prop · H80385 · 2021-01-26 00:00:00 — Den bör därför tas bort tillsammans med hänvisningen till den bestämmelsen i 37 kap. 10 § . för fram att det möjligen behövs ett förtydligande om huruvida Kriminalvårdens beslut att begära att åklagare ska föra talan om undanröjande av skyddstillsyn ska kunna överklagas eller inte. Som nämns ovan finns det ingen rätt att överklaga övervakningsnämndens beslut att begära att åklagare för talan om att undanröja skyddstillsynen. Att det beslutet nu föreslås fattas av Kriminalvården i stället för övervakningsnämnden ger inte anledning till någon annan bedömning när det gäller rätten att överklaga beslutet. Kriminalvårdens beslut i denna fråga bör alltså inte få överklagas till övervakningsnämnden. Vilka förändringar bör göras i bestämmelsen om överklagande till tingsrätt? Reglerna i 37 kap. 11 § om vilka av övervakningsnämndens beslut som kan överklagas till tingsrätt behöver ändras i ett par avseenden med anledning av förslagen i propositionen. För det första bör hänvisningen till 28 kap. 5 a § andra stycket utgå i första meningen. Som framgår av avsnitt 6.3 föreslås denna särreglering tas bort. När det gäller de beslut som Kriminalvården får överklaga vid sidan av den enskilde bör ett tillägg göras så att även beslut enligt 28 kap. 7 § får överklagas av Kriminalvården. Regeringens förslag: Den nya lagstiftningen ska träda i kraft De nya bestämmelserna i ska som huvudregel tillämpas på påföljder som har dömts ut före ikraftträdandet. 2020/21:85 övervakningstid ska dock gälla i fråga om skyddstillsyn som har dömts ut före ikraftträdandet. Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte i övrigt. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens utom när det gäller föreslaget datum för ikraftträdande. Remissinstanserna: Det är endast Kriminalvården som kommenterar ikraftträdandet särskilt. Kriminalvården påpekar att den rådande pandemin har försenat möjligheterna till användning av elektronisk övervakningsutrustning med GPS-funktion och att tagit resurser i anspråk. Att på ett rättssäkert och genomtänkt sätt hinna förbereda organisationen i dess helhet på denna och övriga reformer med allt vad det innebär i form av rättsliga analyser och överväganden, föreskriftsändringar, justering av arbetsordning, handboksförfattande, utveckling av systemstöd och utbildning av personal i landets alla delar innebär en stor utmaning för Kriminalvården. Skälen för regeringens förslag och bedömning De nya möjligheterna att arbeta återfallsförebyggande när det gäller skyddstillsynsdömda bör träda i kraft . I promemorian föreslogs att den nya lagstiftningen skulle träda i kraft . Regeringen förstår att den rådande pandemin och Kriminalvårdens behov av att förbereda organisationen motiverar ett senare ikraftträdande och föreslår att de nya bestämmelserna i stället ska träda i kraft . Av 2 kap. 10 § regeringsformen följer bl.a. att svårare brottspåföljd inte får åläggas för en gärning än den som var föreskriven när brottet begicks. En bestämmelse av samma innebörd finns i artikel 7 i . Enligt 5 § lagen (1964:163) om införande av ska straffet bestämmas efter den lag som gällde vid gärningen, men om en annan lag gäller vid domstillfället ska den lagen tillämpas om den leder till frihet från straff eller till ett lindrigare straff. I tidigare lagstiftningsarbeten har det konstaterats att dessa bestämmelser i princip inte torde gälla i fråga om verkställighet av brottspåföljder (se t.ex. prop. 36–37, prop. 1987/88:120 s. 113, prop. 1997/98:96 s. 176–181, prop. 2005/06:123 s. 69–70 och prop. 2018/19:77 s. 53). Förslagen avser åtgärder under verkställighet av påföljd och bedöms därmed i och för sig inte kräva några särskilda övergångsbestämmelser. I stället bör de från ikraftträdandet omfatta i princip alla som genomgår verkställighet av en dom på skyddstillsyn. Det är dock inte rimligt att övervakningstidens längd förlängs till att, om inte annat beslutas, gälla för dem som