prop · H9039 · 2021-09-21 00:00:00 — Vägsträckor med störst behov av åtgärder ska identifieras, en plan för åtgärder ska fastställas och en samlad bedömning ska göras med beaktande av skäligheten. Vad som sägs i prop. 2009/10:230 om det systematiska och fortlöpande arbetssättet och om skälighetsbedömningen, stämmer fortfarande. Regeringen anser, till skillnad från , att bestämmelserna om riktade vägsäkerhetsinspektioner bör införas i vägsäkerhetsförordningen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om uppföljning av nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningar. De föreskrifter som behövs i övrigt, exempelvis om hur en riktad vägsäkerhetsinspektion ska utföras enligt de vägledande elementen i bilaga IIa till ändringsdirektivet, bör då kunna meddelas av Transportstyrelsen, se avsnitt 5.10. 5.5Rapportering av säkerhetsklassningen av vägnätet Regeringens förslag: Väghållaren ska till den myndighet regeringen bestämmer rapportera om den säkerhetsklassning av vägnätet som ska göras på grundval av den nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningen. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om rapporteringen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Medlemsstaterna ska enligt artikel 11a.1 i direktivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet lämna en rapport till Europeiska kommissionen om säkerhets- 2021/22:9 klassificeringen av hela det vägnät som bedömts i enlighet med artikel 5 (nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningar). Om möjligt ska rapporten baseras på en gemensam metod. I tillämpliga fall ska rapporten också omfatta förteckningen över uppdateringen av nationella riktlinjer, inbegripet särskilt förbättringar i form av tekniska framsteg och skydd för oskyddade trafikanter. ska sådana rapporter lämnas . För att uppfylla ändringsdirektivets krav bör det i vägsäkerhetslagen föreskrivas en skyldighet för väghållaren att rapportera säkerhetsklassningen till den myndighet regeringen bestämmer. 5.6Gemensamma vägsäkerhetsinspektioner i anslutning till vägtunnlar Regeringens förslag: På de sträckor i vägnätet som gränsar till tunnlar som omfattas av lagen om säkerhet i vägtunnlar ska, utöver sedvanliga inspektioner, vägsäkerhetsinspektioner genomföras minst . Inspektionerna ska genomföras gemensamt av väghållaren och den som ansvarar för att kontroller utförs enligt lagen om säkerhet i vägtunnlar. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast två remissinstanser yttrar sig i denna del. Enligt är det lämpligare att bestämmelserna placeras där riktade säkerhetsinspektioner regleras. Transportstyrelsen anser att det kan uppkomma gränsdragningsproblem när vägsträckor som gränsar till en tunnel som omfattas av lagen om säkerhet i vägtunnlar ska undergå gemensamma vägsäkerhetsinspektioner trots att de inte omfattas av vägsäkerhetslagens tillämpningsområde. Skälen för regeringens förslag Ändringsdirektivet ställer krav på gemensamma vägsäkerhetsinspektioner i anslutning till vägtunnlar I ändringsdirektivet finns bestämmelser om gemensamma vägsäkerhetsinspektioner i anslutning till vägtunnlar som bör genomföras i svensk rätt. I skäl 18 i ändringsdirektivet uttalas att sträckor i vägnätet som gränsar till vägtunnlar som ingår i TEN-T-vägnätet och som omfattas av tunneldirektivet har en särskilt hög olycksrisk. Enligt artikel 6.3 i direktivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet ska medlemsstaterna därför säkerställa säkerheten på sådana vägsträckor genom gemensamma vägsäkerhetsinspektioner där de behöriga organ som är involverade i genomförandet av respektive direktiv deltar. De gemensamma vägsäkerhetsinspektionerna ska genomföras tillräckligt ofta för att adekvata säkerhetsnivåer ska kunna säkerställas och under alla omständigheter minst . Tunneldirektivet och nationell lagstiftning Tunneldirektivet omfattar alla tunnlar på TEN-T-vägnätet som är