prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — 2005/06:99 s. 45). Därmed kommer också barnets rätt att få information och komma till tals att regleras på samma sätt i frågor om vårdnad, boende och umgänge som motsvarande rättigheter regleras inom adoptionsprocessen (4 kap. 3 § ). Genom att använda uttrycket åsikter tydliggörs att det inte handlar om att barnet måste ta ställning i specifika frågor. Rätten att komma till tals är bredare än så. Detta kan förväntas stärka särskilt yngre barns rätt att komma till tals, men även rätten för de barn som inte vill ta ställning mellan sina föräldrar. Regeringen anser vidare att en motsvarande justering – där uttrycket Prop. 2020/21:150 vilja byts mot åsikter – bör göras i 21 kap. 1 § , som reglerar verkställighet av domar och beslut i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Utredningen lämnar inte något sådant förslag, men uttryckets betydelse där är densamma som i 6 kap. och justeringen – som efterfrågas av flera remissinstanser – skapar bättre enhetlighet i regleringen. Att barnets ålder och mognad ska beaktas medför, precis som , att hänsyn ska tas i högre grad till de äldre barnens åsikter än till de yngre Enbart ålder kan dock inte avgöra vikten av ett barns åsikter. mycket ett barn förstår är inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. Mognad avser förmågan att förstå och bedöma konsekvenserna av en särskild fråga, varvid den fortlöpande utvecklingen av barnets förmågor måste beaktas (se prop. 2015/2016:180 s. 134). gäller alltjämt att om barnet har nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa (21 kap. 5 §). Om ett barn inte vill framföra åsikter, måste det respekteras Utredningen föreslår vidare att det i inledningen av 6 kap. ska tas in en generell bestämmelse om att, ifall ett barn inte framför sina synpunkter, hans eller hennes åsikter eller inställning så långt det är möjligt ska klarläggas på annat sätt. Det är emellertid, som även bl.a. är inne på, viktigt att komma ihåg att barnets rätt att framföra åsikter är en möjlighet för barnet, inte en skyldighet. inte vill framföra några åsikter, måste det respekteras. inte någon begränsning i t.ex. en socialnämnds eller en medlares ansvar att bedöma om en överenskommelse mellan föräldrarna är till barnets bästa. Det utgör inte heller något hinder mot att nämnden eller en medlare samtalar med personer i barnets omgivning, för att kunna ta ställning till vad som är bäst för barnet. Något krav på att barnets åsikter eller inställning ska klarläggas på annat sätt, om barnet inte framför några synpunkter, bör dock enligt regeringen inte införas. Barnets rätt att bli hört slås fast i den nya portalparagrafen om barnets rätt att komma till tals och den gäller därmed i samtliga frågor om vårdnad, boende och umgänge. De mer specifika bestämmelser som anger hur barnets åsikter ska hämtas in i samband med en utredning om vårdnad, boende eller umgänge eller i samband med s.k. snabbupplysningar bör enligt regeringen även fortsättningsvis vara placerade i förfarandereglerna i 6 kap. 19 och 20 §§ (se nedan). Hur barnets åsikter mer konkret ska hämtas in i andra fall, t.ex. inför att ett avtal mellan föräldrarna godkänns eller vid medling, är inte närmare reglerat i och bör även i fortsättningen avgöras av omständigheterna i det enskilda fallet. förslag motsvarande utredningens lämnas därför inte i denna del. Stärkt rätt att få komma till tals inom ramen för snabbupplysningar och För att domstolen ska få kännedom om ett barns åsikter måste det finnas någon form av utredning där de framgår. Det kan åstadkommas genom att domstolen hämtar in upplysningar från socialnämnden, eller – om det 2020/21:150 behövs utredning utöver det – ger socialnämnden eller något annat organ i uppdrag att verkställa en utredning (6 kap. 19 och 20 §§ ). Om domstolen ger någon i uppdrag att verkställa en utredning, ska den som verkställer utredningen – om det inte är olämpligt – försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten samt lämna förslag till beslut (19 § fjärde stycket). Domstolen får också i mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge fatta interimistiska beslut, dvs. beslut som gäller fram till dess att frågan avgjorts genom en dom eller ett beslut som fått laga kraft eller föräldrarna träffat ett avtal i frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Innan ett sådant beslut meddelas kan domstolen hämta in s.k. snabbupplysningar från socialnämnden. Nämnden ska då – om det är lämpligt – höra föräldrarna och barnet (20 § andra stycket). Det är alltså vanligtvis socialnämnden som ska se till att barnet ges möjlighet att framföra sina åsikter, och nämnden har inom ramen för sina uppgifter ett ansvar för att säkerställa barnets delaktighet. Ytterst är det dock domstolen som ansvarar för att barnets rätt till delaktighet respekteras i ett mål om vårdnad, boende eller umgänge. Det är viktigt att säkerställa inte bara att barn kommer till tals, utan att de får göra det i ett tidigt skede. Ett interimistiskt beslut i ett mål, t.ex. om hos vilken förälder ett barn ska bo, kan nämligen ha en styrande inverkan på den slutliga utgången i målet. Det är vidare inte obligatoriskt för en domstol att hämta in en särskild utredning i alla mål och ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Ju mer kompletta en socialnämnds upplysningar är, desto mindre torde behovet vara av ytterligare utredning. Det ger bättre förutsättningar för ett snabbt avgörande av målet – vilket ofta är till barnets bästa. För att stärka barns rätt att komma till tals föreslår utredningen även förändringar i förfarandereglerna i 6 kap. 19 och 20 §§. Utredningen föreslår att det ska klargöras i lag att utgångspunkten är att den som utför en utredning i frågor om vårdnad, boende och umgänge, om det inte är olämpligt, ska höra barnet och redovisa barnets åsikter eller inställning för rätten. Det ska inte, som regleringen antyder , vara tillräckligt att barnets inställning klarläggs på något annat sätt utan att utredaren träffar barnet. Utredningen föreslår vidare att det även när socialnämnden ska lämna snabbupplysningar görs tydligare att utgångspunkten är att föräldrarna och barnet ska höras. Detta görs genom att regleringen ändras från att föräldrarna och barnet ska höras om det är lämpligt, till att de ska höras om det inte är olämpligt. Att det finns brister i redovisningen av barns uppgifter behöver, som redan har konstaterats, inte innebära att barnets åsikt inte har beaktats av utredaren eller av domstolen. Det kan finnas olika skäl till att åsikten inte redovisas. En utebliven redovisning kan i vissa fall motiveras av omsorg om barnet. Det kan också vara så att redan beaktandet av andra omständigheter motiverar ett beslut eller en dom med ett visst innehåll. Utredningen har funnit att barnets bästa genomgående förefaller vara avgörande för utredares förslag till beslut och för domstolars avgöranden i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Utredningen bedömer vidare att utredare och domare generellt synes göra en, utifrån barnets enskilda situation, nyanserad bedömning av barnets bästa. Det är ändå väsentligt att det finns ett tydligt regelverk som säkerställer att barn i praktiken ges möjlighet att – i rätt sammanhang och på rätt sätt – framföra det som de verkligen känner och vill ha sagt. Regeringen delar utredningens uppfattning att, för att säkerställa att barn kommer till tals i större utsträckning än , även förfarandereglerna i 6 kap. 19 och 20 §§ bör ändras. Rätten att komma till tals inom ramen för en utredning (19 §) bör tydliggöras och stärkas genom att det slås fast att utgångspunkten är att barnet ska få komma till tals direkt, alltså höras, och inte genom att utredaren försöker klargöra barnets inställning på något annat sätt. Utgångspunkten bör vidare vara att barnet och föräldrarna hörs även inför att snabbupplysningar