prot · H80987 · 2021-03-03 00:00:00 — För att den äldre ska få det så bra som möjligt utifrån egna villkor behövs personal och fastigheter. Men det är värt att komma ihåg prioriteringen: den äldre, personalen, fastigheter. Den äldre är målet, och personal och fastigheter är medel för att nå det. finns två dominerande möjligheter för den äldre att få hjälp: hemtjänst och särskilt boende. Båda är i rätt sammanhang alldeles utmärkta, men rimligen borde det vara alla politikers ansvar att erbjuda fler alternativ. Vi föreslår en kraftig utbyggnad av så kallade trygghetsboenden, en form av boende dit äldre kan flytta när det egna huset blir för stort eller när lägenheten blir för stor eller om man känner sig ensam eller har blivit änka eller änkling. I trygghetsboendena finns det gemensamhetsutrymmen och tillgång till hjälp av olika slag. Och om behoven ökar kan man få mer hjälp. Sedan menar vi att den som fyllt 85 rimligen ska ha rätt att begära ett boende med stöd utan biståndsbedömning. I dessa pandemitider har frågor om äldreomsorgen tagit stor plats i den allmänna debatten, inte minst när det blivit uppenbart att äldreomsorgen lider av stora strukturella problem. Det handlar till exempel om brist på skyddsutrustning, för många timanställda och delade turer. Här är det på sin plats att tacka en majoritet i utskottet för att man ställt sig bakom tillkännagivandet om att kontinuitet inom äldreomsorgen är viktigt. Chefer har orimligt många medarbetare. Det finns för lite läkarresurser och för få sjuksköterskor. Rent allmänt finns det för lite personal med relevant utbildning. Just bristen på medicinsk kompetens är särskilt allvarlig, då den utgör en direkt fara för den äldre. Sjuksköterskan är den medicinska kompetens som allra först måste utökas. Antalet sjuksköterskor i äldreomsorgen är alldeles för lågt. Vi avsätter medel för 2 000 nya sjuksköterskor. Även rätten för kommuner att kunna anställa läkare måste införas för dem som så önskar. Både och fastslår att de strukturella bristerna har varit starkt bidragande till att covid-19 har slagit så hårt mot just äldre inom hemtjänst och särskilda boenden. Det är väl känt att regeringen vid sitt tillträde efter valet förpassade om strukturella brister i äldreomsorgen till ett bergrum någonstans. Må vara att en tillträdande regering inte vill fullfölja en tidigare regerings utredningar – det har hänt förr, och det kommer att hända igen. Det som är häpnadsväckande, och det är här regeringen förtjänar kritik, är att man inte satte igång ett eget arbete för att komma bort från de strukturella bristerna. Genom detta har svensk äldreomsorg tappat . Man får då fråga sig om detta är ett enskilt misstag. Svaret är tyvärr nej. I om statens styrning av äldreomsorgen slås fast att den av alliansregeringen tillsatta äldresatsningen –2014 i de positiva delarna inte har förvaltats väl av nuvarande regering. Det känns alltså som ett återkommande tema: Det är viktigare att inte ta till vara alliansregeringens goda arbete än att värna den äldre och dennes rätt till god omsorg. Härmed inte sagt att regeringen vill illa eller gör allting fel. Det finns många exempel där regeringen agerat på rätt sätt, och då har de också fått vårt stöd. Men även om man är på rätt väg blir det inte alltid tillräckligt. Det kanske inte är så underligt när äldreomsorgen konkurrerar med så viktiga saker som elcykelsubventioner och familjeveckor. finns det dock en möjlighet för regeringspartierna och övriga i januariöverenskommelsen att ta ansvar för att på riktigt och långsiktigt förbättra äldreomsorgens strukturella brister. Vi i kammaren kommer att få möjlighet att rösta om ytterligare drygt 4 miljarder till äldreomsorgen efter förslag från KD, M och V. Det kommer att göra skillnad. Det finns en förfärlig syn på äldre. Att så många äldre har dött på grund av covid-19 har bemötts med inställningen att de skulle snart ha dött ändå. Vad är det för syn på medmänniskor? Visst, vi ska alla dö, men rimligen är den äldres liv lika viktigt som alla andras. Detta tankesätt är ett tecken på att äldre inte ses som lika viktiga som de yngre. Det kan i slutändan sluta i ett utilitaristiskt synsätt, det vill säga att människan bedöms efter sina egenskaper och till vilken nytta hon kan vara. Ett samhälle där människans värde bedöms utifrån något annat än att hon just är människa blir ett omänskligt samhälle. Här har vi alla ett gemensamt ansvar att vidmakthålla allas lika, unika och okränkbara värde. 