längre än . Det genomfördes genom lagen om säkerhet i vägtunnlar och omfattar alla vägtunnlar, oberoende av TEN-T-vägnätet, som är längre än . På vägar som inte ingår i TEN-T-vägnätet gäller lagen dock endast tunnlar som projekteras efter . Det är endast två tunnlar som omfattas av lagen: i och i . Båda ligger på TEN-T-vägnätet. pågår projektering av ytterligare tunnlar, i Förbifart och Tvärförbindelse . Inspektioner benämns kontroller i lagen om säkerhet i vägtunnlar, se propositionen Säkerhet i vägtunnlar (prop. 2005/06:168 s. 38 f.). Det är tunnelhållaren som enligt 11 § i lagen ska se till att det genomförs regelbundna kontroller, minst , av en tunnel som är i drift. Av 8 § i lagen och 24 § förordningen (2006:421) om säkerhet i vägtunnlar framgår att kontroller ska utföras av en eller flera kontrollenheter. Ändringsdirektivets krav bör införas i vägsäkerhetslagen Kravet på gemensamma vägsäkerhetsinspektioner i artikel 6.3 i direktivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet berör väghållaren enligt vägsäkerhetslagen samt tunnelhållaren och en eller flera kontrollenheter enligt lagen om säkerhet i vägtunnlar. Det är inte självklart att regleringen bör hanteras i vägsäkerhetslagen. Eftersom inspektionerna inte primärt berör vägtunnlarna i sig, utan vägsträckorna som gränsar till tunnlarna, bedöms det ändå mest ändamålsenligt att ändringsdirektivets krav införs i vägsäkerhetslagen. I motsats till anser regeringen att det är lämpligt att följa promemorians förslag och införa bestämmelserna i 8 § lagen. En sådan ordning motsvarar ändringsdirektivets struktur där regelbundna vägsäkerhetsinspektioner och gemensamma vägsäkerhetsinspektioner regleras i samma artikel. I lagen om säkerhet i vägtunnlar bör det införas en upplysning om att krav på gemensamma inspektioner finns i vägsäkerhetslagen. Artikel 6.3 sträcker sig inte längre än till vägtunnlar som omfattas av tunneldirektivet, dvs. tunnlar på TEN-T-vägnätet. Mot bakgrund av syftet med respektive direktiv är det dock mest ändamålsenligt att inte begränsa inspektionskravet till enbart TEN-T-vägnätet utan låta det omfatta alla tunnlar enligt lagen om säkerhet i vägtunnlar som ligger på vägar som omfattas av vägsäkerhetslagen. saknar denna avgränsning praktisk betydelse. Med de projekteringar som pågår tillkommer emellertid tunnlar som omfattas av lagen om säkerhet i vägtunnlar utan att de ingår i TEN-T-vägnätet. Transportstyrelsen har tagit upp frågan om eventuellt gränsdragningsproblem när det gäller vägsträckor som gränsar till tunnlar som omfattas av lagen om säkerhet i vägtunnlar men som med förslaget i avsnitt 5.2 faller utanför vägsäkerhetslagens tillämpningsområde. Eftersom sådana sträckor inte utgör en del av det vägnät som ska bedömas enligt vad som föreslås uppstår inte något gränsdragningsproblem. Det finns ingen begreppsmässig skillnad mellan inspektioner enligt artikel 6.1 och artikel 6.3 annat än att inspektionerna enligt artikel 6.1 ska vara regelbundna. Det bör dock förstås så att kravet på regelbundna inspektioner gäller generellt och att de inspektioner som avser just sträckor som gränsar till vägtunnlar är ett tillkommande krav som även berör den som ansvarar för att kontroller utförs enligt lagen om säkerhet i vägtunnlar. 2021/22:9 Ansvaret för att de gemensamma vägsäkerhetsinspektionerna genomförs bör läggas på väghållaren och tunnelhållaren. Lagen om säkerhet i vägtunnlar har dock, som anförs ovan, den speciella konstruktionen att tunnelhållaren ska se till att det genomförs kontroller enligt 11 § medan sådana kontroller ska utföras av kontrollenheter i den utsträckning det är särskilt föreskrivet. I vägsäkerhetslagen bör det uttryckas att inspektionerna ska genomföras gemensamt av väghållaren och tunnelhållaren. Regeringens förslag: Väghållaren ska upprätta en olycksrapport för varje dödsolycka i trafiken som inträffat på en väg som omfattas av vägsäkerhetslagens tillämpningsområde. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Endast två remissinstanser yttrar sig i denna del. kommun föreslår att väghållaren och ska upprätta olycksrapporter gemensamt. Transportstyrelsen påpekar att väghållarna kan få ut uppgifter ur olycksdatabasen och därmed bör ha tillgång till den olycksdata som behövs för att upprätta olycksrapporter. Enligt Transportstyrelsen behövs också tillgång till rapportering av trafikolyckor. Skälen för regeringens förslag: Artikel 7.1 i grunddirektivet ställer krav på att en olycksrapport upprättas för varje dödsolycka som inträffat på en väg som avses i artikel 1.2. Upprättaren ska sträva efter att alla punkter i bilaga IV inkluderas. De uppgifter som anges i bilaga IV är bland annat olycksplatsens lokalisering, uppgifter om vägen, en uppgift om antal dödsoffer och skadade samt uppgifter om inblandade fordon. Artikeln är oförändrad men genom det utökade tillämpningsområdet i artikel 1.2 behöver regleringen i 10 § vägsäkerhetslagen, som enbart hänför sig till TEN-T-vägnätet, justeras. Som Transportstyrelsen påpekar måste väghållarna ha tillgång till relevanta uppgifter för att kunna upprätta olycksrapporter. Väghållarna kan i stor utsträckning få sådana uppgifter ur olycksdatabasen , se vidare propositionen Transportstyrelsens olycksdatabas (prop. 2020/21:124 s. 10 f. och 59 f.). Frågan är om väghållarna måste ges tillgång till ytterligare uppgifter, t.ex. sådana som finns hos , för att kunna uppfylla skyldigheten att upprätta en olycksrapport. Sedan lagens tillkomst har väghållarna haft skyldigheten att upprätta olycksrapporter. Frågan om tillgång till olika uppgifter är därför inte ny. I förarbetena till vägsäkerhetslagen uttalas följande. Det är inte bara den statliga väghållaren som omfattas av lagens tillämpningsområde, utan även och den enskilde väghållaren Konsortiet. Bilagorna till direktivet är inte tvingande att genomföra i svensk rätt. Samtliga de uppgifter som anges i bilaga IV behöver således inte ingå i olycksrapporten. Regeringen ser det därför inte som nödvändigt att samtliga väghållare ska samla in och hantera alla angivna uppgifter, utan kan inskränka sig till uppgifter som gör att rapporten kan hållas på en sådan avidentifierad nivå att behov av Prop. 2021/22:9 sekretesskydd inte uppkommer (prop. 2009/10:230 s. 42 f). Artikel 7.1 är oförändrad. Direktivets utvidgade tillämpningsområde ändrar inte omfattningen av skyldigheten att upprätta olycksrapporter för de ytterligare väghållare som föreslås omfattas av lagen. De olycksrapporter som upprättas av kommunala och enskilda väghållare kan därför även fortsättningsvis grundas på uppgifter som redan är tillgängliga för väghållarna, i huvudsak genom deras tillgång till Strada. Mot denna bakgrund bör rapporteringsskyldigheten ligga kvar enbart på väghållaren och inga ytterligare bestämmelser om tillgång till uppgifter införas. Regeringens bedömning: Det krav ändringsdirektivet ställer i fråga om oskyddade trafikanter bör regleras i myndighetsföreskrifter med stöd av bemyndiganden i vägsäkerhetslagen och vägsäkerhetsförordningen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Medlemsstaterna ska enligt artikel 6b i direktivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet se till att oskyddade trafikanters behov beaktas vid genomförandet av de förfaranden som fastställs i artiklarna 3–6a. I artikel 2.10 definieras oskyddad trafikant som icke-motorburna trafikanter, inbegripet särskilt cyklister och gående, samt användare av motordrivna tvåhjulingar. De förfaranden som avses är trafiksäkerhetsmässig konsekvensanalys av vägprojekt (artikel 3), trafiksäkerhetsrevisioner för vägprojekt (artikel 4), nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningar (artikel 5), regelbundna vägsäkerhetsinspektioner (artikel 6) och uppföljning av förfarandena för vägar som är i bruk (artikel 6a). Med de bemyndiganden som redan finns i vägsäkerhetslagen och vägsäkerhetsförordningen – i förening med de smärre justeringar som föreslås i avsnitt 5.10 – kan artikel 6b omhändertas i föreskrifter som meddelas av Transportstyrelsen. Regeringens bedömning: Kravet på att utbildningsplanerna för trafik- säkerhetsgranskare, som genomgår sin utbildning från och med den , ska innehålla kunskapsmoment som behandlar oskyddade trafikanter och infrastrukturen för sådana trafikanter, bör hanteras inom ramen för Transportstyrelsens föreskrifter. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens bedömning: För trafiksäkerhetsrevisorer som 2021/22:9 utbildningsplanerna omfatta aspekter avseende oskyddade trafikanter och infrastrukturen för sådana trafikanter. Detta framgår av artikel 9.1a i direktivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet. Med stöd av bemyndigandet i 16 § 3 vägsäkerhetslagen och bemyndigandet i 9 § första stycket 3 vägsäkerhetsförordningen har Transportstyrelsen meddelat föreskrifter om trafiksäkerhetsgranskare (TSFS 2011:99). Kravet i ändringsdirektivet omhändertas lämpligast genom ändringar i Transportstyrelsens föreskrifter. Regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna ska träda i kraft . Den första nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningen ska vara gjord . För vägprojekt som avser vägar utanför TEN-T-vägnätet ska en väghållare som redan vid ikraftträdandet har påbörjat ett vägprojekt inte behöva göra en trafiksäkerhetsanalys som innehåller en beskrivning av de överväganden som gjorts i fråga om trafiksäkerheten. Inte heller behöver väghållaren utse en trafiksäkerhetsgranskare som ska följa den fysiska planeringen av vägprojektet samt göra en trafiksäkerhetsgranskning och upprätta granskningsrapporter. Promemorians förslag skiljer sig från regeringens förslag på så sätt att promemorian har föreslagit att bestämmelserna ska träda i kraft . Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag: Medlemsstaterna ska enligt ändringsdirektivet sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Lagarna bör därför träda i kraft , vilket bedöms vara . Nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningar ska göras kontinuerligt och minst , se avsnitt 5.4.1. Den första bedömningen ska dock enligt artikel 5.3 i direktivet i dess lydelse enligt ändringsdirektivet göras , dvs. inom efter ikraftträdandet. Det kravet bör regleras i en övergångsbestämmelse. Direktivets krav på trafiksäkerhetsmässig konsekvensanalys av vägprojekt respektive trafiksäkerhetsrevisioner för vägprojekt är oförändrade. Bestämmelserna i 4 och 5 §§ vägsäkerhetslagen kvarstår därför också oförändrade. Genom utökningen av lagens tillämpningsområde kommer emellertid dessa bestämmelser att omfatta även vägar som inte tidigare varit föremål för analyser eller trafiksäkerhetsgranskning. Därmed uppstår, på motsvarande sätt som vid ikraftträdandet av vägsäkerhetslagen, ett praktiskt problem att infria lagens krav på redan påbörjade vägprojekt. Regeringen fann i den situationen att kraven inte tillämpas på redan påbörjade vägprojekt, 2009/10:230 Prop. En motsvarande ordning bör införas nu med en över- gångsbestämmelse som innebär att för vägar som inte ingår i TEN-T- vägnätet ska 4 och 5 §§ endast gälla vägprojekt som påbörjats efter lagens ikraftträdande. Regeringens bedömning: Förslagen berör huvudsakligen i egenskap av statlig väghållare samt Transportstyrelsen som är tillsynsmyndighet och föreskrivande myndighet. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Lagförslagen i denna proposition syftar till att uppfylla den skyldighet som har gentemot EU att genomföra ändringsdirektivet, vilket innehåller bestämmelser som bedöms kräva författningsändringar för del. Det finns därför inte något alternativ till författningsreglering för att genomföra ändringsdirektivet i de delarna. Förslagen har direkta konsekvenser nästan enbart för den statliga väghållaren, , samt tillsynsmyndigheten . Direktivet ställer krav på väghållare och föreslås omfatta ett vägnät där väghållare till den allra största delen är . Förslagen berör också, men bedöms inte medföra några direkta konsekvenser, för några kommuner, Konsortiet och regionala planupprättare. Konsekvenser för statliga myndigheter Regeringens bedömning: , som är väghållare för den statliga delen av det vägnät som omfattas av vägsäkerhetslagen, är den myndighet som främst berörs av förslagen. lagens tillämpningsområde från TEN-T-vägnätet till stamvägnätet och motorvägar, vilket för del motsvarar en ökning på cirka Utvidgningen bedöms medföra att kostnaderna ökar vad gäller säkerhetsprocedurer vid och uppföljning av dessa är svåra att uppskatta men en kostnad på cirka är en rimlig uppskattning. vägsäkerhetsinspektioner eller upprättandet av olycksrapporter medföra några ökade kostnader för myndigheten. bedömningen att förslagen endast leder till en marginell kostnads- ökning för myndigheten som kan hanteras inom befintliga ramar. Transportstyrelsen berörs av förslagen i egenskap av tillsyns- myndighet och föreskrivande myndighet. Eftersom tillsynen över att vägsäkerhetslagen följs sker riskbaserat, bedöms inte kostnaderna för tillsynen öka med anledning av förslagen. också bli mottagare av säkerhetsklassning från väghållarna och bli skyldig att rapportera detta till Europeiska kommissionen. en något ökad administration. Likaså tillkommer ett visst initialt Sammantaget kan myndighetens ökade kostnader hanteras inom befintliga ramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: anser att den föreslagna regleringen av regelbundna vägsäkerhetsinspektioner innebär en utökning jämfört med ändringsdirektivets krav och att detta kan vara kostnadsdrivande. remissinstanser yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens bedömning Förslagen innebär att vägsäkerhetslagens tillämpningsområde utökas från TEN-T-vägnätet till att också omfatta motorvägar och stamvägnätet. motsvarar en utökning jämfört med . innebär att åtta istället för av det statliga vägnätet kommer att omfattas av de krav som framgår av direktivet. Ökningen sker i princip enbart på det vägnät där är väghållare, vilket gör att konsekvenserna av det utökade vägnätet och justerade arbetssättet nästan Utökningen av lagens tillämpningsområde innebär att även om procedurer och arbetssätt är desamma så kan ändå kostnaderna för öka, sannolikt i samma storleksordning som utökningen av Detta antagande gäller dock huvudsakligen endast kostnaderna för de säkerhetsprocedurer som är föreskrivna i samband med För dessa procedurer är alltså reglerna desamma, men omfattar ett större vägnät. En övergångsbestämmelse gör att det enbart är projekt som påbörjats efter författningsändringarnas ikraftträdande som omfattas av vissa bestämmelser. Även vad gäller löpande vägsäkerhetsinspektioner är kraven desamma. genomför regelbundna inspektioner som bedöms vara i huvudsak tillräckliga för att leva upp till ändringsdirektivets krav. anför att förslaget kan innebära krav på nya arbetssätt som kan vara kostnadsdrivande. finns det emellertid inga specifika indikationer på att några nämnvärda merkostnader förväntas i denna del. Kraven på att upprätta en olycksrapport vid varje dödsolycka väntas inte heller leda till några kostnadsökningar för – det utökade tillämpningsområdet till trots. genomför redan djupstudier av dödsolyckor på det vägnät som läggs till tillämpningsområdet. När det gäller vägsäkerhetsbedömningar och uppföljning av dessa finns vissa mindre skillnader jämfört med den nuvarande regleringen. Enligt författningsförslaget ska resultaten av den nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningen följas upp, antingen med riktade vägsäkerhetsinspektioner eller med direkt avhjälpande åtgärder. De ökade kostnader för på grund av utökningen av vägnätet och de något justerade kraven beror på i vilken