prop · H803216 · 2021-09-07 00:00:00 — ska användas vid våldsbrott inte är överhängande eller gäller just den plats där husrannsakan ska genomföras. En sådan tillämpning får anses rymmas inom ordalydelsen av förverkandebestämmelsen i 36 kap. 3 § . Enligt JO stämmer den dock mindre väl överens med förarbetsuttalanden som gjordes när den bestämmelsen infördes. De typexempel för tillämp- ningen som framgår av förarbetena har, som anges ovan, inte avsetts vara Den nu avsedda tillämpningen ansluter också nära till hur dagens bestämmelser om husrannsakan och kroppsvisitation i brottsföre- byggande syfte får användas. Regeringen bedömer att tillämpningen omfattas av förverkandebestämmelsen och föreslår därför att den nya befogenheten, liksom de nämnda befintliga befogenheterna, ska bygga på den bestämmelsen. Förslaget innebär alltså att den nya befogenheten ska gälla i situationer där risken typiskt sett framstår som stor att vapen eller andra farliga föremål ska användas vid våldsbrott. Befogenheten bör endast få användas om det finns någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att ett vapen eller annat farligt föremål kan komma att påträffas. En tillämpning av den nya befogenheten ska naturligtvis alltid förutsätta en reell prövning av om situationen är av det slag som krävs. omständigheter som läggs till grund för bedömningen ska inte vara för vaga eller allmänt hållna. Kravet att det ska finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att ett vapen eller annat farligt föremål kan komma att påträffas ska ha samma innebörd som vid tillämpningen av dagens bestämmelser. advokatsamfunds synpunkter kan det framhållas att beslutsunderlaget, liksom annars, kan utgöras av omständigheter av flera olika slag. Sannolikt kommer det i praktiken ofta att röra sig om en kombination av olika typer av uppgifter, t.ex. iakttagelser från en polisman eller en privatperson och uppgifter från underrättelseverksamhet. Regeringen anser att det är tillräckligt tydligt när den nya befogenheten ska få användas. I det som sägs ovan ligger bl.a. att förslaget inte tillåter att ett utrymme undersöks endast på grund av en koppling till tidigare brottslighet. Regeringen delar därför inte advokatsamfunds uppfattning att det finns en risk att polisen regelmässigt och återkommande ska använda befogenheten för att undersöka vissa adresser som kan kopplas till någons tidigare brottslighet. Den nya befogenheten ska inte gälla i de fall som tar sikte på. JO och pekar därför på att en förutsättning för att befogenheten ska få användas är att det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett vapen eller annat farligt föremål kan påträffas, som i princip all befattning med t.ex. skjutvapen är kriminaliserad och en förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts. När det gäller denna fråga konstaterar regeringen att det sällan finns förutsättningar att inleda en förundersökning i det tidiga skede som polisens befogenheter att göra husrannsakan och kroppsvisitation i brottsförebyggande syfte är avsedda för. Den aktuella gränsdragningsfrågan uppkommer, som JO anför, redan med dagens regelverk. Det bör dock framhållas att den nya befogenheten aldrig får användas för att utreda brott, utan endast för att förebygga och förhindra brott. Detta följer av ändamålsprincipen. JO:s framställan om en översyn av dagens regler JO hänvisar i sitt remissvar till uttalanden han gjort när han i en framställan till regeringen väckt frågan om dagens bestämmelser om husrannsakan och kroppsvisitation i brottsförebyggande syfte bör ses över. I framställan anför JO att ett beslut om tvångsmedlen alltid måste föregås av förhållandevis komplicerade överväganden och att det t.ex., vid sidan av de typfall som framgår av förarbetena, inte är helt lätt att avgöra om det rör sig om en sådan situation där reglerna gäller. Vidare anser JO att det vid kroppsvisitation finns en oklarhet när det gäller i vilken utsträckning som det ska göras en prognos om huruvida ett vapen eller annat farligt föremål faktiskt kommer att påträffas. Slutligen för JO fram att han har fått en bild av en glidning i tillämpningen på så sätt att den bedömning som görs framför allt avser förekomsten av omständigheter som ger stöd för ett antagande att ett sådant föremål kan påträffas, utan att några överväganden görs om situationen varit av ett sådant slag som krävs, och att bedömningen dessutom ofta görs endast utifrån den enskildes agerande. Sammantaget anser JO att bestämmelserna har brister och är svårtillämpade och att