prop · H803109 · 2021-03-23 00:00:00 — 2020/21:109 Sammanfattningsvis bör i ökad utsträckning bidra till demokratiseringsprocesser och den konstnärliga friheten globalt. Det är viktigt att i detta arbete lyfta fram konstnären som förändringsaktör, men också att stärka och främja den organisation och kulturella infrastruktur som krävs för att säkra konstnärers villkor. Mot bakgrund av de insatser som redan görs bedömer regeringen inte att det är nödvändigt att ge ett särskilt uppdrag till , , och Sida i enlighet med den konstnärspolitiska utredningens förslag. 8Konstnärernas ekonomiska villkor och ersättning för utfört arbete Konstnärspolitiken bör syfta till att konstnärer ska kunna arbeta under rimliga ekonomiska villkor och få ersättning för utfört konstnärligt arbete. Den digitala ekonomin har utvecklats kraftigt och regeringen ser att tillväxten i de kulturella och kreativa näringarna är hög. Enligt den konstnärspolitiska utredningen tycks det dock inte innebära att konstnärerna alltid gynnas ekonomiskt. Konstnärligt arbete utgör ofta en viktig del av den digitala ekonomin, men konstnärerna verkar inte få ersättning som står i paritet till det. För att konstnärer ska kunna försörja sig på sitt konstnärskap krävs både att det finns en efterfrågan och att konstnärerna får en skälig ersättning för det arbete de utför. När det gäller efterfrågan kan det konstateras att svenskarnas sammanlagda kulturkonsumtion har varit relativt stabil , men den pågående covid-19-pandemin har fått stora negativa verkningar på konsumtionen inom de flesta konstarterna. När det gäller frågan om att konstnärer ska få en skälig ersättning för utfört arbete har upphovsrätten en central betydelse. En utmaning är att det på olika sätt har blivit svårare för konstnärerna att hävda sina inkomster i den digitala utvecklingen. Det pågående lagstiftningsarbetet inom upphovsrätten, nationellt och inom EU, är viktigt för att konstnärerna ska kunna stärka sin ställning. Vissa offentligrättsliga ersättningar kan kopplas till upphovsrätten, såsom biblioteksersättningen till upphovsmän av litterära verk, den individuella visningsersättningen till bild- och formkonstnärer samt fonogramersättningen till upphovsmän och utövande konstnärer på musikområdet. Dessa ersättningar bygger på att staten ersätter konstnären för användningen av ett verk. När det gäller biblioteksersättningen och fonogramersättningen handlar det om att ersätta upphovsmannen vid utlåning av litterära verk, musikfonogram och musikalier från biblioteken. Beträffande den individuella visningsersättningen rör det sig om att ersätta upphovsmannen till konstverk som visas i den offentliga miljön. Ersättningarna bidrar således även i stort till konstnärers möjligheter att utveckla sitt konstnärskap. Den konstnärspolitiska utredningen konstaterar att de befintliga stöd- och ersättningsordningarna överlag har ett starkt stöd i sektorn och bedöms vara relativt välfungerande. upphovsmäns rätt till ersättning vid visning av verk samt medverkan vid Skr. 2020/21:109 utställning m.m. (), som tecknats mellan staten och ett antal organisationer på bild- och formområdet, har också starkt stöd bland intressenterna och bedöms ha ökat konstnärers ersättning för utfört arbete. ser utredningen och flertalet remissinstanser behov av att utveckla . 8.1En väl fungerande upphovsrätt Regeringens bedömning: Regeringen bör verka för en väl fungerande upphovsrätt, som är av grundläggande betydelse för konstnärer. Det handlar om dels rätten att få ekonomisk ersättning när verk och prestationer nyttjas av andra, dels rätten att motsätta sig kränkande användning eller förändring av verket. Åtgärd: Regeringen har 2020 tillsatt en utredning som ska göra en översyn av ersättningen till rättighetshavare vid privatkopiering. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland , Konstnärliga och litterära utövares samarbetsnämnden (KLYS), () och Bildupphovsrätt i (BUS), delar utredningens bild av att upphovsrätten är en central del av konstnärernas möjligheter att leva på sitt konstnärskap. och understryker behovet av att öka utbildningsinsatserna avseende upphovsrätt och avtalsrätt inom ramen för konstnärliga utbildningar. Majoriteten av remissinstanserna lyfter också att gällande bestämmelser kring upphovsrätten måste ses över med tanke på de förändringar som exempelvis digitaliseringen medfört. Skälen för regeringens bedömning: Lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk ger skydd för litterära och konstnärliga verk. Upphovsrätten består av två delar, ekonomisk respektive ideell upphovsrätt. Den ekonomiska upphovsrätten ger upphovsmannen ensamrätt att ta betalt för sitt arbete och gäller under upphovsmannens livstid och därefter. Den ideella upphovsrätten innebär att upphovsmannen har rätt att alltid, oavsett om han eller hon inte längre har kvar sin ekonomiska upphovsrätt, omnämnas med namn vid användande eller uppförande av verket. Den ideella upphovsrätten innebär också att verket aldrig får användas på ett sätt som är kränkande för upphovsmannen. En utvecklad upphovsrättslig lagstiftning ökar konstnärernas möjligheter till försörjning och stimulerar därmed till konstnärligt skapande. Den digitala teknikens utveckling innebär nya och ökade möjligheter till nyttjande av verk och prestationer. Det är en viktig målsättning för regeringen att följa denna utveckling ur ett upphovsrättsligt perspektiv och på lämpligt sätt anpassa den upphovsrättsliga lagstiftningen därefter. IEU-samarbetet har antagits ett direktiv om upphovsrätt och närstående rättigheter på den digitala inre marknaden antagits (direktiv (EU) 2019/790). Direktivets syfte är att anpassa den 2020/21:109 upphovsrättsliga lagstiftningen till den digitala miljön. Direktivet innebär en förstärkning av upphovsmäns och utövares förhandlingsposition genom bl.a. ökad transparens i avtal och nya möjligheter att omförhandla avtal som visat sig ge oproportionerligt låg ersättning. Direktivet påverkar inte den nordiska avtalslicensordningen. Avtalslicenser kan beskrivas som en form av upphovsrättsliga kollektivavtal och möjliggör enkel rättighetsklarering i en mängd olika situationer, t.ex. för undervisning, för användning på arbetsplatser och för utsändning av verk i radio och tv. De kulturella och kreativa näringarna har kommit att definieras som ett eget näringspolitiskt fält. Immaterialrätten, särskilt upphovsrätten, kan sägas utgöra den grundläggande affärsmodellen, vilket bekräftas av en stor majoritet av remissinstanserna. Regeringen har tillsatt en särskild utredare, som ska göra en översyn av reglerna om ersättning till rättighetshavare vid privatkopiering (dir. 2020:82). Utredningen ska redovisas . Nuvarande regler om privatkopieringsersättning innebär att tillverkare och importörer av vissa produkter som kan användas för att framställa kopior för privat bruk under vissa förutsättningar ska betala en ersättning till upphovsmännen och övriga berörda rättighetshavare. Inom ramen för översynen kommer bl.a. frågor om finansiering och vilka upphovsmän och andra rättighetshavare som bör få del av ersättningen att övervägas. Syftet med översynen är att åstadkomma en modern och effektiv ersättningsordning vid privatkopiering. 8.2Ersättningar till författare, fotografer, kulturjournalister, dramatiker, översättare och illustratörer Åtgärder: Regeringen och upphovsmännens organisationer har kommit överens om en ny höjd nivå på biblioteksersättningens grundbelopp . Till följd av detta beräknas den totala biblioteksersättningen 2021 uppgå till , vilket är en höjning med ca jämfört med . Vidare har Författarfondens bidragsgivning samt talboksersättningen förstärkts med ca . En höjning av biblioteksersättningen stärker de litterära upphovsmännens ekonomiska villkor och skapar möjligheter för konstnärlig förnyelse, fördjupning och utveckling. har beslutat (prop. 2013/14:3, bet. 2013/14:KrU4, rskr. 2013/14:117) att