prop · H90374 · 2021-12-20 00:00:00 — Därutöver infördes kompletterande regler av näringsrättslig art för att säkerställa att den lagstadgade återköps- och flytträtten får genomslag på marknaden (se prop. 2006/07:26). Dessa regler innebär att om försäk- ringen omfattas av återköps- och flytträtten, ska försäkringsgivaren se till att detta och de närmare villkoren för återköpet eller flytten framgår av försäkringsavtalet (4 kap. 17 a § FRL). Om en försäkringstagare vill flytta försäkringen till ett annat försäkringsföretag, ska det företag från vilket försäkringens värde flyttas överföra värdet och de uppgifter om försäkringen som behövs till det andra företaget (4 kap. 17 b § FRL). Rätten till återbäring vid återköp eller flytt ska bestämmas enligt samma fördelning och principer som skulle ha gällt för försäkrings- fall (se 11 kap. 18 §, 12 kap. 69 § och 13 kap. 23 § FRL). från denna huvudprincip kan dock vara försvarlig med hänsyn till det kvar- varande försäkringstagarkollektivets rätt till återbäring eller försäkrings- företagets ekonomiska situation. Vidare infördes regler om vilka kostnader som ska få ligga till grund för avgifter vid återköp och flytt. infördes ytterligare regler i syfte att effektivisera möjligheterna till återköp och flytt av livförsäkringar (prop. 2018/19:124). Genom ändringar i försäkringsrörelselagen förtydligades vilka kostnader försäkringsföretag ska få beakta när de fastställer avgifter vid återköp och flytt (4 kap. 17 c § FRL). Därutöver gjordes ändringar i bl.a. inkomst- skattelagen som innebär att hela värdet i en eller flera pensionsförsäkringar får flyttas till en annan pensionsförsäkring med samma person som försäkrad, utan några beskattningskonsekvenser (58 kap. 18 §). gäller särskilda begränsningar av försäkrings- företagens möjligheter att ta ut avgifter vid återköp eller flytt av fond- och depåförsäkringar (prop. 2020/21:33). Avgiften får bara avse ett försäk- ringsföretags direkta kostnader för den administrativa hanteringen av återköpet eller flytten. Avgiftsuttaget får därmed inte omfatta kvarstående Avgiften får högst uppgå till ett belopp som mot- svarar 0,0127 prisbasbelopp (ca ). värde uppgår till högst ett prisbasbelopp () får dock Prop. 2021/22:74 försäkringsföretaget inte ta ut någon avgift alls för återköpet eller flytten. Avgiftsregleringen gäller i fråga om försäkringsavtal som har ingåtts efter Som anges i avsnitt 4.2 är det i fråga om tjänstepensionsförsäkring vanligen arbetsgivaren som är försäkringstagare och arbetstagaren som är försäkrad. Den lagstadgade rätten till återköp och flytt tillkommer i dessa fall arbetsgivaren i egenskap av försäkringstagare. Den civilrättsliga regleringen i försäkringsavtalslagen är även tillämplig på de avtal som tjänstepensionsföretag ingår (se prop. 2018/19:158 s. 478). Tjänstepensionsföretag ska dessutom tillämpa försäkringsrörelselagens regler om återköp och flytt (4 kap. 8 och 9 §§ lagen om tjänstepensionsföretag). Det som anges ovan om försäkringsföretag avser i dessa fall tjänstepensionsföretag. 5En utvidgad rätt till återköp och flytt av fond- och depåförsäkring Regeringens förslag: Den lagstadgade rätten till återköp och överföring ska gälla för försäkringsavtal där försäkringstagarna eller andra ersättningsberättigade bär placeringsrisken oavsett när ett avtal har ingåtts. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot (), , Svensk Försäkring (till vars yttrande ansluter sig) och betonar att de principiellt är emot retroaktiv lagstiftning och att det som huvudregel bör undvikas. De anser dock att fördelarna med förslaget överväger nackdelarna med retroaktiv lagstiftning i det här specifika fallet. Svensk Försäkring anser att det bör utredas vilken dispositionsrätt den försäkrade kan få. anser att kravet på före detta arbetsgivares underskrift bör tas bort eftersom det utgör ett hinder i flyttprocessen. Även FOLIV framför att dagens regelverk skapar en inlåsningseffekt för den försäkrade. Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM) anser att flytträtten för premiebestämd tjänstepension bör utvidgas, oavsett om den är kollektivavtalad eller individuell och att detta i vart fall bör gälla för fribrevslagda försäkringar. Enligt finns det anledning att utreda hur skyddet för spararna kan stärkas även på marknaden för traditionella livförsäkringar. Företaget anser även att det bör etableras en central infrastruktur som kan administrera en branschgemensam digital och automatiserad process för pensionsflytt. Skälen för regeringens förslag tillkännagivande och retroaktiv lagstiftning Enligt tillkännagivande (bet. 2019/20:FiU14 punkt 2, rskr. 2019/20:28) bör fond- och depåförsäkringar tecknade före omfattas av motsvarande flytträtt som försäkringar tecknade därefter, om inte avgörande skäl talar mot detta. Det bör inledningsvis betonas att tillkännagivandet inte avser en ändring av de grundläggande villkoren för återköps- och flytträtt enligt försäkringsavtalslagen (se avsnitt 4.6). Den fråga som behandlas i denna proposition är i stället om den gällande rätten till återköp och flytt ska tillämpas oavsett när ett fond- eller depåförsäkringsavtal har ingåtts. Frågor som avser den försäkrades dispositionsrätt, kollektivavtalad tjänstepension och traditionell livförsäkring, och som berörs av några remissinstanser, ryms således inte inom ramen för detta lagstiftningsärende. De frågorna behandlas därför inte vidare i denna proposition. Detsamma gäller det som anför om en branschgemensam digital och automatiserad process för pensionsflytt. Som framgår av avsnitt 4.6 omfattar den lagstadgade återköps- och flytträtten endast individuella personförsäkringar med sparmoment som har tecknats efter (i fråga om återköp) respektive (i fråga om flytt). En utvidgning av den lagstadgade återköps- och flytträtten i enlighet med tillkännagivande skulle alltså innebära att lagstiftningen får en retroaktiv verkan, vilket får konsekvenser för vissa redan ingångna fond- och depåförsäkringsavtal. I svensk rätt finns inte något allmänt förbud mot retroaktiv lagstiftning vid sidan av de straffrättsliga och skatterättsliga områdena. Det har dock i flera sammanhang uttalats att försiktighet är påkallad när det gäller att införa regler med retroaktiv verkan och att sådan lagstiftning som huvudregel bör undvikas på det förmögenhetsrättsliga området, om inte tungt vägande skäl motiverar avsteg från den grundsatsen. Lagstiftaren måste därför noggrant pröva sådana frågor och sträva efter den lösning på problemen som bäst tillgodoser såväl enskilda personers och företags rättsskydd som det samhällsintresse som kan vara skäl för ett avsteg från huvudregeln (se fri- och rättighetsutrednings betänkande Medborgerliga fri- och rättigheter [SOU 1975:75] s. 158 f. och KU 1974:60, jfr även prop. 2003/04:5). Grundsatsen att ny civilrättslig lagstiftning inte bör ges tillämpning på redan ingångna avtal gäller självfallet som utgångspunkt även i frågan om en utvidgad flytträtt för fond- och depåförsäkringar. Ingrepp i fond- och depåförsäkringsavtal där parterna inte har avtalat om återköps- och flytträtt bör därför komma i fråga endast om det finns tungt vägande skäl för det, t.ex. från konsumentsynpunkt (jfr prop. 1975/76:81 s. 149 och prop. 1992/93:56 s. 56). Som framhållits i flera tidigare lagstiftningsärenden finns ett starkt konsumentskyddsintresse, främst i betydelsen konsumentnytta, av att kunna återköpa och flytta ett försäkringssparande (se t.ex. betänkande Förstärkt försäkringstagarskydd [SOU 2012:64] s. 411 f. och prop. 2006/07:26 s. 26). Med konsument avses här den enskilda individ på vars liv en försäkring har tecknats, dvs. I det följande används däremot begreppet försäkringstagare i stället för den försäkrade, eftersom det är försäkringstagaren som kan omfattas av återköps- och flytträtt. Det bör dock noteras att i tjänstepensionssammanhang är det vanligen arbetsgivaren som är försäkringstagare och arbetstagaren som är försäkrad (se avsnitten 4.2 och 4.6). Det starka konsumentskyddsintresset beror främst på att de aktuella försäkringsavtalen ofta löper under en mycket och i regel syftar till ett långsiktigt sparande och att trygga en framtida försörjning. Sparandet fyller därmed en viktig funktion, inte bara för försäkringstagarna, utan även för samhället i stort. Det är viktigt att marknaden för försäkringssparande fungerar väl och att den präglas av ett högt konsumentskydd. En grundläggande förutsättning för ett gott konsumentskydd bör vara att konsumenter har en rimlig möjlighet att flytta sitt sparkapital om deras personliga förutsättningar ändras eller om de inte är nöjda med de tjänster eller produkter som försäkringsföretagen tillhandahåller. Vidare kan det finnas behov av att samla sparandet i ett försäkringsföretag. Möjligheten till flytt bidrar till konkurrens, stärker konsumenternas ställning i förhållande till försäkringsföretagen och skapar incitament för företagen att agera utifrån kundernas intressen. Återköps- och flytträtten spelar därmed en mycket viktig roll när det gäller att säkerställa ett högt