prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — och om barnets åsikter beaktats, hur ett barns vistelse på skyddat boende Prop. 2020/21:150 påverkar utgången i målet och i vilken utsträckning det förekommer att en domstol, med hänvisning till att en förälder inte tillgodoser barnets behov av en nära och god kontakt med den andra föräldern, gör en ändring i vårdnaden eller boendet för barnet. ska särskilt belysa i vilken utsträckning en sådan ändring innebär att vårdnad eller boende flyttas från den förälder som lämnat uppgifter om våld eller andra övergrepp till den andra föräldern, och vilken bedömning domstolen i dessa fall gjort av förälderns uppgifter. Uppdraget ska redovisas till regeringen . Det finns mer att göra för dem som utsätts för våld i nära relationer och särskilt för barn som utsätts eller bevittnar våldet. Ett barn har rätt till båda sina föräldrar. Det får dock inte innebära att barnet måste leva med eller umgås med en förälder under alla förhållanden. Ett barn har också rätt att inte bli utsatt för våld, övergrepp eller annan kränkande behandling. Regeringen har för avsikt att ge en utredare i uppdrag att bl.a. överväga behovet av lagändringar i syfte att säkerställa att ett barn som har utsatts för våld av en förälder inte mot sin vilja måste träffa den föräldern. Vidare beslutade regeringen lagrådsremissen Barn som bevittnar brott. För att stärka det straffrättsliga skyddet för barn som bevittnar våld och andra brottsliga gärningar föreslår regeringen att det införs ett nytt gradindelat brott, barnfridsbrott, som innebär att det blir straffbart att utsätta ett barn för att bevittna vissa brottsliga gärningar, såsom vålds- och sexualbrott, i nära relation. Synliggörandet av barn och de konsekvenser som våld i nära relationer får för barn kan förväntas skapa en ökad medvetenhet om hur barn påverkas av våld, även när våldet är riktat mot någon annan i familjen. pågår också arbete med att ta fram direktiv till en särskild utredare som ska ta fram en strategi för att förebygga och motverka våld mot barn. Regeringen avser att fortsätta att agera och att följa frågorna. Våld i nära relationer kan aldrig accepteras. Regeringens förslag: Det ska tydliggöras i att barnets bästa ska vara avgörande för alla frågor om vårdnad, boende och umgänge, inte bara vid beslut i sådana frågor. Regeringens bedömning: Det bör inte i lag anges någon ytterligare omständighet som ska beaktas särskilt vid bedömningen av barnets bästa. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att det vid bedömningen av vad som är bäst för barnet, utöver de omständigheter som ska beaktas särskilt, ska fästas avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov före den egna konflikten. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, däribland Hovrätten över och , , , och , tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. Flera remissinstanser, bl.a. och , ifrågasätter dock förslaget att avseende särskilt ska fästas även vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov före den egna konflikten. anser att den föreslagna bestämmelsen framstår som svår att tillämpa och därtill riskerar att uppmuntra föräldrar att lyfta fram brister hos motparten och därigenom få en konfliktdrivande verkan. och påpekar att föräldrarna inte alltid behöver ha en konflikt. Ytterligare remissinstanser, däribland , efterlyser förtydliganden av hur den föreslagna bestämmelsen ska tillämpas, särskilt i situationer där det förekommit våld. Skälen för regeringens förslag och bedömning Barnets bästa ska vara avgörande för alla frågor om vårdnad, boende och umgänge Barnets rättigheter är en del av de mänskliga rättigheterna och de kommer till uttryck i bl.a. FN:s konvention om barnets rättigheter (). En av konventionens grundprinciper är att vid alla åtgärder som rör barn ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa (artikel 3). Principen om barnets bästa kommer till uttryck även i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (artikel 24). Principen om barnets bästa är ett flexibelt begrepp som består av flera delar. Den ger uttryck för en materiell rättighet som innebär en rätt att få barnets bästa bedömt i beslut som gäller barnet. Barnets bästa ska vid den bedömningen sättas främst när olika intressen vägs mot varandra. Principen om barnets bästa ska alltid tillämpas när ett beslut som rör ett barn ska fattas. Principen om barnets bästa ska även användas som en grundläggande rättslig tolkningsprincip. Om en rättsregel är öppen för mer än en tolkning, ska den tolkning som tillgodoser barnets bästa mest verkningsfullt ha företräde. Principen ger slutligen också uttryck för ett tillvägagångssätt i