136 (S) replik: fick jag förmånen att träffa äldreomsorgspersonal som jobbar i och på äldreboende. Personalen berättade för mig hur svårt det var att i början inte ha skyddsutrustning eller tillräckligt bra rutiner. Det fanns många timanställda men också för att personalen skulle vara hemma vid minsta symtom. Personalen berättade om stressen, pressen och minutstyrda scheman och om att ta på och av sig skyddsutrustning ute i trapphusen. Inte en endaste minut lades till trots att man redan hade ett pressat tidsschema. Personalen berättade om oron för att bli smittad, för att smitta någon av de äldre eller för att ta med sig smittan hem till sina egna anhöriga eftersom det inte fanns någon skyddsutrustning. Man visste inte tillräckligt, och cheferna hade alltför många att ta ansvar för. Det var en arbetsmiljö som inte var okej. Det var en oerhörd stress för dem som jobbade där och otroligt tufft och oroligt. De gillade att höra att vi satsade på äldreomsorgen, men för att lyckas med det måste vi också satsa på personalen. Jag tänkte därför ställa samma fråga till som jag gjorde till . Hur pratar med sina kommunpolitiker så att satsningar på äldreomsorgen kommer att förstärka och förbättra äldreomsorgen? Vad kommer att göra för att se till att äldreomsorgens satsningar inte går till skattesänkningar, privatiseringar eller andra projekt där är med och styr? 137 (KD) replik: Tack för frågan, ! Jag ska gå direkt på de riktiga frågorna och svara på dem. Det som handlade om resurser och bättre arbetsvillkor kände jag att vi var väldigt överens om. Jag tycker faktiskt att ledamoten gör lite konstiga reflektioner här. Jag har inte sett någon kommun, som är kristdemokratiskt ledd i varje fall, som skulle använda pengarna till skattesänkningar. Jag är övertygad om att pengarna i de allra, allra flesta kommuner i går till äldreomsorgen. kom vi överens om att vi skulle kolla detta riktigt. säger ”privatiseringar” som om det skulle vara något oerhört fult. Jag tycker inte det, naturligtvis. Det viktiga är vilken omsorg och vilken välfärd vi får ut av de pengar vi satsar; det kan vara kommunalt eller privat. Det är inte väsentligt egentligen, utan det väsentliga är vad vi får ut av pengarna. Därför tycker jag att ledamotens fråga blir lite försåtlig på så sätt att man talar om privatisering på ett sätt så att omgivningen ska uppfatta att det är negativt. Det behöver det inte alls vara. Det finns privata utförare som har varit urusla. Och så finns det finns privata utförare som är helt fenomenala, precis som det finns kommunala som är dåliga och kommunala som är fantastiska. Det är inte driftsformen som är viktig utan resultatet. Därför blir det försåtligt att tala om privatisering så att vi ska uppfatta det som något negativt. Jag gör inte det. Jag delar inte den uppfattningen. 138 (S) replik: Jag uppskattar att jag ändå fick ett svar från representant här i kammaren, till skillnad från vad jag fick tidigare från . Jag undrar också om inte även har hört och fått signaler om att man inte tänker använda sig av de pengar som riktas till äldreomsorgen, något som vi socialdemokrater är oerhört oroliga över. Vår bild är ju inte att äldreomsorgen har allt den behöver. Den behöver både utvecklas och få mer resurser, för det förtjänar våra äldre. Valfriheten kan vi diskutera på många olika sätt. För mig handlar det inte om vilken som äger äldreboendet. För mig är det vad den äldre vill välja att få på sitt äldreboende. redogjorde i sitt anförande för att regeringen slängde