prop · H803183 · 2021-04-22 00:00:00 — Regeringens proposition 2020/21:183 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen föreslår regeringen ändringar i jaktlagen (1987:259) som gör det möjligt att meddela förbud mot och villkor för utfodring av vilt. Förslaget innebär att i enskilda fall ska kunna besluta om förbud mot eller villkor för utfodring av vilt som inte hålls i hägn, om det behövs för att förebygga eller minska risken för trafikolyckor med vilt eller risken för att viltet orsakar allvarliga skador på egendom. Beslut om förbud eller villkor ska avse ett visst begränsat område och gälla för en begränsad tid. Regeringen föreslås vidare få ett bemyndigande att meddela föreskrifter om vad förbud mot och villkor för utfodring får omfatta. Enligt förslaget ska utöva tillsyn över att beslut om förbud och villkor följs och ha befogenhet att besluta de förelägganden som behövs för tillsynen och för att besluten ska följas. förelägganden ska få förenas med vite. Det ska vara möjligt att överklaga beslut om förbud mot och villkor för utfodring till allmän förvaltningsdomstol. Även förelägganden ska kunna överklagas. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259)............................ Ärendet och dess beredning .............................................................. Det behövs en reglering om utfodring av vilt ................................... Vildsvinsstammen är stor och ökar i snabb takt ................. 4.2Viltet – och i synnerhet vildsvinen – orsakar stora Utfodring bidrar till problemen .......................................... Gällande regler om utfodring ............................................. Det ska bli möjligt att förbjuda eller villkora utfodring av vilt ....... 5.1Beslut om förbud eller villkor ska kunna fattas i det 5.2Regeringen ska få begränsa möjligheterna att besluta om förbud och villkor....................................................... Konsekvenser för det allmänna ........................................ Konsekvenser för länsstyrelserna .................... Konsekvenser för domstolarna ........................ Övriga konsekvenser för det allmänna ............ Konsekvenser för enskilda och företag ............................ Konsekvenser för miljön och djurhälsan .......................... Sammanfattning av promemorian Utfodring av vilt (N2020/02817) ................................................................. Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ......... antar regeringens förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259). 2Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs i fråga om jaktlagen (1987:259)1 dels att nuvarande 42 a § ska betecknas 42 b §, dels att 54 § ska ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 42 § ska lyda ”Tillsyn”, dels att rubriken närmast före 42 a § ska sättas närmast före 42 b §, dels att det ska införas två nya paragrafer, 6 och 42 a §§, av följande får i enskilda fall besluta om förbud mot eller villkor för utfodring av vilt som inte hålls i hägn, om det behövs för att före- bygga eller minska risken för trafikolyckor med vilt eller risken för att viltet orsakar allvarliga skador på egendom. Beslutet ska avse ett visst be- gränsat område och vara tids- Regeringen får meddela före- skrifter om vad förbud eller villkor enligt första stycket får omfatta. att beslut enligt 6 § om utfodring av får besluta de före- lägganden som behövs för tillsynen och för att beslut om utfodring ska beslut enligt 33 § Följande beslut får överklagas om registrering och avregistrering till allmän förvaltningsdomstol: Senaste lydelse av 42 a § 2016:974 rubriken närmast före 42 a § 2016:974. 6 § upphävd genom 2007:1241. Senaste lydelse 2010:2001. av licensområde eller älgskötsel- 1. beslut enligt 6 § Prop. område får överklagas hos allmän om förbud mot eller villkor för utfodring av vilt, enligt denna lag får inte överklagas. 2. beslut enligt överklagande till kammarrätten. 3.länsstyrelsens beslut om förelägganden enligt 42 a §. Andra beslut enligt denna lag får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft . 2020/21:183 3 Ärendet och dess beredning beslutade att avslå det förslag till reglering om utfodring av vilt som regeringen hade lagt fram i propositionen Vildsvin och viltskador (prop. 2015/16:199). tillkännagav att regeringen borde återkomma med nya lagförslag i frågan (bet. 2016/17:MJU4, rskr. 2016/17:26). En närmare redogörelse för regeringens proposition och tillkännagivande finns i avsnitt 4.5. () har tagit fram promemorian Utfodring av vilt (N2020/02817). Promemorian innehåller nya förslag till ändringar i jaktlagen (1987:259) som gör det möjligt att meddela förbud mot och villkor för utfodring av vilt. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag återges i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissvaren och en sammanställning av dem finns tillgängliga hos (N2020/02817). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. I förhållande till lagrådsremissen har vissa redaktionella ändringar gjorts. 4Det behövs en reglering om utfodring av vilt 4.1Vildsvinsstammen är stor och ökar i snabb takt Den svenska vildsvinsstammen har vuxit från några hundra individer till uppskattningsvis 300 2020. Vildsvinen har numera etablerat sig i nästan hela södra och upp till och med . Det finns även sporadiska rapporter om vildsvin längre norrut. Under /20 sköts drygt 146 000 djur. Trots en omfattande jakt har nettotillväxten tidigare uppskattats till , vilket motsvarar en fördubbling av antalet vildsvin . Den höga tillväxttakten är unik och skiljer vildsvin från annat klövvilt. Förklaringen är att vildsvin har en hög reproduktiv förmåga med många ungar . Viltet – och i synnerhet vildsvinen – orsakar gjorde på uppdrag av en utredning om viltskador i lantbruksgrödor 2014 (JO 16 ). Av utredningen framgår bl.a. att skördebortfallet på grund av viltskador var mellan av den totala skörden per gröda för riket som helhet, med stora variationer både geografiskt och mellan olika grödor. Det framkom att vildsvin är det djur som orsakar störst skada på alla grödor utom havre, där störst skada orsakas av älg. Mer än en fjärdedel av lantbrukarna angav att förekomsten av skadegörande vilt påverkade deras val av gröda. Vildsvin var det djur som påverkade flest lantbrukare. Det är inte bara grödor som skadas av vildsvin. Vid slåtter kan områden med uppbökad jord och stenar orsaka materiella skador på jordbruksmaskiner. Vidare kan uppbökad jord i vallodlingar som följer med in i ensilaget sänka näringsvärdet i fodret och öka risken för hygieniska problem. beräknades kostnaden för vildsvinsskador till mer än för hela landet enligt rapporten boars and farming in – an assessment of the costs (SLU 2016:10). Viltet, och i synnerhet det ökande antalet vildsvin, orsakar alltså stora samhällsekonomiska kostnader genom skador på jordbruk. Utöver skador på jordbruk orsakar vilt också skador på annan egendom, som skog, hustomter och golfbanor. Viltet är också inblandat i ett stort antal trafikolyckor. Enligt statistik från Nationella har antalet viltolyckor ökat och vildsvin är i ökande grad inblandade i olyckorna. uppgick antalet trafikolyckor där vildsvin var inblandade till nära 7 700. Motsvarande siffra var drygt 4 200. Enligt uppgift från har den totala kostnaden för viltolyckor fördubblats och uppgick till , varav en miljard avser spårbunden trafik. Vildsvinsolyckornas kostnader är nu lika stora som älgolyckornas. De samhällsekonomiska kostnaderna för olyckorna med vildsvin är alltså betydande. 4.3Utfodring bidrar till problemen Utfodring av vilt kan ha i huvudsak tre olika syften. Avsikten kan antingen vara att avleda viltet, att jaga viltet eller att stödja viltet. Härutöver kan utfodring ske i viltskådningssyfte. Avledande utfodring går ut på att försöka locka bort vilt från exempelvis åkrar med växande gröda eller skogsplanteringar som behöver skyddas från viltangrepp. Vid jakt kan foder användas som lockbete. Dessa lockbeten kallas åtlar och anses vara särskilt viktiga för att kunna bedriva en effektiv jakt på vildsvin. Stödjande utfodring innebär att foder tillförs naturen för att gynna viltet. Traditionellt har detta främst gjorts när den naturliga födan är begränsad. Det förekommer att jakträttshavare utfodrar vilt med stora mängder foder för att förbättra jaktmöjligheterna. har utfodring, främst av klövvilt, blivit vanligare. Till skillnad från tidigare, då stödjande utfodring endast skedde utanför den så kallade vegetationsperioden, sker 2020/21:183 utfodring numera året runt, dvs. även när det finns gott om naturlig föda att tillgå. Även om födan i sig inte är skadlig kan utfodring leda till problem. Utfodring leder till att vilt samlas på och håller sig kvar i närheten av vissa platser. Om dessa platser ligger i anslutning till trafikerade vägar eller om viltet behöver korsa sådana vägar för att ta sig till utfodringsplatserna ökar riskerna för trafikolyckor. På motsvarande sätt ökar risken för viltskador på jordbruk och skogsbruk i närheten av utfodringsplatserna. Utfodring ökar i första hand överlevnaden och i andra hand reproduktionen för klövvilt. Utfodringens betydelse för viltstammarnas tillväxt påverkas dock av naturliga och slumpmässiga variationer i miljö och klimat. Vädret kan ha stor negativ inverkan på viltets överlevnad oavsett om utfodring sker eller inte. Variationer i naturligt förekommande föda kan också påverka effekten av utfodring. Under så kallade ollonår har t.ex. vildsvin tillgång till så mycket naturlig föda att den stödjande effekten av utfodring kan antas minska betydligt. , som bl.a. hade uppdragit åt att undersöka utfodringens omfattning och effekter på vilt, bedömde att en kombination av god förekomst av naturlig föda under vissa år och utfodring med lägre produktion kan vara bidragande faktorer när det gäller de snabbt växande populationerna av främst vildsvin, men även hjort (SOU 2014:54 s. 197). 