prot · H80978 · 2021-02-09 00:00:00 — För dem som bor i storstäder löser det sig i regel, även om man givetvis också där är i behov av ett bra vägnät. Ska vi få skogsindustrin, mindre industrier på mindre orter och livsmedelsproduktionen att fungera måste vi ha ett vägnät som fungerar. Om vi dessutom ska nå nollvisionens mål måste vi har ett vägnät som är säkert att färdas på. Rapporten visar dock att vi är på väg i motsatt riktning, och det bekymrar mig. 52 Infrastrukturminister (S): Jag tackar debattörerna. Jag tänker på det sistnämnda. tog jag exemplet Göteborg−Borås. tar jag Västerdalsbanan. Vårt val att uppgradera järnvägssträckan vid så att skogsindustrin kan lämna över transporterna till elektrifierad järnväg var inte bara en viktig investering i utpräglad landsbygd. Det innebär också smartare transporter för skogsindustrin och 7 500 lastbilar färre på en sträcka som varit hårt nedsliten. Det är tufft med så mycket tung trafik, inte minst för alla som bor i området. Det är denna poäng jag försöker göra också på samhällsnivå. analyser och Trafikanalys rapporter över godstransporterna framöver visar tydligt på ökade transportmängder, och då måste vi tänka lite smartare. Vi måste se till att vi också får en överflyttning till järnväg och sjöfart. Därmed inte sagt att vi inte ska satsa på vägarna. Vi satsar mer . Det har aldrig funnits så mycket resurser för att upprätthålla kvaliteten på vägarna, men det är ett högt slitage. Vi har ökade mängder trafik, och därför är det viktigt att säkra och prioritera. Vi prioriterar inte minst skogsindustrins transporter med BK4, där vi nu – vilket inte gjordes tidigare – ökar bärigheten så att man kan köra med 74 tons lastbilar på prioriterade sträckor. Detta är något som ger skogsindustrin fördelar när de ska få ut timret ur skogen, också med längre och tyngre fordon, så nog har vi en väldigt tydlig transportpolitik som till skillnad från tidigare tar sikte på näringslivets behov i hela landet, inte minst skogsindustrins men för den delen också besöksnäringens. Jag tycker att resonerar klokt. Jag tycker också att finansieringsfrågan är intressant, inte minst med de stora behov som vi kan se framför oss. Detta reser frågan om vägslitageavgiften, där det har funnits ett kompakt motstånd hos flera borgerliga företrädare, inräknade, mot tanken att det inte bara är svenska åkerier som ska betala för transporter på svenska vägar utan också utländska åkerier. görs detta i väldigt liten omfattning, inom den så kallade eurovinjetten, som krymper som Europasamarbete och där det snart bara är tre ytterligare länder som i någon mening betalar för att köra på svenska vägar. Varför finns det en sådan tveksamhet och ett sådant motstånd mot att se till att vi har en grundläggande beskattning som gör att alla tunga transporter, som sliter ordentligt på det svenska vägnätet, är med och betalar, inte bara svenska åkerier? Varför ska inte bulgariska, litauiska, polska eller andra åkerier också betala för att de kör på svenska vägar? Den tidigare Alliansen och borgerliga partier har sagt att de inte vill vara med om detta. Jag förstår inte varför. Det vore ett bra sätt att se till att alla är med och betalar för det slitage som finns på de svenska vägarna. är det bara svenska åkerier som gör det. Det vore ett välkommet tillskott eftersom en stor del av transporterna på våra vägar utförs av utländska åkerier. Vi jobbar med att förbättra konkurrensförutsättningarna för svenska åkerier och se till att vi har tuffare kontroller för cabotagetrafiken och lika och bättre löner för de utländska chaufförerna, så att lönerna inte dumpas och svensk åkerinäring på det sättet konkurreras ut. Men i grunden, eftersom finansieringsfrågan lyfts upp, vilket jag tycker att gör klokt i, måste vi ställa oss frågan: Är det inte rimligt att de som använder våra vägar, till exempel utländska åkerier, ska vara med och betala? Det vore intressant att få ett svar från både och på den frågan. 