prop · H803125 · 2021-03-16 00:00:00 — 3.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 251/2014 av om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, aromatiserade vinprodukter och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1601/91; 4.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/787 av om definition, beskrivning, presentation och märkning av spritdrycker, användning av namn på spritdrycker i presentationen och märkningen av andra livsmedel, skydd av geografiska beteckningar för spritdrycker, användning av jordbruksalkohol och destillat av jordbruksprodukter i alkoholhaltiga drycker samt om upphävande av förordning (EG) nr 110/2008. 2020/21:125 erna att ansluta sig till akten. Avsikten är framför allt att de medlemsstater som redan är parter till Lissabonöverenskommelsen ska kunna ansluta sig till den reviderade version som Genèveakten utgör. Det kan i det här sammanhanget nämnas att har väckt talan mot rådet med anledning av beslutet och yrkat att den del av beslutet som möjliggör för medlemsstaterna att ansluta sig till akten ska ogiltigförklaras (se mål nr C-24/20). Frågan om huruvida medlemsstaterna får tillträda Genèveakten är alltså inte slutligt avgjord. EU- domstolens avgörande förväntas dock inte påverka EU:s tillträde till Genèveakten i egenskap av mellanstatlig organisation eller de förslag som lämnas i denna proposition. Sanktioner vid intrång i rätten till en beteckning Regeringens förslag: Bestämmelserna i varumärkeslagen om skade- stånd och andra sanktioner ska tillämpas vid intrång i den rätt till en beteckning som följer av anslutningsförordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. (Patent- och mark- nadsdomstolen) framhåller att det bör övervägas om det är riktigt att hän- visning görs till anslutningsförordningen mot bakgrund av att den inte in- nehåller några bestämmelser om intrång. , som i och för sig inte har några invändningar mot förslaget, pekar på att det bör förtydligas hur företag bättre kan informera sig om vilka beteckningar som skyddas. Skälen för regeringens förslag: Om någon använder en geografisk be- teckning eller en ursprungsbeteckning på ett otillåtet sätt, behöver det finnas sanktioner för att den som innehar rätten till beteckningen ska kunna ingripa mot användningen. En sådan sanktion kan t.ex. innebära att en domstol vid vite förbjuder en producent att använda en ursprungsbe- teckning för att marknadsföra en vara om kraven för att få använda beteck- ningen inte är uppfyllda. Den som har lidit skada till följd av en otillåten användning av en beteckning bör också kunna få ersättning för skadan. Varken Genèveakten eller anslutningsförordningen innehåller bestäm- melser om sanktioner i samband med intrång i rätten till en ursprungsbe- teckning eller en geografisk beteckning. Enligt det civilrättsliga sanktions- direktivet ska emellertid medlemsstaterna tillhandahålla de sanktioner som är nödvändiga för att skydda de immateriella rättigheter som omfattas av direktivet (och rådets direktiv /48/EG av den 29 om säkerställande av skyddet för immateriella rättigheter). propositionen Civilrättsliga sanktioner på immaterialrättens område – genomförande av direktiv /48/EG (prop. 2008/09:67 s. 246) konsta- terades att registrerade beteckningar som avses i EU:s förordningar om skydd för beteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel är immater- iella rättigheter som omfattas av direktivet. Det inbegriper sådana ur- sprungsbeteckningar och geografiska beteckningar som skyddas inom EU med anledning av tillträdet till Genèveakten. Mot denna bakgrund bör det säkerställas att det finns civilrättsliga sanktioner för sådana beteckningar som kan skyddas i EU med anledning av tillträdet till Genèveakten. Enligt 1 § lagen (2018:1654) om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel gäller redan att varumärkeslagens bestämmelser om skadestånd och andra sanktioner tillämpas vid