prop · H80377 · 2021-01-12 00:00:00 — Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. föreslås i promemorian att lagen ska träda i kraft . förslag till övergångsbestämmelser innehåller vidare ingen preci- sering av vilka anstånd som avses. Remissinstanserna: Kammarrätten i och Konjunkturinsti- tutet tillstyrker förslaget. Ett flertal remissinstanser, däribland Ekonomi- styrningsverket, Justitiekanslern och , har inga invänd- ningar mot förslaget. Företagarna anser att lagen ska träda i kraft . Förvaltningsrätten i anför bl.a. att övergångsbestämmelserna före- faller få till följd att den som före ikraftträdandet ansöker om anstånd för en redovisningsperiod som inte tidigare varit föremål för anstånd, men där beslut fattas efter ikraftträdandet, kommer att omfattas av den äldre lydelsen av 5 § lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall. Domstolen ifrågasätter om detta är avsikten. (LRF) anför att ikraftträdandet bör ske tidigare än de tidigaste förfallo- datum som avser skatter och avgifter hänförliga till redovisningsperio- derna oktober–. LRF anser vidare att även företag som efter ikraftträdandet ansöker om anstånd som är möjliga att bevilja enligt befintliga bestämmelser ska få en sexmånadersfrist med anståndsavgiften. NSD m.fl. framför en liknande synpunkt och anför även att med ett ikraftträdande först kommer flertalet av de redo- visningsperioder som omfattas av förslagen redan ha förfallit till betalning, varför ikraftträdandet bör tidigareläggas. anför att med ett ikraftträdande riskerar företag att restföras för obetalda skatter och avgifter, vilket i sin tur även kan påverka företagens möjlig- heter att få omställningsstöd. förordar därför att lagen ska träda i kraft . skulle också innebära att myndigheten får möjlighet att förbereda verk- samheten för hanteringen av ett mycket stort antal ansökningar. tidpunkt inte bedöms möjlig bör ikraftträdandet enligt i vart fall ske före avstämningsdagen för skattekontot . föreslår även en ändrad lydelse av övergångsbestämmelserna i punkt 2, om syftet är att endast anstånd som omfattas av det befintliga regelverket ska kunna få en anståndsavgiftsfri period. Handel anser att förslagen bör träda i kraft och att handläggningen av ansökningar ska kunna påbörjas redan före ikraft- Visita anför härutöver att ändringarna bör träda i kraft senast Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser, i likhet med bl.a. Företagarna, m.fl. och , att det är angeläget att ändring- arna träder i kraft . Ett tidigt ikraftträdande är viktigt bl.a. för att företagare ska kunna ta del av det ytter- ligare likviditetsstöd som förslagen innebär, för att företagare ska ges möjlighet att kunna ansöka om förlängning av anståndstiden och för att ska ges tillräcklig tid att hantera ansökningarna. slås därför att lagen ska träda i kraft . bl.a. att anstånd för nya redovisningsperioder kommer att kunna beviljas före avstämningsdagen för skattekontot . Det bör här åter framhållas, med anledning av vad Föreningen Handel anför, att tillfälliga anstånd efter ansökan ska beviljas om inte särskilda skäl talar emot det (se avsnitt 5.1 och 5.2). Ett beslut om anstånd föregås således av en prövning i varje enskilt fall av om förutsättningarna för anstånd är uppfyllda. För ansökningar om anstånd som inte omfattas av det befintliga regelverket kan en sådan prövning göras först efter ikraftträdandet. Det bedöms dock inte finnas hinder för att redan före ikraftträdandet t.ex. kontrollerar att en sådan ansökan är komplett. Som redan nämnts framgår det av 5 § första stycket lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall bl.a. att anståndsavgift tas ut per kalendermånad fr.o.m. den sjunde månaden efter att anstånd beviljats. Det finns alltså en inledande period då anståndsavgift inte ska tas ut. Det föreslås en övergångsbestämmelse som tydliggör att dessa bestämmelser ska vara fortsatt tillämpliga på ansökningar som har lämnats in före ikraftträdandet. Övergångsbestämmelsen avser