prop · H90326 · 2021-10-28 00:00:00 — Fastighetsägarna anser i likhet med () att förslaget strider mot principen om skatteneutralitet och likabehandling i skattesystemet. NNR framhåller därtill att förslaget ökar komplexiteten i skattesystemet. Utkastets förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anför, i likhet med bl.a. NSD och , att de indirekta kostnaderna av en finanskris inträffar där låntagarna finns. Den logiska skattebasen kopplad till indirekta kostnader är därför enligt föreningen lån i låntagarens hemland, oavsett om dessa lån tas från banker med juridisk hemvist i hemlandet eller utlandet. Om en bank som har all sin upplåning i men all utlåning i utlandet hamnar i kris så kommer de direkta kostnaderna för resolution och insättningsgaranti att bäras av de svenska långivarna till banken och bankens aktieägare, men de indirekta kostnaderna i form av minskade investeringar kommer att inträffa i utlandet. Genom att skattebasen föreslås utökas till att gälla även svenska bankers kunder i utländska filialer urholkas enligt föreningen det grundläggande syftet med riskskatten. Det kan inte vara så att utländska bankers filialers utlåning i orsakar indirekta kostnader i , medan svenska bankers filialers utlåning i utlandet orsakar exakt lika mycket indirekta kostnader som utlåning inom . Även framhåller att det är oklart vilka indirekta kostnader som skulle kunna uppstå i med anledning av verksamheten i svenska kreditinstituts utländska filialer. Enligt bör därför någon form av begränsningsregel övervägas. Flera remissinstanser, däribland NSD och , framhåller att förslaget att inkludera svenska kreditinstituts utländska filialer i skattebasen innebär att det kommer att vara fördelaktigt att bedriva utländsk verksamhet i dotterbolagsform. Anledningen till det är enligt att inlåningen från utländsk allmänhet blir 2021/22:26 beskattad om verksamheten drivs i filial. Enligt kan förslaget komma att innebära en relativt snabb omstrukturering av inte minst de större bankerna. Den effekten torde enligt samfundet förstärkas av att filialer i högre grad finansieras med skulder jämfört med ett motsvarande dotterbolag med eget kapital. framhåller att avgränsningen till reglerade kreditinstitut utesluter den oreglerade skuggbanksverksamheten, till vilken bostadskreditinstituten räknas, från riskskatt. De nya aktörerna, t.ex. bolånefonder, är betydande konkurrenter på bolånemarknaden och tar allt större marknadsandelar. När det gäller gränsvärdet om så anför föreningen att marknadsandelen avseende nya banklån och bankinlåning för företag som inte träffas av skatten uppgår till 20– , beroende på typ av tjänst men också beroende på geografisk marknad. De mindre bankerna och kreditinstituten bedriver en intensiv konkurrens och deras marknadsandelar tenderar att växa. anser att gränsvärdet för skattskyldighet bör tas bort eller sänkas så att företag som i vissa lånesegment utgör seriösa konkurrenter till de som föreslås riskbeskattas också omfattas. framhåller, i likhet med , att utländska banker som bedriver bankverksamhet i genom filial eller dotterbolag skulle kunna undvika riskskatt – trots att de bedriver omfattande verksamhet i – genom att strukturera om sin svenska verksamhet till att enbart avse låneförmedling. framhåller att det finns en allmän trend att minska balansräkningar i filialer av riskhanteringsskäl, t.ex. i syfte att underlätta hantering av valuta- och ränterisk. Det innebär att filialer går mer mot förmedling i stället för att agera i eget namn. SKR och Kommuninvest vidhåller – i likhet med flera regioner och kommuner – att riskskatten skulle slå hårdast mot de små och medelstora kommunerna, då dessa varken kan etablera egna marknadsprogram eller låna till rimliga villkor av affärsbankerna. Skälen för regeringens förslag med skulder över ett visst gränsvärde bör betala riskskatt Som anges i avsnitt 5.1 bör beskattningen av kreditinstitut som vid en finansiell kris riskerar att orsaka