inriktningen för den framtida utformningen av biblioteksersättningen ska vara att de litterära upphovsmännen ska ersättas för att deras verk lånas ut vid folk- och skolbibliotek. Biblioteksersättningen ska bidra till att förbättra författarnas ekonomiska villkor. Förordningen (1962:652) om innehåller bestämmelser om biblioteksersättningen. Ersättningen betalas ut av staten till , som fördelar medlen vidare till bl.a. upphovsmännen. Den årliga ersättningen baseras på ett grundbelopp, som ska fastställas efter en överenskommelse mellan regeringen och upphovsmännens organisationer. Ersättningens storlek Skr. 2020/21:109 fastställs genom att det totala antalet hemlån av fysiska svenska originalverk och verk i svensk översättning samt referensexemplar av sådana verk multipliceras med grundbeloppet på visst sätt enligt 4 § i förordningen. Endast en viss del av ersättningens fördelning baseras på användningen av de enskilda verken, resten fördelas efter andra bedömningsgrunder såsom behov och litterär kvalitet. Regeringen och upphovsmännens organisationer har kommit överens om en ny höjd nivå på biblioteksersättningens grundbelopp . Till följd av detta beräknas den totala biblioteksersättningen 2021 uppgå till , vilket är en höjning med ca jämfört med . Frågan om huruvida biblioteksersättningen även ska omfatta e-böcker har lyfts av den konstnärspolitiska utredningen. Biblioteksutlåning får enligt lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk ske utan samtycke från upphovsmännen och utan ersättning. De upphovsrättsliga förutsättningarna för den fria biblioteksutlåningen har bl.a. sin grund i det s.k. uthyrnings- och utlåningsdirektivet (direktiv /115/EG). Direktivets utgångspunkt är att upphovsmän ska ha ensamrätt till utlåning av exemplar av verk. Det finns emellertid möjlighet att i vissa fall göra undantag från detta om upphovsmännen får ersättning när exemplar av deras verk lånas ut. Biblioteksersättningen har därför en tydlig koppling till den utlåning som gäller fysiska exemplar. När ett bibliotek gör skyddade verk tillgängliga för allmänheten på annat sätt än genom utlåning av fysiska exemplar gäller alltså i regel ensamrätten. Det innebär att biblioteken behöver avtala om det kontinuerliga användandet med rättighetshavarna, oftast förlag, och att upphovsmännen då bör få ersättning för nyttjande denna väg. Regeringen har därför tidigare gjort bedömningen (se prop. 2013/14:3) att det endast är nyttjandet av fysiska exemplar som ska ligga till grund för biblioteksersättningen. Den digitala utvecklingen och den ökande andelen e-bokslån påverkar upphovsmännens villkor framöver. Regeringen avser att följa frågans utveckling. Det kan också finnas skäl att förstärka andra bidragsanslag som finns på området om nivåerna i biblioteksersättningen kan motiveras av utlån av fysiska böcker. I det förslag till nationell biblioteksstrategi som tagits fram av Kungl. på uppdrag av regeringen (Ku2019/00550) lyfts också frågan kring bibliotekens utlån av e-böcker i ett större perspektiv. Förslaget till nationell biblioteksstrategi bereds i . I budgetpropositionen (prop. 2020/21:1, utg.omr. 17, bet. 2020/21:KrU1, rskr. 2020/21:106) förstärktes ersättningar och bidrag till konstnärer med . Av dessa har beslutats att ca ska användas till att förstärka Författarfondens bidragsgivning i form av bidrag till författare, översättare, kulturjournalister och dramatiker samt dramatikerstöd. Förstärkningen ska också användas för att förstärka talboksersättningen som fördelas av . Se även avsnitt 7.1 och 8.3. 