lämnas, vilket – som utredningen föreslår –bör markeras genom att det i 20 § anges att barnet och föräldrarna ska höras om det inte är olämpligt och inte bara, som det anges , om det är lämpligt. …en rätt för alla barn – oavsett ålder – men inte en skyldighet… Bedömningen av i vilka fall ett barn ska höras och i vilka fall det av ett eller annat skäl är olämpligt måste – liksom – göras i varje enskilt fall. När den nuvarande bestämmelsen i 19 § om att den som verkställer en utredning ska försöka klarlägga barnets inställning om det inte är olämpligt tillkom anfördes som exempel på fall då det inte är lämpligt att klarlägga barnets inställning att barnet inte är gammalt eller moget nog att ha en egen uppfattning i saken (prop. 1994/95:224 s. 54). anses det inte finnas någon nedre åldersgräns för när barn ska ges möjlighet att komma till tals. Barn anses kunna bilda åsikter , även om barnet inte kan uttrycka dessa åsikter verbalt (se t.ex. CRC/C/GC/12 p. Barnets åsikter ska vidare beaktas även om barnet inte kan ge uttryck för en tydlig inställning i de frågor som ska prövas. Om ett barns åsikter i de frågor som ska bedömas är väl dokumenterade, t.ex. för att barnet har varit föremål för en liknande process eller hörts inom ramen för en avslutad s.k. barnavårdsutredning, kan det dock i undantagsfall vara olämpligt att höra barnet. Rätten att få framföra sina åsikter får inte sammanblandas med förmågan att kunna tala eller uttrycka sig. Enbart det faktum att det är fråga om ett yngre barn är således inte tillräckligt för att det ska anses olämpligt att höra barnet. Barn ska inte riskera att utsättas för press att uttala sig, men ska inte heller fråntas möjligheten att komma till tals på grund av sin låga ålder. Barn vill inte alltid uttryckligen ta ställning mellan sina föräldrar, men barnet kanske på andra sätt förmedlar hos vem av föräldrarna det helst vill bo, t.ex. genom att berätta om relationen till syskon och vänner, sin skola eller aktiviteter som barnet deltar i. Enligt ska varje barn tillförsäkras de rättigheter som följer av konventionen utan åtskillnad av något slag, oavsett bl.a. barnets funktionsnedsättning eller ställning i övrigt (artikel 2, se även artikel 7 i FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning). När det gäller barn som är i stånd att bilda egna åsikter, men som inte ens med hjälpmedel har förmåga att ge uttryck för dessa, bör barnets åsikter så långt det är möjligt hämtas in på något annat sätt. Barnets rätt att få möjlighet att framföra sina åsikter omfattar alltså även den situationen att barnet inte självt kan redogöra för dessa. Hörandet av barnet får då, på det sätt som redan nu torde ske, kompletteras med att utredaren samtalar med personer i barnets omgivning som känner barnet väl. Förhållandena i det enskilda fallet kan dock också vara sådana att barnet av någon anledning inte vill framföra sina åsikter. Rätten att uttrycka åsikter är, som även bl.a. är inne på, en möjlighet för barnet, inte en skyldighet. Barnets önskan om att inte framföra några åsikter ska därför respekteras, och socialnämnden ska i en sådan situation inte försöka klargöra barnets inställning på något annat sätt. Det dock viktigt att lyfta fram att detta inte innebär någon begränsning av nämndens ansvar att utreda och ta ställning till vad som i det enskilda fallet bedöms vara barnets bästa. Det utgör inte heller något hinder mot att nämnden, inom ramen för sin utredning, samtalar med personer i barnets omgivning. Sådana samtal kan ligga till grund för utredarens bedömning av vad som är bäst för barnet. Uppgifterna kan vara nödvändiga för att ge domstolen ett fullödigt beslutsunderlag, såväl i fråga om vad som kan anses vara barnets bästa som för att få underlag för ett i övrigt materiellt riktigt beslut. …och uppgifterna bör som utgångspunkt dokumenteras Redovisningen av barnets åsikter är också viktig. Den som lämnar upplysningar eller verkställer en utredning måste redovisa