prop · H803204 · 2021-05-28 00:00:00 — , i 3–8 §§ om behörighet att döma över brott som har begåtts Prop. 2020/21:204 utanför , i 9–11 §§ om betydelsen av en tidigare utländsk dom och i 12–13 §§ övriga bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Brott som har begåtts i 1 § Svensk domstol är behörig att döma över brott som har begåtts i . Ett brott anses ha begåtts i om gärningsmannen handlade här. I fråga om straffbar underlåtenhet anses brottet ha begåtts i om gärningsmannen borde ha handlat här eller befann sig här när han eller hon borde ha handlat. Om det för straffansvar krävs att gärningen medfört en viss effekt anses brottet ha begåtts i även i de fall effekten inträdde i eller, vid försök, enligt brottsplanen sannolikt skulle ha Ett brott som utgör medverkan till någon annans brott anses ha begåtts i om den medverkande handlade här. I fråga om straffbar underlåtenhet anses brottet ha begåtts i om den medverkande borde ha handlat här eller befann sig här när han eller hon borde ha Om gärningsmannens brott anses ha begåtts i , anses den medverkandes brott också ha begåtts här. Om det är ovisst var ett brott har begåtts, ska brottet anses ha begåtts i om det finns skälig anledning att anta att så är fallet. Paragrafen reglerar svensk domstols behörighet att döma över brott som har begåtts i . Övervägandena finns i avsnitt 5.2.2. Av första stycket, som i sak motsvarar hittillsvarande 1 § första meningen, framgår att svensk domstol är behörig att döma över brott som har begåtts i . Bestämmelsen bygger på den s.k. territorialitetsprincipen, som innebär att en stat har domsrätt över brott som har begåtts på det egna territoriet. Till svenskt territorium räknas land- och sjöterritorium och luftrummet däröver. enligt lagen (2017:1272) om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner, av inre vatten och territorialhavet, som har en bredd av . Hur högt upp i luftrummet som svensk domsrätt sträcker sig är inte klarlagt, men i vart fall omfattas den del av luftrummet där konventionella luftfartyg kan flyga. Paragrafens andra stycke, som i huvudsak motsvarar hittillsvarande 4 §, anger att ett brott anses begånget i om gärningsmannen handlade För svensk domsrätt är det i enlighet med den s.k. ubikvitetsprincipen tillräckligt att en del av handlingen har begåtts här. Gärningsmannen måste alltså till någon del ha agerat här på sätt som anges i den tillämpliga brottsbeskrivningen för att brottet ska kunna lokaliseras I stycket införs en ny bestämmelse om lokalisering av Ett sådant brott anses begånget i om gärningsmannen borde ha vidtagit den underlåtna handlingen här eller befann sig här när han eller hon borde ha handlat. Det första ledet omfattar både fallet då gärningsmannen befann sig i när han eller hon borde 2020/21:204 ha handlat här och att han eller hon befann sig utanför när han eller hon borde ha handlat här. Det andra ledet omfattar situationen att han eller hon befann sig här när en handling borde ha vidtagits utanför . Ett brott som förutsätter en viss effekt anses ha begåtts i om effekten inträdde här, även om den brottsliga handlingen begicks utomlands. En gärning som påbörjats utanför anses fullbordad här om effekten av handlingen uppkommit i . För att grunda svensk domsrätt krävs att effekten har direkt samband med den brottsliga handlingen antingen genom att den omedelbara effekten av den brottsliga handlingen eller genom att en effekt som innebär att fullbordanspunkten i straffrättslig mening inträffar här. Om någon från annat land skjuter och därigenom uppsåtligen dödar en person som befinner sig i anses brottet ha begåtts i även om den beskjutne skulle avlida i ett annat land. På motsvarande sätt anses brottet ha begåtts i om offret avlider här även om han eller hon befann sig i ett annat land när han eller hon blev skjuten. Sådana följder av ett brott som saknar samband med rekvisiten för ett brott påverkar däremot inte brottets lokalisering. För försök till brott gäller att