prop · H803143 · 2021-03-23 00:00:00 — Av Parisprinciperna framgår att en institution ska ha ett så brett uppdrag som möjligt som ska vara tydligt formulerat och slås fast i grundlag eller annan lagstiftning där även institutionens sammansättning och behörighet specificeras. Det framgår också vilka uppgifter institutionen ska ha, vikten av en bred representation från det civila samhället och vilka arbetsmetoder som institutionen ska ha möjlighet att använda. Parisprinciperna erkänner varje stats rätt att välja det ramverk som är bäst lämpat för inrättande av institutionen. Den nationella lösningen måste dock förhålla sig till den tolkning av Parisprinciperna som görs av organet (). GANHRI är en samarbetsorganisation för nationella institutioner för mänskliga rättigheter. , (), sammanställer regelbundet sin tolkning av Parisprinciperna i sina s.k. allmänna observationer (General ). En av GANHRI:s viktigaste uppgifter är ackreditering av nya institutioner och re-ackreditering av befintliga institutioner. Efter ansökan från en nationell institution bedömer GANHRI, genom SCA, i vilken mån institutionen anses uppfylla Parisprinciperna. SCA:s allmänna observationer utgör ett viktigt tolkningsmaterial vid förslag till beslut om ackrediteringar. En institution kan tilldelas A-, B- eller C-status. Det är endast institutioner för mänskliga rättigheter som uppfyller Parisprinciperna som ackrediteras med A-status. Dessa institutioner har rösträtt En institution med A-status får också tillgång till FN-systemet vilket bl.a. innebär att den kan delta och uttala sig vid granskningar som genomförs av för mänskliga rättigheter och delta i möten vid FN:s olika konventionsorgan. En institution med B-status bedöms endast delvis uppfylla Parisprinciperna. Dessa institutioner kan tas upp som medlemmar iGANHRI, men utan rösträtt. En institution med C-status bedöms inte ens delvis uppfylla Parisprinciperna och nekas därmed medlemskap. Efter att en institution har ackrediterats med A-status genomför GANHRI en förnyad prövning av institutionen. Om GANHRI bedömer att institutionen inte längre uppfyller Parisprinciperna beslutar GANHRI att nedackreditera institutionen. Institutionen i fråga förlorar då sin A-status. Trots att Parisprinciperna inte har ställning som ett folkrättsligt bindande instrument är de brett tillämpade och allmänt accepterade som standard för länders institutioner för mänskliga rättigheter. Principerna finns bilagda en resolution från FN, National Institutions for the Promotion and Protection of Human Rights (A/RES/48/134) som antogs av 1993. I resolutionen uppmuntras medlemsstaterna att inrätta nationella institutioner för mänskliga rättigheter med beaktande av Parisprinciperna. I den s.k. Wiendeklarationen, som antogs av världskonferensen om de mänskliga rättigheterna 1993 och som har ställt sig bakom, underströks de nationella institutionernas viktiga roll i arbetet med att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Staterna uppmuntrades att inrätta och stärka sådana nationella institutioner i enlighet med Parisprinciperna. Sedan resolutionen och deklarationen antogs har Parisprinciperna återkommande bekräftats i en rad olika sammanhang inom FN, och EU. 2020/21:143 4.5 Syftet med en institution enligt Parisprinciperna Syftet med att inrätta en rättigheter i enlighet med Parisprinciperna kan sammanfattas med två centrala utgångspunkter. Principerna avser att ge institutionen ett brett uppdrag att arbeta utifrån alla människorättsfrågor. De avser vidare att ge institutionen en stark ställning i genomförandet av sitt uppdrag genom att garantera institutionen ett oberoende från framför allt regeringen. Ett brett uppdrag utifrån Parisprinciperna ger institutionen förutsättningar att bedriva sin verksamhet effektivt och vara en pådrivande kraft i arbetet med mänskliga rättigheter. FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter har betonat att en institution som inte uppfyller Parisprinciperna inte kan vara effektiv i sitt uppdrag att främja och skydda de mänskliga rättigheterna. Regeringen har i sin strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29) bedömt att en nationell rättigheter i enlighet med Parisprinciperna behövs för att stärka det rättsliga och institutionella skyddet för de mänskliga rättigheterna. Regeringen ansåg vidare att en sådan institution möjliggör granskning av efterlevnad av samtliga konventionsåtaganden. Ett brett uppdrag innebär att institutionen kan bidra till regeringens mål om att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. En institution för mänskliga rättigheter ska vara hållbar och under skilda förhållanden, oavsett