barnets åsikter för att domstolen vid sin prövning ska kunna beakta dessa. Att barnets åsikter och hur dessa beaktas dokumenteras, i såväl upplysningar och utredningar som avgöranden, möjliggör också en kontroll av att barnets rätt till delaktighet har uppfyllts. Att domstolen redovisar barnets åsikter och hur dessa beaktas är vidare viktigt för att socialnämnden på ett ändamålsenligt sätt ska kunna fullgöra sin skyldighet att i sin omsorg om barn tillgodose det särskilda behov som kan finnas av stöd och hjälp efter att målet avgjorts (se 5 kap. 1 § 9 socialtjänstlagen och CRC/C/GC/12 p. Det kan självfallet finnas undantagsfall när barnets åsikter inte bör dokumenteras i det underlag eller den redovisning som lämnas till domstolen. Det kanske bedöms finnas en risk för att barnet kan ta skada om åsikterna kommer fram. Barnet kan också ha uttryckt att han eller hon inte vill att det som framförs ska avslöjas. Det är dock viktigt att den som talar med barnet, utifrån barnets ålder och mognad, förklarar vikten av att det som barnet framfört kommer fram. Utgångspunkten måste vara att ett barns åsikter i så hög grad som möjligt ska redovisas vid åtgärder och beslut som rör barnet. Det gäller även yngre barn. Rätten att komma till tals bör inte vara villkorad av vårdnadshavarens samtycke Samtal med barn i frågor om vårdnad, boende och umgänge aktualiseras alltid inom ramen för s.k. snabbupplysningar och utredningar. Sådana samtal kan dock även förekomma inför att socialnämnden ska lämna andra upplysningar eller godkänna ett avtal mellan föräldrarna i frågor om vårdnad, boende och umgänge samt inom ramen för samarbetssamtal och under medling. När socialnämnden bedömer att ett samtal med ett barn bör äga rum och barnet har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan, är det barnet som råder över frågan om huruvida ett samtal ska hållas. Barnets medgivande är då både en nödvändig och tillräcklig förutsättning för ett samtal. Det innebär att vårdnadshavarens samtycke till samtalet i dessa fall inte behövs och att samtalet t.o.m. kan äga rum mot vårdnadshavarens vilja. Om ett barn inte har uppnått en sådan ålder och mognad att barnet självt kan bestämma i frågan, kan en vårdnadshavare i de flesta fall förhindra att ett barn hörs (se 6 kap. 11 och 13 §§ ). gäller dock att socialnämnden i utredningar om behovet av att ingripa till ett barns skydd eller stöd, s.k. barnavårdsutredningar, kan tala med ett barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Detsamma gäller i utredningar på initiativ av socialnämnden om överflyttning av vårdnaden på grund av att vårdnadshavaren brister i omsorgen om barnet eller då ett barn stadigvarande vårdats och fostrats i ett annat enskilt hem än föräldrahemmet (11 kap. 10 § tredje stycket socialtjänstlagen). I betänkandet Hållbar socialtjänst – En ny socialtjänstlag föreslås att ska kunna samtala med barn utan vårdnadshavarens samtycke även i samband med s.k. förhandsbedömningar (SOU 2020:47 s. 800). Betänkandet bereds f.n. i . Utredningen har föreslagit att det ska införas en lagstadgad rätt för barn att, även om vårdnadshavarna motsätter sig det, uttrycka sina åsikter i frågor om vårdnad, boende och umgänge i ett samtal med en företrädare för socialnämnden. Detsamma föreslås gälla för samtal med en medlare. Det är viktigt att bestämmelserna om barns rätt att komma till tals och bli hörda är verkningsfulla och att det inte finns hinder mot att de följs. Regeringen delar utredningens bedömning att barns rätt att komma till tals trots att en vårdnadshavare motsätter sig det bör stärkas ytterligare. ger barn en absolut rätt att, antingen direkt eller genom en företrädare eller ett lämpligt organ, komma till tals i frågor som rör dem själva. Den mest uppenbara företrädaren för ett barn är dess föräldrar. I vissa fall, t.ex. när ett vårdnadsmål pågår mellan föräldrarna, finns det dock en risk för intressekonflikter mellan barnet och en av eller båda