ett sådant brott anses ha begåtts i om den brottsliga handlingen genomförts här. Även brott som för fullbordad gärning kräver en viss effekt anses ha begåtts i , om den eftersträvade effekten sannolikt skulle ha inträtt här. Någon motsvarande möjlighet att lokalisera förberedelse- eller stämplingsbrott till om den sannolika effekten skulle ha inträtt här finns inte. För att sådana brott ska kunna lokaliseras till krävs alltså att gärningsmannen handlat här. Det innebär att det normalt inte bör vara tillräckligt att förberedelse- eller stämplingsåtgärder har vidtagits i för att det brott som åtgärderna har avsett ska kunna lokaliseras hit. En uttrycklig bestämmelse om lokalisering av medverkansbrott införs i paragrafens tredje stycke. Ett medverkansbrott ska anses ha begåtts i om gärningsmannens brott anses ha begåtts här. Ett medverkansbrott ska vidare anses ha begåtts i om den medverkande handlade här, oavsett om gärningsmannen agerat i eller inte. I paragrafens fjärde stycke, som motsvarar hittillsvarande 1 § andra meningen, slås fast att om det är ovisst var ett brott har begåtts, ska brottet anses ha begåtts i om det finns skälig anledning att anta att så är fallet. Ett exempel på en sådan situation kan vara att en person hittas mördad på en båt som anländer svensk hamn. Om det då är ovisst var brottet har begåtts men det finns skälig anledning att anta att det har begåtts medan båten befann sig på svenskt territorium, ska brottet anses ha begåtts här. 2 § Åtal för brott som avses i 1 § får i följande fall väckas endast om åtalsförordnande har meddelats, nämligen om brottet 1. har begåtts av en utlänning på ett utländskt fartyg eller luftfartyg och riktat sig mot en sådan utlänning eller mot utländskt intresse, 2. har begåtts av en utlänning i utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattar allmän ställning hos en annan stat eller en mellanfolklig organisation, om inte gärningsmannen genom vilseledande uppgifter, förklädnad eller på annat sätt har försökt dölja i vilken egenskap han eller hon har handlat, 3.har begåtts av en utlänning som saknar hemvist i men som befinner sig här i landet inom ramen för internationellt militärt samarbete eller internationell krishantering och som omfattas av avtal som är i kraft 4.har begåtts av en svensk medborgare eller utlänning med hemvist i som tjänstgör i en annan stats militära styrka och som befinner sig här i landet inom ramen för internationellt militärt samarbete eller internationell krishantering och som omfattas av avtal som är i kraft i förhållande till , 5.är aggressionsbrott enligt 11 a § lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott eller försök, förberedelse eller stämpling till eller underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott, eller 6.har riktats mot Internationella brottmålsdomstolens rättskipning. Beslut om åtalsförordnande enligt första stycket 1–5 fattas av För beslut om åtalsförordnande enligt första stycket 6 tillämpas 8 §. Paragrafen anger när åtalsförordnande krävs för brott som har begåtts i . Övervägandena finns i avsnitt 4.3.7 och 5.2.10. I första stycket finns en uppräkning av när det krävs åtalsförordnande för att åtal ska få väckas för brott som har begåtts i . De fall som anges utgör undantag från huvudregeln att åtalsförordnande inte krävs för brott som begåtts på svenskt territorium. I första punkten, som i sak motsvarar hittillsvarande 5 § första stycket, krävs åtalsförordnande för brott som har begåtts av en utlänning på ett utländskt fartyg eller luftfartyg. En ytterligare förutsättning är att brottet riktats mot en sådan utlänning eller mot ett utländskt intresse. Uttrycket utländskt intresse ska tolkas på motsvarande sätt som svenskt intresse i 3 § 3–4, se författningskommentaren till de bestämmelserna. Av andra punkten framgår att åtalsförordnande krävs för brott som begåtts av en utlänning i utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattar allmän ställning hos en annan stat eller en mellanfolklig organisation, om inte gärningsmannen på visst sätt försökt dölja i vilken egenskap han eller hon har agerat. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 2 kap. 7 a §, dock utan begränsning till att avse brott som begåtts i . Om ett sådant brott som avses i punkten begås utomlands kommer åtalsförordnande med den nya lydelsen dock regelmässigt krävas enligt 7 §. Folkrättsliga regler kommer i många fall att hindra att åtalsförordnande lämnas. Något åtalsförordnande krävs inte om gärningsmannen genom vilseledande uppgifter, förklädnad eller på annat sätt har försökt dölja sitt ärende eller vad som legat bakom agerandet. I tredje punkten anges att åtalsförordnande krävs för brott som har begåtts av någon som tillhör en annan stats militära styrka i samband med att styrkan besöker inom ramen för ett internationellt militärt samarbete eller internationell krishantering. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 7 b § första stycket. Åtalsförordnande krävs vidare enligt fjärde punkten för brott som har begåtts av en svensk medborgare eller utlänning med hemvist i 2020/21:204 som tjänstgör i en annan stats militära styrka. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 7 b § andra stycket. Samarbetet kan exempelvis bedrivas genom Partnerskap för fred eller (se prop. 1995/96:37 Rättslig reglering av samverkan för fred och prop. 2004/05:7 Vissa rättigheter vid internationellt militärt samarbete och internationell krishantering). Av femte punkten framgår att åtal för aggressionsbrott som begåtts inom landet inte får väckas utan åtalsförordnande. Bestämmelser om åtalsförordnande för aggressionsbrott som begåtts utanför finns i 17 § lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott. I sjätte punkten anges att åtalsförordnande krävs för brott som har riktats mot Internationella brottmålsdomstolens rättskipning. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 7 c §. Enligt andra stycket är det regeringen som fattar beslut om åtalsförordnande enligt punkterna 1–5 i första stycket. För beslut om åtalsförordnande gällande brott som riktas mot Internationella brottmålsdomstolens rättskipning ska vad som anges i 8 § tillämpas. Det innebär bl.a. att det som utgångspunkt är riksåklagaren som ska besluta om åtalsförordnande, se författningskommentaren till 8 §. Brott som har begåtts utanför Allmänna grunder för behörighet 3 § Svensk domstol är i följande fall behörig att döma över brott som har begåtts utanför : Brott som har begåtts a) ombord på ett svenskt fartyg, b) ombord på ett svenskt luftfartyg, c) i tjänsten av befälhavaren eller någon annan som tillhörde besättningen på ett svenskt fartyg eller luftfartyg, eller d) på en inrättning som med stöd av lag har tillkommit i ekonomiska zon eller på kontinentalsockel. 2.Svensk gärningsman m.m. Brott som har begåtts a)av någon som vid gärningstillfället var svensk medborgare eller hade hemvist i , b)av någon som när åtal väcks för brottet är svensk medborgare eller har hemvist i , c)av någon som finns i och det på brottet enligt svensk rätt kan följa fängelse , eller d)i utövningen av ett svenskt företags näringsverksamhet och det är fråga om givande av muta, grovt givande av muta eller handel med inflytande enligt 10 kap. 5 d § 2. Brott som har riktat sig mot a) en svensk medborgare eller någon som har hemvist i , eller b) en svensk juridisk person. a) riktat sig mot rikets säkerhet, allmän verksamhet eller annat av rättsordningen särskilt skyddat svenskt intresse, eller b) begåtts i utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattar svensk allmän Brott som har begåtts av någon som befinner sig i om a)en annan stat har begärt att lagföringen för brottet ska överföras till , b)en begäran från en annan stat om utlämning eller överlämnande för brottet har lämnats utan bifall, eller c)brottet omfattas av en internationell överenskommelse eller annan förpliktelse som är bindande för och enligt vilken det finns skyldighet att utan undantag pröva frågan om åtal om den misstänkte inte utlämnas eller överlämnas. 