prop · H803194 · 2021-05-25 00:00:00 — I avsnitt 7.2 föreslår reger- ingen också att verksamhetsutövaren ska göra en särskild säkerhets- skyddsbedömning och en lämplighetsprövning innan ett förfarande som kräver säkerhetsskyddsavtal inleds. Till skillnad från Swedavia och anser regeringen inte att det bör införas ett särskilt krav på att ingå säkerhetsskyddsavtal om verksamhetsutövaren upptäcker behovet av ett sådant avtal först efter att ett affärsavtal har ingåtts. Att ett säkerhetsskyddsavtal ska vara på plats innan den andra aktören kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten, innebär inte att skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal slutar gälla efter det skedet av förfarandet. Om verksamhetsutövaren felaktigt har bedömt att ett visst förfarande inte kräver säkerhetsskyddsavtal måste verksamhetsutövaren alltså ingå säkerhetsskyddsavtal i efterhand eller avbryta samarbetet i den del det innebär att den andra parten får tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. En särskild bestämmelse om att teckna säkerhetsskyddsavtal i efterhand behövs därför inte. Som påpekar kan kraven på säkerhetsprövning i ett säkerhetsskyddsavtal få konsekvenser för arbetstagare i den verksamhet som omfattas av avtalet, såsom omplaceringar och uppsägningar. Detta är dock en konsekvens som redan följer av gällande lagstiftning. Regeringen anser därför till skillnad från inte att de närmare arbetsrättsliga konsekvenserna av förslaget bör utredas vidare inom ramen för detta lagstiftningsärende. Säkerhetsskyddsavtal ska även i fortsättningen ingås med underleverantörer I linje med vad FOI och FMV uttrycker är det viktigt att en verksamhetsutövare, liksom , även har ansvar för att ingå avtal med underleverantörer. Annars riskerar hela syftet med säkerhetsskyddsavtal att gå förlorat. Med hänsyn till att regeringen i avsnitt 9 föreslår att sanktionsavgift ska kunna beslutas bl.a. om verksamhetsutövare inte ingår säkerhetsskyddsavtal bör dock skyldigheten förtydligas. Det är även viktigt att skyldigheten tydliggörs med tanke på att det endast är i de fall det finns en skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal som ett sådant avtal utgör grund för säkerhetsprövning av motpartens personal. Som Lagrådet anför bör skyldigheten gälla de underleverantörer som anlitas för att fullgöra leverantörens förpliktelse mot verksamhetsutövaren, oavsett om det är en underleverantör som leverantören anlitar eller en underleverantör i senare led. Liksom kravet på att ingå säkerhetsskyddsavtal med leverantörer och andra, bör kravet på säkerhetsskyddsavtal med en underleverantör endast gälla om underleverantören genom sitt uppdrag kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Vidare bör det krävas att säkerhetsskyddsavtalet ingås innan underleverantören kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. I de fall som underleverantören i fråga endast kommer att kunna få tillgång till uppgifter i säkerhetsskyddsklassen begränsat hemlig eller säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet, kommer det alltså inte att finnas krav på säkerhetsskyddsavtal. En verksamhetsutövare behöver dock i sådana fall i regel vidta andra åtgärder för att tillgodose säkerhetsskyddet. FMV anser att förslaget innebär att både den upphandlande myndigheten och leverantören kommer behöva teckna säkerhetsskyddsavtal med en underleverantör inom ramen för samma uppdrag. Det menar FMV är problematiskt eftersom det finns en risk att säkerhetsskyddsavtalen står i 2020/21:194 strid med varandra. Regeringen instämmer i FMV:s synpunkt på så vis att både den upphandlande myndigheten och leverantören i vissa fall kan behöva teckna säkerhetsskyddsavtal med en underleverantör inom ramen för samma uppdrag. Den situationen kommer dock bara uppstå om även leverantören är verksamhetsutövare och under förutsättning att underleverantören genom sitt uppdrag kan få tillgång till både den upphandlande myndighetens och leverantörens