utredningen. Men regeringen satsade i samband med maktskiftet pengar på äldreomsorgen. satsar vi stora pengar på hela välfärdssektorn och till Äldreomsorgslyftet med mera. Men i opposition vill satsa pengar. som var med och styrde i alliansregeringen blev det inte satsningar på äldreomsorgen utan i stället var det stora skattesänkningar som gavs prioritet. Då sjönk bemanningen i hela välfärdssektorn. Går det att lita på de satsningar som ledamoten tar upp? 139 (KD) replik: Återigen hamnar vi i en försåtlig fråga. Jag sa att utredningen hade till uppgift att titta på de strukturella felen i äldreomsorgen. Jag förstår att man i regeringen sa att man inte ville fortsätta med utredningen, men man borde ha satt något i dess ställe. Ledamotens svar på detta var att äldreomsorgen fick mer pengar. Men det var inte vad utredningen handlade om utan om hur vi kommer åt de strukturella problemen. Där menar jag på allvar att vi har tappat . är regeringen på g. säger regeringen att man vill satsa på de strukturella problemen. Det visste vi . Tyvärr får jag säga att regeringen i det avseendet inte har gjort särskilt mycket. När det gäller alliansregeringens mandatperioder fanns mycket som var bra även för äldreomsorgen. Jag ska erkänna att jag inte kan alla siffrorna i huvudet, men jag tror inte att ledamoten heller kan det. Det handlar mer om mantrat att gick allt utför, och när den här regeringen tog vid blev allt bra. Ingen av de beskrivningarna är riktigt sanna. För att vi ska få en äldreomsorg som kommer att fungera framöver ska vi inte bara förhålla oss till det som har varit. Vårt gemensamma arbete i socialutskottet är ett föredöme i mycket, och jag hoppas att vi kan fortsätta att i god demokratisk ordning vara oöverens i vissa saker. Av dagens debatter vet vi att vi i själen är överens om att äldreomsorgen behöver mer resurser och att de strukturella problemen behöver hanteras. Vi utgår från att den äldre ska ha det så bra som möjligt. Om det kan vi vara överens. 140 (L): Jag yrkar bifall till reservation 6. Vi står naturligtvis bakom våra övriga reservationer och tillkännagivandena. Jag ska försöka att inte upprepa för mycket av det som har sagts i alla de tidigare debatter jag har deltagit i under året. Äldreomsorgen och äldrefrågorna har verkligen kommit i fokus. Vi diskuterar nu bara en del av det paket som jag tror alla partier har gått in med på området. Det handlar om årsrika människors möjligheter att fortsätta att arbeta, att välja boende och så vidare. Pandemin har verkligen uppmärksammat de brister som finns i äldreomsorgen sedan Ädelreformen 1992. Det som var positivt var att Ädelreformen satte fokus på att individerna skulle ha ett bra boende under hela livsresan. Det är därför vård- och omsorgsboenden har skapats – särskilda boenden, som det heter i lagstiftningen. Där har vi nått framgång, och många fler boenden måste byggas. Människor får på många håll i landet vänta för länge i hemmet, och vi måste stimulera byggandet. Ädelreformen var tydlig med att ålderdomen inte skulle medikaliseras. Det trumpetades ut. Reformen innebar att människor inte längre behövde ligga i tolvbäddsrum i långvården. De förpassades inte heller till sjukhem där de också delade rum och var isolerade. skulle de leva ett så normalt liv som möjligt, och då fick vi vård- och omsorgsboendena. Men i kommunerna förstod man inte vilket sjukvårdsansvar man tog på sig, och det är de bristerna som har blivit så tydliga. Vi har påpekat bristerna, och man har välvilligt nickat ja till det vi har sagt. Men det har varit något av välviljans hyckleri, och det har inte blivit verklighet av välviljan. tror jag att det som har uppmärksammats gör att alla generationer inser att vi också måste satsa på den årsrika generationen. kommer det att bli en äldreomsorgslag. Fast jag kliar mig lite i huvudet; vem är äldre, vem kommer att omfattas av lagen? I EU finns många länder där man anser att man är äldre . I ser nog de flesta , som gick ut med i samband med att