4.4Gällande regler om utfodring Med vilt avses enligt 2 § jaktlagen (1987:259) vilda däggdjur och fåglar. Av regeringens proposition om jaktlag, m.m. (1986/87:58) framgår att djur som tillhör viltfaunan men som hålls i hägn också betraktas som vilt (s. 67). Enligt 4 § första stycket jaktlagen ska viltet vårdas i syfte att bevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och de fågelarter som tillfälligt förekommer naturligt i landet samt att främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstammarna. I viltvården ingår enligt andra stycket samma paragraf att genom särskilda åtgärder sörja för att viltet får skydd och stöd och att anpassa jakten efter tillgången på vilt. För att åtgärderna utförs och anpassningen sker svarar markägaren och jakträttshavaren. Bestämmelsen i 4 § första stycket jaktlagen utgör en påminnelse om målen för viltvården. Avsikten med bestämmelsen är att den ska tjäna till ledning för tolkningen av lagens övriga bestämmelser (prop. 1986/87:58 s. 68). När det gäller målen för viltvården anges i förarbetena bl.a. följande. Målen för viltvården bör vara att bevara de arter som tillhör landets viltbestånd och främja en lämplig utveckling av viltstammarna med hänsyn tagen till allmänna och enskilda intressen. […] Vad beträffar utvecklingen av viltstammarna måste en balans eftersträvas i fråga om stammarnas storlek. Av grundläggande betydelse för arternas bevarande är att bestånden av varje art omfattar ett så stort individantal att en genetisk variation inom arten är säkerställd. När arterna förekommer i tillräckligt starka stammar måste det bli fråga om en intresseavvägning. Jägare och en naturintresserad allmänhet kan å ena sidan förutsättas vilja ha talrika bestånd av åtminstone vissa arter. Hänsyn måste emellertid å andra sidan tas till riskerna för skador i jordbruket och skogsbruket och i trafiken (samma prop. s. 21). I 4 § andra stycket jaktlagen anges, som framgår ovan, att viltvården omfattar dels anpassning av jakten till tillgången på vilt, dels särskilda åtgärder till skydd och stöd för viltet. Med det senare avses enligt förarbetena bl.a. utfodring av vilt. Det betonas att markägarnas och jakträttshavarnas skyldighet att anpassa jakten och vidta olika åtgärder ska ha samma inriktning som all annan viltvård. Vidare sägs att det av paragrafens första stycke följer att starka och livskraftiga viltbestånd ska eftersträvas men också att alltför stora viltstammar som orsakar skada i bl.a. jordbruket och skogsbruket inte är önskvärda. Några tvångsmedel för att förmå markägarna och jakträttshavarna att uppfylla sina skyldigheter föreslås inte. I förarbetena pekas dock på möjligheten för en myndighet att besluta om tvångsjakt enligt 7 § jaktlagen (samma prop. s. 68). Sådana beslut fattas av eller . Detta framgår av 24 § jaktförordningen (1987:905). I 34 § jaktlagen anges att det inte är tillåtet att utan lov locka vilt från någon annans jaktområde genom utfodring eller på något annat sätt. Utöver denna bestämmelse och bestämmelsen om viltvård i 4 § innehåller jaktlagen inga bestämmelser om utfodring. I 15 § tredje stycket jaktförordningen bemyndigas att meddela föreskrifter om åtling för jakt efter vildsvin vid för ändamålet anordnade åtelplatser för vildsvin (åteljakt). Bestämmelsen grundas på bemyndigandet i 30 § jaktlagen som ger regeringen rätt att meddela föreskrifter om vapen och andra jaktmedel. Åtling anses således som ett jaktmedel. Djurskyddslagen (2018:1192) syftar till att säkerställa ett gott djurskydd och främja en god djurvälfärd och respekt för djur. I 2 kap. 4 § djurskyddslagen finns vissa bestämmelser om krav på utfodring och ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om krav på utfodring av djur. Enligt 1 kap. 2 § samma lag omfattas vilt av djurskyddslagens bestämmelser om utfodring om det kan anses hållet av människan. Denna förutsättning kan vara uppfylld i fråga om hägnat vilt, men inte när det gäller vilt som inte hålls i hägn. Lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter (foderlagen) syftar till att säkerställa en hög skyddsnivå för djurs och människors hälsa när det gäller foder och animaliska biprodukter. Lagen kompletterar den EU-lagstiftning som finns på området i enlighet med vad som anges i tillkännagivanden, senast tillkännagivandet (2019:717) av de EU- bestämmelser som lagen (2006:805) om foder och animaliska biprodukter kompletterar. I foderlagen betyder uttrycket foder samma sak som i och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. Någon begränsning av vilka djur fodret är avsett för görs inte i den definition av uttrycket som finns i förordningen. 