intrång i den rätt till en beteckning som följer av EU-förordningarna om skydd för beteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel. De sanktioner som kan bli aktuella är bland annat vitesförbud, intrångsundersökning, skadestånd, informationsföreläggande och åtgärder som avser intrångsgörande varor, t.ex. att varorna förstörs. Bestämmelserna har införts med anledning av sanktionsdirektivet. EU:s anslutning till Genèveakten innebär som utgångspunkt inte att en ursprungsbeteckning eller en geografisk beteckning som redan skyddas inom EU får något ytterligare skydd i EU. Rätten till en sådan beteckning kommer även fortsättningsvis att regleras av förordningarna om skydd för beteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel, och varumärkeslagens bestämmelser om skadestånd och andra sanktioner kommer att kunna tillämpas i samband med intrång. Som nämns i avsnitt 4.2 innebär EU:s tillträde till Genèveakten emellertid att även beteckningar från tredjeländer som har registrerats i det internationella registret hos kan få skydd i unionen, efter beslut av EU- kommissionen. Det skydd för dessa beteckningar som uppkommer inom EU med stöd av anslutningsförordningen liknar det skydd som redan finns för sådana beteckningar inom EU. Skyddet gäller också enbart sådana typer av produkter som kan skyddas inom unionen, dvs. jordbruksprodukter och livsmedel. Ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar från tredjeländer som skyddas med stöd av anslutningsförordningen bör ha ett skydd i svensk rätt som motsvarar det som gäller för de beteckningar som skyddas enligt de befintliga EU-förordningarna. Detta kan lämpligen ske genom att de bestämmelser om sanktioner i varumärkeslagen som anges i 1 § lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel görs tillämpliga även på den rätt till beteckningar som följer av anslutningsförordningen. Som Patent- och framhåller innehåller anslutningsförordningen – till skillnad från de övriga EU-förordningarna som nämns i 1 § – inte några närmare bestämmelser om intrång. I enlighet med artikel 11 i Genèveakten ska en beteckning som avses i anslutningsförordningen skyddas mot att någon annan än innehavaren använder beteckningen för liknande varor med ett annat ursprung. Beteckningen kan också i vissa fall skyddas mot en användning för andra slags varor, t.ex. om användningen drar nytta av det rykte som är förenat med beteckningen i fråga. Dessa bestämmelser i torde få tillämpas direkt inom EU utan vidare åtgärder. Den närmare omfattningen av skyddet anges också i det beslut som fattas av i samband med att en beteckning beviljas skydd inom unionen. Eftersom skyddet för en beteckning inom EU uppkommer enligt anslutningsförordningen instämmer regeringen i den bedömning som görs i promemorian att hänvisningen i lagtexten bör göras till förordningen. 2020/21:125 De bestämmelser i varumärkeslagen som görs tillämpliga vid intrång i rätten till en beteckning avser civilrättsliga sanktioner och tvångsmedel. I likhet med övriga förordningar som omfattas av lagen bör hänvisningen till anslutningsförordningen därmed avse förordningen i dess ursprungliga lydelse, s.k. statisk hänvisning. Om förordningen skulle komma att ändras behöver det övervägas om detta motiverar någon ändring i regleringen av sanktioner. Några ytterligare civilrättsliga sanktioner för att säkerställa ett fullgott skydd för beteckningar som omfattas av Genèveakten bedöms inte vara nödvändiga. och anför att det tydligare bör belysas hur företag kan informera sig om de beteckningar som skyddas av Genèveakten och frihandelsavtalen. Vidare är det, enligt dessa remissinstanser, viktigt att det finns system som är lätta att använda sig av även för mindre aktörer. Enligt skulle inrättandet av en särskild databas kunna lösa detta behov. Vilka beteckningar som skyddas inom EU till följd av Genèveakten framgår av de beslut som fattas av . De beteckningar som skyddas av frihandelsavtal framgår vanligtvis direkt av avtalen. Det är också möjligt att söka efter och få ytterligare information om skyddade beteckningar i elektroniska register som tillhandahålls av kommissionen (exempelvis genom tjänsterna eAmbrosia och GIview). Frågan om huruvida det behövs ytterligare åtgärder för att göra det lättare för företag att få information om olika typer av skyddade beteckningar kräver närmare överväganden som inte är möjliga att göra inom ramen för detta ärende. 