pandemin gick igång, som något slags gräns. Jag hoppas då att när i utredningen ska formulera vilka som är äldre inte väljer kronologisk ålder utan kommer att se till vilka behov som ska tillgodoses när man kommer upp . Det är fråga om individuella behov som kan se olika ut. Jag hoppas att man inte exkluderar de 50-åringar som faktiskt drabbas av demens. De får inte ramla utanför lagstiftningen, om de behöver ett boende. Det här är inget lätt område att arbeta med. Vi måste kompetenshöja och rusta alla som arbetar här att möta de komplicerade frågorna och situationerna. De finns i och i hemsjukvården. Hemsjukvård kommer att öka raskt med möjligheter till ny teknik. Jag har varit inne på denna fråga i en tidigare debatt under riksdagsåret. Det krävs alltså en kompetenshöjning hos läkarna. Geriatriken måste få en tydlig plats i utbildning och fortbildning. Det behövs fler sjuksköterskor inom äldreomsorgen, för att inte tala om undersköterskorna. De är en mycket viktig grupp i sjukvården och i omsorgerna. Sedan får vi inte glömma de anhöriga. De anhöriga sköter en stor del av äldreomsorgen, och de måste inbegripas i de team som finns runt en patient. Det handlar också om att ge livskvalitet. Titta på vad som hände med besöksförbudet på boendena! Jag är just nu delaktig i en studie om katter i boendena. Det har visat sig i uppföljningen hur betydelsefullt det var för de boende som inte fick träffa make eller maka att det åtminstone fanns en katt i boendet att klappa och krama när de led brist på kramar. Jag vill avsluta med att säga att det här inte är några enkla jobb. Vi måste satsa så att personal, läkare, sjuksköterskor – allihop – och anhöriga har den kunskap som behövs för att huvudpersonen, den årsrika äldreomsorgstagaren, äldrehemsjukvårdstagaren och så vidare, får det den behöver. upprepar jag mig: Man måste våga vilja leva livet hela livsresan. 141 (MP): Mycket bra har redan sagts. Problemet när man kommer sist i debatten är att tillföra någonting. Jag vill utgå från ett nyckelord, som jag tror är ett viktigt ord att ta till vara i det fortsatta arbetet: stolthet. Vägen till en äldreomsorg som vi alla i den här kammaren kan vara stolta över går genom personal som går till jobbet med en känsla av stolthet. Jag tänker på en stolthet som bygger på att varje medarbetare ska kunna ge omsorg och vård med värdighet, omtanke om och dialog med de äldre. Det är en stolthet som bygger på att det finns tillit till medarbetarnas professionalism i det yrke de har valt, en tillit till att man skapar ett värde för dem man är till för och en tillit till att medarbetaren kan läsa in och möta individuella behov hos de årsrika personer som man möter inom äldreomsorgen. Det ska inte vara som då mycket av omsorgen präglas av kontroll, ohållbara minutscheman och stress. Jag tänker också på en stolthet som gör att unga, som står inför att välja utbildning på gymnasiet, väljer att utbilda sig inom vård och omsorg utifrån en strävan att själva kunna gå till jobbet och känna en sådan stolthet som jag just beskrev. funderar varannan anställd inom äldreomsorgen på att byta yrke. Man går troligtvis inte till jobbet med stolthet utan med en klump i magen. Kommer jag att hinna med? Kan jag möta det där önskemålet eller behovet hos den äldre, eller kommer det att göra att mitt schema spricker så att jag resten av dagen måste springa? Man kan undra hur vi hamnade här. Hur blev det så att varannan anställd inom äldreomsorgen funderar på att byta yrke? En del skyller på new public management, en del skyller på privatiseringar, en del skyller på underfinansiering, en del skyller på vinster i välfärden, en del skyller på besparingar och en del skyller på stelbenta offentliga förvaltningar. skyller en del också på en nedlagd offentlig utredning, vilket vi har hört tidigare i den här debatten. Sanningen finns kanske inom allt det som jag nämnt. Min bild är att en del medarbetare inom såväl kommunala och privata som enskilda verksamheter går till jobbet med