prop · H90341 · 2021-11-02 00:00:00 — För att förverkliga målen för ECBS och utföra dess uppgifter får ECB och de nationella centralbankerna verka för de finansiella marknaderna genom att köpa och sälja fordringar och lätt omsättningsbara värdepapper med leverans (omgående eller på termin) eller enligt återköpsavtal och genom att ge och ta upp lån i sådana fordringar och värdepapper, såväl i euro som i andra valutor, samt genom transaktioner med ädelmetaller, utföra lånetransaktioner med kreditinstitut och andra marknadsaktörer, varvid lån ska lämnas mot tillfredsställande säkerheter. ECB ska fastställa allmänna principer för marknads- och kredittransaktioner som utförs av ECB själv eller av de nationella centralbankerna samt för hur de villkor ska tillkänna- ges enligt vilka de är beredda att ingå i sådana transaktioner (artikel 18 i ECBS-stadgan). Enligt lag (6 kap. 5 § första stycket) får i penning- politiskt syfte 1.bevilja kredit mot betryggande säkerhet och ta emot inlåning, 2.köpa, sälja och förmedla värdepapper, valuta samt sådana rättigheter och skyldigheter som anknyter till sådana tillgångar, och 3.ge ut egna skuldebrev. Utifrån dessa befogenheter har rätt att besluta om en styrränta och bestämma villkoren för krediter, återköpsavtal och egna skuldebrev. Åtgärderna är inte begränsade till transaktioner som rör en viss kategori finansiella företag (s.k. penningpolitiska motparter) såsom kreditinstitut, eller vissa löptider. bör också fortsättningsvis få ta emot inlåning i penning- politiskt syfte. En central penningpolitisk åtgärd är kreditgivning. Riks- banken bör därför också i fortsättningen, mot betryggande säkerhet, få lämna krediter i penningpolitiskt syfte. Om det skulle uppkomma en situation där kreditgivning i utländsk valuta framstår som ändamålsenlig bör det finnas utrymme för det. Till skillnad från anser regeringen därför att det inte finns skäl att begränsa kreditgivningen till svenska kronor. Utöver kravet på betryggande säkerhet bör det inte heller i fortsättningen finnas några begränsningar när det gäller villkoren för räntesatser, volymer och längd på de krediter som tillhandahåller finansiella företag. bör alltså i penningpolitiskt syfte få tillhandahålla krediter med längre tidsramar och till andra villkor än t.ex. de som i normala tider erbjuds på veckobasis. Utformningen av sådana krediter bör kunna variera beroende på omständigheterna i det enskilda fallet. direktion tar upp frågan huruvida bör kunna villkora kreditgivningen genom att ange vilken typ av lån de finansiella företagen ska erbjuda när de använder beviljade krediter. Det skulle kunna vara penningpolitiskt motiverat att ställer upp vissa villkor gentemot de penningpolitiska motparterna i sin kreditgivning. Ett exempel skulle kunna vara då det finansiella systemet fungerar väl men en kraftigt förhöjd ekonomisk osäkerhet innebär att en räntesänkning motverkas i delar av ekonomin av att banker och andra långivare kräver högre utlån- ingsräntor. Regeringen anser därför, i likhet med direktion, att bör ha möjlighet att villkora utlåningen till bankerna med att bankerna t.ex. ökar sin utlåning till företag. Det finns emellertid en gräns för hur detaljerade denna typ av villkor får vara när det gäller att formulera kretsen av låntagare till bankerna. Exempelvis bör det inte vara penningpolitiskt motiverat att är så specifik i sina villkor att vissa branscher uttryckligen gynnas med förmånliga krediter. Om det uppkommer störningar på de finansiella marknaderna kan detta leda till ökade riskpremier, vilket kan hindra att penningpolitiken får önskat genomslag. Det kan därför i vissa fall vara motiverat att lämnar krediter i penningpolitiskt syfte med längre tidsramar för att motverka sådana störningar. Till skillnad från och Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxt- analys) anser