4.4Behov av ytterligare författningsändringar med anledning av EU:s tillträde till Genèveakten Regeringens bedömning: Det finns inget behov av ändringar i den civilrättsliga regleringen av immaterialrätterna med anledning av EU:s tillträde till Genèveakten, utöver tillförande av sanktioner. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: delar bedömningen. heller någon annan remissinstans har något att invända mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Utöver sanktioner aktualiserar EU:s tillträde till Genèveakten frågan om förhållandet mellan sådana be- teckningar som skyddas av akten och varumärken. Enligt anslutningsförordningen gäller att ett skyddat varumärke kan fortsätta att användas trots att en beteckning får skydd enligt förordningen. Om ett varumärke är känt kan det enligt förordningen dessutom utgöra hinder för registrering av en beteckning. Å andra sidan kan beteckningar som skyddas enligt anslutningsförordningen utgöra hinder för registrering av ett varumärke och grund för hävning av en sådan registrering. Detta följer av det s.k. varumärkesdirektivet (och rådets direktiv [EU] 2015/2436 av för tillnärmning av medlemsstaternas varumärkeslagstiftning). Varumärkesdirektivet har genomförts i svensk rätt genom ändringar i Prop. 2020/21:125 varumärkeslagen, se propositionen Modernare regler om varumärken och en ny lag om företagsnamn (prop. 2017/18:267). Enligt varumärkeslagen gäller följaktligen redan att ett varumärke inte får registreras och att en registrering kan hävas om varumärket innehåller en ursprungsbeteckning eller en geografisk beteckning, under förutsättning att beteckningen är skyddad enligt unionsrätten (se 2 kap. 7 § första stycket 5 och 3 kap. 1 § varumärkeslagen). Detta inbegriper beteckningar som skyddas med stöd av anslutningsförordningen. Av beslut som fattats enligt förordningen framgår i vilken utsträckning som skydd föreligger (jfr prop. 2017/18:267 s. 240). Enligt den svenska varumärkeslagen gäller alltså redan att det skydd för beteckningar som följer av anslutningsförordningen kan beaktas som hinder vid registreringen av ett varumärke. Några ändringar i varumärkeslagen eller den övriga civilrättsliga regleringen avseende immaterialrätterna behövs därmed inte. Författningsändringar när det gäller registrering av skyddade beteckningar och kontrollmyndigheters verksamhet behandlas i en separat proposition (se avsnitt 3). 5Skydd för beteckningar som omfattas av EU:s frihandelsavtal med och Regeringens förslag: Bestämmelserna i varumärkeslagen om skadestånd och andra sanktioner ska tillämpas vid intrång i den rätt till en beteckning som följer av EU:s frihandelsavtal med och . Promemoriornas förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. väcker frågan om huruvida skyddet för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel kan behöva sträckas ut till att omfatta alla medlemmar i (, WTO) mot bakgrund av principerna om icke-diskriminering i avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter (). och , som i och för sig inte har några invändningar mot förslagen, pekar på att det bör förtydligas hur företag bättre kan informera sig om de beteckningar som skyddas. Skälen för regeringens förslag: EU har ingått ett nytt handelsavtal med som innehåller bestämmelser om skydd för geografiska beteckningar, vilket trädde i kraft . EU har även ingått ett nytt handelsavtal med som även det innehåller bestämmelser om skydd för