fått en dom på skyddstillsyn före ikraftträdandet. Om en dom på skyddstillsyn har meddelats före ikraftträdandet bör de tidigare gällande reglerna om övervakningstidens längd tillämpas (hittillsvarande 28 kap. 5 § andra stycket ). Det bedöms inte behövas någon övergångsbestämmelse med anledning av förslaget att ändra bestämmelsen om delgivning i . Regeringens bedömning: Kostnaderna för Kriminalvården till följd av längre övervakningstider för skyddstillsynsdömda, beslutsadministration och utrustning för elektronisk övervakning kan beräknas uppgå till och därefter med . Myndigheten bör få ett ökat anslag för att täcka dessa merkostnader. För de allmänna domstolarna bedöms eventuellt ökade kostnader vara begränsade och kunna hanteras inom befintliga ramar. För kommunerna och regionerna bedöms eventuellt ökade kostnader vara begränsade. Förslagen kan bidra till en ökad jämställdhet. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian bedöms dock högre kostnader uppstå . Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna tillstyrker promemorians bedömning eller har inte någon invändning mot den. Kriminalvården bedömer att de huvudsakliga kostnadseffekterna inte uppstår och att de därefter ökar successivt när full effekt uppstår av de som övervakas . Myndighetens prognos är att långt fler än av de skyddstillsynsdömda kommer att bedömas vara i behov av fortsatt övervakning och att det inte finns något som talar för att det andra eller tredje övervakningsåret skulle medföra mindre kostnader än det första eftersom det handlar om klienter med fortsatt förhöjda risker och behov. Kostnaden för förlängda övervakningstider bedöms uppgå till ca men uppskattningen är behäftad med stor osäkerhet och även små förändringar i det faktiska utfallet kan få betydande kostnadseffekter. Även med antagandet om att kommer att få extra övervakning jämfört med , torde kostnaden bli högre än 50 miljoner. Kriminalvården instämmer i bedömningen att överflyttningen av beslutanderätten är kostnadsneutral. Kostnaden för elektronisk övervakning beräknas mot bakgrund av ett nytt avtal med en leverantör till . Avseende ekonomiska konsekvenser för kommuner och regioner så anser Kommuner och Regioner att de ekonomiska konsekvenserna för kommunerna när det gäller kontrollerade boendeformer och andra särskilda föreskrifter kräver ytterligare analys. lyfter fram att de ökade kraven, främst vid skyddstillsyn, kommer att innebära ett ökat ansvar för kommunen och därmed en ökad kostnad, t.ex. för skyddat boende, missbruksbehandling, ekonomiskt bistånd och arbetsfrämjande åtgärder. Förslagen kommer att leda till ökade kostnader på kort sikt, och de sänkta kostnaderna på lång sikt är svåra att värdera. anser vidare att det ökade kravet på samverkan mellan t.ex. kriminalvård, sjukvård och kommun inte lyfts fram tillräckligt I fråga om konsekvenser för jämställdheten ser Unizon positivt på att förslagen kan bidra till en ökad jämställdhet mellan män och kvinnor och bidra till att minska risken för återfall, vilket vore en önskad effekt gällande de brott som män utsätter kvinnor för. Roks lyfter fram vikten av ökade kontrollmöjligheter och mer flexibla åtgärder vid misskötsamhet för brottsutsatta, särskilt våldsutsatta kvinnor och barn och ser positivt på att 2020/21:85 förslagens potentiella inskränkningar för den brottsdömde och individualpreventiva hänsyn har vägts mot kvinnors rätt till trygghet samt att brottsoffers rätt till trygghet tydligt har uppmärksammats. Därutöver anser att frågan om barnets bästa och konsekvenser för barn bör tas upp. Det gör också i som pekar på att även personer döms till skyddstillsyn och att det t.ex. är av vikt att belysa hur en ungdom kan påverkas av en föreskrift om elektronisk övervakning eller vistelseort och vilka konsekvenserna blir. saknar att unga vuxna inte lyfts fram särskilt. Skälen för regeringens bedömning Förslaget i avsnitt 5.3 om att övervakningen som huvudregel inte ska upphöra