regeringen att den föreslagna utformningen av lagen inte påverkar utrymmet för nu aktuella åtgärder. Det handlar om att inom ramen för prisstabilitetsmålet och realekonomisk hänsyn motverka att sådana störningar får genomslag i penningpolitiken. Enligt lag får i penningpolitiskt syfte köpa, sälja och förmedla värdepapper, valuta samt sådana rättigheter och skyldigheter som anknyter till sådana tillgångar (6 kap. 5 § första stycket 2), inbegripet ingående av återköpsavtal. Ett återköpsavtal är ett avtal om köp av värdepapper med ett avtal om att köpet ska gå tillbaka vid en viss senare tidpunkt till ett förut- bestämt pris, eller omvänt. Återköpsavtal har ur ett ekonomiskt perspektiv en närmare koppling till kreditgivning mot säkerhet än till värdepappers- handel (prop. 1997/98:164 s. 24). Återköpsavtal är en internationellt vedertagen metod för bl.a. central- bankers likviditetsoperationer. Förutsättningarna för panträtt i finansiella instrument kan däremot skilja sig åt mellan olika rättsordningar. Det bör därför i den nya riksbankslagen klargöras att återköpsavtal är en penning- politisk åtgärd. Återköpsavtal bör kunna avse alla slags värdepapper under förutsättning att dessa, efter eventuellt värdeavdrag m.m., motsvarar betryggande säker- het vid kreditgivning. Det innebär att också fortsättningsvis bör ha frihet att välja mellan krediter mot betryggande säkerhet och återköpsavtal, beroende på vad som är mest lämpligt i det enskilda fallet. På motsvarande sätt bör vid indragning av likviditet kunna välja mellan inlåning i vanlig mening och utgivning av riksbankscertifikat eller liknande kortfristiga skuldebrev i svenska kronor (se avsnitt 8.2.2). Utgångspunkten bör vara att ska få vidta de penningpolitiska åtgärder som krävs för att prisstabilitetsmålet ska uppnås. Utvecklingen ger vid handen att styrräntan kan komma att vara begränsad av den effektiva nedre gränsen för räntan. Detta gör att Riks- banken även bedöms ha behov av att köpa statsobligationer. Dessutom är det viktigt att en centralbank i en liten öppen ekonomi som den svenska har tillgång till liknande instrument som centralbanker har i länder vars valuta relativt den svenska kronan är av stor betydelse bl.a. för utvecklingen av export, import och importerad inflation. Erfarenheten visar också att köp av statspapper kan bidra till bättre måluppfyllelse för centralbanker. Regeringen anser därför, till skillnad från vid , att ska ha möjlighet att köpa och sälja statsobligationer och statsskuldväxlar på andrahandsmarknaden. anser att det är oklart om utredningens förslag omfattar köp av kommunobligationer. Regeringen konstaterar att med statspapper avses detsamma som i lagen (2007:528) om värdepappers- marknaden (1 kap. 4 §). Kommunobligationer, som är en annan typ av värdepapper som bl.a. är förenade med högre finansiell risk, omfattas där- för inte av förslaget i denna del. Det finns emellertid möjlighet för Riks- banken att med stöd av andra bestämmelser handla med kommun- obligationer under vissa förutsättningar (se avsnitten 8.2.2 och 9.2.4). direktion anser att inte ska behöva följa ECB:s allmänna principer på området. Det är inte en fråga för regeringen att ge vägledning om hur bör förhålla sig till ECB:s allmänna principer. För att penningpolitiken ska påverka den reala ekonomin vidtas de aktuella åtgärderna i förhållande till finansiella företag. Det bör komma till uttryck i den nya riksbankslagen. Det innebär att finansiella företag bör ingå i den s.k. motpartskretsen, inbegripet AP-fonderna. direktion anser att AP-fonderna inte 2021/22:41 bör ingå i motpartskretsen, eftersom det kan komma i konflikt med för- budet mot monetär finansiering. Det förhållandet att AP-fonderna omfattas av begreppet finansiella företag innebär emellertid inte i sig att kan vidta alla åtgärder i förhållande till dem. får pröva detta från fall till fall och inte vidta åtgärder i förhållande till AP-fonderna, om det kommer i konflikt med förbudet. får enligt lag utfärda föreskrifter på området (1 kap. 2 § fjärde stycket). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att bemyndigandet bör preciseras i förhållande till . 8.2.2Andra värdepapper än statspapper, valutainterventioner och skuldebrev Regeringens förslag: ska få genomföra valutainterven- tioner och ge ut och omsätta egna skuldebrev i svenska kronor. ska få köpa och sälja andra finansiella instrument än stats- papper om det finns synnerliga skäl. ska få meddela föreskrifter om villkoren för valutainter- ventioner och utgivning av skuldebrev och köp och försäljningar av andra finansiella instrument än statspapper. Regeringens bedömning: Valutainterventioner bör genomföras med beaktande av det växelkurssystem som regeringen beslutat. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår att endast ska få handla med värdepapper som är upptagna till handel på en reglerad marknad. Vidare har utredningens förslag en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. vid och Ekonomihögskolan vid anser att handel med värdepapper inte bör vara en penningpolitisk åtgärd. menar att det är oklart när bör få köpa värdepapper. menar att förslaget innebär en för hög tröskel för . direktion anser att det inte bör införas några krav på synnerliga skäl eller begränsningar till värdepapper som är upptagna till handel på en reglerad marknad för att ska få handla med värdepapper. När det gäller valutainterventioner anser och vid att det behöver klargöras vilka slags interventioner som kan anses vara förenliga med en rörlig växelkurs och om förslaget utesluter ett växelkursmål för agerande. direktion anser att förslaget innebär en alltför stor begränsning av bankens befogenheter, eftersom det inte ger utrymme för valutatransaktioner i syfte att påverka banksystemets likviditetsposition i svenska kronor gentemot utan att det påverkar växelkursen. Direktionen anför vidare att bör får ge ut egna skuldebrev i utländsk valuta. ECB anser att förslaget kan strida mot EUF-fördragets förbud mot positiv särbehandling (artikel 124) och att det avviker från ECBS-stadgans bestämmelse om marknads- och kredittransaktioner (artikel 18.1). Skälen för regeringens förslag och bedömning Enligt lag får köpa, sälja och förmedla valuta och rättigheter och skyldigheter som anknyter till valuta (6 kap. 5 § första stycket 2 och 7 kap. 3 § 1). Bestämmelserna bör föras över till den nya riksbankslagen. Det ska i det avseendet framhållas att valutainterventioner bör genom- föras med beaktande av det växelkurssystem som gäller. har haft en rörlig växelkurs. Det är regeringen som beslutar om växelkurssystemet enligt lagen (1998:1404) om valutapolitik. Syftet med förslaget är att klargöra att , med det nuvarande växelkurssystemet (rörlig växelkurs), inte ska genomföra valutainterven- tioner i sådan utsträckning eller på sådant sätt att växelkurssystemet i praktiken får skepnaden av en fast växelkurs. direktion uppfattar förslaget som att det inte ger utrymme för valutatransaktioner i syfte att påverka banksystemets likviditetsposition i svenska kronor gentemot utan att det påverkar växelkursen. Enligt direktionen är den här typen av transaktioner ett standardverktyg för centralbanker och genomförs mer eller mindre för att t.ex. undvika effekter på kronans växelkurs mot euron av en stor betalning inom EU. Enligt rege- ringens mening utgör emellertid förslaget inte hinder mot att också fortsättningsvis genomför valutainterventioner i syfte att mildra kortsiktig volatilitet i växelkursen. Till skillnad från och vid anser regeringen sammanfattningsvis att tillämpning av förslaget inte förutsätter att gränsen mellan rörlig och fast