ansökningar om sådana anstånd som kan beviljas enligt befintliga bestämmelser i nämnda lag. Mot bakgrund av vad Förvaltningsrätten i och framför föreslås det att detta klargörs genom att det anges att ansökan ska avse anstånd enligt 1 eller 1 a § i den äldre lydelsen av lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall, utöver att det anges att ansökan ska ha lämnats in före ikraftträdandet. För sådana anstånd tas således anståndsavgift ut fr.o.m. den sjunde kalendermånaden efter att anstånd beviljats, även om beslutet om anstånd fattas efter ikraftträdandet. För övriga ansökningar om anstånd tillämpas 5 § i den nya lydelsen, vilket innebär att anståndsavgift tas ut fr.o.m. kalendermånaden efter att anstånd beviljats (se avsnitt 5.3). Det bedöms inte finnas skäl att från den nu nämnda huvudregeln undanta även ansökningar om anstånd som kan beviljas enligt det befintliga regelverket men som lämnas in efter ikraftträdandet, på det sätt som LRF och NSD m.fl. föreslår. Den aktuella bestämmelsen finns i punkt 2 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om ändring i lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall. I 5 a § lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall anges att om ett nytt anstånd har beviljats för samma skatter och avgifter som ett tidigare anstånd, får sådana kalendermånader då anståndsavgift inte ska tas ut enligt 5 § första stycket vara sammanlagt högst sex kalendermånader. Detta innebär att om ett nytt anstånd har beviljats för samma skatter och avgifter som ett tidigare anstånd, ska de kalendermånader under vilka anståndsavgift inte har tagits ut under den tidigare anståndstiden beaktas vid bestämmandet av när anståndsavgift ska börja tas ut för det nya anståndet (se prop. 2019/20:166 s. 142 och 143). Det föreslås en övergångsbestämmelse som tydliggör att dessa bestämmelser fortsatt ska gälla för ansökningar om sådana nya anstånd som har lämnats in före ikraftträdandet. För ansökningar om sådana nya anstånd som lämnas in efter ikraftträdandet tas anståndsavgift ut fr.o.m. kalendermånaden efter att anstånd beviljats, i enlighet med förslaget i avsnitt 5.3. Den aktuella bestämmelsen finns i punkt 3 i ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna till förslaget till lag om ändring i lagen om anstånd med inbetalning av skatt i vissa fall. I detta avsnitt redogörs för förslagets effekter i den omfattning som bedöms lämpligt i det aktuella lagstiftningsärendet och med beaktande av förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. anser att konsekvensutredningen uppfyller kraven i 6 och 7 §§ förordningen (2007:124) om konsekvensutredning vid regelgivning. Företagarna anför att det framstår som motsägelsefullt att staten tar ut en anståndsavgift om den offentligfinansiella effekten av ökad belåning beräknas bli positiv. Vidare anser Företagarna att det framstår som underligt att regeringen väljer att anta att nettoeffekten av uppbördsförlusterna motsvarar den nuvarande kostnadsräntan och anståndsavgiften enbart på grund av att det saknas underlag för andra bedömningar. Även har synpunkter på kostnadsräntan och anståndsavgiften mot bakgrund av att statsobligationsräntan är negativ. När det gäller den kostnadsränta och anståndsavgift som utgår på anstånden är den främst motiverad av den ökade kreditrisk som anstånden medför. Statens kreditrisk är i detta sammanhang den förväntade effekten på uppbördsförlusterna. Det saknas underlag för att beräkna effekten på uppbördsförlusterna, men det får anses som ett rimligt antagande att en marknadsmässig ränta någorlunda speglar kreditrisken. Eftersom den samlade kostnadsräntan och anståndavgiften inte överstiger den ränta som gäller på marknaden, för krediter med motsvarande villkor, är ett rimligt antagande att de ungefär motsvarar effekten på statens uppbördsförluster. Befintliga regler samt förslag Tillfälliga anstånd med inbetalning av avdragen preliminär skatt, arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt infördes . Anpassningar av regelverket har därefter trätt i kraft respektive . I denna proposition föreslås det i huvudsak att det införs en möjlighet att förlänga den maximala anståndstiden med och att anstånd ska kunna beviljas för fler redovisningsperioder. Syfte och alternativa lösningar Möjligheten att få anstånd med inbetalning av skatter och avgifter infördes för att dämpa tillfälliga likviditetsproblem i företag som i grunden är sunda och livskraftiga. Anstånd med inbetalning av skatter och avgifter bedöms vara ett effektivt sätt att lindra de ekonomiska konsekvenserna av pandemin och de åtgärder som satts in för att minska smittspridningen. De införda reglerna medger anstånd med maximalt . Eftersom pandemins utsträckning i tiden ser ut att vara längre än den maximala anståndstiden föreslås att möjligheterna till anstånd utökas med . Som redan nämnts föreslås även att anstånd ska kunna beviljas för fler redovisningsperioder. Det bedöms inte finnas några andra relevanta alternativa lösningar än vad som föreslås i denna promemoria. Förslaget påverkar de offentliga finanserna genom att tiden för återbetalning av anståndsbeloppen förlängs, genom att den tidsperiod för vilken anstånd kan sökas utökas med månaderna oktober, samt att antalet redovisningsperioder för vilka det går att ansöka om anstånd utökas. Förslaget innebär även att företag som inte har utnyttjat möjligheten till anstånd för mervärdesskatt som redovisas helårsvis får ett alternativ vid valet av vilken redovisningsperiod som anstånd ska sökas för. Samtliga delar påverkar de offentliga finanserna i och med att de påverkar statens kapitalkostnad, kreditrisk och intäkter. Statens kapitalkostnad utgörs av ett ökat lånebehov anstånden löper. Förslagets samtliga delar förväntas öka behovet av upplåning och därmed även kapitalkostnaden. Statens kreditrisk uppstår genom en ökad risk för uppbördsförluster. Förslagets olika delar kan förväntas påverka statens kreditrisk på skilda sätt. Detta, och delarnas påverkan på kapitalkostnaden och intäkterna, beskrivs närmare nedan. Det är i allmänhet svårt att ge en precis uppskattning av hur möjligheter till anstånd påverkar kreditrisken. Med anstånd förlängs tiden mellan den skattepliktiga händelsen och betalningen av skatten, vilket typiskt sett ökar risken för uppbördsförluster. medför anstånden att företag som har tillfälliga likviditetsproblem, men i grunden är livskraftiga, får hjälp att överbrygga en tillfällig svårighet, vilket minskar risken för uppbördsförluster. Sammantaget innebär alltså möjligheten till anstånd med inbetalning av skatter och avgifter att risken för uppbördsförluster från vissa företag ökar som risken minskar från andra företag. Nettoeffekten på uppbördsförlusterna av utökad kredittid är generellt sett negativ, men storleken är svår att bedöma och skiljer sig sannolikt åt beroende på hur situationen ser ut. Det är dock troligt att när en extern chock inträffar i ekonomin, som t.ex. en pandemi, så ökar antalet företag som får förbättrade möjligheter att övervinna de tillfälliga svårigheterna med hjälp av den likviditetslättnad som anstånden medför. Regeringen bedömer därför att den rådande pandemin medför att den negativa nettoeffekten på uppbördsförlusterna av en generösare kreditgivning via skattekontot är mindre än den hade varit under normala omständigheter. Staten kompenseras i viss mån för kapitalkostnaden och eventuella uppbördsförluster genom att företag som får tillfälligt anstånd med inbetalning av skatter och avgifter får betala en kostnadsränta och en anståndsavgift. Vid införandet av möjligheterna till tillfälliga anstånd uppgick kostnadsräntan till och anståndsavgiften till per påbörjad anståndsmånad. Anståndsavgiften sänktes senare till per påbörjad anståndsmånad som den tas ut först fr.o.m. den sjunde månaden efter att anstånd beviljats (se prop. 2019/20:166 s. 33–35). Enligt uppgifter från uppgick det utestående anståndsbeloppet till . har efter detta kommit med