säkerhetskänsliga verksamhet. Risken för oförenliga villkor kan framförallt tänkas uppkomma om de båda verksamhetsutövarna har olika tillsynsmyndigheter och omfattas av olika myndighetsföreskrifter. De båda avtalen kommer dock i sådana fall ha olika syften. Det ena avtalet kommer ha till syfte att skydda den upphandlande myndighetens säkerhetskänsliga verksamhet och det andra kommer ha till syfte att skydda leverantörens säkerhetskänsliga verksamhet. Enligt regeringens uppfattning kan det således behövas två säkerhetsskyddsavtal i de situationerna för att ett fullgott säkerhetsskydd ska upprätthållas under uppdraget. 6.2Den utvidgade skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal ska ha undantag Regeringens förslag: Mellan statliga myndigheter ska kravet på säkerhetsskyddsavtal endast gälla vid anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad. Regeringen ska få meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal. Om det finns särskilda skäl ska regeringen också få besluta om sådana undantag i enskilda fall. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte att det ska krävas särskilda skäl för att regeringen ska få besluta undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal i enskilda fall. Remissinstanserna: kommun, och anser att det även kan finnas behov av säkerhetsskyddsavtal vid förfaranden mellan myndigheter som inte gäller anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad. Bland annat FOI, FRA och Försvarsunderrättelsedomstolen anser att gränsen mellan anskaffning respektive samarbete och samverkan kan behöva klargöras. SKR och ett antal kommuner, regioner och länsstyrelser, såsom kommun, , , , kommun, Region , , Region och i , anser att det i någon mån behövs undantag för samarbete och samverkan mellan kommuner och mellan regioner. Vissa av dem anser att det även bör införas undantag för samverkan och samarbeten mellan kommuner och regioner, kommuner och deras bolag och regioner och dess bolag. Ett antal remissinstanser, såsom FOI, Försvarsmakten, FRA, Försvarsunderrättelsedomstolen, Säkerhets- och försvarsföretagen och , anser att det i någon mån bör göras undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal när båda parter bedriver säkerhetskänslig verksamhet. framför att det behövs klargörande om vad som gäller när båda parter bedriver säkerhetskänslig verksamhet. kommun anser inte att kommunen bör vara skyldig att ingå säkerhets- skyddsavtal inför viss samverkan som krävs av kommunen enligt lag. Ingen remissinstans motsätter sig att regeringen ska få föreskriva och besluta om undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal. instanser, såsom FRA, , Försvarsunderrättelsedom- stolen och , har dock synpunkter på vilka som bör Skälen för regeringens förslag Den utvidgade skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal som regeringen föreslår i avsnitt 6.1 omfattar krav på säkerhetsskyddsavtal vid vitt skilda mellanhavanden mellan olika typer av aktörer. Det bör därför övervägas om det finns skäl att i vissa fall göra undantag från kravet. Mellan statliga myndigheter bör kravet på säkerhetsskyddsavtal endast gälla anskaffning av varor, tjänster och byggentreprenader Det första undantaget som bör övervägas är det som utredningen föreslår, nämligen att det mellan statliga myndigheter endast ska finnas krav på säkerhetsskyddsavtal när det gäller anskaffning av en vara, tjänst eller Det innebär att rena samverkans- och samarbets- situationer mellan statliga myndigheter undantas från kravet på säkerhets- Samverkan och samarbeten mellan statliga myndigheter kan ha många I vissa fall kan det handla om enstaka eller regelbundna avstäm- ningar eller om utbyte av information. I andra fall kan det handla om mer långvariga samarbeten eller samverkan på ett visst område och mot ett Skyldigheten att samverka kan följa av författning eller regeringsbeslut, men kan också ske på myndigheternas eget initiativ som ett led i strävan att på bästa