53 (KD): Jag noterar att det blev ett transportpolitiskt anförande om åkerierna. Det gläder mig. Det är ett par av dem som verkligen använder våra vägar, och de är helt beroende av att vägarna fungerar. Då vill jag, fru talman, i all ödmjukhet påminna ministern om att i åtminstone våra två senaste motioner när det gäller utgiftsområde 22 har lyft fram idén om ett nytt beskattningssystem. Vi har pekat på att man behöver ha någon form av kilometerbeskattning där man även stoppar in miljöeffekter och mycket annat. Detta har vi uttryckt i två motioner i rad. Jag har all respekt för att det inte går att hinna med allt. Det gör inte jag heller, fru talman, men vi har pekat på att transportsektorn borde tas först. Vi har uttryckt detta i form av att man skulle kunna ha en digital puck som ska vara placerad i rutan så att polisen, ungefär som med skattemärkena förr, kan se om den finns där eller ej. sitter i rutan spelar det inte så stor roll vad man har för nummerskylt, utan man betalar för att man kör i . Då betalar man även om man kör på småvägar och försöker sig krångla sig fram i systemet. Från kristdemokratiskt håll har vi, även i , haft seminarier om detta, för vår bestämda uppfattning är att vi måste hitta nya resurser för att klara vägunderhållet. Vi måste även hitta resurser för att förbättra infrastrukturen. Till skillnad från , som stod här i en debatt och sa att det svenska vägnätet är färdigbyggt, anser vi kristdemokrater att vägnätet och underhållet behöver förbättras. Vi har pekat på två olika finansieringslösningar som de facto innebär att de som använder systemet är med och betalar för det. Jag tror, fru talman, att vi från vårt håll har svarat tydligt, men vi konstaterar att vi inte kan utreda längre som parti. 54 Infrastrukturminister (S): Tack, , för svaret! Jag kommer ihåg nu att inte hade möjlighet att svara, men jag tänker att jag kan få ett svar från i ett annat sammanhang. Jag välkomnar verkligen svaret från , för det är den utmaningen som vi står inför. är ett exportberoende industriland. Vi är ett land som har starka behov av att upprätthålla en väl fungerande infrastruktur och se till att exportindustrin har goda möjligheter att kompensera. Vi är ett stort land, och det är ibland en konkurrensnackdel eftersom det leder till fler transporter. Låt oss kompensera detta genom att ha smartare och effektivare transporter och – självfallet – hållbara transporter. Det är därför vi jobbar med biobränsle och reduktionsplikten. Det är därför vi jobbar med elektrifiering, och påskyndar vi det med . Och det är därför vi jobbar intensivt ihop med fordonsindustrin, inte minst och , som elektrifierar fordonen. Vi planerar för byggandet av elvägar men bygger också ut vägelen, det vill säga laddinfrastrukturen. På det sättet ser vi till att vi får hållbara transporter. Men vi har också effektiviteten, och då ligger det i sakens natur att det kommer att vara kostsamt. Till viss del kommer transportköparna att få vara med och betala för detta. Det finns inga fria transporter, brukar jag säga, och det är viktigt att komma ihåg. Men vi kan fundera över finansieringsförutsättningarna, och det är därför frågan om vägslitageavgiften är viktig. Jag tror att det är väldigt enkelt för alla att inse behovet av att, av underinvesteringar, satsa mer på både järnvägsunderhåll och vägunderhåll. Jag vill ändå, för säkerhets skull, i detta sammanhang säga att det kommer att vara en avvägning när ramen väl är satt för hur mycket vi behöver satsa på nyinvesteringar, vare sig det är nya vägar eller järnvägar eller farledsfördjupningar. Transportsektorn behöver utvecklas; det är vi alldeles säkra på. Interpellationsdebatten var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellationerna 2020/21:366, 369 och 370 om riksintressen och planerade stambanan mellan och 55 Infrastrukturminister (S): och har ställt ett antal frågor till mig om markanspråk och riksintressen kopplat till den nya stambanan mellan och . Jag väljer att besvara interpellationerna