föräldrarna. I dessa fall finns det ett behov att säkerställa att barnet ges förutsättningar att komma till tals i ett samtal med en annan företrädare (se CRC/C/GC/12 p. 35 och 36). Antalet vårdnadstvister i domstol har ökat markant . Det finns vidare uppgifter i utredningen om att konfliktnivån i många av dem är hög och att t.ex. förekomsten av skyddade personuppgifter har ökat. Det talar för att det i sådana processer finns en risk för intressekonflikter mellan barnet och åtminstone den ena föräldern. Utredningen lyfter också fram att det förekommer att en vårdnadshavare motsätter sig att ett barn hörs inom ramen för en utredning eller inför att snabbupplysningar ska lämnas. En utökad möjlighet för socialnämnden att samtala med ett barn utan samtycke från vårdnadshavaren behövs för att säkerställa dessa barns rätt att komma till tals. Barn bör även i andra sammanhang ha motsvarande rätt att tala med en företrädare för socialnämnden i en fråga om vårdnad, boende eller umgänge, t.ex. inför att socialnämnden ska godkänna ett avtal mellan föräldrarna. Det kan dock förutsättas att samtal mot föräldrarnas vilja mycket sällan kommer att bli aktuellt i sådana situationer. Det handlar här om att föräldrarna i samförstånd, och ibland med socialnämndens hjälp, 2020/21:150 frivilligt träffar en överenskommelse, och behovet av att i sådana fall tvinga fram ett hörande av barnet torde vara högst begränsat. För att inte barnets rätt att komma till tals ska vara beroende av att barnet på egen hand förmår initiera ett samtal, bör regleringen lagtekniskt utformas som en rätt för socialnämnden att höra barnet. Någon motsvarande rätt för en medlare att mot en vårdnadshavares vilja höra barnet bör inte införas. har lång erfarenhet av att samtala med barn, även när en vårdnadshavare motsätter sig det, och har lokaler som är särskilt anpassade för ändamålet. alla gånger fallet med en medlare. Medlare är dessutom ofta privata uppdragstagare, och att tvångsvis begränsa föräldraansvaret bör vara förbehållet en offentlig aktör. Därtill bygger medling på föräldrarnas frivilliga medverkan och vilja att komma överens. Behovet att höra ett barn mot en vårdnadshavares vilja torde därför i praktiken vara ytterst Om en vårdnadshavare motsätter sig att medlaren samtalar med barnet, kan barnets rätt att komma till tals ändå garanteras i samverkan med socialnämnden och domstolen. Det bör understrykas att om ett samtal ska hållas med ett barn, är det alltid angeläget att socialnämnden i första hand eftersträvar att få vårdnadshavarnas godkännande till att ett samtal hålls. Om den ena av eller båda vårdnadshavarna motsätter sig ett samtal med barnet, bör den som ska hålla samtalet vara lyhörd för de skäl som vårdnadshavaren anger. Vårdnadshavaren är den som känner sitt barn bäst och de allra flesta vårdnadshavare vill barnet väl. Det kan i vissa situationer vara bäst för ett barn att ett samtal inte hålls. Enbart det faktum att det pågår en process i domstol behöver inte innebära att det finns en intressekonflikt mellan barnet och dess föräldrar och att dessa inte klarar av att företräda barnet. Ett samtal med ett barn mot en vårdnadshavares vilja bör således alltid föregås av noggranna överväganden. Eftersom ett samtal med ett barn mot en vårdnadshavares vilja innebär ett ingrepp i principen om vårdnadshavarnas beslutanderätt bör vårdnadshavarna alltid informeras innan samtalet med barnet äger rum. När ett samtal ska hållas med ett barn bör socialnämnden också kunna råda över under vilka omständigheter samtalet äger rum. Om socialnämnden anser att det behövs, ska samtalet även kunna hållas utan att vårdnadshavaren är närvarande. Det kan, som även bl.a. JO påpekar, vara praktiskt svårt att få till stånd ett samtal om båda vårdnadshavarna motsätter sig ett samtal. medverkan och bästa möjliga samarbete med vårdnadshavarna är därför även av det skälet alltid att föredra. När fråga uppkommer om att höra ett barn inom ramen för