bristerna bör lösas av lagstiftaren. En sådan översyn som JO efterfrågat i sin framställan ligger utanför ramarna för det här lagstiftningsärendet. Regeringen anser inte heller att det som JO anfört om dagens bestämmelser gör att det finns tillräckliga skäl att utforma den nya befogenheten till husrannsakan på något annat 2020/21:216 sätt än som föreslås. Det som JO påpekat om hur bestämmelserna tillämpas gör dock att det finns anledning att understryka att bedömningen av om den nya befogenheten är tillämplig alltid ska ta sin utgångspunkt i situationen som sådan, inte i stödet för att ett vapen eller annat farligt föremål kan påträffas. JO:s framställan bereds inom . Det är viktigt att ett beslut om husrannsakan enligt de nya reglerna föregås av en noggrann och kvalificerad prövning. Beslut om åtgärden bör därför som huvudregel fattas av eller Säkerhetspolisen. I brådskande fall bör dock en polisman på fältet själv få besluta om åtgärden. Förslaget överensstämmer med vad som gäller vid husrannsakan enligt 20 och 23 §§ polislagen. Som noterar framgår Säkerhetspolisens beslutanderätt uttryckligen av de bestämmelserna, och alltså inte endast av 3 § andra stycket polislagen. Enligt regeringen bör Säkerhetspolisens beslutanderätt framgå uttryckligen även av den nya bestämmelsen om husrannsakan. eller Säkerhetspolisen får enligt 8 § polisförordningen (2014:1104) överlämna uppgiften att besluta om bl.a. husrannsakan endast till en särskilt kvalificerad beslutsfattare som har den utbildning, kompetens och erfarenhet som krävs. är inne på är det i första hand myndigheterna som måste ta ställning till vilka beslutsfattare som i det här sammanhanget kan anses vara särskilt kvalificerade. Det är dock inte samma sak som att det skulle vara en intern fråga för polisen att avgöra vilka krav som ställs. En eventuell granskning av ett beslut om husrannsakan kan t.ex. även omfatta nivån för beslutsfattandet. Regeringen delar uppfattningen som redovisas i promemorian att ett beslut i de nu aktuella fallen normalt bör fattas av ett högre befäl, som lägst på nivån vakthavande befäl. Vid ett beslut om husrannsakan kommer bestämmelserna om dokumentation i 27 § polislagen att gälla. Det innebär att protokoll ska föras över åtgärden och att det ska framgå vem som fattat beslutet, grunden och tidpunkten för beslutet, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid ingripandet. Ytterligare föreskrifter om dokumentationen har meddelats av dåvarande (föreskrifter och allmänna råd [RPSFS 2011:12] om dokumentation enligt 27 och 28 §§ polislagen [1984:387]). Regeringen delar inte Fastighetsägarnas uppfattning att reglerna om dokumentation behöver förtydligas för att det inte ska verka som att en husrannsakan har riktat sig mot en fastighetsägare när så inte varit fallet. När det gäller synpunkten om att reglerna eventuellt behöver kompletteras med en sekretessbestämmelse får regeringen hänvisa till att de generella bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) kommer att gälla när protokoll förts över en husrannsakan enligt den nya bestämmelsen. 5.3Vissa justeringar i polislagen Regeringens bedömning: Varken beskrivningarna i polislagen av de föremål som polisen får söka efter i brottsförebyggande syfte eller hänvisningarna i den lagen till förverkandebestämmelsen i 36 kap. 3 § bör justeras. Det bör inte införas några nya upplysningar i polislagen om regler om tvångsmedel. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslås att de föremål som polisen får söka efter i brottsförebyggande syfte enligt 19 § andra stycket 1 och 20 a § polislagen ska beskrivas endast som vapen eller andra farliga föremål. Vidare föreslås i promemorian att hänvisningar till förverkandebestämmelsen i 36 kap. 3 § ska preciseras och att det ska införas två nya bestämmelser i polislagen som upplyser om regler om tvångsmedel. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens bedömning Inga justeringar i reglerna om kroppsvisitation och husrannsakan i brottsförebyggande syfte Polisens befogenhet att i brottsförebyggande syfte göra kroppsvisitation eller husrannsakan för att söka efter vissa föremål avser vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa (19 § andra stycket 1 och 20 a § polislagen). En särskild befogenhet till kroppsvisitation avser föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom (19 § andra stycket 2 polislagen). Som en gemensam förutsättning för att befogenheterna ska få användas anges i bestämmelserna att det kan antas att det eftersökta föremålet kan förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § . I promemorian föreslås att bestämmelserna om kroppsvisitation och husrannsakan i 19 § andra stycket 1 och 20 a § polislagen ska ändras så att de föremål som polisen får söka efter beskrivs endast som vapen eller andra farliga föremål, dvs. utan tillägget ”som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa”. Genom justeringen skulle man bl.a. få en sämre överensstämmelse med 36 kap. 3 § . Regeringen anser därför att förslaget inte bör genomföras. I promemorian föreslås vidare att bestämmelserna om kroppsvisitation och husrannsakan (även bestämmelsen i 19 § andra stycket 2 polislagen) ska ändras så att de inte hänvisar till 36 kap. 3 § generellt, utan till enskilda punkter i paragrafen. Förslaget utgår från att bestämmelserna i sin tillämpning bara kan avse förverkande enligt en punkt vardera i paragrafen. När det gäller bestämmelsen om kroppsvisitation i 19 § andra stycket 1 polislagen har det dock tidigare antagits att tillämpningen kan avse förverkande enligt mer än en punkt (se t.ex. prop. 1987/88:143 s. 10). Regeringen anser att det finns en risk att förslaget skulle medföra en oavsedd ändring i sak och bedömer därför att det inte bör genomföras. 2020/21:216 Inga nya upplysningar om regler Polisens befogenhet att i brottsförebyggande syfte göra kroppsvisitation eller husrannsakan för att söka efter vissa föremål gäller inte i de fall som tar sikte på. Det finns ingen särskild upplysning om detta i polislagen. Däremot anges i bestämmelsen om husrannsakan för att fullgöra specialreglerade uppgifter (20 § polislagen) att det finns regler i i fråga om husrannsakan för vissa ändamål. I promemorian föreslås att det ska införas två nya bestämmelser i polislagen som upplyser om regler om tvångsmedel. Syftet är att betona att de senare reglerna ska tillämpas i första hand. Regeringen anser inte att detta skulle förmedlas på något särskilt tydligt sätt genom de föreslagna bestämmelserna. Genom bestämmelserna tyngs också polislagen i någon mån. Med hänsyn även till att liknande bestämmelser saknas i andra författningar anser regeringen att förslaget inte bör genomföras. Regeringens bedömning: Bestämmelsen om förverkande i 36 kap. 3 § 2 bör inte utvidgas. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens bedömning. I promemorian föreslås att förverkande enligt 36 kap. 3 § 2 framöver ska få beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som vapen eller för sprängning vid brott mot liv eller hälsa eller frihet och frid, om föremålen har påträffats under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till sådan användning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. avstyrker dock förslaget med hänvisning till att det delvis är oklart vilka föremål som omfattas av det. Skälen för regeringens bedömning: Förverkande får enligt 36 kap. 3 § 2 beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa, om föremålen har påträffats under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till sådan användning. Bestämmelsen ska kunna användas så snart det rör sig om ett föremål som är ägnat att användas vid våldsbrott och tar sikte på många olika sorters föremål. En begränsning ligger i att föremålet ska vara ägnat att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa, vilket innebär att föremålet lätt ska kunna användas som tillhygge vid våldsbrottslighet eller annars som ett medel att skada någon annan. I förarbetena framhålls att bestämmelsen även kan omfatta t.ex. bensinflaskor, pepparsprej och giftiga vätskor (se prop. 1982/83:89 s. 13–14). I promemorian föreslås att förverkandebestämmelsen ska ändras så att den även omfattar föremål som är ägnade att användas för sprängning. Som exempel på sådana föremål anges sprängämnen och material till sprängämnen. Regeringen konstaterar att bestämmelsen redan omfattar sprängämnen, eftersom de får anses vara ägnade att användas som vapen När det gäller material till sprängämnen är det, som Prop. 2020/21:216 framhåller, inte helt klart vilka föremål som omfattas av förslaget. Det framstår också som tveksamt att den omständigheten att ett föremål kan användas för tillverkning av sprängämnen skulle innebära att föremålet i sig är ägnat att användas för sprängning, eftersom det alltså krävs en tillverkningsprocess innan det finns något föremål som kan användas på det sättet. I promemorian föreslås också att förverkandebestämmelsen ska ändras så att de föremål som omfattas av den ska få förverkas även om de har påträffats under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till