gemensamt. Till skillnad från har regeringen som ambition att inte bara bygga en ny järnväg mellan och utan också att nya stambanor för höghastighetståg ska färdigställas. För att minimera osäkerheter i planeringen av de nya stambanorna hade regeringen önskat en bred politisk diskussion om finansieringen av de nya stambanorna, men har tackat nej till att delta, trots en bred uppslutning kring en utbyggnad bland kommuner, regioner och en stor del av näringslivet. har i uppdrag att lämna uppgifter för de områden som bedömer är av riksintresse när det gäller kommunikationer. Allteftersom planeringsarbete för nya infrastrukturobjekt fortgår går det att minska utbredningen av de områden som behöver omfattas av ett utpekande för riksintresse. Planeringsarbetet klargör successivt förutsättningarna såväl för framtida transportinfrastruktur som för annan planering. I tillåtlighetsprövningen av den nya stambanedelen –kommer regeringen att ta ställning till lokaliseringen av järnvägen. Jag som minister kan och får inte uttala mig om vilka bedömningar som myndigheter eller regeringen kan komma att göra i ett framtida enskilt ärende. 56 (M): Jag tackar statsrådet för svaret. Men svaret från statsrådet svarar inte alls på min fråga. Därför upprepar jag den. Vilka åtgärder ämnar statsrådet vidta för att minimera påverkan av riksintressen för framtida infrastruktur på bostadsbyggande och stadsutveckling? Min ambition är alltså varken att ha en stor debatt för eller emot en järnväg mellan och eller att få statsrådet att svara kring ett enskilt ärende – tvärtom. Men denna interpellationsdebatt handlar om hur myndigheternas planeringsarbete, tillsammans med långsamma politiska beslutsprocesser, går ut över enskilda individer och samhället i stort. Att statsrådet inte vill se denna problematik, och än mindre ge svar på min fråga, är faktiskt bara genant för ministern. Men det visar också på en likgiltighet för de tusentals svenskar som berörs eftersom de råkar bo på fel plats, en plats som myndigheterna och regeringen kanske vill bygga på. I denna debatt är exemplet med järnvägen mellan och en bra illustration. Detta handlar nämligen om att kommer att peka ut ett antal möjliga förslag till så kallade korridorer där en järnvägssträckning kan dras och låsa dessa korridorer som riksintressen. Underhandsinformation pekar mot att kommer att föreslå tre korridorer. Det innebär att minst två områden i slutändan inte ens kommer att beröras av järnvägsdragningen men kommer att låsas . När ett riksintresse pekas ut innebär det stora konsekvenser, oavsett om det är enskilda villaägare som ser värdet på sina hus sjunka, enskilda näringsidkare som inte kan bygga ut sin verksamhet eller stadsutvecklingsprojekt som läggs i byrålådan. I en artikel i beskriver verksamhetschefen för plan- och bygglov i kommun situationen på följande sätt: Att dragningarna nu blir ett riksintresse gör det svårare för våra medborgare, och det känns mycket beklagligt. Det skulle vara mycket önskvärt att man hittar en korridor och smalnar av denna så att vi vet mer exakt var man tänker bygga järnvägen. Det är viktigt att inte Götalandsbanan får ligga som en våt filt över vår kommun längre än nödvändigt. Detta är ett problem inte bara kring Götalandsbanan utan generellt. Vad som behövs är snabba och effektiva beslutsprocesser hos myndigheterna. Men det handlar också om ett politiskt ansvarstagande. Om det finns ett tydligt politiskt ledarskap som är berett att fatta beslut minskar osäkerheten och därmed också behovet av att peka ut stora områden . Det kan vara så att statsrådet kanske på någon kurs på Bommersvik har lärt sig att anfall är bästa försvar när man blir trängd i en debatt. Därför blir det här ett utfall kring att vi moderater är emot höghastighetståg i stället för en diskussion om hur enskilda drabbas av riksintressen. Det stämmer att vi moderater är skeptiska till höghastighetståg. Jag ser hellre satsningar i spårinfrastrukturen kring våra storstäder än höghastighetståg om några decennier. Jag ser hellre att färre göteborgare står och huttrar på perronger på grund av försenade tåg än att jag som riksdagsledamot kan åka fram och tillbaka till snabbare . Men, som sagt, det var inte min fråga. Därför upprepar jag den. Vilka åtgärder ämnar statsrådet vidta för att minimera påverkan av riksintressen på bostadsbyggande och stadsutveckling såväl mellan och som i i stort? 