6.Vissa internationella brott Brott som a)avses i lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott, dock inte aggressionsbrott enligt 11 a § eller försök, förberedelse eller stämpling till eller underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott, b)avses i 13 kap. 5 a § (kapning och sjö- eller luftfartssabotage) eller försök till sådana brott, c)avses i 13 kap. 5 b § (flygplatssabotage) eller försök till sådant brott, d)avses i 15 kap. 4 b § (osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol), e)avses i 16 kap. 5 § (uppvigling) och som bestått i en omedelbar och offentlig uppmaning till att begå folkmord, f)avses i 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, samt 5 § samma lag, brottmålsdomstolens rättskipning, eller h) omfattas av tortyrbegreppet enligt tortyr och annan grym, omänsklig eller bestraffning eller försök till sådant brott. Paragrafen reglerar svensk domstols behörighet att döma över brott som har begåtts utanför . Övervägandena finns i avsnitt 5.2.3–5.2.7. Paragrafen motsvarar, med vissa ändringar, i huvudsak de bestämmelser om svensk domstols behörighet som finns i hittillsvarande 2–3 a §§. På motsvarande sätt som gäller enligt 1 § är behörigheten en Om svensk domstol saknar behörighet att döma för ett visst brott, ska inte heller åtal väckas för brottet. Om åtal ändå väcks, ska domstolen avvisa åtalet. Om domstolen genast kan konstatera att den inte är behörig, ska den avvisa åtalet utan att utfärda stämning. det dock vara svårt att avgöra behörighetsfrågan och det kan då vara nödvändigt att hålla huvudförhandling i målet innan frågan avgörs. Åklagarens påstående i stämningsansökan måste under alla förhållanden tjäna som utgångspunkt för frågan om stämning ska utfärdas. Paragrafen innehåller sex punkter, som i huvudsak baseras på de olika Enligt första punkten, som reglerar domsrätt med stöd av den s.k. flaggstatsprincipen, är svensk domstol behörig att döma över brott som har begåtts ombord på ett svenskt fartyg Vad som avses med ett svenskt fartyg eller luftfartyg framgår av sjölagen (1994:1009) respektive luftfartslagen (2010:500). Domsrätt enligt första punkten gäller även för brott i tjänsten av befälhavaren eller någon som tillhörde besättningen på ett svenskt fartyg Uttrycket i tjänsten förekommer även i bl.a. 2 kap. 2 § och 3 kap. 3 § (jfr även prop. 1984/85:156 Om tillämpligheten av svensk lag i vissa fall s. 13). Den praxis som etablerats kring tolkningen av begreppet där kan ge vägledning även vid tillämpning Under denna punkt finns också bestämmelser om behörighet för svensk domstol att döma över brott som begåtts på en inrättning som med stöd av lag har tillkommit i ekonomiska zon eller på kontinentalsockel. Vissa bestämmelser om domsrätt finns också i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln och lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, vilket framgår av 4 §. avses kan bl.a. bestå av konstgjorda öar, borrplattformar och andra anläggningar som har tillkommit efter tillstånd i någon av de två nyss I andra punkten finns bestämmelser som utgår från den aktiva personalitetsprincipen och som anger att svensk domsrätt föreligger för brott som begåtts av någon som vid gärningstillfället var svensk medborgare eller hade hemvist i . Även brott som begåtts av någon som när åtal väcks för brottet har blivit svensk medborgare eller har hemvist här omfattas av svensk domsrätt. För att en person ska anses ha hemvist i krävs att denne är stadigvarande bosatt här. har en person hemvist i om personen är folkbokförd här, om bosättningen har viss stadigvarande karaktär. Om en utlänning slår sig ned i med syftet att stadigvarande bosätta sig här, kan han eller hon anses ha tagit hemvist här också om han eller hon inte har vistats här . Att en utlänning har fått permanent uppehållstillstånd enligt utlänningslagen (2005:716) talar för att vederbörande