sätt utföra myndigheternas uppdrag. Ett skäl som talar för att undanta rena samarbeten och ren samverkan mellan statliga myndigheter från kravet på att ingå säkerhetsskyddsavtal är att statliga myndigheter ingår i den juridiska personen staten, och att de därmed företräder samma övergripande statliga intresse. Ett annat skäl är att det på båda sidor handlar om en verksamhet som i hög grad är regel- styrd på så sätt att skyldigheten att samverka följer av författning eller regeringsbeslut. Ett ytterligare skäl är att båda parter omfattas av regleringen i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), De säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som kan behöva delas mellan myndigheter inom ramen för ett samarbete eller en samverkan är normalt sådana att de omfattas av sekretess som gäller oavsett i vilken verksamhet de förekommer, såsom utrikes- eller försvarssekretess enligt 15 kap. 1 och 2 §§ OSL. Det innebär att uppgifterna regelmässigt kommer ha samma sekretesskydd hos båda parter. avtal skulle därför inte innebära att säkerhetsskyddsklassificerade upp- gifter helt saknar skydd. Myndigheter är som regel också vana vid att hantera sekretessbelagd information och har rutiner för det. statliga myndigheter i större utsträckning än enskilda aktörer av säkerhets- skyddslagen med följd att det finns säkerhetsskydd hos båda parter. skäl medför att det generellt sett inte finns ett lika stort behov av krav på säkerhetsskyddsavtal vid samarbete och samverkan mellan statliga Som kommun, och framför kan det dock finnas enskilda avvikelser. Det mer begränsade behovet ställt mot de olägenheter som krav på säkerhetsskyddsavtal kan innebära gör att regeringen, i linje med utredningen, anser att ren samverkan och rent samarbete mellan statliga myndigheter bör undantas från kravet på säkerhetsskyddsavtal. bär dock inte, som anför, att statliga myndigheter kommer sakna incitament för att identifiera och skydda den säkerhetsskydds- klassificerade information som överförs. Frånvaro av krav på säkerhets- skyddsavtal innebär inte att en myndighet som är verksamhetsutövare kan bortse från säkerhetsskyddet under ett viss förfarande, utan att detta får tillgodoses på andra sätt. Bland annat kan det finnas anledning att ingå någon annan form av säkerhetsskyddsöverenskommelse. naturligt att en statlig myndighet som ska ingå samverkan med en annan statlig myndighet, där utbyte av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter kan ske, förvissar sig om att säkerhetsskyddet hos den andra myndigheten Liksom utredningen anser regeringen inte att skälen mot ett generellt krav på säkerhetsskyddsavtal vid ren samverkan och rena samarbeten har samma tyngd när det gäller situationer där statliga myndigheter är beställare och leverantör i förhållande till varandra, dvs. när en myndighet anskaffar en vara, tjänst eller byggentreprenad av en annan myndighet. situationer handlar det inte främst om att myndigheterna arbetar mot ett gemensamt statligt mål, utan de agerar snarare som aktörer på en marknad. Vid utkontraktering och andra anskaffningar kan det inte sällan finnas intressen – inte minst effektivitetsskäl – som kan stå i motsats till kraven Vidare rör det sig i många fall om varor och tjänster med stora skyddsvärden. Ett exempel kan vara att en statlig myndighet hanterar andra statliga myndigheters personaladministration och därför får tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Även om parterna på ömse sidor är statliga myndigheter kan det då finnas ett stort behov av att klargöra vilka krav på säkerhetsskydd som gäller i fråga om de säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter som utföraren behandlar. att behovet av säkerhetsskydd vid anskaffningar mellan statliga myndig- heter generellt sett är större än vid rena samarbeten och samverkan, anser regeringen att det ska finnas krav på säkerhetsskyddsavtal i dess fall. Statliga myndigheter ska alltså endast ha en skyldighet att ingå