väsentliga indirekta kostnader för samhället öka. Kreditinstituten bör betala en tillkommande skatt till staten benämnd riskskatt. Syftet är att stärka de offentliga finanserna för att därigenom skapa större utrymme för att klara en framtida finansiell kris. Vid bedömningen av vilka kreditinstitut som riskerar att orsaka indirekta kostnader i händelse av en finansiell kris är institutens storlek en av de viktigaste indikatorerna. Kreditinstitutens verksamhet innebär att de är utsatta för olika typer av risker, t.ex. finansiella och operationella risker. Den finansiella risken inkluderar bl.a. kreditrisken, dvs. risken att en motpart som fått en kredit beviljad inte kan fullfölja sina betalningsåtaganden eller att en ställd säkerhet för en kredit inte går att lösa in eller har förlorat sitt värde. För att ha motståndskraft mot dessa risker ställs det krav på kreditinstituten att ha förlustabsorberande kapital som reflekterar riskerna. Kreditinstitutens utlåning finansieras med en kombination av kort- och långfristiga lån samt av eget kapital. En av banksystemets viktigaste funktioner är att omvandla kortfristig in- och upplåning till långfristig utlåning. Kreditinstitutens finansiering och tillika skulder är att betrakta som likvida och deras tillgångar i form av utlåning som illikvida. Skillnaden mellan skulder och tillgångar innebär att kreditinstituten har en inneboende likviditets- och finansieringsrisk och de är därför beroende av skuldfinansiärernas förtroende för att kunna upprätthålla sin verksamhet. Det förlustbärande kapitalet är centralt även för att kunna ingjuta förtroende hos sina skuldfinansiärer. Likviditets- och finansieringsrisken är sammankopplad med kreditrisken. När kreditrisken ökar, eller om det finns stora osäkerheter kring ett kreditinstituts kreditrisk, kan kreditinstitutet få svårigheter att finansiera sig då deras kapitalstyrka kan komma att ifrågasättas. I promemorian föreslås att kreditinstitut ska betala riskskatt till staten om summan av kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång överstiger ett visst gränsvärde. Flera remissinstanser, däribland , , och , anser att riskskatten inte är tillräckligt starkt kopplad till kreditinstitutens risknivå. framhåller att skulder har betydelse för en banks stabilitet men att det är minst lika viktigt hur andra delar av balansräkningen ser ut. Inte minst har tillgångarnas egenskaper avgörande betydelse, liksom hur mycket riskbärande kapital banken har för att balansera upp riskerna på tillgångssidan. framhåller att den internationella forskningen om finanskriser lägger tonvikten på bankernas utlåning, dvs. på tillgångssidan i stället för skuldsidan. FAR framför en liknande synpunkt. Mot bakgrund av skuldernas betydelse för ett kreditinstituts stabilitet och kapacitet att understödja realekonomin med krediter bedöms storleken på institutets skulder utgöra ett lämpligt mått på dels dess betydelse och storlek, dels det bidrag kreditinstitutet utgör för risken för indirekta kostnader i händelse av en finansiell kris. Dessutom är storleken på ett kreditinstituts skulder en indikator på institutets storlek även vad gäller andra faktorer som t.ex. omsättning, skatteförmåga, anställda och antalet kunder. Storleken på kreditinstitutens skulder är därför ett lämpligt sätt att avgränsa vilka kreditinstitut som bör vara skattskyldiga för riskskatt. Det vore inte lämpligt om – inom ramen för ordinarie beskattning –skulle göra en bedömning av den risk som ett visst kreditinstitut utgör för de makroekonomiska förhållandena . Ett dynamiskt system som det som används i det finansiella regelverket för att bestämma skattskyldigheten utifrån risktagandet i respektive kreditinstitut skulle leda till osäkerhet beträffande beskattningen och är därför inte lämpligt för beskattningsändamål. framhåller att avgränsningen till reglerade kreditinstitut utesluter den oreglerade skuggbanksverksamheten, till vilken bostadskreditinstituten räknas, från riskskatt. De