prop · H803192 · 2021-05-06 00:00:00 — Eftersom omhändertaganden och andra avlägsnanden inte 2020/21:192 omfattas av smugglingslagen bör den aktuella bestämmelsen avgränsas till att endast omfatta kroppsvisitationer i samband med att någon grips med stöd av smugglingslagen. För att en kroppsvisitation för att fastställa identitet i dessa situationer ska få genomföras ska det dock krävas någon kvalificerande omständighet som t.ex. att personen vägrar att avslöja sin identitet eller att den uppgift som denne lämnar om sin identitet kan antas vara felaktig. Hovrätten över och noterar att det i förslaget till 27 § smugglingslagen talas om ingripande med stöd av denna lag, vilket skiljer sig från formuleringen i 21 b § smugglingslagen där ett ingripande ska ske med stöd av lag. anser att myndigheten bör få motsvarande befogenhet vid ingripanden enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Även noterar att någon sådan möjlighet inte föreslås. Regeringen konstaterar att det är riktigt att den föreslagna bestämmelsen begränsats till att endast avse gripanden enligt smugglingslagen. Att utsträcka möjligheten till att avse alla situationer där ingriper med stöd av lag innebär dock en tämligen stor utvidgning av möjligheten och det saknas i detta ärende beredningsunderlag för en sådan utvidgning. Denna fråga kan dock ses över inom ramen för den allmänna översyn av lagstiftning som nämns i avsnitt 6.1. Som påpekats av Hovrätten över och och finns redan i 2 kap. 5 § kustbevakningslagen en möjlighet för en kustbevakningstjänsteman som med stöd i lag griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon att i anslutning till ingripandet kroppsvisitera den som åtgärden riktar sig mot i den utsträckning som är nödvändig för att bl.a. fastställa dennes identitet. För att undvika dubbelregleringen bör den nya bestämmelsen därmed inte omfatta tjänstemän vid . Förslaget medför en ändring av 27 § smugglingslagen. 6.3.2Tulltjänstemännens användning av fängsel Regeringens förslag: En tulltjänstemans rätt att använda fängsel ska anges i smugglingslagen. Lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder ska även omfatta en tulltjänstemans användning av fängsel enligt smugglingslagen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I förhållande till promemorians förslag har vissa mindre språkliga ändringar gjorts. Remissinstanserna: Hovrätten över och konstaterar att förutsättningarna i den föreslagna bestämmelsen i smugglingslagen för att använda fängsel är att åtgärden har ”stöd i lag” medan motsvarande bestämmelse i kustbevakningslagen är att åtgärden ska ske ”i den brottsbekämpande eller ordningshållande verksamheten”. ombudsmän () noterar att i förslaget till lag om ändring i smugglingslagen föreskrivs att rubriken närmast före 21 § ska lyda ”Gripande och användning av handfängsel”. Varken i 21 b § eller i 21 c § smugglingslagen används emellertid begreppet handfängsel. I stället talas om fängsel. JO föreslår därför att rubriken i stället bör lyda ”Gripande och användning av fängsel”. Vidare anser JO att det finns anledning att överväga om det bör föras in bestämmelser om proportionalitet och våldsanvändning i smugglingslagen. bedömer att även omhändertagande med stöd av 10 kap. 17 § utlänningslagen (2005:716) och medtagande till förhör omfattas av bestämmelsen och ser gärna att detta tydliggörs i den fortsatta beredningen. Det bör även utvecklas hur den föreslagna bestämmelsen förhåller sig till bestämmelsen i 4 kap. 10 § häkteslagen (2010:611). Skälen för regeringens förslag: En tulltjänsteman har, liksom en polisman och kustbevakningstjänsteman, under vissa förutsättningar rätt att enligt häkteslagen belägga en person som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott med fängsel. För att åstadkomma en tydlig reglering i fråga om polismäns våldsbefogenheter ersattes den hänvisning till häkteslagen som tidigare fanns i 10 a § polislagen med en motsvarande materiell bestämmelse, anpassad till polisverksamheten. Förutsättningarna för att använda fängsel anges nu uttryckligen i polislagen. Någon ändring i sak var inte avsedd (prop. 2013/14:110 s. 398 och 579). Bestämmelser om när en polisman får använda fängsel i samband med ett ingripande finns numera alltså i 10 a § polislagen och där anges att en polisman som omhändertar eller på annat sätt inskränker någons rörelsefrihet får belägga den personen med fängsel om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till hans eller hennes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller vid förflyttning inom en förvaringslokal och vid transport eller annan vistelse utanför en sådan lokal, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. En motsvarande reglering