2020/21:183 Sammanfattningsvis innehåller jaktlagstiftningen, utöver bestämmelserna om viltvården i 4 § och förbudet i 34 § mot att locka vilt från annans jaktområde genom utfodring, inte några bestämmelser om utfodring av vilt. Det finns heller inte något bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om utfodring eller att bemyndiga en myndighet att meddela sådana föreskrifter. I lagstiftningen om foder och animaliska biprodukter finns bestämmelser som syftar till att garantera en hög skyddsnivå för både djurs och människors hälsa och i djurskyddslagstiftningen finns, när det gäller djur som hålls av människan, bestämmelser om krav på utfodring ur ett djurskyddsperspektiv. I övrigt är frågan om utfodring av vilt oreglerad. Ett förslag till reglering av utfodring av vilt lades fram för i propositionen Vildsvin och viltskador (prop. 2015/16:199). beslutade att avslå förslaget. tillkännagav att regeringen borde återkomma med nya lagförslag i frågan (bet. 2016/17:MJU4, rskr. 2016/17:26). Det förslag som hade lagts fram i propositionen innebar att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skulle få meddela föreskrifter om förbud mot eller villkor för utfodring av vilt som inte hålls i hägn. Vidare skulle den myndighet som regeringen bestämmer ges rätt att i enskilda fall besluta om undantag från förbud mot utfodring av vilt. Enligt propositionen skulle det föreslagna bemyndigandet kunna användas för att i förordning eller myndighetsföreskrifter meddela föreskrifter om ett allmänt förbud mot utfodring av vilt som inte hålls i hägn . I en sådan författning skulle vissa former av utfodring kunna vara generellt undantagna. Härutöver skulle det vara möjligt för länsstyrelserna att i enskilda fall besluta om ytterligare undantag från förbudet. Enligt var förslaget i propositionen för långtgående. ansåg att en reglering inte borde formuleras som ett generellt förbud mot utfodring av vilt med möjlighet till undantag. I stället borde det finnas möjlighet att i enskilda fall meddela förbud när andra lösningar inte är möjliga eller när det går att påvisa en påtaglig skada. Ett förbud borde kunna begränsas till att endast omfatta ett visst område. Det borde också kunna vara tidsbegränsat. Vidare ansåg att det framför allt är felaktig och överdriven utfodring av klövvilt som bör regleras, se miljö- och jordbruksutskottets betänkande Vildsvin och viltskador (bet. 2016/17:MJU4 s. 10). Det ska bli möjligt att förbjuda eller villkora utfodring av vilt 5.1Beslut om förbud eller villkor ska kunna fattas i det enskilda fallet Regeringens förslag: ska i enskilda fall få besluta om förbud mot eller villkor för utfodring av vilt som inte hålls i hägn, om det behövs för att förebygga eller minska risken för trafikolyckor med vilt eller risken för att viltet orsakar allvarliga skador på egendom. Beslutet ska avse ett visst begränsat område och vara tidsbegränsat. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås dock att beslut om förbud mot och villkor för utfodring ska få fattas av den myndighet som regeringen bestämmer. Det anges vidare inte uttryckligen att sådana beslut bara får fattas om det behövs för att förebygga eller minska risken för trafikolyckor och egendomsskador. Remissinstanserna: Ett tiotal av remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Bland dessa finns Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Kammarrätten i , i , i , iKronobergs län, i , i , i , i län och . Ett nästan lika stort antal remissinstanser ställer sig i huvudsak positiva till förslaget, men för fram synpunkter och förslag till förändringar. Till dessa hör i , i , i , i , i län, , , , och . i län, () och () delar bedömningen att rätten att utfodra vilt kan behöva inskränkas, men ger uttryck för tveksamhet kring hur förslaget har utformats. (), Skogsindustrierna, Skogsägarna Mellanskog, , , , Nötköttsproducenter och ställer sig bakom principerna iförslaget under