nya aktörerna, t.ex. bolånefonder, är enligt föreningen betydande konkurrenter på bolånemarknaden och tar allt större marknadsandelar. Såvitt framkommit finns det dock inte något enskilt institut i skuggbanksektorn som med hänsyn till sin storlek, eller av andra skäl, riskerar att orsaka väsentliga indirekta kostnader i en finansiell kris. 2021/22:26 SKR och Kommuninvest anser, i likhet med bl.a. flera kommuner, att Kommuninvest ska undantas från riskskatt. De framhåller att förslaget i promemorian innebär att samverkan på finansieringsområdet kraftigt missgynnas, då större kommuner och regioner i ökad utsträckning kommer att använda egen upplåning på finansmarknaden. Incitament hos kommuner och regioner att etablera nya egna upplåningsprogram eller öka upplåningen i redan etablerade program ger upphov till ökade refinansieringsrisker för kommunsektorn, vilket markant skulle höja den finansiella risken i kommunsektorn vid en finanskris. Enligt SKR och Kommuninvest kommer riskskatten att slå hårdast mot de små och medelstora kommunerna, då dessa varken kan etablera egna marknadsprogram eller låna till rimliga villkor av affärsbankerna. SKR och Kommuninvest framhåller även att Kommuninvest uppfyller kriterierna för att vara ett offentligt utvecklingskreditinstitut och att sådana institut borde undantas från riskskatten. Kommuner och regioner har tillgång till tre huvudsakliga källor för lånefinansiering: upplåning via kreditinstitutet i , upplåning via banksektorn och upplåning på penning- och obligationsmarknaderna. Villkoren för upplåning via banksektorn kan skilja sig åt mellan regioner och kommuner till följd av skillnader i kreditvärdighet. Genom den finansiella samverkan i Kommuninvest kan kommuner och regioner med sämre kreditvärdighet få bättre lånevillkor jämfört med upplåning via banksektorn. Flera av de banker som kan vara aktuella för kommuner att låna i kommer att betala riskskatt. Ett undantag för Kommuninvest eller för offentliga utvecklingskreditinstitut från riskskatt skulle därför kunna stå i strid med om statligt stöd. Kommuninvest eller offentliga utvecklingskreditinstitut bör därför inte undantas från skattskyldighet för riskskatt. Riskskatten bör omfatta och utländska kreditinstitut som bedriver verksamhet från filial i Eftersom riskskatten är tänkt att kompensera för indirekta kostnader i i händelse av en finansiell kris föreslås i promemorian att endast sådana skulder som är hänförliga till verksamhet som kreditinstitutet bedriver i eller, såvitt avser ett utländskt kreditinstitut, från ett fast driftställe i ska beaktas vid fastställandet av skattskyldighet. Med skulder som är hänförliga till verksamhet i avses därvidlag huvudsakligen in- och upplåning (inklusive emittering av värdepapper) som används för att finansiera kreditgivning i den svenska verksamheten, men även andra typer av skulder som är ett resultat av den svenska verksamheten. Skulder hänförliga till verksamhet i ett utländskt fast driftställe ska enligt förslaget i promemorian inte beaktas. Flera remissinstanser, däribland , , och , efterfrågar förtydliganden när det gäller hur skulder ska hänföras till svensk respektive utländsk verksamhet och framhåller att det i praktiken kan vara mycket svårt att avgränsa skulder som används i verksamheten i en utländsk filial. framhåller att det normalt inte finns någon koppling mellan en viss skuld och en viss tillgång i ett kreditinstitut, varför avgräns- ningen av beskattningsunderlaget till verksamhet i inte är helt enkel att tillämpa. Även ställer sig frågande till hur praktiskt genomförbart det är att begränsa skatten till verksamhet i . Risken för finansiell instabilitet och indirekta kostnader i kan inte anses vara mindre om ett svenskt kreditinstitut lånar upp pengar för vidareutlåning i en utländsk filial jämfört med om medlen i stället används i den svenska verksamheten. framhåller är en filial inte en självständig juridisk person utan en del av det . Det innebär