2020/21:109 8.3 Den individuella visningsersättningen till bild- Åtgärd: Den individuella visningsersättningen har förstärkts med . har denna ersättning förstärkts med som en särskild åtgärd med anledning av covid-19-pandemin. Bild- och formkonstnärer har bland de lägsta inkomsterna sett till konstnärsgruppen i stort. Möjligheten att få ersättning för utfört arbete är små och medianinkomsterna för bild- och formkonstnärer är lägre än till befolkningen i stort. Dessa konstnärer måste lägga mer tid på arbete vid sidan av sitt konstnärskap och mindre tid på konstnärligt arbete än övriga i konstnärsgruppen. Deras svaga inkomstsituation ger följdeffekter för yrkesgruppens tillgång till pension, föräldrapenning och sjukersättning. används konsten allt mer i samhället i stort och intresset för samtidskonsten är bredare och djupare än . Den individuella visningsersättningen (IV-ersättning) får enligt förordningen (1996:1605) om individuell visningsersättning betalas till bild- och formkonstnärer för att deras verk i offentliga institutioners ägo visas för allmänheten eller används på något annat allmännyttigt sätt. IV- ersättningen fördelas av Bildupphovsrätt i . Ersättningen är avsedd att kompensera konstnären för den inskränkning i 20 § lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk som inte gör det möjligt för konstnären att kräva ersättning för offentlig visning av överlåtna verk. IV-ersättningen är den konstnärspolitiska åtgärd som når flest bild- och formkonstnärer och har en stor ekonomisk betydelse för yrkesverksamma konstnärer i . Cirka 4 000 konstnärer erhåller IV- ersättning och antalet sökande ökar. Eftersom IV-ersättning räknas som beskattningsbar inkomst bidrar den positivt till konstnärernas ställning i socialförsäkringssystemet. Då IV-ersättningen också ökar i takt med att konstnären rapporterar in fler sålda verk, blir ersättningen därmed en viktig kompensation för åldrande konstnärer som är i slutet av sitt yrkesliv och inte kan ta lika många uppdrag som . Regeringen bedömer att IV-ersättningen är en viktig ersättningsform som stärker konstnärers ekonomiska förutsättningar och rätten till ersättning för utfört arbete. I budgeten (prop. 2020/21:1 UO 17) beslutades en förstärkning av ersättningar och bidrag till konstnärer med . Av dessa har regeringen beslutat att ca ska användas till att förstärka IV-ersättningen, se även avsnitt 7.1 och 8.2. Som en särskild förstärkning under pandemin tillfördes även (se vidare under 8.6). 8.4Efterlevnad och uppföljning av Regeringens bedömning: är betydelsefullt för bild- och formområdet och regeringen ser gärna att liknande avtal sluts mellan konstnärsorganisationerna och parter på andra nivåer. Myndigheten för kulturanalys bör ges i uppdrag att följa upp efterlevnaden av och analysera om det har utvecklats en branschpraxis. Åtgärder: Samtliga statliga museimyndigheter som bedriver utställningsverksamhet har i regleringsbreven fått i uppdrag att särskilt redovisa utbetalda ersättningar till konstnärer som gjorts i enlighet med . har i regleringsbrevet fått i uppdrag att genomföra en uppföljning av efterlevnaden och tillämpningen av bland statliga och andra aktörer. Därutöver har stödet till fria aktörer på bild- och formområdet förstärkts med , bl.a. för att öka efterlevnad. Utredningens förslag stämmer delvis överens med regeringens bedömning. Utredningen understryker betydelse och föreslår att nuvarande anslag tillförs för att förbättra utställningsarrangörernas och främjandeorganisationernas möjligheter att följa . Utredningen föreslår även att ytterligare myndigheter inom museisektorn ska få i uppdrag att redovisa utbetalda ersättningar enligt , utöver de som redan har ett sådant uppdrag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna stödjer förslaget. Flera instanser, däribland , Myndigheten för kulturanalys, Länsmuseernas samarbetsråd och , anser dock att summan på är för låg. Andra, såsom Konstnärliga och litterära utövares samarbetsnämnd (KLYS) och , framhåller därutöver vikten av att skriva in krav på tillämpning av i regleringsbrev och riktlinjebeslut. Skälen för regeringens bedömning: Avtalet om upphovsmäns rätt till ersättning vid visning av verk samt medverkan vid utställning m.m. (MU- avtalet) har ingåtts mellan staten och , Föreningen och Industriformgivare, och Föreningen och syftar till att skapa bättre