viss användning vid mot brott mot frihet och frid. Förslaget omfattar en rad föremål men skälen i promemorian begränsar sig till sprängämnen. Det anges att sprängämnen i och för sig ofta används vid brott mot liv eller hälsa men att de också kan användas vid brott mot frihet och frid, t.ex. olaga tvång och olaga hot. Regeringen anser inte att det har kommit fram att det skulle vara något problem i praktiken att sprängämnen påträffas under omständigheter som inte ger anledning att befara att de ska användas vid mot brott mot liv eller hälsa, men väl vid brott mot frihet och frid. Det kan också noteras att sprängämnen kan användas vid brott som inte omfattas av förslaget, t.ex. allmänfarlig ödeläggelse. Sammantaget bedömer regeringen att det bl.a. är tveksamt om förslaget skulle utöka möjligheterna att förverka sprängämnen och att det därför inte bör genomföras. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med regeringens förutom när det gäller tidpunkten för ikraftträdande. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Förslagen i propositionen syftar till att polisen ska få bättre möjligheter att förhindra att vapen och andra farliga föremål används vid våldsbrott. Förslagen är alltså angelägna och bör därför träda i kraft . Lagändringarna föreslås därför träda i kraft . Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: De kostnader som förslagen kan ge upphov till för det allmänna ryms inom ramen för befintliga anslag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedöm- konstaterar att det saknas en analys av hur förslaget förhåller sig till principen om icke-diskriminering. På ett liknande sätt saknar kommun ett intersektionellt perspektiv i Genom ett sådant perspektiv skulle man enligt kommunen kunna belysa hanteringen av en möjlig förekomst av vill se en fördjupad analys av konsekvenserna för kommunerna och pekar på sin roll som fastighetsägare Skälen för regeringens bedömning: Förslagen i propositionen innebär att polisen ska få en ny befogenhet att i brottsförebyggande syfte söka efter vapen och andra farliga föremål i gemensamma utrymmen i eller i anslutning till flerbostadshus. Bakgrunden till förslagen är i första hand de senaste årens utveckling när det gäller skjutningar och sprängningar. är att polisen ska få bättre möjligheter att förhindra att vapen och andra farliga föremål används vid våldsbrott. Det bedöms inte finnas någon alternativ och mindre ingripande lösning för att öka de praktiska möjligheterna att ta hand om t.ex. skjutvapen som göms i sådana utrymmen som omfattas av förslagen. Om förslaget inte genomförs kommer det även fortsättningsvis att vara svårt att komma åt föremål som förvaras i utrymmena. Den nya befogenheten till husrannsakan kommer i första hand att Detta bedöms inte ge upphov till några kostnader för myndigheten som inte ryms inom ramen för befintliga Detsamma gäller för övriga statliga myndigheter, inklusive Vidare bedöms förslagen inte leda till några kostnader eller intäkter för kommunerna eller regionerna eller för företag eller andra enskilda. När det gäller frågan om diskriminering, som Diskriminerings- ombudsmannen och kommun tar upp, kan det framhållas att det är grundläggande att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av omständigheter som gäller den enskilde som person (1 kap. 2 § regeringsformen). Den nya befogenheten till hus- rannsakan föreslås gälla i situationer där risken typiskt sett är stor att vapen eller andra farliga föremål ska användas vid våldsbrott och ska endast få användas om det finns någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att ett sådant föremål kan komma att påträffas. krav har tidigare ansetts hindra en praktisk tillämpning som allmänheten kan uppfatta som ett utslag av trakasserier från polisens sida (se prop. 2005/06:113 s. 63). Regeringen anser därför att den nya befogenheten är utformad så att det även finns hinder mot en praktisk tillämpning som kan Prop. 2020/21:216 uppfattas som diskriminerande. efterlyser en fördjupad analys av konsekvenserna för kommunerna. Regeringen bedömer att förslagen påverkar kommunerna mer konkret främst i den utsträckning som de äger sådana hus som polisen ska få genomsöka med stöd av den nya befogenheten. Förslagen kan leda till att tryggheten ökar i husen, vilket ligger i fastighetsägarens intresse. Förslagen saknar betydelse för den kommunala självstyrelsen, för sysselsättningen och den offentliga servicen i olika delar av landet, för små företags villkor i förhållande till större företags