prop · H90341 · 2021-11-02 00:00:00 — efter mottagandet inte kan betala med befriande verkan till överlåtaren eller Visserligen kan gäldenären instrueras att fortsätta betala till överlåtaren eller pantsättaren, men i varje fall då instruktionen innebär att överlåtaren respektive pantsättaren ges möjlighet att uppbära betalning för egen räkning torde det medföra att rådigheten inte anses tillräckligt avskuren för att transaktionen ska uppnå borgenärsskydd. Som anförts ovan är i behov av att snabbt och effektivt kunna ta emot säkerheter, inte minst i krissituationer när krediter kan behöva lämnas med kort varsel. Ett krav på denuntiation vid pantsättning av enkla skuldebrev som säkerhet för sådan kreditgivning kan skapa Vidare innebär en pantsättning av skuldebrev till ingen förändring för kredittagarna eftersom betalningar fortsatt ska ske till det pantsättande kredit- eller värdepappersinstitutet. Övervägande skäl talar därför för att det bör införas ett undantag från kravet på denuntiation i skuldebrevslagen när ett institut pantsätter enkla direktion tar upp frågan om vilka pantsättare som bör omfattas av undantaget och anser att samtliga finansiella företag som kan vara motparter till och tredje parter som ställer pant till säker- het för en nödkreditmottagares skuld bör omfattas. bygger emellertid på att undantaget såvitt avser enkla skuldebrev ska omfatta motsvarande krets som i 22 § andra stycket skuldebrevslagen, dvs. kredit- eller värdepappersinstitut. Utredningen har inte gjort någon bedöm- ning av en eventuell utvidgning av denna krets, varför den frågan inte ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringens förslag: ska få besluta om sådana krav på en central motpart från tredjeland som följer av EU:s förordning om OTC- derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Ett sådant beslut ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Förvaltningsrätten i anser att det inte är självklart att Riks- bankens beslut ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Skälen för regeringens förslag: I och rådets för- ordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister) finns – såvitt nu är av intresse –bestämmelser om centrala motparter och deras clearingmedlemmar. Kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister finns i lagen (2013:287) med 2021/22:41 kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Enligt EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och trans- aktionsregister får Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten () godkänna att en central motpart från tredjeland bedriver gränsöver- skridande verksamhet inom EES, om den centrala motparten uppfyller vissa krav (artikel 25). Det gäller bl.a. krav som nationella centralbanker ställer på centrala motparter från tredjeland (artikel 25.2b b). Svensk rätt innehåller inte något uttryckligt stöd för att ska få ställa sådana krav på centrala motparter från tredjeland som avses i EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Det bör därför införas sådana bestämmelser. Med en sådan ordning kan motverka allvarliga störningar av det finansiella systemet i . beslut enligt EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister och lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten (5 §). Eftersom det inte bör göras någon skillnad mellan beslut och beslut vid tillämpning av EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister anser regeringen, till skillnad från Förvaltningsrätten i , att också beslut av bör få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regeringens förslag: ska få tillhandahålla och ta ut avgifter för likviditets- och kreditfaciliteter som följer av tillsynsförordningen. ska ge tillfälle att lämna synpunkter innan den tillhandahåller en likviditets- och kreditfacilitet. ska få meddela föreskrifter om avgifterna. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: och rådets förord- ning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinsti- tut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (tillsynsförordningen) innehåller bestämmelser om kapitalkrav för kreditinstitut och värdepappersbolag (institut). Kompletterande bestämmelser till tillsynsförordningen finns i lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. Tillsynsförordningen innebär – såvitt nu är av intresse – att kreditinstitut ska uppfylla ett likviditetstäckningskrav (artikel 412.1). nens delegerade förordning (EU) 2015/61 av om komplettering av och rådets förordning (EU) nr 575/2013 när det gäller likviditetstäckningskravet för kreditinstitut gäller bl.a. att likvidi- tetstäckningskravet ska vara lika med kvoten av ett instituts likviditetsbuffert mot dess likviditetsutflöden på och Prop. 2021/22:41 ska uttryckas i procent. För att få ingå i likviditetsbufferten ska likvida tillgångar uppfylla vissa krav. Vid tillämpning av förordning (EU) 2015/61 får institut vid beräkningen av likviditetsbufferten räkna med likviditets- faciliteter (artikel 12) och kreditfaciliteter (artikel 19) som tillhandahålls av en centralbank i viss utsträckning. Svensk rätt innehåller inte något uttryckligt stöd för att ska få tillhandahålla sådana likviditets- och kreditfaciliteter som avses i förordning (EU) 2015/61. Det bör därför införas bestämmelser om detta. Med en sådan ordning kan institut vid beräkning av likviditetsbufferten få räkna med likviditets- och kreditfacili- teter som tillhandahålls av i viss utsträckning. bör ge tillfälle att lämna synpunkter innan den beslutar om att tillhandahålla sådana faciliteter. För att finansiera verksamheten bör få ta ut avgifter för faciliteterna och meddela föreskrifter om avgifterna. 20.4Databasen för övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna Regeringens förslag: Databaslagen ska anpassas till den nya riks- bankslagen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Utred- ningen föreslår inte att ska ha direktåtkomst till uppgifterna i databasen i bankens verksamhet avseende det finansiella systemet. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: För övervakning och tillsyn finns hos en databas för övervakning av och tillsyn över finansmarknaderna. Uppgifter får bl.a. behandlas i databasen för sammanställning och analys om de behövs i verksamhet för att främja ett säkert och effektivt betalnings- väsende. har direktåtkomst till de uppgifterna (2 och 6 §§ lagen [2014:484] om en databas för övervakning och tillsyn över finans- marknaderna, förkortad databaslagen). Eftersom uttrycket ett säkert och effektivt betalningsväsende utmönstras ur den nya riksbankslagen bör databaslagen ändras på så sätt att uppgifter får behandlas i databasen om de behövs i verksamhet avseende det finansiella systemet. bör också i fortsättningen ha direktåtkomst till sådana uppgifter. I databasen får bl.a. behandlas uppgifter som har samlats in med stöd av 6 kap. 9 § första och andra styckena lag (3 § databaslagen). Eftersom lag upphör bör hänvisningen i databaslagen ersättas med en hänvisning till motsvarande bestämmelser i den nya riksbanks- lagen. 2021/22:41 20.5 Regeringens förslag: Offentlighets- och sekretesslagen ska anpassas till den nya riksbankslagen. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Sekretess gäller för uppgift om inne- hav av finansiella instrument som har lämnats till en myndighet, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör lider skada eller men och uppgiften har lämnats till följd av anmälnings- skyldighet enligt 9 kap. 5 § lag (32 kap. 6 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]). Med anledning av att det införs en ny riks- bankslag bör sekretess gälla för uppgifter om innehav av finansiella instru- ment som har lämnats av ledamöter i fullmäktige, utom när det gäller ord- föranden och vice ordföranden, och arbets- och uppdragstagare vid Riks- banken med stöd av den nya riksbankslagen. Sekretess hos i dess verksamhet enligt databas- lagen hindrar inte att en uppgift lämnas till i dess verksamhet för att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende (30 kap. 8 a § offentlighets- och sekretesslagen). Eftersom uttrycket ett säkert och effektivt betalningsväsende tas bort från den nya riksbankslagen bör den sekretessbrytande bestämmelsen ändras till att avse uppgifter som lämnas till i dess verksamhet avseende det finansiella systemet, vilket är ett något vidare begrepp. Denna ändring korresponderar mot förslaget att uppgifter får behandlas i databasen för övervakning och tillsyn över finansmarknaderna om de behövs i verksamhet avseende det finansiella systemet (se avsnitt 20.4). 20.5.2Sekretess vid övervakning av det finansiella systemet Regeringens bedömning: Det behövs inte någon ny bestämmelse om sekretess för uppgifter som inhämtas för övervakning av det finansiella systemet. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att det ska införas en ny sekretessbestämmelse till skydd för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållan- den som förekommer i verksamhet med övervakning av det finansiella systemet. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens bedömning: Tillsynssekretessen på finans- marknadsområdet gäller för uppgift om affärs- eller driftförhållanden hos den som tillsynen avser, om det kan antas att denne lider skada om Sekretess gäller vidare för uppgift om ekonomiska eller Prop. 2021/22:41 personliga förhållanden för annan som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som myndighetens verksamhet avser (30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen). Begreppet tillsyn ska inte ges en alltför snäv tolkning utan får anses omfatta alla de fall där en myndighet har en övervakande eller styrande funktion (prop. 1979/80:2 Del A s. 233). Utredningen föreslår att det ska införas en ny sekretessbestämmelse till skydd för uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden som förekommer i verksamhet med övervakning av det finansiella systemet. Regeringen konstaterar emellertid att tillsynssekre- tessen gäller i verksamhet med övervakning av det finansiella systemet (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 233, prop. 2013/14:161 s. 36 och prop. 2015/16:5 s. 708). Det saknas därför skäl att införa en sådan ny sekretessbestämmelse som utredningen föreslår. 20.5.3Sekretess vid fredstida krissituationer och höjd beredskap Regeringens bedömning: Det behövs inte någon ny bestämmelse om sekretess för uppgifter om fredstida krissituationer och höjd beredskap. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att det ska införas en ny sekretessbestämmelse för uppgifter som hänför sig till olika former av avvecklings-, betalnings- och clearingsystem som tillhandahålls av privata eller offentliga aktörer. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och anser att uppgifterna ska omfattas av ett starkare sekretesskydd. anser dessutom att verksamheter hos de aktörer som är av särskild betydelse för genomförande av betalningar ska omfattas av sekretessen. Försvarsmakten, direktion, , Säkerhetspolisen och TU Medier i avstyrker förslaget. Försvars- makten, Säkerhetspolisen och TU Medier i anser att uppgifterna omfattas av sekretess, bl.a. försvarssekretess. menar att sekretessen har fått ett för brett tillämpningsområde och att det i vart fall inte finns skäl att inskränka meddelarskyddet. direktion menar att sekretessen har ett oklart tillämpningsområde och att det är oklart hur sekretessen förhåller sig till tillsynssekretessen. Skälen för regeringens bedömning: I offentlighets- och sekretesslagen finns bestämmelser om skydd för det allmännas intressen. Det finns en allmän bestämmelse om sekretess vid fredstida krisplane- ring (18 kap. 13 § offentlighets- och sekretesslagen). Enligt den bestäm- melsen gäller sekretess för uppgift som hänför sig till en myndighets verksamhet som består i risk- och sårbarhetsanalyser avseende fredstida krissituationer, planering och förberedelser inför sådana situationer eller hantering av sådana situationer, om det kan antas att det allmännas möjlig- 2021/22:41 heter att förebygga och hantera fredstida kriser motverkas om uppgiften röjs. Vidare gäller sekretess för uppgift som rör verksamhet för att försvara landet eller planläggning eller annan förberedelse av sådan verksamhet eller som i övrigt rör totalförsvaret, om det kan antas att det skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikets säkerhet om uppgiften röjs (15 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). I offentlighets- och sekretesslagen finns också bestämmelser om skydd för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Sekretess gäller för sådan uppgift om en enskilds affärs- eller driftför- hållanden som har lämnats till följd av särskild lagstiftning om uppgifts- skyldighet i frågor som rör samhällsplanering eller försörjningsberedskap eller försörjningsberedskap vid oljekriser, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs (38 kap. 6 § offentlighets- och sekretesslagen). Sekretess gäller vidare i en statlig myndighets verksamhet som består i tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet, bl.a. för uppgift om affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att denne lider skada om uppgiften röjs (30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen). Sekretess gäller slutligen i en statlig myndighets verksamhet som består i