infördes för kustbevakningstjänstemän i 2 kap. 6 § kustbevakningslagen. I förarbetena till lagen anförde regeringen att en kustbevakningstjänsteman har samma behov som en polisman av att kunna använda fängsel i nu aktuella situationer. För en kustbevakningstjänsteman, som alltså redan har viss rätt att använda fängsel när det gäller intagna, bör därför gälla en motsvarande reglering som för en polisman (prop. 2018/19:16 s. 68–69). har ställt frågan om hur den föreslagna bestämmelsen förhåller sig till 4 kap. 10 § häkteslagen. Regeringen kan konstatera att en tulltjänsteman har samma befogenheter och reglering som kustbevakningstjänstemän hade innan kustbevakningslagen trädde i kraft . En tulltjänsteman har också, liksom en polisman, under vissa förutsättningar rätt att enligt häkteslagen belägga en person som är häktad, anhållen eller gripen på grund av misstanke om brott med fängsel. Det finns alltså bestämmelser i häkteslagen som ger en tulltjänsteman rätt att använda fängsel. Enligt regeringens bedömning har en tulltjänsteman samma behov som en polisman och kustbevakningstjänsteman av att kunna använda fängsel i de situationer som anges i polislagen respektive kustbevakningslagen. Det är därför också rimligt att de brottsbekämpande myndigheterna har en liknande reglering gällande användningen av fängsel. Mot den bakgrunden, samt att en tulltjänsteman 2020/21:192 alltså redan har viss rätt att använda fängsel, bör en motsvarande reglering som finns i polislagen respektive kustbevakningslagen, av samma skäl som anförs i ovan nämnda förarbeten, införas i smugglingslagen. Som Hovrätten över och påpekar föreslås i promemorian att en tjänsteman vid ska få använda fängsel om åtgärden har stöd i lag medan motsvarande bestämmelse i kustbevakningslagen är att åtgärden ska ske i den brottsbekämpande eller ordningshållande verksamheten. Med hänsyn till att regleringen av verksamhet inte är samlad i en och samma lag på det sätt som gäller för i kustbevakningslagen, där den brottsbekämpande och ordningshållande verksamheten också är tydligt definierad, anser regeringen att det är rimligt att det av lagtexten framgår att åtgärden vidtas enligt smugglingslagen eller annan lag. På så sätt undviks även eventuell gränsdragningsproblematik vid ingripanden enligt exempelvis utlänningslagen. Som har påpekat omfattas även sådana omhändertaganden av den föreslagna lydelsen. JO noterar att det i promemorian föreslås att rubriken närmast före 21 § smugglingslagen ska lyda ”Gripande och användning av handfängsel”. Varken i 21 b § eller i 21 c § smugglingslagen används dock begreppet handfängsel. I stället talas om fängsel. Regeringen instämmer i JO:s synpunkt att rubriken därför i stället bör lyda ”Gripande och användning av fängsel”. Enligt 8 § lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder har den som drabbas av en personskada eller en sakskada genom våld som utövas med stöd av 10 §, 10 a § eller 29 § första stycket första eller femte meningen polislagen, 2 kap. 17 § utsökningsbalken, 4 kap. 2 och 16 §§ tullagen eller 2 kap. 4 eller 6 § eller 6 kap. 2 § kustbevakningslagen rätt till ersättning, om den skadelidande inte har betett sig på ett sådant sätt att det varit påkallat att använda våld mot hans eller hennes person eller egendom. Bestämmelsen omfattar bl.a. skada som uppkommit till följd av en polismans eller kustbevakningsmans bruk av fängsel. En enskild ska inte komma i sämre läge avseende rätten till ersättning när skadan skett till följd av en tulltjänstemans bruk av fängsel än om samma skada hade uppkommit till följd av en polismans eller kustbevakningsmans bruk av fängsel. Även användning av fängsel enligt smugglingslagen bör därför omfattas av 8 § lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. JO har vidare ansett att det bör övervägas om bestämmelser om proportionalitet och våldsanvändning bör föras in i smugglingslagen. Av 5 § förvaltningslagen (2017:900), som gäller för handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndigheterna, ska en myndighet vara saklig och opartisk. Myndigheten får ingripa i ett enskilt intresse endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot. En bestämmelse om legalitet, objektivitet och proportionalitet gäller alltså för verksamhet. Bestämmelsen gäller även i brottsbekämpande verksamhet (se 3 § förvaltningslagen). Frågan om en sådan specialregel som den som finns i 2 kap. 1 § kustbevakningslagen eller 8 § polislagen också ska tas in i tullagstiftningen får hanteras inom ramarna för den översyn av Prop. 2020/21:192 befogenheter som nämns i avsnitt 6.1. Förslagen medför att det införs en ny paragraf i smugglingslagen, 21 b §, och en ändring av 8 § lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. 