säker- hetsskyddsavtal med en annan statlig myndighet när det gäller anskaffning av en vara, tjänst och byggentreprenad. Ett antal remissinstanser, bl.a. FOI, FRA och Försvarsunderrättelsedomstolen, anser att det behöver klar- läggas vad som är anskaffning respektive sådant samarbete och sådan samverkan som är undantaget från krav på säkerhetsskyddsavtal. för tolkning av begreppet anskaffning av vara, tjänst eller byggentreprenad kan hämtas ur upphandlingslagstiftningen. Enligt förarbetena till 1 kap. 2 § avser uttrycket att någon genom oneröst fång, dvs. förpliktande avtal, får tillgång till varor, tjänster eller byggentreprenader. Typfall är köp, hyra och leasing (prop. 2015/16:195 s. 932). anför kan vissa förfaranden, som exempelvis när en myndighet är inhyrd hos en annan myndighet, innefatta både samarbete, samverkan och Regeringen anser dock till skillnad från FOI inte att det bör vara förenat med beaktansvärda tillämpningsproblem att urskilja vilken del av ett samarbete som avser anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad och därför kräver säkerhetsskyddsavtal. Andra undantag bör inte införas i säkerhetsskyddslagen SKR och ett antal kommuner, regioner och länsstyrelser, såsom kommun, , , , kommun, Region , , Region och i , anser att det även behövs undantag för samarbete och samverkan mellan kommuner och mellan regioner. Vissa av remissinstanserna anser att det även bör införas undantag för samarbeten och samverkan mellan kommuner och regioner, kommuner och deras bolag och regioner och deras bolag. Flera av dessa remissinstanser framhåller att samma skäl som finns för ett undantag när det gäller statliga myndigheter också gör sig gällande för kommuner och regioner. Vidare framför vissa av dem att kravet på säkerhetsskyddsavtal kommer bli administrativt tungrott, resurskrävande och riskera att motverka samverkan. Regeringen anser dock inte att skälen för ett undantag när det gäller samverkan och samarbeten mellan statliga myndigheter gör sig gällande på samma sätt beträffande kommuner och regioner. Kommuner och regioner sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse och kan därför inte sägas företräda samma övergripande intresse som statliga myndigheter gör. Det kan alltså finnas ett spänningsförhållande mellan exempelvis kommunala och statliga intressen, vilket har uppmärksammats i ett flertal ärenden med säkerhetspolitiska inslag, t.ex. när det gäller uthyrningen av hamnkapacitet på och i inom ramen för naturgasprojektet 2. Med hänsyn till det anser regeringen att behovet av ett generellt krav på säkerhetsskyddsavtal i dessa situationer väger över de olägenheter som ett sådant krav kan innebära. Något undantag för kommuners och regioners samverkan och samarbeten bör därför inte införas i säkerhetsskyddslagen. Det bör dock framhållas att det kan finnas sätt att undvika att behöva ingå säkerhetsskyddsavtal, inte minst genom att verksamhetsutövare minimerar utomståendes insyn i verksamheten till situationer där det verkligen är nödvändigt, och genom att minimera utomståendes tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Om ett samarbete eller en samverkan kan genomföras utan att motparten kan få tillgång säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre eller säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet, behöver något säkerhetsskyddsavtal inte ingås. FOI, Försvarsmakten, FRA, Försvarsunderrättelsedomstolen, Säkerhets- och försvarsföretagen och anser att det i någon mån bör göras undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal när båda parter bedriver säkerhetskänslig verksamhet. framför att det behövs klargörande om vad som gäller när båda parter bedriver säkerhetskänslig verksamhet. En verksamhetsutövares säkerhetsskyddsåtgärder utgår från den egna säkerhetskänsliga verksamheten och de skyddsvärden som finns i den. När båda parter omfattas av säkerhetsskyddslagen har alltså säkerhetsskyddsavtal den funktionen att det 2020/21:194 anpassar och