geografiska beteckningar. Avtalet trädde i kraft 2020/21:125 Som redogörs för i avsnitt 4.2 finns det inom EU ett immaterialrättsligt skydd för olika typer av beteckningar. Vid intrång i en rätt till en beteckning som följer av vissa av de avtal som EU har ingått med tredjeländer tillämpas bestämmelserna i varumärkeslagen om skadestånd och andra civilrättsliga sanktioner. Det framgår av lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel, där de internationella avtalen räknas upp. Frihandelsavtalen med och innehåller bestämmelser om skydd för geografiska beteckningar och bestämmelser om sanktioner vid intrång i sådana beteckningar. Bestämmelserna i varumärkeslagen om sanktioner bör därför göras tillämpliga även vid intrång i den rätt till en beteckning som följer av avtalen. Detta kan lämpligen ske genom att avtalen läggs till i uppräkningen av internationella avtal i lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel. väcker frågan om huruvida det skydd som har sin grund i frihandelsavtalen borde omfatta samtliga WTO-medlemmar, men framhåller att frågan är juridiskt oklar. Regeringen konstaterar att frågan, som i första hand berör EU:s gemensamma handelsregler, kräver närmare överväganden som inte är möjliga att göra inom ramen för detta ärende. Som konstaterar är det dock i alla händelser möjligt för enskilda i andra WTO-länder att, genom registrering av sina beteckningar enligt EU:s allmänna regelverk, få tillgång till sanktionerna i lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel. och anmärker när det gäller behovet av förtydliganden om hur företag kan informera sig om de aktuella beteckningarna behandlas i avsnitt 4.3. 6Ond tro och andra hinder för registrering av ett varumärke Regeringens förslag: En generell bestämmelse som hindrar att ett varumärke registreras då ansökan har gjorts i ond tro ska föras in i varumärkeslagen bland de hinder mot registrering som motiveras av allmänna intressen. Bestämmelsen ska ersätta det hittillsvarande registreringshindret om ond tro. Det ska också läggas till en bestämmelse som hindrar att en agent eller en annan företrädare utan tillstånd eller andra giltiga skäl registrerar innehavarens varumärke i sitt eget namn. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. () välkomnar förslaget om ett absolut registreringshinder om ond tro, men anser att det relativa registreringshindret om ond tro bör vara kvar vid sidan om det absoluta hindret. Skälen för regeringens förslag Allmänt om hinder för registrering och grunder för hävning Bestämmelser om varumärken och andra varukännetecken finns främst i varumärkeslagen. Ensamrätt till ett varumärke uppkommer vanligtvis genom registrering hos PRV. Ensamrätten innebär, typiskt sett, att endast innehavaren får använda varukännetecknet som symbol för sådana varor och tjänster som registreringen avser. Varumärkeslagen innehåller olika bestämmelser som inskränker en sökandes möjlighet att få registrera ett varumärke: s.k. absoluta och relativa registreringshinder. De absoluta registreringshindren motiveras av allmänna intressen och innebär t.ex. att ett varumärke som strider mot goda seder och allmän ordning inte får registreras. De relativa registreringshindren motiveras av att det sökta varumärket inte ska stå i konflikt med en tidigare rättighet, t.ex. någon annans registrerade varumärke eller företagsnamn. Enligt varumärkeslagen är det även möjligt att häva en registrering av ett varumärke efter att registrering har skett. Systematiken i lagen bygger på att en omständighet som innebär hinder för registrering även utgör grund för att häva registreringen. Varumärkeslagens bestämmelser om hinder mot registrering, och grunder för hävning, bygger på EU:s varumärkesdirektiv . Direktivet, som är en omarbetning av tidigare varumärkesdirektiv, medför att varumärkesrätten i stor utsträckning är harmoniserad inom EU. Direktivbestämmelserna är uttömmande i fråga om