6.3.3Dokumentation av gripande och användning av fängsel Regeringens förslag: Det ska införas ett krav på dokumentation av gripanden enligt smugglingslagen. Det ska framgå vem som ansvarar för att protokollet upprättas. En motsvarande bestämmelse för gripanden som en tjänsteman vid gör enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott införs i den lagen. Även användningen av fängsel ska dokumenteras i protokoll. Den som har fattat beslutet ska ansvara för att protokollet upprättas. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I förhållande till promemorians förslag har dock vissa mindre språkliga ändringar gjorts. Promemorians förslag innehåller vidare en hänvisning till krav på protokoll över vissa åtgärder. I promemorian föreslås heller ingen skyldighet att föra protokoll över gripanden enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Remissinstanserna: Hovrätten över och konstaterar att den föreslagna lydelsen i 21 a § sista stycket smugglingslagen handlar om dokumentationsskyldigheten vid vissa åtgärder med 27 § polislagen och 2 kap. 7 § kustbevakningslagen som förebild, men att de båda senare lagrummen också hänvisar till bestämmelser i om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Bestämmelsen om protokollföring i förslaget anger att protokoll ska föras och bevis utfärdas om gjord kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, om den undersökte begär det vid förrättningen eller om föremål tas i beslag. Hovrätten bedömer att avsaknaden av hänvisning till innebär en mindre långtgående dokumentationsskyldighet enligt smugglingslagen än enligt polislagen och kustbevakningslagen. noterar att bestämmelsen om protokollföring av användningen av fängsel till viss del skiljer sig från motsvarande bestämmelse för som finns i 28 § polislagen. anser vidare att det bör införas ett dokumentationskrav även för gripande enligt 5 § lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. ombudsmän () anser att dokumentationsskyldigheten i föreslagna 21 a § smugglingslagen skulle bli mer precis om lagtexten talade om gripande, i stället för ingripande, eftersom 21 §, till vilken 21 a § hänvisar, endast rör gripande. Skälen för regeringens förslag: I 27 § polislagen finns en dokumentationsskyldighet för polisen som innebär att protokoll ska föras bl.a. över en åtgärd att avvisa, avlägsna, omhänderta eller gripa någon. 1. vem som har beslutat om ingripandet, 2. grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, 3. vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, 4. vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, 5. tiden för ingripandet samt 6. vad som i övrigt framkommit vid ingripandet. Vissa av uppgifterna (1 och 2) ska dokumenteras av den som har beslutat om ingripandet och de övriga (3–6) av den som har varit förman vid En liknande bestämmelse finns i 2 kap. 7 § kustbevakningslagen. motsvarande skyldighet finns inte enligt smugglingslagen. inte ska hamna i ett sämre läge om de grips av en tulltjänsteman i förhållande till om gripandet görs av en polisman eller en kustbevakningstjänsteman bör samma skyldigheter och rättigheter gälla oavsett vilken myndighet som har beslutat om frihetsberövandet. samband med införandet av kustbevakningslagen konstaterades att eftersom dokumentationen tar sikte på frågor som är viktiga för enskildas rättssäkerhet och för möjligheten att i efterhand kontrollera om ett ingripande varit rättsenligt, bör samma krav på dokumentation gälla oavsett om åtgärden vidtas av en kustbevakningstjänsteman eller en polisman (prop. 2018/19:16 s. 70). Detsamma gäller om åtgärden vidtas av en tulltjänsteman. En skyldighet att föra protokoll över ett gripande bör därför införas i smugglingslagen och omfatta alla gripanden som en tulltjänsteman genomför i enlighet med bestämmelserna i den lagen. påpekar att dokumentationsskyldigheten i föreslagna 21 a § smugglings- lagen blir mer precis om lagtexten talar om gripande, i stället för ingripande, eftersom 21 §, till vilken 21 a § hänvisar, endast rör gripande. Regeringen instämmer i denna synpunkt och anser att lagtexten bör återspegla att det rör sig om just gripanden. anser att det bör införas ett dokumentationskrav även för gripande enligt 5 § lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. samma hänsyn gör sig gällande även i dessa fall och anser därför liksom att även gripanden enligt denna lag bör omfattas av skyldigheten att föra protokoll över gripanden. bestämmelse bör därför tas in lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott avseende gripanden enligt 5 § som görs av en tjänsteman vid . Avseende gripanden utförda av en kustbevakningstjänsteman finns redan en