automatiskt efter dagen för domen, utan i stället ska löpa till dess att Kriminalvården beslutar något annat, kan förväntas leda till att fler dömda får en längre övervakningstid än . Hur många som kommer att ha behov av en förlängd övervakningstid är svårt att uppskatta. verkställdes domar på skyddstillsyn för 6 220 personer. Av dem hade 635 personer skyddstillsyn i kombination med kontraktsvård och 1 088 personer skyddstillsyn med föreskrift om samhällstjänst. är prognosen att 6 410 personer ska genomgå verkställighet av en dom på skyddstillsyn och för är det uppskattade antalet 6 440 respektive 6 460 personer (Kriminalvård och statistik [KOS] 2019 s. 49 och Den framtida verksamhetsvolymen i rättskedjan – Prognoser för perioden –2022 s. 44). När den remitterade promemorian togs fram resulterade kontakter med Kriminalvården i bedömningen att det är rimligt att uppskatta att högst av de som har dömts till skyddstillsyn har ett sådant behov av stöd och kontroll att det kommer att finnas skäl att överväga en längre övervakningstid än . Kostnaden för ett övervakningsår är i snitt ca . Om övervakningstiden förlängs med för av dem som dömts till skyddstillsyn skulle Kriminalvårdens kostnad öka med ca lagstiftningen är i kraft. Kriminalvården gör i sitt remissvar bedömningen att fler än av dem som dömts till skyddstillsyn kommer att vara i behov av en längre övervakningstid än och att det inte finns något som talar för att det andra eller tredje övervakningsåret skulle medföra lägre kostnader än det första, eftersom det handlar om klienter med fortsatt behov av stöd och kontroll. Myndigheten uppskattar kostnaden för förlängd övervakningstid till ca . Regeringen konstaterar i likhet med Kriminalvården att uppskattningen är behäftad med stor osäkerhet och att även små förändringar i det faktiska utfallet får betydande kostnadseffekter. Som Kriminalvården påpekar kommer de huvudsakliga kostnadseffekterna inte uppstå och därefter öka successivt fram när full effekt uppnås. Därtill kommer att lagstiftningen föreslås träda i kraft först och att kostnaden för därmed blir lägre. Vad gäller kostnaden för Kriminalvårdens beslutsadministration är Prop. 2020/21:85 utgångspunkten, liksom beträffande villkorlig frigivning (se prop. 2018/19:77 s. 55), att särskilda föreskrifter bör användas i större utsträckning än . Det bör dock endast leda till begränsade kostnader för Kriminalvården i form av beslutsadministration. Förslaget i avsnitt 5.6 om en utökad möjlighet att besluta om elektronisk övervakning av villkorligt frigivna och skyddstillsynsdömda i syfte att kontrollera efterlevnaden av särskilda föreskrifter, kommer också att medföra kostnader för Kriminalvården. Uppskattningen är att det kan bli fråga om ca 300 beslut om elektronisk övervakning. Kriminalvården beräknar att kostnaden för elektronisk övervakning är ca . Regeringen gör utifrån uppskattningen att högst av dem som har dömts till skyddstillsyn har ett sådant behov av stöd och kontroll att det kommer att finnas skäl att överväga en längre övervakningstid än bedömningen att det är rimligt att anta att kostnadsökningen för Kriminalvården uppgår till ca . I budgetpropositionen föreslår regeringen höjningar av Kriminalvårdens anslag med och därefter med (prop. 2020/21:1, utg.omr. 4 avsnitt 2.8.2 Insatser mot brott i kriminella nätverk). Konsekvenser för kommunerna och regionerna Enligt normaliseringsprincipen har Kriminalvårdens klienter rätt till samma stöd- och vårdinsatser som övriga medborgare. Det innebär att det generella ansvar som andra myndigheter har för t.ex. bostad, arbete samt hälso- och sjukvård även gäller Kriminalvårdens klienter. Kriminalvården är dock skyldig att samverka med andra aktörer. Ett av syftena med reformen är att föreskrifter ska användas i större utsträckning än . Föreskrifter om vård och boende kan vara kostnadsdrivande för den dömdes hemkommun och region. Samverkan mellan Kriminalvården och olika kommuner och regioner