också har hemvist i landet. Avsaknaden av permanent uppehållstillstånd är dock inte något absolut hinder mot att ändå ha hemvist i . Punkten omfattar, i likhet med dess motsvarighet i hittillsvarande 2 § första stycket, även brott som begåtts av någon som efter brottet har blivit svensk medborgare eller tagit hemvist i . I punkten ingår också brott som begåtts av någon som befinner sig i och det på brottet enligt svensk rätt kan följa fängelse . För domsrätt krävs att personen befinner sig frivilligt i , vilket innebär att denne inte får ha förts hit mot sin vilja (jfr NJA 1987 s. 771). Det krävs inte att personen finns här varaktigt utan det är tillräckligt att han eller hon befinner sig här tillfälligt. Slutligen ingår i punkten också brott som begåtts i utövningen av ett svenskt företags näringsverksamhet och det är fråga om givande av muta, grovt givande av muta eller handel med inflytande enligt 10 kap. 5 d § 2. Domsrätt med stöd av den passiva personalitetsprincipen regleras i tredje punkten, som anger att svensk domstol är behörig att döma över brott som riktat sig mot en svensk medborgare eller någon annan som har hemvist i , eller mot en svensk juridisk person. Bestämmelsen är ny och innebär en utvidgning av den svenska domsrätten. Ett brott anses normalt sett riktat mot den som är att bedöma som målsägande, dvs. den, mot vilken brott har begåtts eller som blivit förnärmad eller lidit skada av brottet (se 20 kap. 8 § fjärde stycket ). Avgörande tidpunkt för när svenskt medborgarskap eller hemvist i landet ska ha förelegat är tiden för när brottet begicks. Att målsäganden senare blir svensk medborgare eller tar hemvist i landet, kan således inte grunda domsrätt med stöd av bestämmelsen. För angrepp mot offentligrättsliga eller andra allmänna intressen föreligger inte domsrätt med stöd av denna bestämmelse. Svensk domsrätt vid angrepp mot svenska allmänna intressen kan dock följa av fjärde punkten. I den mån det är fråga om ett brott som riktats mot statens, eller andra offentliga aktörers, privaträttsliga intressen föreligger dock ett enskilt intresse i bestämmelsens mening. I fjärde punkten regleras domsrätt med stöd av statsskyddsprincipen. Punkten, som i huvudsak motsvarar hittillsvarande 3 § 4, innebär att svensk domstol är behörig att döma över brott som har riktat sig mot rikets säkerhet, allmän verksamhet eller annat av rättsordningen särskilt skyddat svenskt intresse. Detsamma gäller för brott som begåtts i utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattar svensk allmän ställning, som delvis motsvarar hittillsvarande 3 § 3 och 3 a. Till de brott som omfattas av punkten hör brott mot statens yttre och inre säkerhet, vilket innebär att huvuddelen av brotten i 17–22 kap. omfattas. För att ett brott ska anses ha begåtts i utövningen av tjänst eller uppdrag som innefattar svensk allmän ställning krävs att det begåtts i en funktion som är av officiell karaktär och som typiskt sett innebär statlig maktutövning (jfr prop. 1984/85:156 s. 11– 13). Något krav på att gärningsmannen ska vara svensk medborgare ställs inte upp. Genom att bestämmelsen omfattar även utövningen av uppdrag som innefattar svensk allmän ställning inkluderas även personer som 2020/21:204 genom ingånget jämställa med svensk myndighetsutövning. Med stöd i principen om ställföreträdande straffrättskipning innehåller femte punkten en reglering av svensk domstols behörighet att döma över brott i fall då domsrätten på något sätt härleds från en annan stat som har domsrätt med stöd av sedvanliga regler. Något krav på annan koppling till än att gärningsmannen finns här i landet uppställs inte. den misstänkte befinner sig här kan behörighet vara utesluten om han eller hon förts hit mot sin vilja (jfr NJA 1987 s. 771). Den härledda domsrätten föreligger i tre situationer. För det första är svensk domstol behörig att döma över brott som begåtts av någon som befinner sig i om en annan stat har begärt att lagföringen för brottet ska