stolthet och att en del går med den beskrivna klumpen i magen. Det går inte att hitta en tydlig bild, i alla fall inte när jag tittar ut över vårt land. För att nå en äldreomsorg att vara stolt över i hela landet behöver vi hitta lösningar för att personalen ska hitta tillbaka till den där stoltheten. I grunden handlar det om hur man organiserar arbetet och vilka villkor man sätter upp. Är nyckeln att vi i den här kammaren detaljstyr? Nej, det tror inte jag och . Vi tror på att ge den lokala nivån makten och redskapen för att utveckla nya metoder, kanske nya arbetstidsmodeller och nya styrmodeller. De ska gärna vara baserade på tillit. Därför är jag stolt över att regeringen satsar på äldreomsorgen. Som en del av satsningen återfinns en återhämtningsbonus för personal inom hälso- och sjukvården samt äldreomsorgen. Denna bonus är ett långsiktigt tillskott till kommuner och regioner och bygger inte på detaljstyrning från departementen eller . Den bygger på en dialog där man kan söka medel för att utveckla det lokala arbetet, till exempel metoder och tillitsstyrning. Den satsningen kommer såklart inte att lösa alla problem och utmaningar som finns. Men jag är övertygad om att den kommer att bidra. Som också har nämnts har pandemin lett till den stora skillnaden att äldre och äldres livsvillkor har hamnat högst upp på den politiska dagordningen. Jag har försökt beskriva hur vi med hjälp av stolthet hos den enskilda medarbetaren ska hitta en väg tillbaka till värdighet och ökad kvalitet inom äldreomsorgen. Jag vill passa på att lyfta upp reservation nummer 10. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 20 Frågor om psykisk hälsa betänkande 2020/21:SoU13 Frågor om psykisk hälsa 142 ACKO ANKARBERG (KD): Frågor om psykisk hälsa Att må bra är för många människor en självklarhet. För andra är det en ständig kamp för att kunna må bra. En del drabbas av depression och ångest. Andra är drabbade av svår kronisk sjukdom som påtagligt försämrar deras psykiska hälsa och livskvalitet. Ohälsa kan drabba vem som helst, som det finns hälsoskillnader som beror på livsvillkor och levnadsvanor. De stora skillnaderna i livsvillkor kan vi från det offentliga påverka, och kunskap om goda levnadsvanor finns. Det som behövs är en uthållig strategi som gör att alla samhällssektorer medverkar till god psykisk hälsa hos hela befolkningen. Hälso- och sjukvården ska hjälpa oss att må bra och ge vård när vi har blivit sjuka. Det innebär att hälso- och sjukvården har både ett hälsofrämjande och ett vårdande uppdrag. Hälso- och sjukvården måste klara av både det breda hälsofrämjande uppdraget och att ge vård till svårt kroniskt sjuka, såväl vid psykisk som vid somatisk sjukdom. Ska allt detta fungera måste hälso- och sjukvården resurssättas rätt, så att de får fler medarbetare och så att patienterna får chans till en kontinuerlig relation till den vårdkontakt man behöver. Därför är en fast läkarkontakt för patienten och en rimlig patientlista för distriktsläkaren två nödvändiga delar för att skapa förutsättningar för såväl det hälsofrämjande arbetet som det vårdande uppdraget inom primärvården. Skolan är också en viktig del i den kraftsamling som behöver göras för att förbättra den psykiska hälsan. Ett rimligt antal elever per lärare, fler professioner, exempelvis fysioterapeuter och arbetsterapeuter, som bidrar vid sidan av det uppdrag lärarna har, och en utbyggd barn‑ och ungdomshälsa är också viktigt. Det civila samhället ger många människor en meningsfull fritid och möjlighet till gemenskap. Det offentligas stöd till det civila samhället behöver utökas och förbättras så att fler får chansen att vara med. En påtvingad ensamhet påverkar hälsan. Oavsett ålder är relationer viktiga. En god relation berikar livet. Det offentliga har ett ansvar att skapa förutsättningar för samhällsgemenskap. Det handlar om hur orter och städer planeras och om boendemöjligheter, tillgång till kultur och mycket mer. Det civila samhället är också en viktig kraft för