bl.a. att även om in- och upplåning och vidareutlåning hanteras genom en filial, så är det det som är låntagare respektive långivare. Utländska borgenärer kommer att göra sin fordran gällande mot det , inte mot den utländska filialen. Om verksamheten i filialen får problem, t.ex. till följd av störningar i det finansiella systemet i det land där filialen ligger, kommer det således även att påverka det . I likhet med vad och anför bör därför även sådana skulder i ett svenskt kreditinstitut som är hänförliga till verksamhet i en utländsk filial beaktas vid fastställandet av skattskyldighet. Regeringen anser inte att ett sådant förslag skulle urholka det grundläggande syftet med skatten, såsom bl.a. , och anför. Det bör inte heller införas någon form av begränsningsregel, som framhåller. Genom att beakta skulder hänförliga till verksamhet i utländska filialer kommer skulder hänförliga till utlåning till utländska låntagare behandlas på samma sätt, oavsett om utlåningen sker direkt från den svenska verksamheten eller från en utländsk filial. På detta sätt undviks också ett skatteincitament för omstrukturering från utländska dotterföretag till filialer vilket, som anför, skulle öka den svenska statens risk. Att inte beakta sådana skulder skulle också, som bl.a. NSD och framhåller, innebära risk för skatteplanering genom att långivning till svenska kunder sker från filialer i utlandet. Som remissinstanserna påpekar kan sådan långivning fortfarande ske genom utländska dotterföretag men verksamhet i ett utländskt dotterföretag, som är föremål för den utländska statens banktillstånd, finansiella tillsyn och resolutionsåtgärder m.m., utgör inte samma risk för indirekta kostnader i vid en finansiell kris som verksamhet i ett svenskt kreditinstitut. Detta gäller oavsett om det bedriver verksamheten i eller i en utländsk filial. Till skillnad från vad som gäller om verksamheten bedrivs i en filial behöver inte störningar i ett utländskt dotterföretag per automatik sprida sig till den svenska marknaden genom det . Även utländska kreditinstitut som bedriver omfattande verksamhet i kan utgöra en risk för ekonomin och vid en finansiell kris orsaka väsentliga indirekta kostnader för samhället. Utländska kreditinstitut bör därför betala riskskatt till staten om kreditinstitutet vid beskattningsårets ingång har skulder hänförliga till verksamhet som kreditinstitutet bedriver från filial i och summan av dessa skulder vid beskattningsårets ingång överstiger gränsvärdet. Gränsvärdet för skattskyldighet bör uppgå till I promemorian föreslås att gränsvärdet för skattskyldighet bör bestämmas till för beskattningsår som påbörjas . Flera remissinstanser, däribland ESV, , , och efterfrågar en mer utförlig motivering till valet av gränsvärde för skattskyldighet. framhåller i likhet med bl.a. och , att även mindre systemviktiga institut kan förorsaka betydande kostnader. anser att samtliga kreditinstitut bidrar till risker i termer av indirekta kostnader vid en finanskris. anför att marknadsandelen avseende nya banklån och bankinlåning för företag som inte träffas av skatten uppgår till 20–, beroende på typ av tjänst men också beroende på geografisk marknad. De mindre bankerna och kreditinstituten bedriver enligt föreningen en intensiv konkurrens och deras marknadsandelar tenderar att växa. anser att gränsvärdet för skattskyldighet bör tas bort eller sänkas så att företag som i vissa lånesegment utgör seriösa konkurrenter till de som föreslås riskbeskattas också omfattas. Här bör framhållas att även andra regelverk som kringgärdar kreditinstituten har regler som skiljer sig åt mellan stora och små kreditinstitut. Hanteringen av institut i kris beror t.ex. på om institutet bedöms vara systemviktigt eller inte. , som inte är kritiska för det finansiella systemet, påverkar inte den makroekonomiska utvecklingen i samma utsträckning som större. Genom att tillämpa ett gränsvärde om i totala skulder för beskattningsår som påbörjas bedöms, utifrån