övervakning eller kontroll för sådan uppgift om en enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden som på begäran har lämnats av någon som är skyldig att lämna uppgifter till myndigheten, om övervakningen eller kontrollen sker enligt viss lagstift- ning på finansmarknadsområdet (30 kap. 6 § offentlighets- och sekretess- lagen). Sammantaget bedömer regeringen att det finns bestämmelser som på ett tillfredsställande sätt skyddar uppgifter vid förberedelse inför och i fredstida krissituationer och vid höjd beredskap för system för betal- ningar och transaktioner med finansiella instrument. Regeringen lämnar därför inte något förslag om en ny sekretessbestämmelse på området. Sekretess vid anställning av riksbankschef och Regeringens förslag: Sekretess ska gälla i ärende om anställning av riksbankschef och vice riksbankschef. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och TU Medier i avstyrker för- slaget på den grunden att det är av stort allmänintresse att veta vilka personer som sökt men inte fått anställning som riksbankschef eller vice Skälen för regeringens förslag: Sekretess gäller i ärende om anställ- ning av myndighetschef vid en förvaltningsmyndighet som lyder omedel- bart under regeringen för uppgift som lämnar eller kan bidra till upplys- ning om en enskild kandidats identitet, om det inte står klart att uppgiften Prop. 2021/22:41 kan röjas utan att den enskilde lider men. Sekretess gäller inte beslut i ärende eller uppgift om den som har fått anställningen. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst (39 kap. 5 b § offentlighets- och sekretesslagen). Offentlighetsprincipen är av mycket stor betydelse för allmänhetens in- syn i statsförvaltningen, bl.a. i fråga om anställningsärenden. Allmänheten ska i så stor utsträckning som möjligt ha förutsättningar att bedöma att endast sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet beaktats vid en anställning. Varje inskränkning av offentligheten måste mot denna bak- grund alltid övervägas noga. Det är direktionen, dvs. riksbankschefen och de vice riksbankscheferna som kollektiv, som leder verksamhet och beslut om anställ- ning av riksbankschef och vice riksbankschefer är av stor strategisk betydelse för verksamhet. ansvarar för verksam- het av nationell karaktär och är av stort intresse för medborgarna. Förslaget innebär att riksbankschefen och de vice riksbankscheferna i fortsättningen ska rekryteras i ett öppet anställningsförfarande. Riksbankschefen och de vice riksbankscheferna bör rekryteras ur en grupp av mycket kvalificerade personer. Riksbankschefen och de vice riksbankscheferna har emellertid inte tidigare rekryterats i ett öppet anställningsförfarande och det får – på motsvarande sätt som vid rekryte- ring av myndighetschefer under regeringen (prop. 2009/10:56 s. 19 f.) – antas att offentlighet i ett sådant förfarande kommer att medföra att inte tillräckligt många kvalificerade personer anmäler sitt intresse. Mot den bakgrunden anser regeringen, till skillnad från och TU Medier i , att motsvarande sekretess som gäller vid anställning av myndighetschefer under regeringen bör gälla vid anställning av riksbankschef och vice riksbankschef, dvs. att huvudregeln bör vara att uppgifter om de som anmält intresse för dessa anställningar bör omfattas av sekretess. Genom förslaget ökas rekryteringsbasen vid anställning av riksbankschef och vice riksbankschefer och därmed förut- sättningarna för att kunna anställa de lämpligaste personerna. Regeringens förslag: Hänvisningen till lag i lagen om betal- ningsväsendet under krigsförhållanden ska ersättas av en hänvisning till den nya riksbankslagen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår, i fråga om lagen om betalningsväsendet under krigs- förhållanden, att regeringens bemyndigande att meddela föreskrifter på vissa av ansvarsområden och utbetalningskort ska utvidgas och att uttrycket konungen ska utmönstras. Utredningen föreslår, i fråga om moratorielagen, att samverkansformerna ska gälla i stället för fullmäktige och, i fråga om växelprotestlagen, att lagen Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. 