer av privat finansiering inom kulturen. Man menar att hindren för breddad finansiering behöver rivas. Utredningen konstaterar att det finns hinder, både formella hinder och hinder i form av brist på tradition i , för breddad privat finansiering av kultur. Tyvärr var utredningen förbjuden av regeringen att lägga fram förslag på området, men vi moderater menar att det är helt avgörande för kulturens framtida finansiering att den breddas och att det därför bör tas fram en modell för exempelvis skatteavdrag för gåvor till kultursektorn, med syfte att värna och möjliggöra en mångfald av finansiärer inom området. Här missar regeringen chansen, menar jag, till en dubbelvinst. Ökad frihet för konsten och kulturen som man stimulerar ökad privat finansiering skulle kunna vara en av de bästa återstartsåtgärderna efter pandemin. Min fråga blir därför: Vad har kulturministern för inställning till ökad privat finansiering? Och om hon är positiv undrar jag: När kan vi förvänta oss att regeringen återkommer med skarpa förslag på området? 19 Kulturminister (S): Ja, , du har helt rätt. Det kan gå snabbt i politiken, och det är också vårt mål. Att kulturskapare och konstnärer kan arbeta under rimliga villkor är också en förutsättning för den konstnärliga friheten.