skiljer sig dock åt vilket medför att Kriminalvårdens klienter, även om behoven är liknande, behandlas olika beroende på hur samverkan fungerar med den aktuella kommunen eller regionen. I vissa fall kan det vara andra överväganden än den dömdes behov av stöd och kontroll som är avgörande för om den dömde kan meddelas en föreskrift. Det kan ifrågasättas om det är ändamålsenligt, men det är inte ett problem som tillskapas genom förslagen i propositionen. Samhället i stort har mycket att vinna på att förebygga återfall i brott. Bedömningen är att förslagen sammantaget kan komma att leda till minskad brottslighet i samhället, vilket också gynnar kommunerna och regionerna. Sammantaget gör regeringen bedömningen att förslagen inte medför annat än marginella ekonomiska konsekvenser för kommunerna och regionerna. Mot den bakgrunden föreslår regeringen inte någon kompensation enligt den kommunala finansieringsprincipen. Förslagen innebär inga nya uppgifter för kommunerna och regionerna. Därmed påverkas inte heller den kommunala självstyrelsen. De nya reglerna om föreskriftsrätt och elektronisk övervakning kan medföra att fler överklagar övervakningsnämndens beslut till domstol. Även förslaget att Kriminalvården ska få överklaga övervakningsnämndens beslut till domstol på samma sätt som den enskilde när övervakningsnämnden har överprövat ett beslut om föreskrifter eller åtgärder på grund av misskötsamhet, kan komma att innebära att fler ärenden når domstolarna. Bedömningen är dock att förslagen inte kan förväntas leda till en så stor ärendetillströmning hos domstolarna att de ökade kostnaderna inte kan rymmas inom befintliga anslag. Oavsett om brottslighet drabbar en närstående eller någon annan person, så skapar det en otrygghet bland befolkningen i stort. Särskilt kvinnor ger uttryck för en högre skattning av otrygghet i de årliga nationella trygghetsundersökningarna från . Regeringens övergripande jämställdhetspolitiska mål är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Ett av jämställdhetspolitikens delmål är att kvinnor och män ska ha samma rätt och möjlighet att vara aktiva medborgare och att forma villkoren för beslutsfattande. Ett annat är att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Förslagen om förstärkta återfallsförebyggande åtgärder för skyddstillsynsdömda bedöms bidra till att minska risken för återfall i brott och även främja skyddstillsynsdömdas återanpassning i samhället. Det kan bidra till ökad trygghet i samhället. Eftersom förslagen bedöms bidra till att minska risken för att den dömde återfaller i brottslighet oavsett brottskategori, bedöms förslagen kunna medföra positiva effekter för jämställdheten i samhället. Flera remissinstanser lyfter också att förslagen kan förväntas ha positiva effekter för brottsoffer. Som , i och påpekar kan barn beröras av förslagen. Barn kan vara berörda av förslaget om elektronisk övervakning genom att en förälder eller en person som barnet bor tillsammans med får en föreskrift som t.ex. anger var den personen ska vistas eller inte får vistas. Barn kan också vara brottsoffer och skyddas genom en sådan föreskrift. Förslagen syftar till att minska risken för återfall i brott. Den elektronisk övervakningen som föreslås bör därför få en positiv effekt för barn på så sätt att barn kan skyddas bättre. Barn som själva har begått brott och som dömts till skyddstillsyn kan få bättre stöd genom förslagen. 