dokumentationsskyldighet enligt 2 kap. 7 § kustbevakningslagen. En upplysning om detta bör tas in i Kraven på dokumentation i smugglingslagen bör i tillämpliga delar överensstämma med vad som gäller enligt 27 § polislagen och 2 kap. 7 § Hovrätten över och konstaterar att dessa bestämmelser också hänvisar till bestämmelser i om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Regeringen konstaterar att det är riktigt att någon sådan hänvisning inte finns i promemorians förslag. Det finns dock en bestämmelse om protokollförande vid kroppsvisitation och kroppsbesiktning i 29 § andra stycket smugglingslagen. Enligt denna ska protokoll föras och bevis utfärdas om gjord kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, om den undersökte begär det vid förrättningen eller om föremål tas i beslag. Lagrådet anser att upplysningsbestämmelsen om vissa andra tvångsmedel framstår som överflödig i de aktuella bestämmelserna om förande av protokoll under rubriken . Regeringen konstaterar att motsvarande bestämmelser i polislagen och kustbevakningslagen finnsunder den mer övergripande rubriken . Regeringen instämmer i Lagrådets synpunkt att upplysningsbestämmelsen under rubriken i förslaget framstår som överflödig och anser att bestämmelsen därför inte bör innehålla någon sådan upplysning. För den som är frihetsberövad är det ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten att beläggas med fängsel och ingreppet bör därför dokumenteras i ett protokoll. Bestämmelser om fängselliggare finns i 14 § häktesförordningen (2010:2011). Av 28 § polislagen framgår att protokoll ska föras bl.a. över ingripanden som innebär användning av fängsel och att ett sådant protokoll ska innehålla uppgift om skälen för åtgärden. Den som fattat beslutet är också ansvarig för att protokollet upprättas. Även i 2 kap. 8 § kustbevakningslagen finns en bestämmelse om att användning av fängsel ska antecknas i protokoll. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i smugglingslagen. Av interna regler om fängselliggare (STY 2013–254) framgår dock att det finns en skyldighet att dokumentera användande av fängsel. Av dokumentationen ska det framgå datum för åtgärden, ärendenummer, den intagnes efternamn och förnamn, fängslets art, tidpunkt för när den intagne belades med fängsel och tidpunkt för när fängslet avlägsnades (klockslag), skälen för åtgärden, beslut om anbringande respektive borttagande av fängsel och eventuella anteckningar. Ansvarig för att uppgifterna är korrekta är den som fattat beslut om att fängsel ska användas. Den som registrerar uppgifterna i fängselliggaren, exempelvis vakthavande befäl eller annan motsvarande befattningshavare, ska granska lämnade uppgifter och ansvarar för att uppgifterna är kompletta. Eftersom användningen av fängsel utgör ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten bör ett dokumentationskrav införas i smugglingslagen likt bestämmelsen i 2 kap. 8 § kustbevakningslagen. påpekar att den föreslagna bestämmelsen om protokollföring av användningen av fängsel till viss del skiljer sig från motsvarande bestämmelse för . Regeringen konstaterar att det är riktigt att förslaget innebär att protokollet, förutom skälen för fängslet, även ska innehålla uppgift om fängslets art och tiden när fängslet sattes på och när det togs bort. Detta stämmer överens med motsvarande bestämmelse i kustbevakningslagen och är även i linje med interna regler om protokollföring om användande av fängsel. Det är dessutom ur rättssäkerhetssynpunkt information som är av vikt att dokumentera. Regeringen anser därför att lydelsen, trots att den delvis skiljer sig från den som gäller för , bör överensstämma med 2 kap. 8 § kustbevakningslagen. 2020/21:192 Lagförslag Förslaget medför att det införs två nya paragrafer i smugglingslagen, 21 a och 21 c §§, samt att en ny paragraf införs i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott, 5 a §. 6.3.4Kompletterande befogenheter enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott Regeringens förslag: En tjänsteman vid ska i samband med innehav eller bruk av narkotika, dopningsbrott eller innehav av hälsofarliga varor ha samma befogenhet som en polisman har att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen, omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras, gripa den som misstänks för brott, ta egendom i beslag, göra husrannsakan och besluta om kroppsvisitation och uppkommit i samband med att vidtar åtgärder mot rattfylleri eller grovt rattfylleri. Promemorians förslag: Promemorian behandlar inte frågan. Remissinstanserna: anser att de befogenheter som finns i 4– 8 §§ lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott, och som gäller för brott som har samband med 1 § denna