beslutsprocesser som innebär att processen måste innehålla en utvärdering av eventuella positiva eller negativa konsekvenser för barnet när ett barn kommer att påverkas av ett beslut. Det ska i beslutet dessutom motiveras på vilket sätt hänsyn har tagits till barnets bästa. Barnets bästa kan inte frikopplas från övriga rättigheter i – rättigheterna ska ses som en helhet. För att en tillämpning av principen om barnets bästa ska vara korrekt måste exempelvis även barnets rätt att uttrycka sina åsikter vara uppfylld (se prop. 2017/18:186 s. 96 och CRC/C/GC14). har det skett en utveckling i samhället som innebär att barnrättsperspektivet successivt har fått större betydelse och att lagstiftningen tydligare har kopplats till . reglering av barnets bästa återfinns i en portalparagraf i 6 kap. om vårdnad, boende och umgänge (2 a §). Bestämmelsen är avsedd att vara en grundval för lagens mer konkreta regler och markera betydelsen av barnets bästa när frågor om vårdnad, boende och umgänge avgörs. Genom vårdnadsreform klargjordes att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall, utifrån en bedömning av de individuella förhållandena. Hänsyn ska tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling. Så långt det är möjligt bör såväl långsiktiga som kortsiktiga effekter för barnet beaktas (se prop. 2005/06:99 s. 40). Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska det fästas avseende särskilt vid risken för att barnet – eller någon annan i familjen – utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa. Även barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna ska särskilt beaktas. Utöver dessa omständigheter kan barnets grundläggande rättigheter vara till god hjälp vid bedömningen av vad som är barnets bästa. Ett barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran, samt att behandlas med aktning för sin person och egenart och inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling (se 6 kap. 1 § ). Även andra omständigheter kan dock vara relevanta för bedömningen. Hänsyn ska vidare tas till barnets vilja, med beaktande av barnets ålder och mognad. Som framgår ovan gäller krav avseende barnets bästa vid alla åtgärder som rör barn. bestämmelse om barnets bästa föreskriver att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut om vårdnad, boende och umgänge. I praktiken har bestämmelsen dock ett bredare tillämpningsområde än vad ordalydelsen signalerar och står därmed väl i överensstämmelse med krav (jfr t.ex. prop. 2005/06:99 s. 38–40 och 44–48). För att ytterligare tydliggöra barnperspektivet och åstadkomma en bättre överensstämmelse mellan ordalydelse och tillämpningsområde föreslår utredningen att regleringen ska ändras så att det anges att bestämmelsen är tillämplig vid alla frågor om vårdnad, boende och umgänge. Regeringen delar den uppfattningen. Frågor om vårdnad, boende och umgänge innefattar även beslut i dessa frågor. Som påpekar blir det därför vid en sådan konstruktion överflödigt att särskilt ange att detsamma gäller vid beslut i frågorna. Genom en sådan ändring tydliggörs principen om barnets bästa som materiell rättighet, tolkningsprincip och tillvägagångssätt. Det blir också tydligare att bestämmelsen om barnets bästa gäller alla frågor under socialnämndens och domstolens handläggning som kan påverka barnet, t.ex. i en utredning om vårdnad, boende eller umgänge. Att barnets bästa ska vara avgörande för alla frågor om vårdnad, boende och umgänge kan även påverka hur ett samtal med ett barn genomförs. Som nämns ovan samverkar barnets bästa och barnets rätt till delaktighet, och principerna utgör tillsammans grunden för en handläggning av frågor om vårdnad, boende och umgänge som utgår från ett barnrättsperspektiv (jfr prop. 2012/13:10 s. 37 och 2017/18:121 s. 38). Regeringen återkommer nedan till barnets rätt till information och att få komma till tals inom ramen för handläggningen av ett mål om vårdnad, boende eller umgänge. Det bör inte i lag anges några ytterligare omständigheter som ska beaktas särskilt vid bedömningen av barnets bästa Som anges ovan är principen om barnets bästa i ett flexibelt begrepp som består av flera delar och vars innebörd måste avgöras från fall till fall (se även prop. 2017/18:186 s. 96). övergripande regel om barnets bästa är konstruerad så att det i andra stycket anges vissa omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av vad som är bäst för barnet. Att vissa omständigheter nämns är ett uttryck för vad lagstiftaren särskilt velat fästa uppmärk- samheten på, i det här fallet dels risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa, dels barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna (se även artiklarna 