förutsättning att det ändras bl.a. när det gäller hur och hur stora områden beslut ska gälla för och om det ska krävas risk för allvarlig skada för att beslut ska få fattas i syfte att skydda egendom. anser att förslaget kan göra nytta endast i ett fåtal fall. Jordbruksarrendatorer, , och avstyrker förslaget. En närmare redogörelse för remissinstansernas synpunkter följer nedan. anser att frågor som rör utfodring bäst hanteras av markägare och jägare i samarbete utan statlig reglering. Enligt förbundet spelar utfodring en mindre roll för de ökande skadorna på 2020/21:183 framför allt jordbruksmark. Förbundet anser dock att möjligheten till utfodringsförbud kan vara berättigad i fall där lantbrukare har en betydande andel arrenderad mark och liten beslutsmakt över jaktupplåtelse. Enligt saknas det stöd för att framför allt vildsvinsskadorna ökar genom utfodring. att det finns områden där utfodring är en drivande faktor för klövviltstammarnas numerär, men att detta inte stämmer i en större skala. Enligt förbundet är samverkan och jakt de två viktigaste faktorerna för att kontrollera vildsvinsstammen och de skador som den kan orsaka. Förbundet anser att ett utfodringsförbud inom vissa områden skulle kunna leda till ökade viltskador eller fler viltolyckor, t.ex. på grund av att viltet får ett större rörelsemönster i sitt sök efter föda. Även anser att utfodringsbegränsningar kan leda till ökade skador och olyckor, bl.a. eftersom utfodring är en effektiv åtgärd för att styra vilt bort från skadekänsliga områden och möjliggöra en effektiv jakt. Förbundet anför att det, såvitt förbundet känner till, saknas vetenskapligt underlag från som fastställer i vilken utsträckning utfodring kan påverka viltstammars populationsutveckling och förekomsten av viltskador. pekar på att antalet viltolyckor huvudsakligen beror på mängden trafik och viltstammarnas storlek. Hur viltstammarnas storlek påverkas av utfodring är omdiskuterat. Myndigheten har därför svårt att bedöma förslagets effekter på viltolyckor. Enligt myndigheten bör alternativa lösningar belysas, såsom möjligheten att använda avledande utfodring för att öka avståndet mellan vilt och infrastruktur. SLU anser att det bör vara möjligt att begränsa utfodringen, men understryker att avskjutning har en mycket mer direkt koppling till populationsstorlekar och skador än utfodring. ökar utfodringen i första hand överlevnaden och i andra hand reproduktionen för klövvilt. utfodrar jägare mer där det finns mer vilt, varför det inte går att säga i vilken utsträckning populationstätheten är ett resultat av utfodringen. talar all empirisk kunskap för att begränsad utfodring leder till att jägarna minskar sin avskjutning, möjligen mer än effekterna av minskad utfodring. anser att förslaget innebär inskränkningar av äganderätten och strider mot egendomsskyddet i 2 kap. 15 § regeringsformen, eftersom det begränsar en markägares möjligheter att med hjälp av utfodring minska risken för skador på jord- och skogsbruk samt bedriva effektiv jakt och tillgodogöra sig viltet som resurs. Eftersom det är osäkert hur utfodring påverkar viltskador är det osannolikt att en utfodringsbegränsning skulle klara en proportionalitetsprövning. I varje fall ska ersättning utgå till de fastighetsägare som påverkas av ett beslut om förbud mot eller villkor för utfodring eftersom ett sådant beslut kan leda till inkomstbortfall på grund av ökade skador eller uteblivna intäkter från jakt. Även anser att ett förbud mot utfodring av vilt på den egna fastigheten utgör en inskränkning av äganderätten. SVA befarar att möjligheten att meddela förbud eller villkor för utfodring kan leda till ökade konflikter på platser där det redan finns lokal osämja. Förvaltningsrätten i anser att beslutanderätten i fråga om förbud mot eller villkor för utfodring bör kunna delegeras direkt till . Flera remissinstanser förespråkar olika typer av generella regler om utfodring, antingen som ett komplement till möjligheten att fatta beslut om förbud mot och villkor för utfodring i det enskilda fallet eller i stället för en sådan möjlighet. Ett generellt förbud mot utfodring med möjligheter till undantag förordas av . Generella regler om hur utfodring får bedrivas förespråkas av i län, som bedömer att ett system med enskilda tidsbegränsade beslut gällande specifika områden sannolikt kommer innebära en stor ökad administrativ börda för länsstyrelserna. SLU anser att utfodring bör kunna förbjudas inom exempelvis från belagd väg och fastighetsgräns och att det därutöver bör finnas möjlighet att förbjuda utfodring inom begränsade områden och om det är uppenbart att det är påkallat.