2021/22:41 I fråga om lagen om betalningsväsendet under krigsförhållanden avstyr- ker Försvarsmakten, Kammarrätten i och direk- tion förslaget om att utvidga regeringens bemyndigande att meddela före- skrifter på vissa av ansvarsområden. Remissinstanserna anser att förslaget i praktiken innebär att byter huvudman från till regeringen under krigsförhållanden. Försvarsmakten, Bank- girocentralen , Kammarrätten i och Pensionsmyndig- heten avstyrker förslaget om att utvidga regeringens bemyndigande att meddela föreskrifter om utbetalningskort. Kammarrätten i anser att förslaget kommer i konflikt med grundlagen och Pensionsmynd- igheten anser att regleringen av utbetalningskort är föråldrad. Riksgälds- kontoret anser att fler aktörer ska vara skyldiga att lösa in utbetalningskort vid höjd beredskap. Försvarsmakten och Kammarrätten i av- styrker förslaget om att utmönstra uttrycket konungen. I fråga om moratorielagen anser direktion att tillämpnings- området för lagen bör utvidgas till att även gälla i fredstida krissituationer. I fråga om växelprotestlagen anser direktion att lagen bör kvarstå. Enligt direktionen framgår det inte av utredningens förslag om växelprotestlagen vilar på internationella överenskommelser. Direktionen anser att behovet av fullmaktslagstiftning om växlar och checkar inte har utretts tillräckligt. Skälen för regeringens förslag Lagen om betalningsväsendet under krigsförhållanden Bestämmelser om s.k. fullmaktslagstiftning finns i regeringsformen. Är riket i krig eller krigsfara eller råder sådana extraordinära förhåll- anden som är föranledda av krig eller av krigsfara som riket har befunnit sig i, kan regeringen med stöd av bemyndigande i lag genom förordning meddela sådana föreskrifter i visst ämne som enligt grundlag annars ska meddelas genom lag. I en lag med ett sådant bemyndigande ska det noga anges under vilka förutsättningar bemyndigandet får utnyttjas (15 kap. 6 §). Ett sådant bemyndigande får inte vidaredelegeras till någon av reger- ingens myndigheter (15 kap. 8 §). Lagen (1957:684) om betalningsväsendet under krigsförhållanden är en fullmaktslag. Den innebär att regeringen har föreskriftsrätt i fråga på vissa områden vid krigsförhållanden. Enligt lagen om betalningsväsendet under krigsförhållanden får reger- ingen under krigsförhållanden meddela föreskrifter om sedel- och myntutgivning och bankrörelse samt offentliggörande av Riks- bankens räkenskaper (2 §). Utredningen föreslår att tillämpningsområdet för regeringens bemyndig- ande ska utvidgas till verksamhet i stort. I likhet med Försvarsmakten, Kammarrätten i och Riks- bankens direktion anser regeringen att det inte är lämpligt att tillämpnings- området för regeringens bemyndigande ska utvidgas till verksamhet i stort, dvs. i praktiken att under krigsförhållanden byter huvudman, och att förslaget inte bör genomföras. Enligt lagen om betalningsväsendet under krigsförhållanden får reger- ingen under krigsförhållanden föreskriva att ska vara skyldig att inlösa olika former av utbetalningskort och att statliga myndigheter ska Prop. 2021/22:41 ta emot sådana kort som betalning (4 §). Utredningen föreslår att vid höjd beredskap ska vara skyldig att inlösa utbetalningskort som har getts ut av staten och distribuerats till allmänheten och att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, ska få meddela föreskrifter på området. En fullmaktslagstiftning karaktäriseras av att den innebär ett bemyndig- ande för regeringen att under krigsförhållanden meddela föreskrifter i visst ämne som enligt grundlag ska meddelas genom lag. Utredningens förslag innebär att det i lag fastställs att ska inlösa olika former av utbetalningskort i vissa fall och skyldigheten är inte beroende av regeringens föreskrifter. Till det kommer att regeringens bemyndigande inte är beroende av att det föreligger krigsförhållanden. Enligt regeringens mening har en sådan ordning inte karaktären av fullmaktslagstiftning och omfattas inte av bestämmelserna i 15 kap. regeringsformen. I likhet med Försvarsmakten, , Kammarrätten i och anser regeringen att förslaget inte kan genom- föras och att nuvarande ordning därför ska fortsätta att gälla. Regeringen anser att det inom ramen för detta lagstiftningsärende inte finns skäl att göra en allmän översyn av lagen om betalningsväsendet under krigsförhållanden, vilket efterfrågat. Vid sådant förhållande finns – som Försvarsmakten och Kammarrätten i är inne på – inte heller skäl att se över 5 och 6 §§ lagen om betalnings- väsendet under krigsförhållanden. Lagen om betalningsväsendet under krigsförhållanden bör sammanfatt- ningsvis kvarstå oförändrad utom när det gäller hänvisningen till lag (2 §). Bestämmelser om växlar och checkar finns i växellagen (1932:130) och checklagen (1932:131).