lag, även ska gälla i samband med brott som avses i 3 a § samma anför att det framstår som ett förbiseende att detta inte gjordes i samband med det lagstiftningsärende som föregick införandet av 3 a §. i kraft har det dock uppmärksammats att befogenheterna i 4–8 §§ inte gäller för dessa brott, vilket orsakar utmaningar i verksamheten. har enligt nu gällande bestämmelser inte en självständig befogenhet att till exempel ta narkotika i beslag enligt 6 § eller vidta primärutrednings- åtgärder, såsom att hålla förhör enligt 4 §, om misstanken avser innehav av narkotika enligt 1 § första stycket narkotikastrafflagen och misstanken uppstår i samband med att vidtar åtgärder mot brott som avses i 1 §. Att en tjänsteman vid inte har dessa befogenheter för brott som myndigheten har i sin brottskatalog, och vars utredning myndigheten kan biträda åklagaren i under förundersökningen, skiljer sig påtagligt från rådande ordning i andra sammanhang. utgår från att detta inte har varit avsikten och kan inte se några skäl emot att ge en tjänsteman vid dessa befogenheter även avseende de i 3 a § tillagda brotten. instämmer i bedömning att rätten att vidta åtgärder bör omfatta även sådana förundersökningar som inleds med stöd av 3 a §. Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitt 5.3 har befogenhet att inleda förundersökning samt vidta utredningsåtgärder och tvångsmedel avseende vissa brott enligt Även i 3 § lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott att besluta om att såväl inleda förundersökning som att biträda åklagaren i misstänkta rattfylleribrott och misstänkta grova rattfylleribrott. Syftet med lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott, som infördes , är att utnyttja myndigheternas resurser mer effektivt och på så sätt öka trafiksäkerheten på land och till sjöss (prop. 2007/08:53 s. 1). En tjänsteman vid har befogenhet att vidta ett flertal åtgärder i utredningar om rattfylleri och grovt rattfylleri. En tulltjänsteman får hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen av brott även innan förundersökning har hunnit inledas och tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning. Tjänstemannen har även befogenhet att gripa en person som misstänks för nämnda brott, ta egendom i beslag samt genomföra husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning. trädde ändringar i smugglingslagen i kraft som innebär att rätt att inleda förundersökning enligt smugglingslagen utvidgades till att även omfatta brott som består i innehav eller bruk av narkotika, innehav av dopningsmedel och innehav av hälsofarliga varor. Rätten att inleda förundersökning gäller om det finns anledning att anta att något av dessa brott har begåtts och misstanken har uppkommit i samband med att utreder ett brott som omfattas av smugglingslagen eller när en tjänsteman vid eller ingriper mot ett brott som omfattas av smugglingslagen. Motsvarande utvidgning av förundersökningsrätt infördes i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott (prop. 2019/20:169, bet. 2020/21:JuU2, rskr. 2020/21:12). I den promemoria som låg till grund för den utvidgade förundersökningsrätten, föreslogs befogenheten för att inleda förundersökning och vidta andra åtgärder avseende vissa brott som upptäcks i samband med rattfylleri och grovt rattfylleri regleras i smugglingslagen. Förslaget var också utformat på ett sådant sätt att en tulltjänstemans befogenhet att använda tvångsmedel såsom att gripa och ta föremål i beslag m.m. enligt smugglingslagen skulle gälla även vid den utvidgade förundersökningsrätten enligt lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Förslaget i promemorian remitterades och det framfördes ingen särskild kritik mot förslaget i den här delen. I samband med den fortsatta beredningen valdes dock en annan lagteknisk lösning, som innebar att en ny paragraf, 3 a §, infördes i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. Av förbiseende gjordes inte nödvändiga följdändringar i den lagen. Detta har fått till följd att en tjänsteman vid enligt nu gällande bestämmelser därför inte har självständig befogenhet att till exempel ta narkotika i beslag enligt 6 § eller vidta primärutredningsåtgärder, såsom att hålla förhör, enligt 4 § om misstanke om innehav av narkotika enligt 1 § första stycket narkotikastrafflagen uppstår i samband med att vidtar åtgärder mot brott som avses i 1 §. Detta har förstås inte varit tanken och som påpekat ingår denna typ av befogenheter när polismän, tulltjänstemän eller kustbevakningstjänstemän ingriper mot andra typer av brott såsom t.ex. smugglingsbrott och rattfylleribrott. För att komma till rätta med denna oavsedda effekt föreslår regeringen därför att en bestämmelse införs i