vilka registreringshinder och hävningsgrunder som medlemsstaterna får ha. Vissa av hindren och grunderna är dock frivilliga för medlemsstaterna att införa. Det kan också nämnas att det därutöver, genom registrering vid EU:s immaterialrättsmyndighet , är möjligt att få en rättighet med verkan ihela unionen: ett EU-varumärke. EU-varumärken regleras i EU:s varumärkesförordning (och rådets förordning [EU] 2017/1001 av om EU-varumärken), som innehåller bestämmelser om registrering, hinder och hävning liknande de i varumärkesdirektivet. Ond tro som registreringshinder och hävningsgrund I varumärkeslagen finns en bestämmelse som hindrar att ett varumärke registreras i de fall sökanden var i ond tro vid ansökningstidpunkten. stämmelsen fick sin nuvarande utformning i samband med införandet av varumärkeslag och ändrades inte när varumärkesdirektiv genomfördes i svensk rätt. Enligt bestämmelsen – som är ett relativt registreringshinder – får ett varumärke inte registreras om det kan förväxlas med ett kännetecken som användes i eller i utlandet av någon annan för an- sökan och som fortfarande används, om sökanden var i ond tro vid tid- punkten för ansökan (2 kap. 8 § första stycket 4 varumärkeslagen). varumärkesregistrering får under motsvarande förutsättningar hävas (3 kap. 1 § första stycket samma lag). Bestämmelserna genomför varumärkesdirektivets regler om ond tro. ligt direktivet är det obligatoriskt för medlemsstaterna att ha regler i nationell rätt om att en registrering ska kunna hävas om ansökan gjordes i 2020/21:125 ond tro och valfritt att ha en motsvarande bestämmelse som absolut registreringshinder (artikel 4.2). Enligt direktivet är det också frivilligt för medlemsstaterna att ha en bestämmelse om ond tro som ett relativt registreringshinder och en hävningsgrund i situationer då det sökta varumärket kan förväxlas med ett äldre varumärke som är skyddat utomlands (artikel 5.4 c). Begreppet ond tro – som även används i EU:s varumärkesförordning – har en särskild unionsrättslig innebörd och har därför delvis en annan betydelse inom varumärkesrätten än i den allmänna förmögenhetsrätten. Ond tro avser här närmast situationer där en sökande agerat i någon form av illvilja eller affärsmässig otillbörlighet. En generell bestämmelse om ond tro bör införas har kommit att tolka begreppet ond tro i två avgöranden: Sky och Koton. Genom denna praxis har domstolen klargjort att ond tro även kan föreligga i situationer då det sökta varumärket inte kan förväxlas med ett annat varumärke som används av någon annan. Dessutom kan ond tro enligt domstolen föreligga i mer generella situationer, t.ex. då sökanden ansöker om registrering i strid med varumärkessystemets bakomliggande syften och utan avsikt att använda varumärket. (Se domar av , Koton, mål C-104/18 P, och , Sky m.fl., mål C-371/18.) De nya rättsfallen innebär att har klargjort att begreppet ond tro ska tolkas förhållandevis brett. Tillämpningsområdet får därmed anses ha utvidgats i förhållande till vad som har framgått av tidigare praxis. Med hänsyn till praxis föreslås i promemorian att bestämmelserna om ond tro i varumärkeslagen görs mer generella och att det införs ett nytt absolut registreringshinder. Samtliga remissinstanser som yttrar sig i frågan är positiva till förslaget. Regeringen instämmer i den bedömning som görs i promemorian. Det bör således införas ett mer generellt registreringshinder för de fall en ansökan gjorts i ond tro. Såsom konstaterats i tidigare lagstiftningssammanhang finns det fördelar med att de centrala bestämmelserna i varumärkeslagen är utformade i nära anslutning till de bakomliggande EU-reglerna. En sådan utformning kan underlätta tolkningen och tillämpningen av reglerna och vara till fördel för myndigheter, domstolar och inte minst enskilda användare, jfr propositionerna Ny varumärkeslag och ändringar i firmalagen (prop. 2009/10:225 s. 179 f.) och Modernare regler om varumärken och en ny