mer aktuella siffror som dessutom har reviderats. uppgick det utestående anståndsbeloppet till ca . Betydelsen av revideringen av statistik vid beräkningen av den offentligfinansiella effekten bedöms vara försumbar och någon justering har därför inte ansetts nödvändig med anledning av detta. Möjligheten till förlängning av anståndstiden med ytterligare ett år Effekten av en förlängning av anståndstiden beror på hur den förlängda kredittiden påverkar uppbördsförlusterna, kapitalkostnaden och statens intäkter från kostnadsräntan och anståndsavgiften. Kapitalkostnaden och intäkterna från kostnadsräntan och anståndsavgiften beror i sin tur på hur stort det anståndsbelopp som förlängs är. Det ansökta anståndsbeloppet förväntas dock inte påverkas av denna del i förslaget. I detta avsnitt beräknas bara den offentligfinansiella effekten av förlängningen på befintliga anstånd. Avgränsningen är gjord för att undvika dubbelräkning då effekten av förlängningen på nya anstånd som uppstår till följd av förslagets övriga delar inkluderas vid beräkningen av dessa delar. Anståndsbeloppet som förlängs är inte känt utan uppskattas baserat på det aktuella anståndsbeloppet och förväntad återbetalningstid. Den genomsnittliga återstående anståndstiden för det utestående anståndsbeloppet uppskattas . Om de utestående anståndsbeloppen återbetalas i samma takt som varit fallet, skulle det betyda att det utestående anståndsbeloppet uppgår till ca (31,6 - 8,5 = 23,1). Med antagandet att alla som har ett utestående anståndsbelopp väljer att förlänga anståndstiden och att återbetalningar görs i samma omfattning som kan anståndsbeloppet under det efterföljande året beräknas till ca som årsgenomsnitt ([23 + (23 - 17,0)] / 2 = 14,5). Kapitalkostnad, kostnadsränta och anståndsavgift Förlängningen av anståndstiden innebär en utökad skattekredit. Denna skattekredit måste staten täcka genom en fortsatt utökad upplåning, som i sin tur medför en räntekostnad. Statens upplåningskostnad antas motsvara den femåriga statslåneräntan, som för prognostiseras till -0,. Med ett genomsnittligt anståndsbelopp om uppgår den offentligfinansiella effekten av statens upplåning därmed till +0,(15 x 0,0013 = 0,02). Den offentligfinansiella effekten är positiv eftersom statsobligationsräntan, dvs. upplåningskostnaden för staten, är negativ. Kostnadsräntan uppgår till beräknad som årsränta och anståndsavgiften uppgår till per påbörjad anståndsmånad. Den samlade kostnadsräntan och anståndsavgiften beräknas därmed till +0,(15 x [0,0125 + (12 x 0,002)] = 0,55). Kostnadsräntan och anståndsavgiften antas fördelas med hälften vardera på 2021 och 2022. Motsvarande antagande gjordes då nuvarande regler infördes (prop. 2019/20:132). Möjligheterna är begränsade att uppskatta nettoeffekten på uppbördsförlusterna av en förlängning av anståndstiden. Regeringen bedömer dock att den negativa effekt som uppstår på uppbördsförlusterna är större när anståndsmöjligheter införs än när anståndstiden förlängs. detta är att de företag som blir aktuella för förlängning av anståndstiden är Prop. 2020/21:77 de som har kunnat hantera de ekonomiska utmaningarna under pandemin på ett förhållandevis bra sätt, vilket kan antas indikera en relativt sett hög kreditvärdighet. Dessutom kan företagen förväntas ha bättre möjligheter att bedöma hur pandemin påverkar verksamheten och den egna betalningsförmågan när de ansöker om förlängningen än de hade då möjligheten till anstånd infördes. I brist på annat underlag antas därför att nettoeffekten på uppbördsförlusterna motsvarar den nuvarande kostnadsräntan och anståndsavgiften, vilket alltså motsvarar -0,. Effekten antas fördela sig med hälften vardera på 2021 och 2022. Den sammanlagda effekten av att ge företagen möjlighet att förlänga anståndstiden med innebär en offentligfinansiell effekt om +0,, vilket avspeglar kapitalkostnaden för förslaget. Den offentligfinansiella effekten är positiv då staten lånar till negativ ränta. Effekten förväntas i huvudsak uppstå . En mycket liten del av effekten av möjligheten till förlängning förväntas infalla . Möjligheten att söka anstånd för oktober–och en valmöjlighet för företagare som redovisar mervärdesskatt helårsvis Den offentligfinansiella effekten av möjligheten att söka anstånd för perioden oktober–bedöms främst uppstå genom företag som inte redovisat några anståndsgrundande skatter eller avgifter avseende de perioder som infallit –men som har eller kommer att redovisa sådana för de perioder som infaller oktober–. Regeringen bedömer att det främst är företag som har startats eller kommer att startas som berörs av den utökade möjligheten. Antalet företag som redovisar mervärdesskatt helårsvis och som utnyttjar möjligheten att ansöka om anstånd för de perioder som infaller efter de som är möjliga enligt nuvarande regler bedöms vara få. Den offentligfinansiella effekten av denna utökning av antalet valbara redovisningsperioder bedöms därför vara mycket liten. Effekten beräknas således utifrån förändringen av antalet företag som omfattas av den nuvarande möjligheten att få anstånd med skatter och avgifter avseende . Det ska dock tilläggas att även företag som redan beviljats anstånd för mindre än men som med förslaget kan söka anstånd också för oktober–berörs. Eftersom dessa företag redan hade möjlighet att söka anstånd för ytterligare månader januari–bedöms den offentligfinansiella effekten av denna möjlighet vara marginell. I viss mån berörs även företag som redan sökt anstånd och som vill ansöka om anstånd för ytterligare tre redovisningsperioder. Den offentligfinansiella effekten av förlängning av sådana anstånd innefattas i beräkningen nedan av effekterna av utökningen av antalet redovisningsperioder för vilka anstånd kan beviljas. Vid beräkningen av effekten på det totala anståndsbeloppet antas de företag som startar sin verksamhet oktober–vara i behov av anstånd i samma grad som redan etablerade företag. I denna beräkning görs ytterligare ett antal antaganden. Det första är att det genomsnittliga anståndsbeloppet för nystartade företag motsvarar det genomsnittliga anståndsbeloppet för enmans-, mikro- och småföretag, vilket enligt uppgifter från uppgår till ca . Det andra antagandet är att nystartade företag kommer att ansöka om anstånd isamma omfattning som redan etablerade enmans-, mikro- och småföretag. Enligt uppgifter från har 34 840 enmans-, mikro- och småföretag ansökt om anstånd. Enligt SCB:s företagsregister finns totalt ca 1 140 000 enmans-, mikro- och småföretag. Sammantaget innebär detta att av alla enmans-, mikro- och småföretag har ansökt om anstånd (34 840 / 1 140 000 ≈ 0,03). Enligt uppgifter från Tillväxtanalys startades ca 16 000 företag. Antagandet är att lika många företag kommer att startas . Antagandet bedöms vara rimligt eftersom det inte är någon större skillnad mellan antalet nystartade företag de två första kvartalen 2020 och . Med antagandet att av de nystartade företagen kommer att ansöka om anstånd kan antalet uppskattas till 480 (16 000 x 0,03 = 480). Därmed kan effekten på det totala anståndsbeloppet av utökningen av de anståndsgrundande månaderna uppskattas till (480 x 336 000 ≈ 161 000 000). I konsekvensavsnittet om möjligheten till förlängning av anståndstiden ovan görs en uppskattning av anståndsbeloppet beräknat som ett årsgenomsnitt. I denna uppskattning antas samma återbetalningstakt som i det avsnittet, vilket innebär att av anståndsbeloppet återbetalas och att resterande anståndsbelopp förlängs med , men där av det återstående anståndsbeloppet återbetalas före sista återbetalningsdag. Med antagandet att återbetalningsmönstret är detsamma för de tillkommande anstånden kan det genomsnittliga anståndsbeloppet beräknas till ([161 + (0,58 x 161)]/2 ≈ 127). På motsvarande sätt kan det genomsnittliga anståndsbeloppet beräknas till ([93,4 + (0,26 x 93,4)]/2 ≈ 59). Kapitalkostnad, kostnadsränta och anståndsavgift De tillkommande anstånden medför att statens utestående skattekredit ökar, vilken behöver