tillgängliga uppgifter, skulderna i de kreditinstitut som ska betala riskskatt utgöra av de sammanlagda skulderna hos samtliga kreditinstitut som bedriver verksamhet i . De kreditinstitut som bedöms betala riskskatt sammanfaller i stor utsträckning med de institut som bedömer bedriver verksamhet som är kritisk för det finansiella systemet och som skulle försättas i resolution om de skulle hamna i kris. Att mindre kreditinstitut, som inte träffas av riskskatten, konkurrerar med de större instituten kan också bidra till att motverka vissa av de konkurrensproblem som finns på bankmarknaden. framför i sitt remissvar att konkurrensen på den svenska bankmarknaden är bristfällig och bedömer att den föreslagna riskskatten skulle kunna medföra bättre konkurrens på marknaden. De mindre bankerna skulle kunna öka sitt konkurrenstryck under förutsättning att de erbjuder lägre räntor på bolån och företagskrediter än de större och att fler kunder som en följd av det byter bank. framhåller, i likhet med , och , att skuldnivån i kreditinstituten bör baseras på ett genomsnitt av flera mätpunkter för att bl.a. undvika marknadsstörningar. Av förenklingsskäl bör det dock vara kreditinstitutets skulder vid beskattningsårets ingång som ska beaktas vid fastställandet av skattskyldighet. Det innebär att vid fastställandet av skattskyldighet bör i normala fall förhållanden som redovisats i kreditinstitutets balansräkning i årsredovisningen för föregående beskattningsår kunna läggas till grund I de fall då det inte föreligger krav på att upprätta en Prop. 2021/22:26 årsredovisning kan uppgifterna i stället hämtas från upprättat årsbokslut. Gränsvärdet bör räknas upp Om gränsvärdets storlek lämnas oförändrad kommer gränsvärdet att med tiden urholkas av förändringar i penningvärdet. Det föreslås därför att gränsvärdet ska indexeras med hänsyn till förändringar i prisbasbeloppet med ett tillägg . På så sätt kommer gränsvärdet att följa den allmänna ekonomiska utvecklingen. Lagrådet anför att det årliga tillägget vid indexeringen varken framgår av lagtexten eller författningskommentaren. Regeringen föreslår därför att lagtexten och författningskommentaren justeras jämfört med lagrådsremissen så att detta tydligt framgår. Indexeringen utformas tekniskt genom att beloppet anges som gränsvärde för det första beskattningsåret för riskskatten, dvs. och senare år uppgår gränsvärdet till gränsvärdet för beskattningsår som påbörjas året före det år under vilket det aktuella beskattningsåret påbörjas multiplicerat med det jämförelsetal som anger förhållandet mellan prisbasbeloppet under vilket det aktuella beskattningsåret påbörjas och prisbasbeloppet året före det år under vilket det aktuella beskattningsåret påbörjas uttryckt i procent med två decimaler, med ett tillägg om . Vid beräkningen av jämförelsetalet ska avrundning av jämförelsetalet göras nedåt till närmaste hundradels procentenhet. Gränsvärdet för skattskyldigheten uttrycks i miljarder kronor och bestäms genom avrundning nedåt. Indexeringen kan illustreras med ett exempel. Anta att prisbasbeloppen fastställs till respektive . Gränsvärdet för beskattningsår som påbörjas beräknas på följande sätt: Jämförelsetalet mellan prisbasbeloppet 2023 och 2022 uttryckt i procent med två decimaler avrundat nedåt är (kvoten mellan prisbasbeloppen är 1,0124, vilket uttryckt i procent är ). Jämförelsetalet ska ökas , vilket blir . Gränsvärdet för beskattningsår som påbörjas beräknas som multiplicerat , vilket blir (150⋅103,24/100). Gränsvärdet ska avrundas nedåt och uttryckas i hela miljarder kronor, vilket blir . Lagrådet anför att den multiplikation som ska göras i indexeringen inte ska göras med jämförelsetalet uttryckt i procent utan med det decimaltal som motsvarar ökningen i procent plus . Lagrådet anser därför att lagtexten inte ger korrekt uttryck för de beräkningar som ska göras, men anser sig trots detta inte ha anledning att avstyrka att lagstiftning sker i enlighet med förslaget. Regeringen