omfattning de riktade vägsäkerhetsinspektionerna ska göras. Utgångspunkten är att det är den nätverksövergripande vägsäkerhetsbedömningen som ligger till grund för beslut om var en riktad säkerhetsinspektion ska ske, men i vilken omfattning sådana inspektioner ska göras är inte givet. Att genomföra riktade säkerhetsinspektioner på hela vägnätet som omfattas av lagens krav skulle kosta uppskattningsvis . bör syftet att genomföra inspektionerna där säkerheten måste förbättras. En kostnad på för dessa riktade säkerhetsinspektioner är en rimligare bedömning. Utöver det som är skyldigt att göra har myndigheten även skyldighet att betala tillsynsavgift för den tillsyn som Transportstyrelsen utför. Transportstyrelsen tar dock inte ut någon avgift för tillsynen . Det beror på ett tidigare ackumulerat överuttag av avgifter som bedöms täcka kostnaderna för tillsynen . Sammantaget är bedömningen att ändringsdirektivet inte medför så stora konsekvenser i sig för , huvudsakligen därför att myndigheten i flera delar redan arbetar i enlighet med de krav som direktivet anger. Förslagen leder därför enbart till en marginell kostnadsökning för som ryms inom befintlig ram. Transportstyrelsen utövar tillsyn över de regler som genomför ändringsdirektivet. Tillsynen av reglerna är avgiftsfinansierad. Transportstyrelsens kostnader i detta avseende motsvaras alltså av avgiftsintäkter. Intäkterna disponeras dock inte av myndigheten utan redovisas mot inkomsttitel på statens budget. Transportstyrelsens kostnader för tillsynen belastar därmed anslagsposten för verksamhet som finansieras med avgifter under anslag 1:12 Transportstyrelsen. Tillsynen bedrivs dock riskbaserat, vilket innebär att tillsynen inte bedöms öka i omfattning till följd av grunddirektivets uppdatering. 2021/22:9 Det utökade tillsynsområdet ger anledning till ett initialt föreskrifts- arbete för vilket kostnaderna bedöms bli marginella. Enligt förslaget blir Transportstyrelsen mottagare av säkerhetsklassning från väghållarna och får en tillkommande rapporteringsskyldighet av detta till Europeiska kommissionen. Detta innebär en ökad administration, då myndigheten bland annat kommer att behöva samla in och sammanställa material från de olika väghållarna. En grov uppskattning är att denna tillkommande uppgift kan innebära en till två veckors arbete för en person . Kostnaderna för det initiala föreskriftsarbetet och den tillkommande rapporteringsskyldigheten belastar anslagsposten för verksamhet som inte finansieras med avgifter. De ökade kostnaderna ryms inom myndighetens befintliga ramar. Konsekvenser för övriga väghållare och för Regeringens bedömning: De kommuner som är väghållare för sträckor som ingår i vägsäkerhetslagens tillämpningsområde berörs i mycket liten utsträckning. Konsortiet, som är väghållare för , bedöms beröras i ännu mindre utsträckning. Regionala planupprättare berörs endast i egenskap av mottagare av Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: ifrågasätter rimligheten i att lägga ett administrativt krav på kommunala väghållare. Skälen för regeringens bedömning Endast ett fåtal aktörer berörs av förslagen Även om lagens tillämpningsområde i fråga om huvudvägar enligt förslaget inte utökas till mer än stamvägnätet, tillkommer i begränsad utsträckning motorvägar som inte är stamvägar. Dessutom är väg 73 redan en del av TEN-T-vägnätet men inte en del av stamvägnätet. Några få kommuner, i egenskap av väghållare för motorväg, samt Konsortiet kan därför komma att beröras av vägsäkerhetslagen, om än i liten utsträckning. gäller ett flertal regioner i rollen som ansvariga för att upprätta länsplaner. Omkring motorväg har en kommun som väghållare. kommuner som är väghållare för dessa sträckor (, , och kommuner) gäller att de måste följa de krav som föreslås i denna proposition. Det rör sig i praktiken om mycket begränsade krav, då nyinvesteringar på dessa mycket korta sträckor torde vara få.