en vårdnadstvist i domstol, torde det emellertid sällan vara fråga om att båda vårdnadshavarna motsätter sig ett samtal med I en sådan situation kan ett samtal praktiskt komma till stånd genom ett samarbete med den andra föräldern. särskilt att stärka barns rätt att komma till tals i situationer när det är en vårdnadshavare som motsätter sig att barnet hörs. Det är dock viktigt att socialnämnden, när en vårdnadshavare motsätter sig ett samtal, är uppmärksam på risken att ett hörande av barnet i den situationen uppfattas som att nämnden, utan sakliga skäl, tar ställning för den andra föräldern och kanske rent av sätter barnet i en svår sits. även i en sådan situation vara lyhörd för de skäl som vårdnadshavaren anför mot att barnet hörs och i första hand söka samförstånd kring det angelägna i att barnets rätt till delaktighet tillgodoses och att det sker på Prop. 2020/21:150 ett för barnet bra sätt. Inga ytterligare ändringar i fråga om barnets rätt till delaktighet Flera remissinstanser menar att de förslag som utredningen lämnar inte är tillräckliga för att säkerställa barnets rätt att komma till tals och vara delaktigt. De anser t.ex. att det bör finnas större möjligheter än att låta barn medverka i en huvudförhandling, att barnet bör få ett eget biträde i vårdnadstvister och att barn bör få egen talerätt i mål om vårdnad, boende eller umgänge, eller att frågorna i vart fall ska utredas vidare. Utredningen överväger frågorna och bedömer att det i dessa delar inte bör genomföras några ändringar. De flesta remissinstanser, däribland flertalet domstolar och kommuner, delar eller invänder inte mot utredningens bedömningar i de aktuella frågorna. Regeringen konstaterar att frågorna är komplexa och att utredningen inte lämnar några förslag här. Det är redan av den anledningen inte aktuellt att inom ramen för detta lagstiftningsärende genomföra några ändringar i dessa delar. 7.1Obligatoriska informationssamtal före en domstolsprocess Regeringens förslag: Föräldrar som överväger att inleda en tvist i domstol i frågor som rör vårdnad, boende eller umgänge ska vid ett informationssamtal få information som syftar till att hitta den lösning som är bäst för barnet. Föräldrarna ska också, om det inte är olämpligt, erbjudas samarbetssamtal och efter behov erbjudas eller vägledas till stöd och hjälp i annan form. Föräldrarna ska som utgångspunkt delta i ett informationssamtal. Enskilda samtal ska dock hållas, om någon av föräldrarna begär det. När föräldrarna inte är överens i frågor om vårdnad, boende eller umgänge ska en förälder som framställer ett yrkande om någon av dessa frågor ha deltagit i ett informationssamtal för att domstolen ska få ta upp ett yrkande om vårdnad, boende eller umgänge till prövning. Samtalet ska ha ägt rum före det att yrkandet framställs. Kravet på deltagande i informationssamtal ska dock inte gälla när ett yrkande om vårdnad, boende eller umgänge redan är upptaget till prövning i målet eller om det finns särskilda skäl. Domstolens beslut att ta upp ett yrkande till prövning trots att en förälder inte har deltagit i informationssamtal ska inte få överklagas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att enbart yrkanden om vårdnad, boende eller umgänge som är tvistiga ska avvisas om en förälder som inte har deltagit 2020/21:150 i informationssamtal framställer ett sådant yrkande. Utredningen föreslår vidare att kravet på informationssamtal ska gälla även i ett mål där ett yrkande om vårdnad, boende eller umgänge redan är upptaget till prövning. Slutligen föreslår utredningen inte något uttryckligt överklagandeförbud för beslut om att ta upp ett yrkande om vårdnad, boende eller umgänge till prövning trots att föräldern inte har deltagit i informationssamtal. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, däribland ombudsmän (), , kommun, och Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd (MFoF), tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem.