prop · H90326 · 2021-10-28 00:00:00 — En sådan bestämmelse innebär att ett kreditinstitut inte avsiktligen kan dela upp sina skulder mellan flera koncernföretag för att komma under gränsvärdet. Som utgångspunkt ska företag i en koncern ha samma beskattningsår (3 kap. 5 § bokföringslagen [1999:1078] och 1 kap. 15 § IL). Även om så inte är fallet bör skulderna hos andra kreditinstitut i koncernen vid beskattningsårets ingång beaktas vid bedömningen av kreditinstitutets skattskyldighet. Vid beräkningen av de sammanlagda skulderna bör koncerninterna skulder, dvs. skulder som ett kreditinstitut i koncernen har till ett annat kreditinstitut som ingår i samma koncern, inte beaktas. Anledningen till det är att undvika dubbelräkning av skulder. Om denna typ av skulder skulle beaktas drabbas t.ex. en koncern med centraliserad upplåning på ett omotiverat sätt eftersom skulderna såväl i det upplånande kreditinstitutet som i de kreditinstitut som lånar av det upplånande kreditinstitutet skulle beaktas. För att motverka att – i syfte att undgå skattskyldighet – lånar av utländska koncernföretag i stater utan motsvarande skatt på den finansiella sektorn, bör dock skulder till ett utländskt kreditinstitut som ingår i samma koncern beaktas, om de fordringar som motsvarar skulderna inte är hänförliga till verksamhet som det utländska kreditinstitutet bedriver från filial i . Ett utländskt kreditinstitut som vid beskattningsårets ingång inte har några skulder som är hänförliga till verksamhet som kreditinstitutet bedriver från filial i bör inte vara skattskyldigt för riskskatt. Detta bör gälla oavsett hur stora skulder kreditinstitutet har och, om kreditinstitutet ingår i en koncern, oavsett om de sammanlagda skulderna i koncernen hänförliga till andra företag i koncernens verksamhet i överstiger gränsvärdet. Förslaget att det är kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång som ligger till grund för bedömningen av om kreditinstitutet är skattskyldigt innebär att förändringar i skuldnivån senare under beskattningsåret inte har någon betydelse för denna bedömning. Motsvarande gäller för kreditinstitut som ingår i en koncern, dvs. om kreditinstitutet uppfyller villkoren för att vara skattskyldigt vid årets ingång förändras inte denna bedömning om skuldnivån i kreditinstitutet eller de sammanlagda skulderna i koncernen förändras senare under beskattningsåret. Det har heller ingen betydelse för bedömningen av skattskyldigheten om ett kreditinstitut som vid beskattningsårets ingång inte ingår i en koncern, senare under beskattningsåret förvärvas in i en koncern, oavsett storleken av de sammanlagda skulderna i koncernen, eller om ett kreditinstitut som ingår i en koncern senare under beskattningsåret avyttras till en annan koncern, oavsett skulderna i den nya koncernen. Fastighetsägarna framhåller att inkomstskattelagen inte innehåller någon definition av vad som utgör en utländsk koncern eller grupp. efterfrågar ett förtydligande av vilka utländska motsvarigheter till ett svenskt aktiebolag eller ett svenskt handelsbolag som godtas som moderbolag i den utländska koncernen. Vid tillämpningen av den nya lagen om riskskatt för kreditinstitut bör uttrycket koncern avse en koncern av sådant slag som anges i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen (1995:1554), förkortad ÅRL. Förenklat innebär årsredovisningslagens definition att om ett företag, moderföretaget, äger mer än hälften av rösterna i en annan juridisk person, dotterföretaget, så ingår företagen i samma koncern. Det finns även några andra i årsredovisningslagen beskrivna sätt att skapa ett koncernförhållande. Ett moderföretag kan utgöras av alla fysiska och juridiska personer som direkt eller indirekt omfattas av en årsredovisning, koncernredovisning eller delårsrapport. Att koncernen ska vara av sådant slag som anges i 1 kap. 4 § ÅRL innebär att även utländska koncerner omfattas om företagen upprätthåller förbindelser mellan varandra motsvarande vad som anges i årsredovisningslagen. Vilka utländska motsvarigheter till ett svenskt företag som enligt nämnda lagrum ska betraktas som moderföretag i den utländska koncernen är en fråga för rättstillämpningen att avgöra. Filialer till utländska kreditinstitut missgynnas inte framhåller att förslaget kan vara till nackdel för utländska banker när en utländsk banks svenska filial inte behåller årets resultat som eget kapital, utan för över resultatet till huvudkontoret och i stället tar upp ett lån från huvudkontoret. I ett svenskt bankaktiebolag hade årets resultat bokförts som eget kapital och i den delen skulle ett internt lån inte behövt tas upp. Om den skuld filialen bokför till det utländska huvudkontoret ska ingå i underlaget för riskskatten uppstår en snedvridning som missgynnar utländska bankers svenska filialverksamhet. Ett utländskt kreditinstitut med filial i kan välja att behålla årets resultat som eget kapital i filialen. Då påverkas enligt förslaget inte kreditinstitutets skattskyldighet för riskskatt. Om kreditinstitutet i stället väljer att föra över resultatet till huvudkontoret och ta upp ett lån från detta, med följden att en skuld uppstår i filialen, bör skulden beaktas vid bedömningen av om kreditinstitutet är skattskyldigt. På motsvarande sätt kan ett svenskt kreditinstitut välja att antingen behålla årets resultat som eget kapital eller att dela ut det till ägarna. Om det senare leder till att kreditinstitutet måste ta ett lån för att finansiera verksamheten ska skulden beaktas vid bedömningen av skattskyldigheten. Mot denna bakgrund bedöms utländska bankers svenska filialer inte missgynnas jämfört med . Riskskatten kan få effekter på hur kreditinstituten strukturerar sig framhåller, i likhet med , att utländska banker som bedriver bankverksamhet i genom filial eller dotterbolag skulle kunna undvika riskskatt – trots att de bedriver omfattande verksamhet i – genom att strukturera om sin svenska verksamhet till att enbart avse låneförmedling. framhåller att det finns en allmän trend att minska balansräkningar i filialer av riskhanteringsskäl, t.ex. i syfte att underlätta hantering av valuta- och ränterisk. Det innebär att filialer går mer mot förmedling i stället för att agera i eget namn. Regeringen avser att noga följa frågan om huruvida utländska kreditinstitut kan undvika riskskatt genom att använda sig av låneförmedling i . väljer att strukturera sin verksamhet påverkas av många faktorer, inte minst bestämmelserna på finansmarknadsområdet. Om utländska kreditinstitut som bedriver omfattande verksamhet i skulle omstrukturera sin verksamhet i syfte att undvika riskskatten, kommer regeringen att överväga vilka regeländringar som krävs för att infria syftet med riskskatten. Flera remissinstanser, däribland NSD och , framhåller att förslaget att inkludera svenska kreditinstituts utländska filialer i skattebasen innebär att det kommer att vara fördelaktigt att bedriva utländsk verksamhet i dotterbolagsform. Anledningen till det är enligt att inlåningen från utländsk allmänhet blir beskattad om verksamheten drivs i filial. Enligt kan förslaget komma att innebära en relativt snabb omstrukturering av inte minst de större bankerna. Den effekten torde enligt samfundet förstärkas av att filialer i högre grad finansieras med skulder jämfört med ett motsvarande dotterbolag med eget kapital. Regeringen bedömer att förslaget på marginalen kan öka incitamenten att strukturera om svenska kreditinstituts utländska filialer till dotterföretag. Regeringen vill dock framhålla att ett företags val av affärsstruktur beror på flera andra faktorer utöver skattereglerna. Lagtekniska och principiella synpunkter framhåller att definitionen av kreditinstitut i 2 kap. 4 a § IL är speciellt anpassad för inkomstskattelagen och att den skiljer sig från motsvarande definition i 1 kap. 5 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Enligt samfundet kan lagstiftningsteknik med hänvisningar i flera led till definitioner som inte är identiska medföra