att bryta oönskad ensamhet. Psykisk ohälsa är en stor anledning till sjukskrivningarna . Ohälsan kan bero på skilda saker som inte alls har med arbetet att göra. Men arbetsgivarens engagemang är en viktig del i en hållbar rehabilitering för medarbetaren. En god psykisk hälsa är ett viktigt mål för folkhälsopolitiken. Men det kan inte enbart lösas av den enskilde eller av hälso- och sjukvården. Det är många sektorer som behöver samverka för att det ska bli en uthållig förändring. Ökad psykisk ohälsa hos barn och unga är oroande. Enligt uppger allt fler ungdomar att de har psykiska besvär som oro eller ängslan. Det är framför allt depressioner, ångestsjukdomar och missbruk som ökar. Det har också skett en ökning av antalet ungdomar som behöver sjukhusvård på grund av psykisk sjukdom. Några säkra och fullständiga svar på vad som är orsaken till utvecklingen med ökad psykisk ohälsa bland barn och unga finns inte . Men det finns saker som vi redan känner till för att kunna påbörja arbetet och vända utvecklingen. All oro leder inte till att man behöver sjukvårdens insatser. Det behöver påpekas att det finns en risk i att medikalisera allt som hör till livets knaggliga stig. Sådan oro och känsla av ohälsa måste mötas på annat sätt, och det offentliga kan vara en stödjande part även där. Att kunna prata om den oro man känner just nu kräver inte alltid nya vårdformer eller verksamheter. Om exempelvis äldreomsorgen och skolan hade en bättre bemanning, fler medarbetare, skulle det finnas tid för det extra samtalet när oron kommer. Behövs det ska det förstås finnas möjlighet till mer utvecklad hjälp. Frågor om psykisk hälsa Alltför ofta missar vi att också äldre personer kan lida av psykisk ohälsa och vara drabbade av svår psykisk sjukdom. Vi vill därför lyfta den reservation vi står bakom, som handlar om att vi behöver mer kunskap om och mer resurser till äldrepsykiatrin. Vi vill att det skapas ett nationellt för äldrepsykiatri. Därför lyfter jag reservation nummer 4, som behandlar just detta och som vi vill ska prövas av kammaren. Avslutningsvis, fru talman, måste alla samhällssektorer medverka till en god psykisk hälsa. Alla måste göra sin del. Genom de förslag har lagt fram i vill vi bidra till bättre förutsättningar för en god psykisk hälsa. Låt detta vara ett viktigt mål i folkhälsopolitiken, och låt oss gemensamt se till att samtliga samhällssektorer medverkar till det målet! 143 (M): ska vi debattera psykisk hälsa, ett ämne som nästan berörs i medierna. Som politiker är jag en av alla aktörer som ägnar mycket kraft åt att försöka minska den psykiska ohälsan. Vi har levt med pandemin , och även om vi ser ljuset i tunneln i och med vaccinationerna är jag och många med mig rädda för att den psykiska ohälsan kommer att behöva mötas och hanteras . Anledningen till psykisk ohälsa kan nu vara till exempel att man har varit isolerad i sitt hem, har förlorat en närstående, fått ekonomiska bekymmer på grund av arbetslöshet eller helt enkelt är orolig över att bli arbetslös. Att arbeta hemifrån har sina fördelar, men det har också inneburit att det sociala livet begränsats. Kanske var det den sociala gemenskapen på arbetet som fick just dig att gå upp . Det är lätt att tappa fotfästet när ingen frågar hur det är. Givetvis har pandemin också påverkat barns och ungas hälsa och mående. Vi vet inte konsekvenserna fullt ut – vad det gör med oss människor att inte kunna krama nära och kära . Vi anser nog alla att det finns fog för att känna viss oro för den psykiska hälsan framöver. Redan före covid-19-pandemin och innan vården tvingades att ställa om sin verksamhet var vårdköerna långa och växande, även köerna till bup, barn- och ungdomspsykiatrin. Förutom nödvändiga åtgärder i syfte att minska den akuta vårdskulden krävs därför ett metodiskt arbete med att ytterligare utveckla kömiljarderna just i syfte att minska köerna. vill förstärka och utveckla kömiljarden. Bland annat ska en del resurser riktas direkt till barn- och ungdomspsykiatrin.