exempelvis maktskiften och motsättningar. Det pågår en utveckling i vår omvärld som innebär att de mänskliga rättigheterna allt oftare ifrågasätts med risk för att de begränsas och åsidosätts. Under sådana tider är det viktigare än någonsin att det finns strukturer som främjar och skyddar de mänskliga rättigheterna. En institution för mänskliga rättigheter är central i en sådan struktur, vilket regeringen har uttalat i strategin för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter. GANHRI har uttalat att processen för att tillsätta och entlediga ledningen för en rättigheter har stor påverkan på institutionens oberoende. En institution för mänskliga rättigheter behöver därför ges tillräckliga garantier för att kunna verka oberoende och i enlighet med Parisprinciperna även i tider när det finns negativa krafter som vill inskränka och påverka institutionens arbete. En institution i enlighet med Parisprinciperna och som har ackrediterats med A-status ger institutionen legitimitet och trovärdighet både på nationell nivå och i internationella sammanhang. Arbetet för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna är en viktig fråga i svensk utrikespolitik. En institution i enlighet med Parisprinciperna skulle därför stärka ställning i utrikespolitiska sammanhang. 4.6 Konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning Konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (CRPD) antogs av och 2020/21:143 konventionen 2008 och den gäller för del 2009 (prop. 2008/09:28). Konventionen är en av de centrala FN- konventionerna om mänskliga rättigheter. Den skapar inte i sig några nya rättigheter utan har till syfte att undanröja hinder för personer med funktionsnedsättning att åtnjuta sina mänskliga rättigheter. Av artikel 33 i konventionen framgår att konventionsstaterna ska utse eller upprätta en eller flera oberoende mekanismer för att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen. När konventionsstaten utser eller upprättar mekanismen ska den beakta principerna som hänför till statusen och funktionen hos de nationella institutionerna för skydd och främjande av de mänskliga rättigheterna. Det framgår vidare att det civila samhället, särskilt personer med funktionsnedsättning och de organisationer som representerar dem, ska involveras i och fullt ut medverka i övervakningsförfarandet. Det innebär att konventionsstaterna ska säkerställa ett övervakningsförfarande som innebär att organisationerna aktivt involveras i förfarandet och möjliggör att deras röster blir hörda i de rapporter och analyser som tas fram. Organisationerna kan involveras på olika sätt, t.ex. genom platser i styrelsen eller i de rådgivande organen inom övervakningsmekanismen (CRPD/C/GC/7, ). har ännu inte utsett en mekanism för att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen. Regeringens bedömning: Det bör inrättas en rättigheter i . Vid institutionen bör det inrättas en oberoende mekanism för att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser instämmer i eller har ingen invändning mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: I finns flera statliga myndigheter som har uppgifter som delvis motsvarar eller angränsar till de uppgifter som en rättigheter i skulle ha, däribland JO, Justitiekanslern (), , och . är medlem i GANHRI men med B-status på grund av att myndighetens uppgifter är begränsade till frågor om lika rättigheter samt att det har bedömts att det finns brister i myndighetens oberoende i förhållande till regeringen. generella efterlevnad av de mänskliga rättigheterna granskas regelbundet inom ramen för FN:s granskning (UPR). har, i granskningarna 2015 och 2020, fått rekommen- dationer från flera länder om att inrätta en rättig- heter i enlighet med Parisprinciperna. har även inom ramen för andra konventionsgranskningar fått rekommendationer om att inrätta en rättigheter i enlighet med Parisprinciperna och som uppfyller kraven för att ackrediteras med A-status. har ingen nationell aktör som kan anses uppfylla Paris- principerna för ackreditering med A-status. rättigheter drog slutsatsen att en nationell rättig- heter behövs i bl.a. för att arbetet med mänskliga rättigheter ska bli tydligt och effektivt och för att konventionerna ska kunna efterlevas och tolkas nationellt. Delegationen ansåg vidare att det helhetsgrepp en rättigheter ska ha är nödvändigt för att ett systematiskt och långsiktigt arbete med mänskliga rättigheter ska kunna bedrivas (SOU 2010:70 s. 341). Regeringens mål för politiken för mänskliga rättigheter, som också har ställt sig bakom, är att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter (prop. I regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter gör regeringen bedömningen att en sammanhållen struktur för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna behövs för att uppnå Regeringen uttalar också i den strategin att en nationell institution för mänskliga rättigheter är en central del av en sådan struktur. Flera remissinstanser framhåller behovet av en oberoende institution för anser att inrättandet av en ny myndighet för mänskliga rättigheter i kan bidra till att främja och skydda de mänskliga rättigheterna samt till att stärka allmänhetens medvetande och kunskaper om sina grundläggande fri- och rättigheter. anser att tillskapandet av en sådan institution kan förväntas medföra en angelägen förstärkning av arbetet med att säkerställa att internationella åtaganden om mänskliga rättigheter får ett effektivt genomslag. av en ny myndighet skulle stärka kontinuiteten i statens arbete att säker- ställa genomförandet av de mänskliga rättigheterna i och att det ger förutsättningar för fördjupad analys av de hinder och utmaningar som fortfarande finns i genomförandet. Forum för levande historia bedömer att det saknas en helhetssyn på rättighetsarbetet i och att en huvud- anledning till att inrätta en rättigheter är att den ska stå för en helhetssyn och överblick utifrån samtliga mänskliga rättig- Sverigefinländarnas delegation för fram att en institution för mänskliga rättigheter med ett helhetsgrepp om rättighetsfrågor skulle kunna ge en bredare bild av förverkligandet av minoritetsrättigheter som omfattar samtliga konventionsåtaganden. Regeringen instämmer i remissinstansernas synpunkter. år tillbaka pågår en rad insatser inom ramen för regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter. Det saknas dock en sammanhållande aktör som utifrån ett helhetsperspektiv kan analysera och bedöma bl.a. vilka behov som finns och insatser som behövs. inte heller en aktör som har utpekat ansvar för att följa den rättsliga utvecklingen inom området mänskliga rättigheter. ett inrättande av en oberoende rättigheter i enlighet med Paris-principerna är en förutsättning för ett systematiskt, strategiskt och långsiktigt arbete med mänskliga rättigheter i . 2020/21:143 nationell rättigheter som svarar mot Parisprinciperna bör därför inrättas i . För att ska uppfylla sina folkrättsliga åtaganden bör det också vid institutionen inrättas en oberoende mekanism för att främja, skydda och övervaka genomförandet av konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. 5.1En ny myndighet för att främja säkerställandet av mänskliga rättigheter i Regeringens förslag: Det ska inrättas en ny myndighet under regeringen, . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorian föreslås att myndigheten ska heta Remissinstanserna: Av de remissinstanser som har kommenterat förslaget om en ny myndighet är majoriteten positiva, t.ex. Barnombuds- mannen, Amnesty international, Forum för levande historia, kommun och kommun. och Regioner (tidigare Kommuner och Landsting). i och Statskontoret avstyrker inrättandet av en ny myndighet och anför att uppgifterna kan utföras av en eller flera befintliga Skälen för regeringens förslag Verksamheten ska bedrivas i myndighetsform under regeringen En nationell rättigheter som svarar mot Paris- principerna kan utformas på olika sätt. Parisprinciperna kräver t.ex. inte att en nationell rättigheter bildas i form av en myndighet utan bedömningen får göras utifrån vad som är mest ändamåls- enligt och i enlighet med statens konstitutionella ordning. het kan i bedrivas i myndighetsform men även t.ex. som ett aktiebolag eller en stiftelse. Utgångspunkten för statlig verksamhet i är dock att den ska bedrivas i myndighetsform. styrande och policyinriktade uppgifter är myndighetsformen huvudregeln medan ett operativt genomförande av tjänster som faller inom det allmännas ansvar kan vara ändamålsenligt att det utförs av enskilda (prop. 2009/10:175 s. 105 f.). Institutionen kommer att ha uppgifter som är tydligt Det regelverk som gäller för myndigheter under regeringen bedöms också i huvudsak ändamålsenligt för institutionens Institutionens verksamhet bör därför bedrivas i myndighets- Av Parisprinciperna framgår att en nationell rättigheter ska vara oberoende. Ett flertal remissinstanser, bl.a. 2020/21:143 , Förvaltningsrätten i , JO och (juridiska fakulteten), lyfter frågor om de krav på oberoende som ställs i Parisprinciperna och institutionens oberoende i förhållande till regeringen. Av dessa framför några remissinstanser, däribland Agera (tidigare Antidiskrimineringsverksamheten i ), , Fonden för mänskliga rättigheter, Lika Unika och Myndigheten för delaktighet, att