11.1Förslaget till lag om ändring i 26 kap. Om fängelse 16 § Om det behövs för att minska risken att den som står under övervakning begår nya brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, får Kriminalvården besluta om en särskild föreskrift som ska följas av den övervakade. En sådan föreskrift ska beslutas för , högst åt gången. En särskild föreskrift får avse 1.på vilket sätt och i vilken omfattning den övervakade ska hålla kontakt med övervakaren eller Kriminalvården, 2.skyldighet för den övervakade att lämna underrättelse till övervakaren eller Kriminalvården om att han eller hon uteblivit från en arbetsplats, skola eller annan iföreskriften angiven verksamhet eller inrättning, 3.deltagande i återfallsförebyggande eller missbruksrelaterad programverksam- 4.missbruksvård, psykiatrisk vård eller annan behandling, 5.arbete, utbildning eller annan sysselsättning, 6.kontrollerat boende eller andra anvisningar om boendet, 7.vistelseort eller andra anvisningar om på vilka platser eller inom vilka områden den dömde ska vistas eller inte får vistas, eller 8.skyldighet att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov för kontroll av att den övervakade inte är påverkad av alkohol, andra beroendeframkallande medel, något sådant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Om den övervakade är skadeståndsskyldig på grund av brottet, får en särskild föreskrift beslutas om när och hur skadeståndsskyldigheten ska fullgöras. En sådan föreskrift får beslutas endast i den utsträckning det inte kan antas motverka den övervakades anpassning i samhället, med hänsyn till hans eller hennes ekonomiska situation eller övriga omständigheter. I paragrafen anges förutsättningarna för att ge villkorligt frigivna särskilda föreskrifter som de ska följa. Övervägandena finns i avsnitt 5.4 och 5.5. I andra stycket 7 görs ett förtydligande som innebär att en föreskrift enligt punkten får avse anvisningar om på vilka platser eller inom vilka områden den dömde ska vara skyldig att vistas eller inte får vistas . Föreskriftsmöjligheten kan användas för att hålla den villkorligt frigivne borta från en viss miljö i syfte att t.ex. motverka återfall i brott gentemot en viss person. Den kan också användas i syfte att förhindra att den övervakade uppehåller sig i en kriminell miljö där han eller hon riskerar att utsättas för sådan påverkan som är negativ för hans eller hennes anpassning i samhället. Det kan handla om ett förbud att vistas i närheten av ett brottsoffers bostad eller andra platser där risken för återfall bedöms vara särskilt stor, t.ex. en klubblokal eller liknande (se prop. 2018/19:77 s. 35 och 62–63). Det kan också handla om förbud att vistas på vissa utpekade platser där narkotikaförsäljning är vanligt förekommande eller där kriminellt belastade vistas eller bor. Det kan gälla t.ex. torg, parker eller andra mötesplatser. Det kan också gälla restauranger, pubar eller liknande. Förbudet kan även avse en lokal eller en bostad som har anknytning till organiserad brottslighet eller till ett kriminellt nätverk. 2020/21:85 Om risken för återfall i brott är kopplad till att den dömde beger sig till någon annan kommun eller stadsdel, kan förbudet avse det. Platsen eller området måste anges specifikt i föreskriften och avgränsas tydligt. Förbudet får inte vara mer omfattande än vad som krävs för att uppnå syftet med åtgärden. När det gäller föreskrifter om platser där den dömde ska vara skyldig att vistas på kan det handla om att, som ett komplement till en föreskrift om boende enligt andra stycket 6, föreskriva en skyldighet att under vissa tider vistas i ett kontrollerat boende eller ett halvvägshus. Liksom gäller att föreskrifter om vistelseort eller anvisningar av platser där den dömde ska vistas eller inte får vistas ska användas restriktivt och att behovet av en föreskrift alltid ska prövas mot proportionalitetsprincipen (26 kap. 14 a §). Vidare bör föreskriften regelmässigt begränsas till vissa särskilt angivna tider, t.ex. att den dömde ska vistas i bostaden under ett visst antal timmar (se prop. 2018/19:77 s. 62–63). 