villkor, för jämställdheten mellan kvinnor och män och för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Förslaget till lag om ändring i polislagen (1984:387) 20 b § En polisman får bereda sig tillträde till ett gemensamt utrymme i eller i anslutning till ett flerbostadshus i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan påträffas och förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § . Åtgärden får endast i brådskande fall vidtas utan föregående beslut av Paragrafen, som är ny, reglerar husrannsakan och vissa liknande undersökningar i brottsförebyggande syfte. Den behandlas i avsnitt 5.1 och Enligt första stycket får en polisman i vissa fall bereda sig tillträde till ett gemensamt utrymme i eller i anslutning till ett flerbostadshus för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa. Med flerbostadshus avses bostadshus med minst tre bostadslägenheter. Gemensamma utrymmen i flerbostadshus kan bl.a. vara trappuppgångar, källargångar, tvättstugor, cykelrum, soprum och garage. utrymmen, t.ex. bostadslägenheter och privata förråd, omfattas inte. enskilda utrymmen betraktas också s.k. gästlägenheter, när de används Gemensamma utrymmen i anslutning till flerbostadshus kan bl.a. vara utrymmen i separata byggnader samt områden utomhus, t.ex. gårdsplaner, som inte är tillgängliga för allmänheten (jämför 28 kap. 10 § Utanför paragrafens tillämpningsområde faller utrymmen som i rättslig mening inte kan vara föremål för husrannsakan samt områden utomhus som är tillgängliga för allmänheten och därför får Befogenheten att bereda sig tillträde till utrymmena får enligt första stycket användas i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen 2020/21:216 eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan påträffas och förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § . Det måste finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att ett vapen eller annat farligt föremål kan komma att påträffas genom åtgärden. Att befogenheten bygger på en tillämpning av 36 kap. 3 § innebär att den gäller i situationer där risken typiskt sett framstår som stor att det slags föremål som får eftersökas, dvs. vapen eller andra farliga föremål, ska komma till användning vid våldsbrott. Även vid en mer allmän situation inom ett visst område eller på en viss plats, t.ex. om det förekommer upprepad allvarlig våldsanvändning mellan kriminella grupperingar, kan risken anses kvalificerad på det sätt som krävs. Ett ingripande ska dock även i sådana situationer kunna motiveras i det enskilda fallet. Bedömningen av risken för brottslig användning påverkas av vilket slags föremål som kan antas kunna påträffas genom åtgärden. Den omständigheten att t.ex. ett skjutvapen förvaras i ett utrymme som omfattas av paragrafen kan i sig starkt anses tala för att föremålet ska användas vid våldsbrott. Situationen som sådan ska dock även i ett sådant fall vara utgångspunkten för bedömningen av om befogenheten är tillämplig. Risken för brottslig användning behöver inte gälla just den plats där ingripandet ska göras. Befogenheten får bara användas i den utsträckning det behövs för det aktuella ändamålet. En åtgärd enligt paragrafen får alltså aldrig vara mer ingripande än nödvändigt (jämför 8 §). Enligt andra stycket får åtgärden endast i brådskande fall vidtas utan föregående beslut av eller Säkerhetspolisen. Frågan om det rör sig om en sådan situation får avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Förutsättningarna för ett beslut kan vara uppfyllda t.ex. om det inte finns tid för den enskilde polismannen att kontakta myndigheten utan att syftet med åtgärden skulle äventyras. Paragrafen är inte tillämplig i de fall som tar sikte på och får inte användas för att kringgå bestämmelserna om tvångsmedel i förundersökningar. En åtgärd enligt paragrafen får aldrig vidtas för att utreda brott, utan endast för att förebygga och förhindra brott. Sammanfattning av promemorian En utökad möjlighet att söka efter vapen och andra farliga föremål (Ds 2020:23) i relevanta delar Utredningens uppdrag har bestått i att se över polisens utrymme för husrannsakan utanför förundersökning och att lämna förslag som förbättrar polisens möjligheter att söka efter vapen och andra farliga föremål. Syftet med uppdraget har varit att ge polisen bättre redskap i arbetet mot skjutningar och annan allvarlig brottslighet. Utredningen har konstaterat att polisens förutsättningar att vidta åtgärder i förebyggande syfte är begränsade, som brottsligheten har förändrats på ett oroväckande sätt.