att den riktiga innebörden av bestämmelsen blir svår att läsa ut. Genom hänvisningen till definitionen i inkomstskattelagen får det dock enligt regeringen anses tydligt vad som avses med begreppet kreditinstitut i den föreslagna lagen om riskskatt för kreditinstitut. Fastighetsägarna anser i likhet med NNR att förslaget strider mot principen om skatteneutralitet och likabehandling i skattesystemet. NNR anför därtill att förslaget ökar komplexiteten i skattesystemet. Regeringen vill här framhålla att förslaget innebär att alla kreditinstitut som vid beskattningsårets ingång har skulder som överstiger gränsvärdet ska betala riskskatt. Det finns således ingen olikbehandling av kreditinstituten i det avseendet. Förslaget ökar komplexiteten i skattesystemet i viss mån men är det relativt få skattskyldiga som berörs. Problemet bör därför inte överdrivas. Förslaget medför 1 och 4–6 §§ i den nya lagen om riskskatt för kreditinstitut. 2021/22:26 5.3 Regeringens förslag: Beskattningsunderlaget för ett svenskt kreditinstitut ska utgöras av summan av kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång. Beskattningsunderlaget för ett utländskt kreditinstitut ska utgöras av summan av kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång, hänförliga till verksamhet som kreditinstitutet bedriver från filial i . Vid beräkningen av beskattningsunderlaget ska inte avsättningar, obeskattade reserver eller följande skulder beaktas: 1.skulder till ett svenskt kreditinstitut som ingår i samma koncern som kreditinstitutet, 2.skulder till ett utländskt kreditinstitut som ingår i samma koncern som kreditinstitutet, till den del de fordringar som motsvarar skulderna är hänförliga till verksamhet som det utländska kreditinstitutet bedriver från filial i , 3.vissa efterställda skulder enligt lagen om resolution. Om beskattningsåret har omfattat en längre eller än , ska beskattningsunderlaget justeras proportionellt i förhållande till beskattningsårets längd. För beskattningsår som påbörjas ska riskskatt betalas av beskattningsunderlaget. För beskattningsår som påbörjas och senare år ska riskskatt betalas av beskattningsunderlaget. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslogs att beskattningsunderlaget för riskskatten ska utgöras av summan av kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång, hänförliga till verksamhet som kreditinstitutet bedriver i . I promemorian föreslogs även att beskattningsunderlaget ska minskas med skulder till ett annat kreditinstitut som ingår i samma koncern som kreditinstitutet, till den del de fordringar som motsvarar skulderna är hänförliga till verksamhet som det andra kreditinstitutet bedriver i . Vidare föreslogs i promemorian att skattesatsen skulle vara för beskattningsår som påbörjas för beskattningsår som påbörjas . Remissinstanserna: Flera remissinstanser, däribland FAR, Finans- bolagens Förening, och advokatsam- fund, ifrågasätter varför beskattningsunderlaget ska utgöras av kreditinsti- tutens skulder men inte tillgångar. dålig kreditgivning som skapat problem vid finanskriser varför kapitalkrav och resolutionsregelverk fokuserar på tillgångssidan. likhet med bl.a. , att förslaget att använda skulder som skattebas inte är tillräckligt starkt kopplat till kreditinstitutens framhåller, i likhet med , att eftersom riskskatten inte tar hänsyn till hur riskfylld en banks verksamhet är, kommer kostnaden i relativa termer att öka mer för krediter med låg risk än för krediter med hög risk. FAR efterfrågar en analys av hur förslaget kan komma att påverka kreditinstitutens val av finansiering. skatt på bankers skulder principiellt skulle kunna göra att de väljer att finansiera sig på annat sätt men att den effekten i det aktuella fallet torde vara försumbar. anser dock att riskskatten bidrar till att minska skattefördelarna med lånat kapital, då skatten endast belastar kreditinstitutens skulder. framhåller att det normalt inte finns någon koppling mellan en viss skuld och en viss tillgång i ett kreditinstitut, varför avgränsningen av beskattningsunderlaget till verksamhet i inte är helt enkel att tillämpa. efterfrågar förtydliganden när det gäller hur skulder ska hänföras till svensk respektive utländsk verksamhet. Även ställer sig frågande till hur praktiskt genomförbart det är att begränsa skatten till verksamhet i . FAR framhåller att användandet av ett gränsvärde medför en betydande tröskeleffekt och anser att skatten i stället bör tas ut endast till den del beskattningsunderlaget överstiger gränsvärdet. framhåller, i likhet med , och , att beskattningsunderlaget bör baseras på ett genomsnitt av flera mätpunkter. Att bara utgå från ett datum ökar enligt kreditinstitutens incitament att minska sina beskattningsunderlag , vilket riskerar att snedvrida externa bedömares uppskattning av storleken på kreditinstituten och vilket även kan få negativa effekter på de finansiella marknaderna runt det aktuella datumet. efterfrågar ett förtydligande att samtliga poster på balansräkningens passivsida (förutom eget kapital, obeskattade reserver och avsättningar) ska inkluderas vid beräkningen av beskattningsunderlaget. Vissa typer av skulder, t.ex. periodiseringar i form av upplupna kostnader eller förutbetalda intäkter, saknar typiskt samband med den risk som förslaget bygger på men bör enligt behandlas som skulder. anser även att det tydligare bör framgå till vilket värde skulder ska tas upp vid beräkningen av beskattningsunderlaget, eftersom det värde som en skuld ska tas upp till i årsredovisningen kan skilja sig från skuldens nominella värde. uppfattar lagförslaget som att det värde som ska användas vid beräkningen är det värde en skuld tagits upp till i årsredovisningen eller årsbokslutet enligt god redovisningssed och inte skuldens nominella belopp. Enligt bör det dock vara möjligt att avvika från huvudregeln om att klassificera skulder enligt god redovisningssed om god redovisningssed skulle medge att vad som egentligen klassificeras som skuld ändå kan redovisas som eget kapital. Enligt kan förslaget att beskattningsunderlaget ska minskas med vissa efterställda skulder enligt lagen om resolution bidra till att öka bankernas upplåning via nedskrivningsbara skuldinstrument, vilket underlättar ett eventuellt resolutionsförfarande. anser att beskattningsunderlaget ska minskas med skulder som upptagits för att finansiera krediter för vilka risken transfererats till statliga organ via kreditskydd (t.ex. statsstödda CIRR- krediter). Flera remissinstanser, däribland () och , efterfrågar en utförligare motivering till skattesatsens storlek. Näringslivets Skattedelegation (NSD), till vars yttrande Svensk Näringsliv ansluter sig, framhåller i likhet med bl.a. att om motivet bakom skatten är att kreditinstitut ska svara för eventuella indirekta samhällsekonomiska kostnader av verksamheten vid en finansiell kris, borde skattesatsen vara förankrad i en uppskattning av kostnaderna. Även framhåller att om de indirekta kostnaderna inte kan uppskattas är det oklart huruvida riskskatten med föreslagna skattesatser täcker dessa kostnader. Enligt () är det högst relevant att även beakta de nyttor som berörda företag och branschen skapar. och ifrågasätter varför skattesatsen ska uppgå till och därefter . ser inget behov av en infasningsperiod då det inte är fråga om att ge berörda parter tid att ställa om sin verksamhet. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: och ser positivt på förslaget att inkludera skulder hänförliga till svenska kreditinstituts utländska filialer i beskattningsunderlaget. Det kan enligt vara svårt i praktiken att avgränsa vilka skulder som är hänförliga till en utländsk filial. Förslaget innebär därför en förenkling som dessutom minskar risken för skatteplanering, t.ex. genom att kreditinstituten flyttar verksamhet från till filialer i utlandet. anför att i en stor internationell koncern kan det dock vara svårt att avgöra vilka skulder som motsvarar fordringar som är hänförliga till verksamhet som kreditinstitutet bedriver från filial i . Fastighetsägarna anser att beskattningsunderlaget är otydligt utformat. Enligt Fastighetsägarna finns det en risk att även in- och upplåning från allmänheten ingår i beskattningsunderlaget. Internationella jämförelser av olika avgifter på banker visar att flera länder har valt att undanta allmänhetens inlåning från beskattningsunderlaget. Skälet i andra länder har varit att kundernas inlånade medel inte ska bli föremål för beskattning. Fastighetsägarna anser att det bör framgå om avsikten är att beskatta kundernas inlånade medel och vad motivet för detta i så fall är. Skälen för regeringens förslag Kreditinstitutens skulder bör användas som beskattningsunderlag för riskskatten I promemorian föreslås bl.a. att beskattningsunderlaget för riskskatten ska utgöras av summan av kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång. Flera remissinstanser, däribland FAR, , och , ifrågasätter varför beskattningsunderlaget ska utgöras av kreditinstitutens skulder men inte tillgångar. anser, i likhet med bl.a. , att förslaget att använda skulder som skattebas inte är tillräckligt starkt kopplat till kreditinstitutens risktagande. framhåller, i likhet med , att eftersom riskskatten inte tar hänsyn till hur riskfylld en banks verksamhet är, kommer kostnaden i relativa termer att öka mer för krediter med låg risk än för krediter med hög risk. Som anges i avsnitt 5.1 är syftet med riskskatten att stärka de offentliga finanserna för att därigenom skapa utrymme för att klara en framtida finansiell kris. Vid bedömningen av vilka kreditinstitut som riskerar att orsaka indirekta kostnader i händelse av en finansiell kris är institutens storlek en av de viktigaste indikatorerna. Mot bakgrund av skuldernas betydelse för ett kreditinstituts stabilitet och kapacitet att understödja realekonomin med krediter så är storleken på dess skulder ett lämpligt mått på dels kreditinstitutets betydelse och storlek, dels det bidrag kreditinstitutet utgör för risken för indirekta kostnader i händelse av en finansiell kris. Kreditinstitutens skulder bör därför användas som beskattningsunderlag för riskskatten. Det vore inte lämpligt om – inom ramen för ordinarie beskattning – skulle göra en bedömning av den risk som ett visst kreditinstitut utgör för de makroekonomiska förhållandena . Ett dynamiskt system som det som används i det finansiella regelverket för att bestämma beskattningsunderlaget utifrån risktagandet i respektive kreditinstitut skulle leda till osäkerhet beträffande beskattningen och är därför inte lämpligt för beskattningsändamål. Fastighetsägarna har lyft frågan om in- och upplåning från allmänheten bör undantas från beskattningsunderlaget. Som huvudregel bör kreditinstitutens samtliga skulder ingå i beskattningsunderlaget och regeringen finner inget skäl för ett sådant undantag som Fastighetsägarna föreslår. FAR efterfrågar en analys av hur förslaget kan komma att påverka kreditinstitutens val av finansiering. Med skulder som skattebas påverkas på marginalen den relativa kostnaden för finansiering med skulder eller eget kapital till det egna kapitalets fördel, vilket är positivt och ökar den finansiella styrkan i kreditinstituten. Som anför bidrar riskskatten i det avseendet till att minska skattefördelarna med lånat kapital. I hur stor utsträckning kreditinstituten väljer att förändra sin finansieringsstruktur är svårbedömt. , som framhåller att en skatt på bankers skulder principiellt skulle kunna göra att de väljer att finansiera sig på annat sätt, bedömer att effekten i det aktuella fallet torde vara försumbar. Beskattningsunderlaget bör omfatta skulder i och skulder i utländska kreditinstitut hänförliga till verksamhet som bedrivs från filial i I promemorian föreslås att endast skulder hänförliga till den verksamhet som kreditinstitutet bedriver i ska beaktas vid beräkningen av beskattningsunderlaget för riskskatten. Med skulder som är hänförliga till verksamhet i avses därvidlag huvudsakligen in- och