anser dock att det, med de justeringar som föreslås i denna proposition, tydligt framgår av lagtexten att indexeringen ska beräknas på det sätt som beskrivs ovan. Regeringen ska före november månads utgång genom förordning fastställa det gränsvärde som ska gälla för beskattningsår som påbörjas under det påföljande året. Uppgifter i årsredovisning eller årsbokslut bör normalt kunna läggas till grund för beskattningen Vid fastställandet av skattskyldigheten bör i normala fall de förhållanden som redovisats i kreditinstitutets balansräkning i årsredovisningen för föregående beskattningsår kunna läggas till grund för bedömningen. För utländska bank- och kreditföretag som bedriver verksamhet genom filial i och där krav på att upprätta årsredovisning inte föreligger bör i stället de förhållanden som redovisats i upprättat årsbokslut avseende filial i kunna beaktas. Balansräkningens passivsida innehåller de två huvudgrupperna skulder och eget kapital. Skulder som kan mätas endast genom uppskattning benämns avsättningar, t.ex. avsättning för pensioner. Mellan posten avsättningar och eget kapital redovisas s.k. obeskattade reserver. Obeskattade reserver är olika skattemässiga reserveringar som företaget gjort (t.ex. överavskrivningar på inventarier och avsättning till periodiseringsfond) som varken utgör en skuld eller eget kapital i balansräkningen. Med hänsyn till syftet med riskskatten bör varken avsättningar eller obeskattade reserver beaktas vid fastställandet av skattskyldigheten. För tydlighets skull bör detta komma till klart uttryck i lagtexten. Vid bedömningen av vad som utgör skulder, avsättningar och obeskattade reserver bör utgångspunkten vara hur sådana poster ska redovisas i kreditinstitutets räkenskaper enligt god redovisningssed. efterfrågar ett förtydligande att samtliga poster på balansräkningens passivsida (förutom eget kapital, obeskattade reserver och avsättningar) ska inkluderas vid bedömningen av skattskyldighet. Vissa typer av skulder, t.ex. periodiseringar i form av upplupna kostnader eller förutbetalda intäkter, saknar typiskt samband med den risk som förslaget bygger på men bör enligt behandlas som skulder. Huruvida en skuld typiskt sett saknar samband med kreditinstitutets risk saknar dock betydelse för om den ska beaktas vid bedömningen av skattskyldighet eller inte. En post på balansräkningens passivsida som inte utgör eget kapital, avsättning eller obeskattad reserv och som enligt god redovisningssed ska redovisas som en skuld ska beaktas vid bedömningen av skattskyldighet. anser även att det tydligare bör framgå till vilket värde skulder ska tas upp vid bedömningen av skattskyldighet, eftersom det värde som en skuld ska tas upp till i årsredovisningen kan skilja sig från skuldens nominella värde. Som framgår ovan bör det värde som ska användas vid bedömningen vara det värde en skuld har tagits upp till i årsredovisningen eller årsbokslutet enligt god redovisningssed, dvs. inte skuldens nominella belopp. Enligt bör det vara möjligt att avvika från huvudregeln om att klassificera skulder enligt god redovisningssed om god redovisningssed skulle medge att vad som egentligen klassificeras som skuld ändå kan redovisas som eget kapital. Av förenklingsskäl bör dock något sådant undantag inte införas. Gränsvärdet bör beräknas med beaktande av skulder i koncernen Risken för att ett kreditinstitut orsakar indirekta kostnader för samhället vid en finansiell kris torde normalt inte påverkas av om verksamheten bedrivs i ett företag eller om den fördelas över flera företag i en koncern. Om kreditinstitutet vid beskattningsårets ingång ingår i en koncern bör därför gränsvärdet beräknas med beaktande av kreditinstituten i koncernens sammanlagda skulder vid ingången av kreditinstitutets beskattningsår. För ett utländskt kreditinstitut som ingår i koncernen bör dock endast skulder hänförliga till verksamhet som kreditinstitutet bedriver från filial i beaktas vid beräkningen av de sammanlagda skulderna.