förutsättningar för bild- och formkonstnärer att få betalt för utfört arbete. är ett ramavtal som bestämmer ekonomisk ersättning till konstnärer för att ställa ut verk som konstnären äger. Enligt ska även ett enskilt avtal tecknas mellan arrangör och konstnär för konstnärens insatser och kostnader i anslutning till en utställning. För utställningsersättningen finns tariffer i avtalet som beräknas utifrån utställningslokal, hur länge utställningen pågår och hur många konstnärer som medverkar i utställningen. Det finns också en minimiersättning som ska betalas ut oavsett hur länge en utställning pågår. Utställningsersättningen kan inte förhandlas bort. I avtalet för medverkansersättning ska det framgå hur en konstnär ska ersättas för t.ex. kostnader som uppstår i samband med utställningen, arbete under utställningen samt upphovsrättslig användning av konstnärens verk efter avslutad utställning. Regeringen konstaterar att det finns ett starkt stöd för bland berörda intressenter och att avtalet har stor betydelse för konstnärers möjlighet att få betalt för utfört arbete. är bindande för statliga institutioner, men principerna ska vara vägledande för samtliga utställningsarrangörer som mottar offentligt De aktörer som söker bidrag från ska inkludera sina utgifter för ersättning till utställda konstnärer i sin budget. kulturråd följer också upp hur aktörer som får verksamhetsbidrag från myndigheten ersätter de konstnärer de ställer ut. Vissa remissinstanser, som KLYS och , har understrukit vikten av att skriva in krav på tillämpning av i regleringsbrev och riktlinjebeslut. Det finns dock ytterst begränsade möjligheter för regeringen att binda icke-statliga aktörer att följa avtalet, eftersom avtalet är slutet mellan staten och konstnärsorganisationerna. Regeringen vill därför framhålla betydelsen av att avtalet också fungerar som en förebild för andra offentliga utställningsarrangörer och att konstnärsorganisationerna och parter på andra nivåer. En förutsättning för att ska få fullt genomslag är dock att de utställare som ska betala ersättningen har tillräckliga resurser. vill här särskilt framhålla vikten av verksamheten vid små och medelstora konsthallar runt om i hela landet, som ofta vågar experimentera och lyfta fram nya konstnärskap och som sedan kommer hela konstlivet till del. Statens kulturråds anslag till fria aktörer på bild- och formområdet har förstärkts med , detta kan bl.a. möjliggöra för fler utställningsarrangörer och främjandeorganisationer att tillämpa För att understryka betydelse och säkerställa dess efterlevnad hos statliga aktörer har också samtliga statliga regleringsbreven fått i uppdrag att särskilt redovisa utbetalda ersättningar till konstnärer som gjorts i enlighet med avtalet. har regeringens uppdrag att göra allmänt känt och tillämpat. Den senaste övergripande uppföljningen av tillämpningen av gjordes av . öka kunskapen om tillämpningen av avtalet har i regleringsbrevet fått i uppdrag att göra en övergripande uppföljning av hur avtalet används av statliga och andra aktörer. Uppdraget ska redovisas . kulturråd även fått i uppdrag att följa upp i vilken grad institutioner som omfattas av kultursamverkansmodellen tillämpar avtalet samt efterföljandet av i alla direktansökningar. Det är också en angelägen fråga för staten att följa huruvida används av icke-statliga aktörer då en stor del av utställningsarrangörerna hör till denna kategori. Regeringen gör därför bedömningen att Myndigheten för kulturanalys bör ges i uppdrag att följa upp efterlevnaden av och analysera huruvida det har utvecklats en branschpraxis Uppdraget bör ges efter att Statens kulturråds uppföljning av avtalet genomförts för att kunna använda den kunskap som uppföljningen ger i det bredare uppdraget. har i en hemställan till regeringen om ett ramavtal med staten som skulle innebära att samtliga litterära arrangörer som uppbär statliga medel för sin verksamhet ska ersätta upphovsmännen med skälig