överföras till . Sådan överföring sker ofta mellan de nordiska länderna med stöd av en nordisk arresteringsorder och mellan andra europeiska länder med stöd av en europeisk arresteringsorder. till för lagföring kan också ske med stöd av lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott. denna grund är subsidiär och får bara utövas efter en framställning om överförande av lagföring från den aktuella konventionsstaten. ytterligare förutsättning är att framställningen har bifallits med stöd av bestämmelserna i lagföringslagen. Om rätten till lagföring för gärningen av någon orsak återgått till den andra staten, upphör också den svenska Svensk domstol är vidare behörig att döma någon som befinner sig i om en begäran om utlämning för brottet har lämnats utan bifall. Denna behörighetsgrund är motiverad främst av praktiska skäl. utlämningsärende finns möjligheter att använda tvångsmedel men om en framställan om utlämning avslås upphör grunden för dessa tvångsmedel. För att lagföring då ska kunna ske i krävs att svensk domstol är behörig på en annan grund. Regeln om svensk domsrätt när en begäran om utlämning för brottet har lämnats utan bifall gör det möjligt att fatta ett nytt beslut om tvångsmedel med stöd av den behörighetsgrunden om det finns behov av det. Dessutom föreligger svensk domsrätt i de fall då det aktuella brottet omfattas av en internationell överenskommelse som är bindande för och enligt vilken det föreligger skyldighet att utan undantag pröva frågan om åtal om den misstänkte inte utlämnas eller överlämnas. Domsrätt över vissa internationella brott regleras i sjätte punkten. brott som där anges har svensk domstol behörighet att döma oberoende av var och av vem brottet har begåtts (universell jurisdiktion). Så är fallet för brotten enligt lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott. För aggressionsbrott finns dock en särskild reglering i 17 § i lagen som begränsar domsrätten för det brottet. Svensk domstols behörighet enligt sjätte punkten omfattar också brotten kapning, sjö- eller luftfartssabotage och flygplatssabotage, liksom försök till dessa brott. osann eller ovarsam utsaga inför en internationell domstol och uppvigling som bestått i en omedelbar och offentlig uppmaning att begå folkmord. Även brott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott kan dömas i svensk domstol oberoende av var brottet har begåtts, mot vem och Detsamma gäller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott, liksom brott enligt 5 § samma lag. För brott som riktats mot behörighet att döma oavsett var eller av vem brottet har begåtts. 2020/21:204 punkten finns slutligen en bestämmelse, som saknar motsvarighet i hittillsvarande lydelse och som anger att svensk domstol är behörig att döma för brott som omfattas av tortyrbegreppet i artikel 1 i FN:s konvention mot tortyr (konvention 1984 mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning) och försök till sådant brott. Konventionen innehåller en definition av tortyrbegreppet. Brott som kan omfattas av denna definition är t.ex. vissa allvarliga fall av misshandel, vissa fall av våldtäkt och vissa fall av olaga hot. Särskilda bestämmelser om behörighet 4 § Särskilda bestämmelser om svensk domstols behörighet att döma över vissa brott som har begåtts utanför finns i 1.29 kap. 13 § , 2.14 § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln, 3.10 kap. 10 § lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, 4.5 § lagen (1982:963) om rymdverksamhet, 5.51 a § jaktlagen (1987:259), 6.17 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon, 7.49 § fiskelagen (1993:787), 8.5 § lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget , 9.6 § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, 10.9 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet, 11.13 kap. 11 § luftfartslagen (2010:500), 12.17 kap. 2 § radio- och tv-lagen (2010:696), 13.2 § lagen (2012:179) om straff för olovlig befattning med klusterammunition, och