växelkurs slås fast. Slutligen bör i den nya riksbankslagen klargöras att bara ska få ge ut egna skuldebrev i svenska kronor. Det är som har till uppgift att låna upp pengar för statens räkning. Regeringen anser därför, till skillnad från direktion, att inte i förhållande till finansiella företag bör få ge ut egna skuldebrev i utländsk valuta. Andra värdepapper än statspapper Erfarenheter efter finanskrisen –2009 visar att förändringar i styrrän- tor kan vara ett otillräckligt instrument i vissa situationer, t.ex. i en djup lågkonjunktur, för att inom en rimlig tidsram uppnå målsatt inflationstakt. Vidare kan mängden svenska statspapper vara begränsad och minska om statsskulden minskar. bör kunna vidta de åtgärder på det penningpolitiska området som skapar trovärdighet för att uppnå pris- stabilitet. Regeringen anser därför, till skillnad från Ekonomihögskolan vid och vid , att bör få köpa och sälja andra värdepapper än statspapper i penningpolitiskt syfte. Det bör emellertid framhållas att handel med detta slag av värdepapper innebär ett betydligt större finansiellt risktagande för och för statens finanser än styrränteförändringar och köp av statspapper. försäljningar av andra värdepapper än statspapper bör därför komma i fråga om gör bedömningen att förändringar i styrräntor och köp av statspapper, om de hade vidtagits, inte skulle ge önskvärd effekt på ekonomin i den aktuella situationen eller om styrränteförändringar eller köp av statspapper inte framstår som proportionerliga. framhåller handlar det om ett hypotetiskt test. Köp och försäljningar av andra värdepapper än statspapper bör vidare tillämpas på ett sådant sätt så att kredit- och resursallokeringen mellan olika branscher påverkas i så liten utsträckning som möjligt. Mot bakgrund av det stora risktagandet som den aktuella åtgärden inne- bär bör den användas bara i undantagsfall. Regeringen anser därför, till skillnad från direktion och , att detta lämpligen bör uttryckas med att det ska föreligga synnerliga skäl för Utredningen föreslår vidare att endast ska få handla med värdepapper som är upptagna till handel på en reglerad marknad. minska den finansiella risken bör främst handla med privata värdepapper som präglas av ett visst mått av transparens och är lätt omsättningsbara, vilket skulle kunna motivera ett sådant krav. allmänna krav på verksamhet – såsom att banken endast får vidta proportionerliga åtgärder i visst syfte och att banken inte får ta på sig för stor finansiell risk – kan emellertid också säkerställa detta. det kan finnas situationer när det kan vara penningpolitiskt motiverat att handla med privata värdepapper som inte är upptagna till handel på en reglerad marknad, framstår det inte som ändamålsenligt att införa ett krav på att endast får handla med sådana värdepapper. anser därför, i likhet med direktion, att ett sådant krav inte bör ställas i den nya riksbankslagen. ECB anser att förslaget gynnar statspapper på bekostnad av andra värde- papper och kan strida mot EUF-fördragets förbud mot positiv särbehand- ling (artikel 124) och att det avviker från ECBS-stadgans bestämmelser om marknads- och kredittransaktioner (artikel 18). Enligt EUF-fördraget gäller att varje åtgärd som ger EU:s institutioner, organ eller byråer, centrala, regionala, lokala eller andra myndigheter, andra offentligrättsliga organ eller offentliga företag i medlemsstaterna en positiv särbehandling hos finansinstitut är förbjuden i den mån åtgärden inte är baserad på tillsynsmässiga hänsyn (artikel 124). Förslagen i denna proposition innebär att får flera penning- Vissa verktyg begränsas till finansiella företag. gäller verktyg kopplade till inlåning, kreditgivning, återköpsavtal och handel med statspapper (se avsnitt 8.2.1). Andra verktyg begränsas inte till en viss motpartskrets. Det gäller verktyg som