ersättning för nedlagt arbete (Ku2014/00429). ska ramavtal dels reglera hur förhandlingarna mellan arrangör och Skr. 2020/21:109 upphovsman ska gå till, dels reglera ersättningsnivån till upphovsmännen för deras medverkan och framträdande. Förslaget avser således ett avtal liknande . Att främja de litterära upphovsmännens villkor är en viktig prioritering för regeringen, vilket bl.a. visats genom de senaste årens stora höjning av biblioteksersättningen. Regeringen ser dock inte att det finns skäl att gå vidare med författarförbunds hemställan om ramavtal. Regeringen kan enbart binda statliga institutioner i ett avtal och inte sådana institutioner som enbart uppbär statliga stöd. Regeringen gör vidare bedömningen att det också finns mer ändamålsenliga sätt att främja de litterära upphovsmännens villkor på. Analys av digitaliseringens effekter på Regeringens bedömning: Konstnärernas förutsättningar att verka i det digitala landskapet bör analyseras vidare. Åtgärd: har fått i uppdrag att, i samverkan med upphovsrättsorganisationerna inom de olika konstområdena, kartlägga digitaliseringens konsekvenser för konstnärer och analysera deras förutsättningar att verka i det nya digitala landskapet. att undersöka olika sätt att stödja konstnärers möjlighet att, utifrån gällande rätt, verka i den digitala miljön och att där nyttja, tillvarata och säkerställa rättigheterna till sina verk. ska med sin sakkunskap bistå i detta uppdrag. Utredningens bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Utredningen föreslår att regeringen ska ta fram en samlad strategi för digitaliseringen av den offentligt finansierade kulturen och att 100 bör avsättas till ändamålet. utredningen att ges i uppdrag att analysera konstnärernas förutsättningar att verka i det nya digitala landskapet. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna ställer sig positiva till utredningens förslag och delar beskrivningen av Flera remissinstanser, som t.ex. Statens kulturråd, konstnärliga högskola och Konstnärernas riksorganisation, lyfter dock att utredningen saknar en gedigen analys och ifrågasätter att avsätts för ändamålet. Skäl för regeringens bedömning: Den digitala ekonomin har utvecklats starkt och de kulturella och kreativa näringarna står för en viktig del av omsättningen. beskriver i betänkandet att försäljningen av konstnärliga verk genom digitala tjänster har ökat väsentligt tack vare nya tekniska lösningar som ger strömmad musik, ljudböcker, filmer och andra konst- och Detta tycks ändå inte innebära att konstnärerna gynnas Utredningen lyfter fram många utmaningar för konstnärernas villkor kopplade till digitaliseringen. Inkomstskillnaderna mellan konstnärer har exempelvis ökat där ett fåtal får en allt större del av intäkterna. Det blir också allt svårare att värna 2020/21:109 aktörer med mindre kommersiell potential. Digitaliseringen har också möjliggjort att kopiering och spridning av upphovsrättsligt skyddat innehåll har ökat som ersättningsstrukturerna inte har följt med den digitala utvecklingen. Avtalen mellan konstnärer och aktörer inom området har också blivit alltmer komplicerade och kräver kunskaper som många konstnärer saknar. Konstnärernas arbetsvillkor har sammantaget på ett genomgripande sätt förändrats genom digitaliseringen, som visserligen innebär ökade möjligheter att nå ut med konstnärliga verk, men som också leder till en ökad inkomstspridning inom gruppen. Utredningen ser att upphovsmännens förhandlingsposition har försvagats i det nya landskapet och att mellanhändernas betydelse har ökat. Konstnärspolitiska utredningen beskriver också i betänkandet att kulturområdet i stort på flera olika sätt påverkas av digitaliseringen. Precis som i andra samhällssektorer möjliggör digitaliseringen nya sätt att producera varor och tjänster. Själva skapandeprocessen har påverkats och i många fall förändrats. I och med digitaliseringen kan också konsumtionen av kultur bli mindre bunden till tid och rum.