9 och 19 i ). Dessa omständigheter får aldrig glömmas bort vid bedömningen av vad som är barnets bästa. Däremot behöver inte dessa omständigheter i det enskilda fallet betyda mer än andra viktiga förhållanden. Utredningen föreslår att det vid bedömningen av barnets bästa, utöver de omständigheter som anges i regleringen, ska fästas särskilt avseende vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov före den egna konflikten. I de fall där föräldrarna har en konflikt och låter sitt handlande styras av denna finns det nämligen en risk att barnet dras in i konflikten och påverkas på ett skadligt sätt. Utredningen lyfter fram att en sådan reglering skulle kunna ge en viktig signal till föräldrar som tvistar eller överväger en tvist. Den skulle också kunna fungera som ett verktyg, för aktörer som kommer i kontakt med föräldrar inför eller under en tvist, för att motivera föräldrar till att komma överens i frågor som rör barnet. Regeringen delar utredningens bedömning att det är angeläget att uppmärksamma föräldrar på vikten av att se till barnets behov. Det är dock tveksamt om den föreslagna bestämmelsen är rätt väg att gå för att uppnå detta. Det är inte givet att en tvist mellan två föräldrar alltid lämpligen kan beskrivas som en konflikt mellan dem, t.ex. i situationer när den ena föräldern har utsatt den andra föräldern eller barnet för våld, vilket bl.a. och framhåller. En ytterligare uppräkning av omständigheter riskerar dessutom att göra regleringen mer svårtillämpad. En alltför detaljerad uppräkning av vilka omständigheter som ska beaktas särskilt riskerar att skapa oklarhet om hur olika omständigheter förhåller sig till varandra och hur stor betydelse de ska tillmätas. Att det finns en sådan risk bekräftas av att flera remissinstanser, däribland , efterlyser förtydliganden av hur den föreslagna bestämmelsen ska tillämpas t.ex. i relation till vad som anges om risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp. Som påpekar synes den föreslagna regleringen också främst fylla en funktion för att avgöra barnets bästa i frågan om huruvida vårdnaden ska vara gemensam eller ensam, vilket gör tillämpningsområdet gentemot den reglering som finns i 6 kap. 5 § (se avsnitt 8.1) oklart. Till det kommer att den övergripande bestämmelsen om barnets bästa främst riktar sig till domstolarna och socialnämnderna, se tillämpningsområdet för artikel 3 i och vad som regleras i 6 kap. , medan den föreslagna regleringen – som också framhåller – enligt utredningens förslag snarare synes rikta sig till föräldrar (jfr även de bedömningar som har gjort i fråga om den Prop. 2020/21:150 aktuella bestämmelsen, se SOU 2020:63 s. 453–454). Något förslag om att i den övergripande regleringen om barnets bästa räkna upp ytterligare omständigheter som ska beaktas särskilt läggs därför inte fram. Med anledning av Lagrådets synpunkter i fråga om vad som ryms i begreppet barnets bästa och innebörden av ”frågor om vårdnad, boende och umgänge” väljer regeringen att bygga ut författnings- kommentaren för att ytterligare belysa detta. Regeringen återkommer i avsnitt 7.1 och 8.1 till andra förslag som bedöms bättre kunna lyfta fram föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov i främsta rummet och uppnå målet att motivera föräldrar att komma överens i frågor som rör barnet. Regeringens förslag: Förutsättningarna för barns delaktighet i frågor om vårdnad, boende och umgänge ska förbättras. om barnets rätt att få information och komma till tals i frågor om vårdnad, boende och umgänge ska införas i . Barns rätt att komma till tals ska vidare stärkas genom att det klargörs i lagen att rätten inte är begränsad till en rätt att uttrycka sin vilja eller inställning i en viss fråga, utan innebär en rätt att framföra åsikter i en Även i verkställighetsärenden ska barnets rätt att komma till tals tydliggöras på motsvarande sätt. Det ska därutöver klargöras att socialnämnden som utgångspunkt ska tala med barnet inom ramen för sitt arbete med utredningar i mål om vårdnad, boende eller umgänge. Även en socialnämnd som ska lämna s.k. snabbupplysningar ska – om det inte är olämpligt – höra barnet och Det ska också bli möjligt för socialnämnden att i ett förfarande om vårdnad, boende eller umgänge höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är Regeringens bedömning: Det bör inte finnas något krav på att barnets åsikter eller inställning så långt det är möjligt ska klarläggas på annat sätt, om barnet inte framför sina synpunkter i frågor om vårdnad, boende eller umgänge. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen lämnar inte något förslag i fråga om barnets rätt att komma till tals i verkställighetsärenden. Utredningen föreslår att det ska införas en allmän rätt för barn att uttrycka sina åsikter i frågor om vårdnad, boende och umgänge utan vårdnadshavarens samtycke och närvaro, men inte någon uttrycklig rätt för socialnämnden eller någon annan att initiera Utredningen föreslår vidare att om barnet inte framför sina synpunkter i en sådan fråga, så ska hans eller hennes åsikter eller inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, däribland tingsrätt, Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd, Social- styrelsen och kommun, tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. Några remissinstanser, bl.a. 2020/21:150 ombudsmän () och , påpekar att en likalydande bestämmelse om barnets vilja också finns för verkställighetsärenden och att även denna bör ändras. Ett par remissinstanser, bl.a. JO, lyfter svårigheterna för en utredare att få till stånd ett samtal med ett barn när en vårdnadshavare inte samarbetar. vid och betonar, med delvis olika inriktning, att om ett barn inte vill framföra åsikter ska även det respekteras. Några remissinstanser, däribland och , efterfrågar förtydliganden av vad rätten till information innebär i praktiken och vem som har ansvar för att ge barnet information. Ett antal remissinstanser, bl.a. , och Unizon, anser att det dessutom behövs ytterligare åtgärder för att säkerställa barnets rätt att komma till tals, t.ex. att barn bör få egen talerätt och ett eget biträde i vårdnadstvister. Skälen för regeringens förslag Barns delaktighet i frågor om vårdnad, boende och umgänge ska stärkas Även principen om barnets rätt till delaktighet är, som konstateras ovan, en grundläggande princip i . Det barn som är i stånd att bilda egna åsikter har enligt artikel 12 i konventionen rätt att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid åsikterna ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Barnet ska beredas möjlighet att höras, antingen direkt eller genom företrädare, i alla domstolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. ska dock barnet inte höras i en öppen domstolsförhandling, utan under förtroliga omständigheter (se även CRC/C/GC/12, p. 35–43). Det är viktigt att reglerna om vårdnad, boende och umgänge tillgodoser barnets rätt till delaktighet. Barnets åsikter är också en viktig del i bedömningen av barnets bästa. finns därför krav på att domstolen och socialnämnden, vid bedömningen av vad som utgör barnets bästa, ska ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad (nuvarande 6 kap. 2 a § ). kompletteras med handläggningsbestämmelser som anger att socialnämnden innan den lämnar s.k. snabbupplysningar ska höra barnet om det är lämpligt, samt att en utredare som verkställer en utredning i frågor om vårdnad, boende eller umgänge ska försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten (6 kap. 19 och 20 §§). finns därutöver att höra ett barn inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras (6 kap. 19 § sista stycket). Rätten till information är central för att ett barn ska kunna utöva sin rätt till delaktighet (se även CRC/C/GC/12, p. Det finns dock inte någon uttrycklig reglering i 6 kap. om barnets rätt till Barnets rätt att komma till tals begränsas vidare av att ett samtal med barnet i frågor om vårdnad, boende och umgänge i de flesta fall kräver vårdnadshavarnas samtycke. Om barnet har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan, är det barnet som råder över om något samtal ska hållas. då både en nödvändig och tillräcklig förutsättning. Det innebär i sin tur att vårdnadshavarens samtycke till samtalet inte behövs och att samtalet t.o.m. kan äga rum mot vårdnadshavarens vilja. Om barnet inte har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma, kan vårdnadshavarna däremot förhindra att samtal hålls med barnet (se 6 kap. 11 och 13 §§ och prop. 2009/10:192 s. 16, jfr dock 11 kap. 10 § tredje stycket socialtjänstlagen [2001:453] när det gäller socialnämndens möjlighet att höra ett barn mot en vårdnadshavares vilja i s.k. barnavårdsutredningar och utredningar inför en eventuell vårdnadsöverflyttning avseende t.ex. ett familjehemsplacerat barn). Utredningen konstaterar att det, även om det skett förbättringar, är vanligt att barns åsikter och hur de har beaktats inte framgår av utredningar och domar i frågor om vårdnad, boende eller umgänge. Störst är bristerna i fråga om yngre barn. Av den genomgång som utredningen har gjort framgår att socialnämndens utredare i frågor om vårdnad, boende och umgänge i princip träffar alla barn, oavsett ålder. Med äldre barn hålls regelmässigt enskilda samtal. Enskilda samtal hålls dock, enligt utredningen, som utgångspunkt inte med barn i åldrarna 1–och dessa barns åsikter