upplåning (inklusive emittering av värdepapper) som används för att finansiera kreditgivning i den svenska verksamheten, men även andra typer av skulder som är ett resultat av den svenska verksamheten omfattas. Skulder hänförliga till verksamhet i ett utländskt fast driftställe ska enligt förslaget i promemorian inte beaktas. framhåller att det normalt inte finns någon koppling mellan en viss skuld och en viss tillgång i ett kreditinstitut, varför avgränsningen av beskattningsunderlaget till verksamhet i inte är helt enkel att tillämpa. efterfrågar förtydliganden när det gäller hur skulder ska hänföras till svensk respektive utländsk verksamhet. Även ställer sig frågande till hur praktiskt genomförbart det är att begränsa skatten till verksamhet i . Som anges i avsnitt 5.2 kan risken för finansiell instabilitet och indirekta kostnader i inte anses vara mindre om ett svenskt kreditinstitut lånar upp pengar för vidareutlåning i en utländsk filial jämfört med om medlen i stället används i den svenska verksamheten. En filial är inte en självständig juridisk person utan en del av det . Det innebär bl.a. att även om upplåning och vidareutlåning hanteras genom en filial, så är det det som är låntagare respektive långivare. Utländska borgenärer kommer att göra sin fordran gällande mot det , inte mot den utländska filialen. Om verksamheten i filialen får problem, t.ex. till följd av störningar i det finansiella systemet i det land där filialen ligger, kommer det således även att påverka det . Mot denna bakgrund bör även sådana skulder i ett svenskt kreditinstitut som är hänförliga till verksamhet i en utländsk filial beaktas vid fastställandet av beskattningsunderlaget. Detta innebär bl.a. att skulder hänförliga till utlåning till utländska låntagare behandlas på samma sätt, oavsett om utlåningen sker direkt från den svenska verksamheten eller från en utländsk filial. Genom att beakta skulder hänförliga till verksamhet i utländska filialer undviks också ett skatteincitament för omstrukturering från utländska dotterföretag till filialer, vilket skulle öka den svenska statens risk. Som framhållit minskar också risken för skatteplanering genom att långivning till svenska kunder sker från filialer i utlandet. Sådan långivning kan fortfarande ske genom utländska dotterföretag men verksamhet i ett utländskt dotterföretag, som är föremål för den utländska statens banktillstånd, finansiella tillsyn och resolutionsåtgärder m.m., utgör inte samma risk för indirekta kostnader i vid en finansiell kris som verksamhet i ett svenskt kreditinstitut. Detta gäller oavsett om det bedriver verksamheten i eller i en utländsk filial. Till skillnad från vad som gäller om verksamheten bedrivs i en filial behöver inte störningar i ett utländskt dotterföretag per automatik sprida sig till den svenska marknaden genom det . För utländska kreditinstitut som bedriver omfattande verksamhet i och som därigenom kan utgöra en risk för ekonomin och vid en finansiell kris orsaka väsentliga indirekta kostnader för samhället bör beskattningsunderlaget, såsom föreslås i utkastet, utgöras av summan av kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång, hänförliga till den verksamhet som kreditinstitutet bedriver från filial i . FAR framhåller att användandet av ett gränsvärde medför en betydande tröskeleffekt och anser att skatten i stället bör tas ut endast till den del beskattningsunderlaget överstiger gränsvärdet. Det är dock rimligt att de kreditinstitut som vid en finansiell kris riskerar att orsaka väsentliga indirekta kostnader för samhället betalar riskskatt med beaktande av deras totala skulder. Det förfarande som föreslås blir också mindre administrativt betungande eftersom andra kreditinstitut, som inte riskerar att orsaka sådana kostnader och vars skulder alltså understiger gränsvärdet, inte omfattas av en skyldighet att redovisa riskskatt. Som framgår nedan bör dock vissa efterställda skulder enligt lagen om resolution inte ingå i beskattningsunderlaget.