lag om företagsnamn (prop. 2017/18:267 s. 141 f.). Be- stämmelsen bör alltså utformas i nära anslutning till ordalydelsen i direktivet och utgöra ett absolut registreringshinder. Genom detta får också reglerna om hävning en motsvarande utformning. Det nya hindret kommer att ha ett bredare tillämpningsområde än det hittillsvarande hindret. Det kommer, precis som , att kunna omfatta situationer där ond tro aktualiseras till följd av någon annans rättighet, men även situationer där en registrering kommer i konflikt med allmänna intressen. Det innebär att det blir lättare att hindra varumärkesregistreringar som av olika skäl är otillbörliga. Förslaget innebär dessutom att regleringen om ond tro blir mer lik regleringen i andra nordiska länder. PRV välkomnar att ond tro införs som ett absolut hinder, men anser att den hittillsvarande bestämmelsen om ond tro som ett relativt hinder också bör finnas kvar. Som skäl anges att myndigheten ofta uppmärksammas på att ond tro föreligger i förhållande till någon annans rättighet genom att någon invänder mot en varumärkesregistrering. Om bestämmelsen flyttas medför det enligt PRV att parternas möjligheter att träffa en uppgörelse eller ett samexistensavtal om registreringen begränsas; innehavaren av en äldre rättighet kan nämligen endast genom sitt medgivande möjliggöra en registrering i de situationer då ett relativt hinder föreligger. Övriga remissinstanser har inga synpunkter på att det relativa hindret tas bort och och () framhåller att det inte borde innebära någon nackdel att ta bort det relativa hindret. Det kan inledningsvis konstateras att det relativa registreringshindret om ond tro i direktivet är frivilligt för medlemsstaterna att införa. Som anförs är det absoluta registreringshindret som föreslås tänkt att ha ett brett tillämpningsområde och täcka de situationer som omfattas av det hittillsvarande hindret. Enligt regeringens mening bör en överlappande reglering av registreringshinder om ond tro undvikas, om inte goda skäl talar för det. Det relativa hindret i direktivet omfattar till sin ordalydelse endast ond tro i förhållande till förväxlingsbara varumärken som är skyddade i utlandet. Om det relativa hindret behölls i varumärkeslagen vid sidan av det absoluta, så skulle dess lydelse behöva övervägas på nytt. Detta för att uppnå en mer direktivnära utformning och för att undvika onödiga överlappningar och tillämpningssvårigheter. Även om det relativa hindret skulle utformas närmare direktivet skulle det dock inte vara möjligt att undvika överlappningar vad gäller hindrens tillämpningsområden. Risken för tillämpningsproblem talar därför emot att behålla det relativa hindret. Det kan tilläggas att parterna, även i fråga om de absoluta hindren, har viss frihet att träffa uppgörelser rörande ett varumärke. Om parterna inom ramen för ett invändningsärende kommer överens om ett varumärke är det, som PRV också anför, möjligt för den ena parten att återkalla sin invändning. Invändningsförfarandet får då genomföras endast om det finns särskilda skäl. (Jfr 2 kap. 27 och 28 §§ varumärkeslagen.) Sammanfattningsvis talar övervägande skäl för att ond tro endast bör utgöra ett absolut registreringshinder och att hindret bör ersätta det hittillsvarande relativa hindret. En uttrycklig bestämmelse om varumärken som registreras av en agent eller en annan företrädare bör införas Enligt artikel 5.3 b i varumärkesdirektivet ska ett varumärke inte registreras om det söks i eget namn av en agent eller en företrädare för innehavaren utan innehavarens tillstånd, om agenten eller företrädaren inte kan visa fog för sitt handlande. Om ett sådant varumärke har registrerats ska registreringen kunna hävas. Regleringen bygger på artikel 6 septies i av för industriellt rättsskydd, som tillträtt. Syftet är att motverka missbruk av förtroendeplikten i affärsrelationer i samband med ansökningar om registrering av varumärken. Regleringen tar sikte på