återges dessutom relativt sällan i de upplysningar eller utredningar som redovisas till domstolen. Ju äldre barnet är desto vanligare är det att inställningen redovisas och att domstolens avgörande överensstämmer med barnets inställning. Att det finns brister i redovisningen av ett barns uppgifter behöver inte innebära att barnets åsikter inte har beaktats av utredaren eller av domstolen. En utebliven redovisning kan i vissa fall förklaras av omsorg om barnet. Det är dock, enligt regeringen, tydligt att framför allt yngre barns rätt att komma till tals behöver stärkas ytterligare. Förutsättningarna för barn att utöva sin rätt att delta i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge behöver också stärkas på ett mer allmänt plan (se även SOU 2020:63 s. 451–453). En ny bestämmelse om barnets rätt till information och rätt att komma till tals ska införas Utredningen föreslår att det ska införas en ny bestämmelse om barnets rätt att komma till tals och få information i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Liknande sådana bestämmelser om barns rätt till information och att komma till tals har under senare årtionden införts i lagstiftning av olika slag som rör barn (se t.ex. 11 kap. 10 § socialtjänstlagen och 4 kap. 3 § ). Enligt regeringen bör, som ett led i arbetet med att stärka barns rätt till delaktighet, såsom utredningen föreslår en ny bestämmelse som slår fast barnets rätt till information och att komma till tals införas även i 6 kap. . Några remissinstanser, bl.a. , efterfrågar förtydliganden av vad rätten till information har för innehåll och vem som är ansvarig för att rättigheten uppfylls. Syftet med förslaget är att säkerställa att barnets rättigheter enligt tillgodoses i mål och ärenden om vårdnad, boende och umgänge. Det innebär inte att det ska vara upp till barnet självt att ta tillvara sina rättigheter, utan det är den som samtalar med barnet som ansvarar för att barnet får relevant information. Domstolen har också ett övergripande ansvar för att säkerställa att barnets rättigheter tillgodoses. 2020/21:150 För att ett barn ska kunna komma till tals och uttrycka sina åsikter på ett adekvat sätt behöver han eller hon ha fått den information som krävs för att kunna sätta sig in i frågan och överblicka konsekvenserna (se prop. 2006/07:129 s. 37 f.). Med detta avses sådan information som är av betydelse för barnet. Informationen ska inte begränsas till faktauppgifter, utan ska även beskriva hur uppgifter som barnet lämnar kommer att användas och vilken betydelse åsikterna kan få. Informationen ska anpassas till barnets ålder och mognad på ett sådant sätt att barnet kan ta till sig den. För att tydliggöra att rätten till delaktighet gäller i alla frågor om vårdnad, boende och umgänge bör en paragraf med detta innehåll placeras i inledningen av kapitlet. Enligt Lagrådet kan det finnas anledning att i lagtext precisera att ett krav i fråga om information och inhämtande av åsikter ska tillämpas så att det anpassas till barnets ålder och mognad. Regeringen anser emellertid inte att ett sådant tillägg bör göras i lagen (jfr 4 kap. 3 §). Utgångspunkten måste vara att ett barn kan bilda åsikter, även om barnet kanske inte kan uttrycka dessa åsikter verbalt (se även CRC/C/GC/12 p. 20 och 21). Med anledning av Lagrådets synpunkter väljer regeringen att belysa frågan ytterligare i författningskommentaren. Att barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad behandlas nedan. Paragrafen om barnets delaktighet kommer, tillsammans med regleringen om barnets bästa, att utgöra en grundval för lagens mer konkreta regler och markera betydelsen av barnets delaktighet när frågor om vårdnad, boende och umgänge avgörs. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad Regeringen anser att till den nya paragrafen även bör föras den redan befintliga bestämmelsen i 6 kap. 2 a § som anger att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Enligt utredningen kan användningen av uttrycket vilja vara en förklaring till att samtal inte sker med yngre barn i den utsträckning som är önskvärt. Det ligger nämligen i sakens natur att yngre barn kan ha svårt att uttrycka eller ange en bestämd vilja eller inställning i en fråga om vårdnad, boende eller umgänge. För att markera att barnets åsikter ska beaktas även om barnet inte kan ge uttryck för en tydlig inställning bör uttrycket vilja enligt utredningen inte längre användas. Utredningen föreslår att ”vilja” ersätts med ”åsikter eller inställning”. Regeringen, som instämmer i att uttrycket vilja inte längre bör användas, anser dock att det, med beaktande av vad JO och framför, är tillräckligt om uttrycket åsikter användas (jfr dock prop.