avser valutainterventioner, utgivning av skuldebrev i svenska kronor och handel med privata Det sagda innebär att de två nu aktuella verktygen – handel med statspapper och handel med privata värdepapper – inte ställs mot Med hänsyn härtill och till att EUF-fördraget inte utgör hinder mot att risknivån med olika slag av investeringar beaktas vid utformningen av penningpolitiska verktyg, står enligt regeringens mening förslaget om handel med privata värdepapper i överensstämmelse med den Prop. 2021/22:41 aktuella bestämmelsen i EUF-fördraget. Enligt ECBS-stadgan gäller att ECB och de nationella centralbankerna, i syfte att förverkliga målen för ECBS och utföra dess uppgifter, får verka för de finansiella marknaderna genom att köpa och sälja fordringar och lätt omsättningsbara värdepapper med leverans (omgående eller på termin) eller enligt återköpsavtal och genom att ge och ta upp lån i sådan fordringar och värdepapper, såväl i euro som i andra valutor samt genom trans- aktioner med ädelmetaller och utföra lånetransaktioner med kreditinstitut och andra marknadsaktörer, varvid lån ska lämnas mot tillfredsställande säkerheter. ECB ska fastställa allmänna principer för marknads- och kredittransaktioner som utförs av ECB själv eller av de nationella central- bankerna samt för hur de villkor ska tillkännages enligt vilka de är beredda att ingå i sådana transaktioner (artikel 18). Förslaget innebär att – såsom föreskrivs i ECBS-stadgan – får ett penningpolitiskt verktyg i form av handel med privata värdepapper. Med hänsyn härtill och till att ECBS-stadgan inte utgör hinder mot att risknivån med olika slag av investeringar beaktas vid utformningen av penningpolitiska verktyg, innebär förslaget inte någon positiv särbehandling i ECBS-stadgans mening. Enligt regeringens mening är därför förslaget förenligt med de aktuella EU-bestämmelserna. får enligt lag utfärda föreskrifter på området (1 kap. 2 § fjärde stycket). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen med den skill- naden att bemyndigandet bör preciseras i förhållande till . Regeringens förslag: ska få kräva att en viss andel av ett finansiellt företags placeringar eller förbindelser ska motsvaras av företagets inlåning i (kassakrav). får besluta att ett finansiellt företag som inte uppfyller kassakraven ska betala en sanktionsavgift till staten. Avgiften ska uppgå till ett belopp som motsvarar en ränta på underskottet som för uppgår till den gällande styrräntan med ett tillägg av , dock lägst . Sanktionsavgiften ska helt eller delvis få sättas ned, om det finns särskilda skäl. ska få meddela föreskrifter på området. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt lag får ställa kassakrav på finansiella företag i penningpolitiskt syfte (6 kap. 6 §). Med kassakrav avses att en viss andel, dock högst femton procent, av det 2021/22:41 aktuella företagets placeringar eller förbindelser ska motsvaras av insättningar i . Ett företag som inte uppfyller uppställda kassakrav ska enligt lag betala en särskild avgift till staten. Den särskilda avgiften ska motsvara en ränta på underskottet för som uppgår till två gånger den ut- låningsränta som tillämpar vid beviljande av penningpolitisk kredit. Avgiften får sättas ned helt eller delvis om det finns särskilda skäl (11 kap. 1 och 2 §§). får meddela föreskrifter på området (1 kap. 2 § fjärde stycket lag). Bestämmelser om kassakrav finns även i ECBS-stadgan (artikel 19.1). Enligt bestämmelserna finns ingen begränsning av kravens storlek. Kassakrav är ett penningpolitiskt verktyg som kan användas för att påverka bankernas likviditet och kreditgivning, vilket i sin tur påverkar marknadsräntorna. Bestämmelserna om kassakrav lag bör föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att kravet på kassakravens storlek bör tas bort. Eftersom en negativ styrränta kan förekomma bör sanktionsavgif- ten beräknas utifrån den gällande styrräntan med ett tillägg av två procent- enheter. Den bör dock uppgå till lägst en procent. Regeringens förslag: ska skyndsamt informera det stats- råd som regeringen utser om viktiga penningpolitiska beslut som ban- ken har fattat. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt lag ska inför alla viktiga penningpolitiska beslut informera det statsråd som reger- ingen utser (6 kap. 3 §). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen med den skill- naden att informationen bör lämnas först efter det att beslutet har fattats. Regeringens förslag: ska, utan att åsidosätta prisstabili- tetsmålet, bidra till att det finansiella systemet är stabilt och effektivt, inbegripet att allmänheten ska kunna göra betalningar. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller Prop. 2021/22:41 har inget att invända mot det. Ekonomihögskolan vid anser att bör få det fulla ansvaret för finansiell stabilitet och att ansvar för detta område bör prioriteras över prisstabilitetsmålet. Skälen för regeringens förslag: har beslutat att målet för finansmarknadsområdet är att det finansiella systemet ska vara stabilt och präglas av högt förtroende med väl fungerande marknader som tillgodoser hushållens och företagens behov av finansiella tjänster som det finns ett högt skydd för konsumenter, att det finansiella systemet ska bidra till en hållbar utveckling och att statens finansförvaltning ska bedrivas effektivt (prop. 2015/16:1, utgiftsområde 2, bet. 2015/16:FiU2, rskr. 2015/16:118). Enligt lag ansvarar för penningpolitiken och ska främja ett säkert och effektivt betalningsväsende (1 kap. 2 §). Det innebär att kan lämna s.k. nödkrediter och att banken har ett ansvar för den finansiella infrastrukturen, såsom kontantförsörjningen och ett system för avveckling av betalningar (5 kap. 3 § och 6 kap. 7 och 8 §§). Bestämmelserna är allmänt hållna och ansvar för det finan- siella systemet har en oklar avgränsning. bör därför i den nya riksbankslagen få ett uttryckligt och avgränsat ansvar för det finansiella systemet. Till skillnad från Ekonomihögskolan vid anser rege- ringen emellertid att det saknas skäl att se över den grundläggande ansvarsfördelningen mellan myndigheterna på finansmarknadsområdet. Det innebär att tre förvaltningsmyndigheter ansvarar för att motverka stör- ningar av det finansiella systemet, (tillsynsmyndig- het), (garanti-, resolutions- och stödmyndighet) och (centralbank). Dessa tre myndigheter har olika roller på området. Även om rollerna skiljer sig åt handlar det dock om att bidra till samma övergripande mål, nämligen ett stabilt och effektivt finansiellt system. Enligt EUF-fördraget ska huvudmålet för ECBS vara att upprätthålla prisstabilitet (artikel 127.1). Till skillnad från Ekonomihögskolan vid anser regeringen därför att prisstabilitetsmålet bör vara överordnat målet för det finansiella systemet. Regeringens förslag: ska tillhandahålla system för av- veckling av betalningar. ska bestämma vilka finansiella företag och myndigheter som får delta i bankens system för avveckling av betalningar. Banken ska få ta ut avgifter från deltagarna. ska få meddela föreskrifter om bankens system för av- veckling av betalningar. 2021/22:41 ska även få medverka i andra avvecklings-, betalnings- och clearingsystem inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att bör ha en skyldighet att samråda med marknadsaktörer innan banken lägger ut driften av system till tredje part och att det är viktigt att det ställs krav på deltagarna i betal- ningsavvecklingssystem. direktion anser att ett betalnings- avvecklingssystem är en penningpolitisk åtgärd som omfattas av instruk- tionsförbudet. anser att ska underrätta om en deltagare i ett betalningsavvecklingssystem inte uppfyller kraven.