17 § Om det behövs för att kontrollera att en föreskrift enligt 16 § följs får Kriminalvården besluta om elektronisk övervakning. Elektronisk övervakning får beslutas åt gången. Paragrafen innehåller bestämmelser om elektronisk övervakning för att kontrollera att en föreskrift enligt 16 § följs. Paragrafen har utformats enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 5.6. Enligt första stycket får Kriminalvården besluta om elektronisk övervakning för att kontrollera att en föreskrift enligt 16 § följs. I förhållande till den hittillsvarande lydelsen utvidgas den möjligheten genom att förutsättningarna för att besluta om elektronisk övervakning blir de samma som förutsättningarna för att ge den dömde särskilda föreskrifter. För det första krävs det inte längre att sådan övervakning är särskilt angelägen utan det räcker att den behövs för att minska risken att den övervakade begår nya brott. Därutöver får sådan övervakning beslutas om det behövs för att underlätta den dömdes anpassning i samhället. Liksom bör ett beslut om elektronisk övervakning i första hand komma i fråga för föreskrifter avseende boende och vistelseort eller andra anvisningar om på vilka platser eller inom vilka områden den dömde ska vistas eller inte får vistas (jfr prop. 2018/19:77 s. 63). Elektronisk övervakning får inte beslutas enbart för att ge påföljden större skärpa eller innebära att påföljden blir så ingripande att den är att jämställa med den inskränkning av rörelsefriheten som verkställighet av ett fängelsestraff med intensivövervakning innebär. Vidare ska proportionalitetsprincipen beaktas (26 kap. 14 a §). Är en mindre ingripande åtgärd tillräcklig ska den användas. 28 kap. Om skyddstillsyn 2 a § Skyddstillsyn får, om den tilltalade samtycker till det, förenas med en föreskrift om samhällstjänst. En sådan föreskrift ska avse skyldighet att utföra oavlönat arbete i lägst fyrtio och högst . När rätten meddelar en föreskrift om samhällstjänst ska den i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha dömts ut, om fängelse i stället hade valts som påföljd. Kriminalvården får ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst, när det finns skäl till det. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyddstillsyn i kombination med Övervägandena finns i avsnitt 5.2. I första och andra styckena görs endast språkliga ändringar. I tredje stycket anges att Kriminalvården, i stället för som över- vakningsnämnden, får ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst när det finns skäl till det. Någon ändring av under vilka omständigheter ändringar av en föreskrift om samhällstjänst ska få ske eller på vilket sätt görs inte (prop. 1997/98:96 s. 102–103). 5 § Skyddstillsyn ska vara förenad med övervakning för domen. får dock besluta att övervakningen ska börja först när domen har fått laga kraft mot den dömde. Om domen överklagas, kan högre rätt besluta att verkställigheten Övervakningen upphör vid prövotidens utgång eller vid den tidigare tidpunkt som Kriminalvården beslutar. Övervakningstiden får dock inte understiga . Om verkställigheten har avbrutits till följd av beslut av högre rätt och den till- talade därefter ändå döms till skyddstillsyn, räknas inte den tid under vilken skyddstillsynen inte har verkställts in i vare sig övervakningstiden eller prövotiden. I paragrafen finns regler om prövotid och övervakning för skyddstillsyns- Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Första stycket ändras endast språkligt. Någon ändring i sak är inte av- Av andra stycket framgår att övervakningen upphör vid prövotidens ut- gång eller vid den tidigare tidpunkt som Kriminalvården beslutar. skillnad från vad som följer av den hittillsvarande lydelsen av stycket upp- hör alltså inte övervakningen, som normalt inleds genom domen på skyddstillsyn, automatiskt . I stället löper övervakningstiden vidare till dess att Kriminalvården uttryckligen beslutar att övervakningen ska upphöra eller att den treåriga prövotiden löper ut. får dock inte understiga . Andra stycket ändras också så att de hittills- varande hänvisningarna till bestämmelser som medger förlängning av övervakningstiden tas bort. Förutsättningarna för övervakning anges i 26 kap. 12 § första stycket, som till följd av en hänvisning i 28 kap. 6 §, gäller på motsvarande sätt även för skyddstillsynsdömda (se kommentaren till 28 kap. 6 § nedan).