57 (M): Jag tackar ministern för svaret. beslutade den dåvarande alliansregeringen att börja bygga en ny järnväg för traditionella snabbtåg mellan och med planerad byggstart . Det gällde den viktiga sträckan –med en station på . Pengar avsattes i budgeten 2014. Med denna nya delsträcka skulle den sämsta delen av spåren mellan två största städer ersättas med en helt ny järnväg. Restiden mellan de två städerna skulle kortas ordentligt, och det skulle underlätta regional pendling. skulle både och få direkt tågförbindelse till flygplats. Om Alliansen hade fortsatt styra hade bygget av denna järnvägssträcka redan kunnat vara igång. Tyvärr blev det inte så. Efter regeringsskiftet ändrades allt. Först gick det när inget alls hände. drog regeringen tillbaka det tidigare beslutet och de pengar som alliansregeringen hade satt av. Sedan återförde man pengarna och kallade det för en satsning. Då sattes byggstarten till 2023. talas det om en byggstart –2027. Men ingen vet å andra sidan riktigt längre vad som ska byggas på sträckan – om det ska bli höghastighetståg eller räls för vanliga snabbtåg. tvingades börja om från början med en ny förstudie och nya samråd. utreds alltså ett antal olika tänkbara dragningar av den nya järnvägen, vilket lägger en våt filt över stora delar av , och kommuner. Järnvägskorridorer har dragits både norr och söder om , trots att samtliga tre berörda kommuner har avvisat alla tankar på att den nya järnvägen ska dras norr om . Kommuner och enskilda kan, som sagt, inte planera för sin framtid eftersom kommunerna inte vågar detaljplanera eller ens bevilja bygglov för bostäder inom dessa områden. Det talas också om att kommer att åberopa riksintresse för att kunna kräva totalstopp för alla nya bygglov framåt. Flera av de sträckor som utreds passerar rakt igenom byar och samhällen, vilket kommer att tvinga många människor från deras hem och kräva inlösen av bostäder. Eftersom man arbetar med tre olika korridorer berörs oskäligt många av begränsningar. Många människor tvingas helt i onödan att gå och oroa sig för inlösen av sina hem och hindras att utveckla sina fastigheter. Samtliga fastigheter inom dessa tre korridorer blir i praktiken osäljbara. Detta känns respektlöst mot dem som drabbats. Oklarheten kring om det som avser att bygga är vanlig traditionell järnväg för snabbtåg eller höghastighetståg som kräver betydligt bredare järnvägskorridorer bidrar också till att onödigt stora markområden spärras för annan verksamhet i väntan på beslut. Samma sak gäller osäkerheten om stationslägen, vilket påverkar dragningen av den framtida järnvägen. Jag har frågat infrastrukturministern om han tycker att det är rimligt att åberopar riksintresse för att stoppa all utveckling inom tre olika möjliga järnvägskorridorer, vilka åtgärder han tänker vidta för att begränsa antalet järnvägskorridorer och därmed antalet onödigt drabbade fastighetsägare samt vilka åtgärder han tänker vidta för att minimera den tid som oroliga markägare ska tvings vänta på besked. Svaret från ministern visar att han frånsäger sig allt ansvar för den extremt långa tid som drabbade markägare och kommuner tvingas vänta på besked. Inget i svaret antyder att ministern tänker agera. En möjlighet vore att lyssnade på de tre mest berörda kommunerna och i alla fall snabbt avförde den norra järnvägskorridoren som alternativ. Då återstår i vart fall bara två korridorer söder om . Men ett ännu viktigare besked, som även ministern kan bidra till, vore att ange ett datum när slutligt beslut senast kommer att fattas av regeringen. vet ingen hur drabbade markägare kommer att leva i ett vakuum och inte veta vad som händer med deras fastigheter. Det känns orimligt i en rättsstat att ansvarig minister inte vill lyfta ett finger för att snabba på processen. Jag har faktiskt bara en enda konkret fråga till infrastrukturministern i denna första omgång: Kan infrastrukturministern utlova att regeringen kommer att fatta slutligt beslut i frågan om tillåtlighetsprövning före valet ? Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera sammanträdet till . § 16 (forts.) Svar på interpellationerna 2020/21:366, 369 och 370 om riksintressen och planerade stambanan mellan och 58 (SD): Som göteborgare och hamnarbetare känner jag starkt för järnvägen till och från hamn. är ett nav som hanterar mycket godstrafik, och godstrafiken är viktig för hamn. Även flygplats nyttjar en hel del godstrafik även om där mest sker persontrafik. Vad gäller infrastruktur kan jag tala om för minister att vi är väldigt positiva till byggandet av nya stambanor. Frågan är bara vilka stambanor vi ska ha. Vi sverigedemokrater tycker att om man bygger en väg ska den kunna nyttjas av bilar, lastbilar och motorcyklar. Jag antar att ministern tycker likadant. Men i det här fallet, när man ska bygga höghastighetsjärnväg, bygger man bara för snabba tåg. Det innebär att man bygger en väg bara för Porschar och snabba motorcyklar, och det kan vi inte acceptera. Vad gäller transportleden mellan och via kan jag tycka så här. Vi har Kust till kust-banan, och den behöver uppdateras. Jag uppfattade att så ska ske, vilket innebär att godsflödet säkras. Där har jag dock en intressant tanke som jag måste dryfta med . Det är att i har vi ingen tradition av att bygga järnväg på bro, det vill säga brofundament som järnvägen går på. Vi har haft en del tragiska olyckor vid obevakade järnvägsövergångar – en för inte alltför länge sedan, när en snöskoter kördes på och två flickor förolyckades. Hade vi lyft upp järnvägen hade vi sparat mark, för då hade man kunnat nyttja marken i närområdet till lantbruk med mera. Detta är vad jag förstår en sträcka på någonstans mellan fem och , och det hade varit en underbar sträcka att pröva att bygga ny järnväg på i stället för dagens järnväg, där man sitter och studsar på X2000. Jag menar att det skulle få upp hastigheterna, öka trafiksäkerheten och ta bort suiciden. Det finns många fördelar. Man slipper snövallar. Sträckan mellan och hade varit underbar för detta. Det är min förhoppning att man upptäcker att det här också är ett snabbt sätt att bygga framtidens järnväg. Ballasterad järnväg passar kanske för godstrafik, men framtidens järnväg måste ju vara ny. Jag hade gärna sett att vi hade provat ännu mer modern teknik och testat hyperloop. är det lite tidigt, men de håller på och testar den tekniken. går det vi kallar höghastighetståg i . Vi hade lätt kunnat trimma hastigheten på befintlig järnväg med SJ:s nya X 2000-tåg, vilket hade varit ett mycket mer effektivt sätt att driva järnväg. Dock hade man behövt underhålla lite mer för att göra resan bekväm. Men ju fortare man kör på marknivå, desto mer åksjuk blir du som människa när allting bara svischar förbi. Jag får ändå försöka ställa frågan till . Har ni ens funderat på att bygga den här sträckan på bro? Det hade underlättat till exempel för kommunerna med marktillgång med mera. 59 Infrastrukturminister (S): Tack, samtliga interpellanter, när det gäller frågan om sträckan –! Den är otroligt viktig – låt mig först av allt slå fast det – inte minst eftersom det är ett viktigt pendelstråk. Men är det också ett stråk där järnvägen inte har rätt kvalitet. Det går alldeles för sakta. Vi behöver öka andelen spårbunden trafik i den här regionen, inte minst för att avlasta väg 40. Där är det trångt med de bussar och lastbilar och den persontrafik som går. Jag har själv kört där . Det är skälet till att regeringen redan i den förra nationella planen lyfte in –som början på byggandet av nya stambanor. Jag välkomnar det resonemang som för om att i