preciserar säkerhetsskyddet hos en verksamhetsutövare för att också skydda motpartens verksamhet under det aktuella förfarandet. Utan krav på säkerhetsskyddsavtal i dessa situationer finns det en risk för att fel eller otillräckliga säkerhetsskyddsåtgärder vidtas. Regeringen anser därför inte att den omständigheten att båda parter bedriver säkerhetskänslig verksamhet berättigar till undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal. kommun anser inte att det bör krävas säkerhetsskyddsavtal för sådan samverkan som krävs av kommunen enligt lagen (2006:544) om kommuners och regioners åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap. Enligt kommun behöver säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i vissa fall utbytas inom ramen för den samverkan. Regeringen delar kommuns synpunkt på så sätt att det kan vara problematiskt med krav på säkerhetsskyddsavtal i situationer när det finns krav enligt författning eller regeringsbeslut som förutsätter ett utbyte av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Synpunkten avser dock en speciell situation som är svår att reglera i lag genom ett generellt undantag. Det bör i stället övervägas om ett sådant undantag bör regleras inom ramen för den möjlighet till undantag genom föreskrifter och beslut som regeringen föreslår. Regeringen bör kunna föreskriva och besluta om undantag Det kan finnas vissa relationer mellan myndigheter där det inte framstår som rimligt eller nödvändigt med ett krav på säkerhetsskyddsavtal. Ett exempel skulle kunna vara relationen mellan Försvarsmakten och FMV. Dessa två myndigheter har ett mycket omfattande samarbete och är tätt sammanflätade. Även andra liknande undantag kan vara motiverade. Det bör därför finnas en möjlighet att undanta myndigheter och andra från kravet att ingå säkerhetsskyddsavtal. Eftersom behoven kan variera bör dessa undantag regleras genom förordning. Regeringen bör följaktligen bemyndigas att meddela föreskrifter om undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal. Det kan vidare finnas ett behov av undantag i vissa specifika fall. Ett samarbete som en myndighet bedriver i enlighet med författning eller regeringsbeslut och som förutsätter ett utbyte av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter, och där förtroendet mellan parterna bygger på ett ömsesidigt intresse av att säkerheten för uppgifterna upprätthålls, kan vara ett sådant fall. Viss samverkan på underrättelseområdet, t.ex. partnersamarbeten, kan därför bli aktuellt för undantag. En annan situation där ett undantag kan vara lämpligt är anskaffningar av varor och tjänster i ett tillstånd av höjd beredskap. Denna typ av undantag bör som regel ske genom beslut snarare än genom föreskrifter. Om det finns särskilda skäl bör därför regeringen, som har det övergripande ansvaret för säkerhet, även få fatta beslut om undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal i enskilda fall. Flera remissinstanser har synpunkter på vilka undantag som bör föreskrivas och beslutas, bl.a. FRA, , Förvarsunderrättelsedomstolen, FOI och . Synpunkterna kommer hanteras i det fortsatta förordningsarbetet. Regeringens förslag: Det ska förtydligas att bestämmelserna om säkerhetsprövning i säkerhetsskyddslagstiftningen tillämpas vid säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag förtydligar dock inte att det är vid säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal som bestämmelserna om säkerhetsprövning får tillämpas. Remissinstanserna: Försvarsunderrättelsedomstolen ställer sig bakom förslaget. Ingen annan remissinstans yttrar sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: I 3 kap. säkerhetsskyddslagen och 5 kap. säkerhetsskyddsförordningen (2018:658) finns bestämmelser om krav på verksamhetsutövare att säkerhetspröva personer innan de genom anställning eller på annat sätt får delta i den säkerhetskänsliga verksamheten. Säkerhetsprövningen görs av den som ska anställa eller anlita personen i fråga. Det