finansieras genom ökad upplåning. Statens upplåningskostnad motsvaras av den femåriga statslåneräntan, som för prognostiseras till -0,. Med ett genomsnittligt anståndsbelopp om och det andra, blir den offentligfinansiella effekten av statens förändrade upplåning försumbar . Kostnadsräntan uppgår till beräknad som årsränta, och anståndsavgiften uppgår till per påbörjad anståndsmånad. Den samlade kostnadsräntan och anståndsavgiften beräknas därmed till +4,(127 x [0,0125 + (12 x 0,002)] = 4,6) och +2,(59 x [0,0125 + (12 x 0,002)] = 2,2). Effekterna på uppbördsförlusterna av en ökning av det samlade anståndsbeloppet beräknas på samma sätt som då reglerna för tillfälliga anstånd infördes (se prop. 2019/20:132). Effekterna på uppbördsförlusterna av att det även för dessa anstånd finns en möjlighet att förlänga anståndstiden med beräknas på samma sätt som ovan (se konsekvensavsnittet om möjligheten till förlängning av anståndstiden ovan). I propositionen Extra ändringsbudget – Åtgärder med anledning av coronaviruset (prop. 2019/20:132) antogs att statens ökade kreditrisk i form av uppbördsförluster speglas av den kostnadsränta och anståndsavgift som togs ut när de tillfälliga anstånden infördes. Kostnadsräntan uppgick till och anståndsavgiften till per påbörjad anståndsmånad. Detta skulle motsvara en ökning av uppbördsförlusterna med ca (127 x [0,0125 + (12 x 0,003)] ≈ 6,2). Effekten på uppbördsförlusterna av möjligheten att förlänga anståndstiden med bedöms enligt resonemanget ovan vara mindre. Skälet till detta är att kreditrisken bedöms vara mindre för den grupp som förlänger anståndstiden. I brist på annat underlag antas att effekten på uppbördsförlusterna speglas av kostnadsräntan och den nu gällande anståndsavgiften. Uppbördsförlusten kan med dessa antaganden uppskattas till ca (59 x [0,0125 + (12 x 0,002)] = 2,2). Den samlade effekten av möjligheten att söka anstånd för perioden oktober–består av en kapitalkostnad, som bedömts försumbar, en samlad kostnadsränta och anståndsavgift om +3,och +2,, samt effekten på uppbördsförlusterna om -6,och -2,. Den samlade nettoeffekten uppgår därmed till -3,2021. består den bara av kapitalkostnaden som bedöms vara försumbar, då uppbördsförlusterna förväntas kompenseras av intäkterna från anståndsavgiften och kostnadsräntan. En mycket liten effekt uppstår även 2023 för företag som utnyttjar möjligheten till anstånd för mervärdesskatt som redovisas för helår. Utökning av antalet redovisningsperioder för vilka anstånd kan sökas Effekten av en utökning av antalet redovisningsperioder för vilka anstånd kan ansökas förväntas påverka det totala anståndsbeloppet och därigenom kapitalkostnaden, uppbördsförlusterna och statens intäkter från kostnadsräntan och anståndsavgiften. Det är inte känt hur mycket det ansökta anståndsbeloppet kan förväntas öka som en effekt av att antalet redovisningsperioder för vilka anstånd kan ansökas om utökas. En rimlig uppskattning är dock att det utestående anståndsbeloppet dubbleras i och med att antalet redovisningsperioder för vilket anstånd kan ansökas om dubbleras. Det utestående anståndsbeloppet vid det föreslagna ikraftträdandet beräknas till 23,1 (31,6-8,5=23,1) mil- jarder kronor vid samma antagande om avbetalningstakt som i konsekvensavsnitten ovan om möjligheten till förlängning av anståndstiden och möjligheten att söka anstånd för oktober–. Statens lånebehov och intäkter från kostnadsränta och anståndsavgift beror också . Det innebär att årsgenomsnittet av det utestående anståndsbeloppet blir relevant. Det beräknas på samma sätt som årsgenomsnittet av anståndsbeloppet vid utökningen av anstånden till att också kunna omfatta perioden oktober–(se ovan) och baseras på antagandet om att av anståndsbeloppet betalats tillbaka . Förslaget innebär att årsgenomsnittet för det utestående anståndsbeloppet kommer att öka med 18,3 miljarder ((23,1+23,1*0,58)/2=18,3). Det kan förväntas att möjligheten att förlänga anståndstiden nyttjas även för dessa nya anstånd.