ett sådant bygge pröva olika produktionstekniker. Det är ett uppdrag som har och ska redovisa till regeringen – hur man för att bygga effektivare och hålla nere kostnaderna kan prova olika produktionstekniker. Men man ska naturligtvis också titta på andra sätt att bygga effektivt. Jag utesluter inte alls möjligheten att bygga med den här typen av broteknik. Det minskar markåtgången. Låt oss se vad som är möjligt, och låt oss använda tiden av järnvägsbyggande till att också utveckla järnvägsbyggandet. Själva grundfrågan handlar dock om den konflikt som jag tror att vi alla känner till och som ofta finns när man bygger infrastruktur – den mellan de olika intressen som finns, mellan markägare och riksintressen och ofta också försvarsintressen. Det är en tuff målkonflikt, som kanske inte så mycket är politisk mellan olika partier. Jag tror att alla brottas med att tala om att här är en korridor där vi har ambitionen att planera för byggandet av en väg eller järnväg och så snabbt det är möjligt kunna krympa ned den, dock inte på ett sätt som bidrar till att det blir för kostsamt att genomföra bygget. Det här har regeringen tagit ansvar för genom att uppdra åt , , , och att tillsammans med göra en utredning. Den tillsattes och gör nu en översyn av de olika anspråk som finns på områden av riksintresse. I uppdraget ingår att se över och precisera kriterierna för vilka områden som ska anses vara av riksintresse, utvärdera om de nuvarande anspråken på områden av riksintresse motsvarar de kriterier som tas fram och ta ställning till om dessa anspråk behöver ändras. Sammantaget är hela tanken med den här översynen att den ska leda till en kraftig minskning av såväl antalet anspråk på områden av riksintresse som den samlade areala utbredningen. Det är egentligen det som är utgångspunkten. Jag har förståelse för den diskussion som både och lyfter fram – att det finns en oro att det här området är utpekat som en potentiell byggyta. Så har det väldigt ofta varit. Kan vi hitta smartare sätt att smalna av korridoren och ge besked tidigare? Det är klart att det förenklar för både kommuner och regioner i deras planeringsarbete. Det förenklar också för markägare och andra att veta vilken mark som kommer att tas i anspråk. Det här är ett arbete som fortgår, och jag tror att det är viktigt att vi blir än smartare och tydligare i fråga om hur vi ska dra sträckningar och hur vi ska kunna bygga infrastruktur både till lägre kostnad och effektivare. Jag välkomnar att vi har en sådan här diskussion. Det är viktigt eftersom vi står inför mycket stora infrastrukturinvesteringar. Vi har ju nu en socialdemokratiskt ledd regering, och då bygger vi väldigt mycket mer infrastruktur än vad som tidigare gjordes. 60 (M): Tack, statsrådet, för svaret – även om jag inte heller nu får något riktigt konkret svar på frågan, det vill säga vilka åtgärder statsrådet ämnar vidta för att minimera påverkan av riksintressen på bostadsbyggande och stadsutveckling. Om man lite ska dra historiken fram till det uppdrag som statsrådet själv nämner började det med att kritiserade statens hantering av riksintressen och konstaterade att de utgjorde ett hinder för kommunerna i bostadsbyggandet. Med anledning av detta tillsatte alliansregeringen en utredning, den så kallade , som presenterade sitt slutbetänkande , när vi hade bytt regering. Några åtgärder har vidtagits, men det kvarstår uppenbarligen problem, vilket situationen med Götalandsbanan illustrerar på ett väldigt tydligt sätt. Detta har också konstaterat i sin uppföljning , där man uttryckligen skriver: ”Lagstiftningen kring riksintressena och hur de hanteras är fortsatt föremål för stor kritik som bostadsfrågan växer i betydelse.” Jag tycker att det är bra att statsrådet tar upp det uppdrag som regeringen gav till och de fem så kallade riksintressemyndigheterna. Problemet är nämligen att tidsaspekten för anspråken, exempelvis gällande infrastruktursatsningar, inte nämns någonstans i direktiven för det uppdraget.