huvudsakliga syftet med prövningen är att klarlägga om personen kan antas vara lojal med de intressen som ska skyddas och i övrigt pålitlig ur säkerhetssynpunkt. Ett annat syfte är att utreda eventuella sårbarheter som skulle kunna göra att personen hamnar i en utsatt situation och blir sårbar för yttre påtryckningar. Säkerhetsprövningen grundar sig på en säkerhetsprövningsintervju och uppgifter som framgår av till exempel betyg, intyg och referenser. En säkerhetsprövning av en person inför en befattning som är placerad i säkerhetsklass inkluderar även registerkontroll och i vissa fall en särskild personutredning. Om säkerhetsprövning görs inför en befattning som inte är placerad i säkerhetsklass kan den endast genomföras i mer begränsad omfattning. Vilken säkerhetsklass en befattning ska placeras i styrs av vilken tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter den person som innehar befattningen har och vilken möjlighet personen har att orsaka skada för säkerhet. Vilka myndigheter och andra som beslutar om placering i säkerhetsklass varierar. Enbart regeringen kan besluta om placering i säkerhetsklass 1. I vissa andra fall är det verksamhetsutövaren eller en tillsynsmyndighet som beslutar om placering i säkerhetsklass. Säkerhetspolisen utför sedan registerkontroll, efter ansökan av verksamhetsutövaren eller tillsynsmyndigheten. Säkerhetspolisen har också ansvar att i vissa fall genomföra en särskild personutredning. En aktör som har ingått säkerhetsskyddsavtal med en verksamhetsutövare anses som regel inte bedriva den säkerhetskänsliga verksamhet som aktören får tillgång till. Enbart tillgången till uppgifterna gör alltså inte att aktören är en verksamhetsutövare som omfattas av kraven på säkerhetsprövning. I säkerhetsskyddslagen och säkerhetsskyddsförordningen förutsätts dock att en verksamhetsutövare genom ett säkerhetsskyddsavtal ska kunna ställa krav på säkerhetsprövning med registerkontroll och särskild personutredning motsvarande de som gäller för anställda hos verksamhetsutövare. Vidare förutsätts att beslut om placering i säkerhetsklass, registerkontroll och särskild personutredning får ske med stöd av avtalet. I linje med detta anges i förarbetena till 2020/21:194 säkerhetsskyddslagen att säkerhetsprövning enligt 3 kap. säkerhetsskyddslagen gäller vid säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal (prop. 2017/18:89 s. 141). Vidare framgår att ett säkerhetsskyddsavtal är grund för beslut om placering i säkerhetsklass (prop. 2017/18:89 s. 104). Av säkerhetsskyddslagen framgår dock inte tydligt att ett säkerhetsskyddsavtal kan utgöra grund för krav på säkerhetsprövning av motpartens personal, eller att det kan utgöra grund för beslut om placering i säkerhetsklass, registerkontroll och särskild personutredning. Denna koppling mellan säkerhetsskyddsavtal och säkerhetsprövning bör klargöras i lag, särskilt eftersom en säkerhetsprövning kan uppfattas som integritetskränkande och påverka den kontrollerades anställning. Som utredningen föreslår bör det därför framgå direkt av säkerhetsskyddslagen att bestämmelserna i 3 kap. säkerhetsskyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till de bestämmelserna tillämpas när ett säkerhetsskyddsavtal har ingåtts. För tydlighets skull bör det dock preciseras att det är vid säkerhetsprövning enligt avtalet som tillämpningen får ske. 6.4Kraven på uppföljning av säkerhetsskyddsavtal förtydligas Regeringens förslag: Det ska införas ett krav i säkerhetsskyddslagen på att verksamhetsutövaren ska revidera ett säkerhetsskyddsavtal om det krävs på grund av ändrade förhållanden. Det ska även införas ett tydligare krav på verksamhetsutövare att vidta de åtgärder som behövs för att tillgodose kraven på säkerhetsskydd om motparten i ett säkerhetsskyddsavtal bryter mot avtalet. Vidare ska det göras tydligare att ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla de krav på motparten som behövs för att kraven på säkerhetsskydd ska kunna tillgodoses.