institutionens oberoende bäst kan garanteras genom att den inrättas som en myndighet under . Frågan om att inrätta en rättigheter som en ny myndighet eller inom en befintlig myndighet under har beretts av konstitutionsutskott. Utskottet ansåg att övervägande skäl talade för att en rättigheter inte ska inrättas som en ny myndighet under eller knytas till JO och anmodade regeringen att skyndsamt på nytt låta utreda frågan om en nationell rättigheter. ställde sig bakom uttalande och tillkännagav det för regeringen. Regeringen anser att nationella rättigheter bör inrättas som en myndighet under regeringen. Nya uppgifter till befintliga myndigheter eller en ny myndighet En institution för mänskliga rättigheter under regeringen kan inrättas som en ny myndighet. Ett annat alternativ skulle vara att inrätta den som en del av en befintlig myndighet. Skolinspektionen anför att behovet av en ny myndighet inte motsvaras av kostnaderna samt att samma resultat skulle kunna uppnås genom befintliga myndigheter. Statskontoret anser att alternativa lösningar inte är tillräckligt utredda samt att de nackdelar som finns med att inrätta institutionen i en befintlig myndighet inte vägs upp av de positiva effekterna så som effektivt resursutnyttjande och synergieffekter. anser inte att det behövs ytterligare en myndighet som tolkar mänskliga rättigheter utan att medvetenheten och kunskapen redan är hög i , bl.a. genom ombudsmannasystemet och . Kommuner och Regioner anser att institutionen bör inrättas inom en av de befintliga myndigheter som har uppgifter när det gäller fri- och rättigheter. Kommuner och Regioner framhåller att en ny myndighet innebär ytterligare en kontaktyta för Kommuner och Regioner och dess medlemmar. i anser att inrättandet av en ny myndighet riskerar att utarma annan väl fungerande verksamhet och föreslår att kan ha rollen som nationell rättigheter. Regeringen anser dock att det finns flera skäl som talar emot att en rättigheter inrättas inom en befintlig myndighet, bl.a. att det behövs särskilda regler för att stärka institutionens oberoende och att Parisprincipernas krav på att institutionen har ett brett uppdrag kan vara svårt att förena med mer specifika uppgifter. Regeringen anser också, vilket även i , Civil Rights Defenders och andra remissinstanser anför, att en lösning där en nationell rättigheter placeras i en befintlig myndighet skulle innebära att Parisprincipernas krav på institutionens oberoende inte kan garanteras. En nationell rättigheter bör därför inrättas som en ny myndighet. En ny förvaltningsmyndighet under regeringen Statliga förvaltningsmyndigheter, som inte lyder under , lyder under regeringen. Myndigheterna under regeringen omfattas av ett generellt regelverk i form av t.ex. förvaltningslagen (2017:900) som reglerar vad som gäller vid handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheter och myndighetsförordningen (2007:515) som reglerar de vanligaste formerna för myndigheters ledning, myndighetsledningens ansvar, uppgifter och beslutsförhet. Regeringen styr också myndigheterna genom bl.a. myndighetens instruktion, regleringsbrev, resurser, val av ledningsform och chefstillsättningar. En institution för mänskliga rättigheter i form av en myndighet under regeringen kommer, som påpekas av och , att omfattas av det regelverk som normalt gäller för förvaltningsmyndigheter om inte något annat har reglerats särskilt, samt av en lydnadsplikt gentemot regeringen. Institutionen kommer också att omfattas av regler om offentlighet och sekretess vilket kommer att möjliggöra insyn i institutionens arbete. Parisprinciperna kräver att en rättigheter inte blir föremål för finansiell kontroll på ett sätt som kan påverka dess oberoende. Parisprinciperna hindrar dock inte att institutionen blir föremål för sedvanlig extern finansiell kontroll och revision. Regeringen kommer att besluta om regleringsbrev som innehåller anslag och andra finansiella befogenheter samt villkor för användningen av dessa under aktuellt budgetår. Institutionens verksamhet och medelsanvändning kommer att kunna följas upp på samma sätt som gäller för andra myndigheter. På samma sätt som för övriga myndigheter kommer institutionen också att omfattas av regler om intern styrning och kontroll. Institutionen kommer, i likhet med vad som normalt gäller för myndigheter, att finansieras med ett eget anslag på stadsbudgeten. Regeringen bedömer att en rättigheter, i form av en myndighet under regeringen, omfattas av ett regelverk som garanterar insyn och offentlighet och att det kan bidra till att den kan arbeta oberoende på det sätt som krävs enligt Parisprinciperna. För att fullt ut garantera att institutionen inrättas i enlighet med Parisprinciperna bedömer dock regeringen att det behövs vissa särskilda lösningar bl.a. för institutionens ledning. Regeringen bedömer att de avsteg från vad som normalt gäller för myndigheter under regeringen som föreslås i denna proposition är nödvändiga och ändamålsenliga för att inrätta en rättigheter i enlighet med Parisprinciperna. och folkminnen anser att uttrycket institution inte är lämpligt som namn för myndigheten utan förordar att en rättigheter ska benämnas Myndigheten för mänskliga rättigheter eller . Regeringen instämmer i och folkminnens synpunkt och konstaterar också att det finns ett flertal myndigheter som benämns institut. Den nya myndigheten bör därför benämnas . 2020/21:143 5.2 Institutet regleras i lag Regeringens bedömning: uppgifter och ledning, inrättandet av ett råd vid institutet samt vissa frågor som rör institutets organisation och arbetssätt bör regleras i lag. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: De remissinstanser som särskilt har kommenterat frågan om reglering i lag instämmer i bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Enligt Parisprinciperna ska en nationell rättigheters uppdrag vara tydligt formulerat i grundlag eller annan lagstiftning. Sammansättning och behörighet ska också specificeras i grundlag eller annan lagstiftning. Enligt den tolkning som SCA gör av Parisprinciperna måste lagstiftningen innehålla fullständiga bestämmelser om tillsättande av institutionens ledning, dess anställnings- och arbetsvillkor, institutionens uppdrag, behörighet, finansiering och inför vem institutionen ansvarar. Dessa bestämmelser anses vara centrala i att garantera institutionens oberoende och varaktighet. En lösning där institutionen inrättas enbart genom beslut av regeringen bedöms inte uppfylla Parisprincipernas krav eftersom institutionens uppdrag och existens då kan ändras av regeringen utan krav på lagstiftarens samtycke. En sådan ordning skulle kunna riskera institutionens oberoende och varaktighet. För att uppfylla Parisprincipernas krav men också för att stärka institutets oberoende ställning i förhållande till regeringen bör institutets uppgifter och ledning samt vissa grundläggande frågor som gäller institutets organisation och arbetssätt regleras i lag. Regleringen i lag innebär att regeringen inte har möjlighet att styra institutets uppgifter eller arbete i samma utsträckning som normalt gäller för myndigheter under regeringen. Regeringen bedömer att en sådan reglering kommer att skapa långsiktighet och kontinuitet för institutet samt stärka dess möjligheter att utföra sina uppgifter på ett oberoende sätt. Regeringens förslag: ska främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i , med utgångspunkt i 1.regeringsformen, tryckfrihetsförordningen, och yttrandefrihetsgrundlagen, 2.den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, 3.Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och 4.andra för folkrättsligt bindande förpliktelser inom området mänskliga rättigheter. Institutet ska fullgöra de uppgifter som en oberoende nationell mekanism har enligt artikel 33.2 i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås att uttrycket uppdrag används och att det ska framgå av lagtexten att uppdraget ska utföras självständigt. I promemorian föreslås även att uttrycket de grundlagsstadgade fri- och rättigheterna ska användas i stället för en uppräkning av regeringsformen, tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva till eller har inga synpunkter på förslaget. Några remissinstanser, t.ex. ett par antidiskrimineringsbyråer, anser att det är tveksamt om uppgifterna omfattar alla uppgifter som en nationell rättigheter eller en oberoende nationell mekanism ska ha. Ett par remissinstanser, t.ex. , anser att institutet inte bör begränsas till att arbeta med utgångspunkt i de uppräknade källorna. De remissinstanser, t.ex. Kommuner och Regioner, och barn och ungdomar, som har kommenterat förslaget att institutet ska utses som oberoende nationell mekanism enligt konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning tillstyrker det förslaget. Skälen för regeringens förslag Den övergripande uppgiften att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i En nationell rättigheter ska enligt Parisprinciperna ges behörighet att främja och skydda (promote and protect) de mänskliga rättigheterna. Antidiskrimineringsbyrån Syd och har ifrågasatt om uttrycket främja säkerställandet omfattar alla delar i Parisprinciperna. Främja mänskliga rättigheter kan t.ex. innebära att utbilda, informera eller ge vägledning i frågor om mänskliga rättigheter.