konsumentskydd på marknaden för försäkringssparande. Utifrån ett konsumentperspektiv är det angeläget att försäkringstagare med redan gällande avtal erbjuds samma valfrihet som vid nyteckning. Av de ca 1,4 miljoner fond- och depåförsäkringar som är tecknade före saknar dock fortfarande ca 500 000 försäkringar återköps- eller flytträtt (se vidare avsnitt 9). Det sammanlagda försäkringskapitalet i de försäkringsavtalen är ca . Som framgår ovan får dessa avtal betraktas som unika i förhållande till andra avtal som upprättas mellan konsumenter och företag. Det är svårt att hitta några andra avtalsformer där en konsument kan bli uppbunden mot ett företag. Det kan handla om avtal som löper över flera decennier och där konsumenten har betydande sparmedel hos det företag som han eller hon en gång valt. Med hänsyn till det starka konsumentskyddsintresse som finns att kunna återköpa och flytta försäkringssparande får nämnda förhållanden anses utgöra tungt vägande skäl för ett införande av en retroaktiv återköps- och flytträtt för dessa avtal. Till saken hör också att försäkringstagarna inte hade någon möjlighet att kräva att flytträtt skrevs in i avtalet, eftersom den skatterättsliga lagstiftningen i realiteten förhindrade en flytt. Att flytträtt saknas för vissa äldre försäkringsavtal är alltså inte primärt en konsekvens av villkor i försäkringsavtalet som försäkringstagare och försäkringsföretag förhandlat fram i samband med avtalets tecknande, utan en följd av de begränsningar avseende flytt som fanns i lagstiftningen när avtalet tecknades. Det torde därför kunna hävdas att ett införande av en lagstadgad retroaktiv flytträtt inte kan ses som ett direkt ingrepp i avtalsfriheten, då det med anledning av lagstiftningen på området inte tidigare funnits någon reell valfrihet på området. Bedömningen av om det är befogat med en utvidgad återköps- och flytträtt för fond- och depåförsäkringar måste dock även utgå från en djupare analys av de rättsförhållanden som lagstiftningen ska ingripa i. 2021/22:74 det även beaktas vilka konsekvenser en utvidgad återköps- och flytträtt skulle få för berörda företag och försäkringstagarna, framför allt de som inte väljer att utnyttja möjligheten till återköp eller flytt. Som nämns i avsnitt 3 har på uppdrag av regeringen kartlagt tänkbara konsekvenser av en utvidgad rätt till återköp och flytt av individuella fond- och depåförsäkringar. I framkommer bl.a. att en utvidgning skulle påverka vissa försäkringsföretags finansiella ställning negativt. Det gäller framför allt ett fåtal företag som innehar majoriteten av de fond- och depåförsäkringsavtal som saknar återköps- eller flytträtt. Inget av företagen bedömer dock att påverkan skulle bli så stor att kapitalkraven inte skulle uppfyllas. I rapporten anges vidare att en utvidgning sannolikt även skulle få konsekvenser för de försäkringsmedlare som varit delaktiga i distributionen av försäkringarna och som avtalat om löpande ersättning från försäkringsföretagen (se även avsnitt 4.5). Det framkommer dock inte att de berörda försäkringsförmedlarna skulle påverkas i en sådan omfattning att de inte skulle kunna hantera konsekvenserna. När det gäller tänkbara konsekvenser för försäkringstagarkollektivet bör det som utgångspunkt framhållas att fond- och depåförsäkringar i grunden är individualiserade försäkringsprodukter. Produkterna kännetecknas av att det är försäkringstagaren eller någon annan ersättningsberättigad som väljer hur premierna ska placeras och som bär placeringsrisken. Försäkringens värde är kopplat till värdet på de fondandelar eller andra tillgångar som den enskilde har valt. Försäkringsföretaget ger därmed i normalfallet inga garantier om utbetalningarnas storlek och ansvarar inte heller för förvaltningen av kapitalet (se även avsnitt 4.3). Det kollektiva inslaget i fond- och depåförsäkring är därmed begränsat. Av framgår att en utvidgning av återköps- och flytträtten inte bedöms få några andra väsentliga konsekvenser för kvarvarande försäkringstagarkollektiv än att försäkringsavgifterna riskerar att höjas. Den risken bedöms dock vara låg. Enligt rapporten kommer inte heller övriga villkor i de försäkringar som inte kan återköpas eller flyttas att påverkas av en utvidgning. Tungt vägande skäl motiverar retroaktiv lagstiftning Sammanfattningsvis kan konstateras att det i inte framkommer några avgörande skäl som talar emot att en utvidgning sker av återköps- och flytträtten för fond- och depåförsäkringar i enlighet med tillkännagivande. Med hänsyn till det starka konsumentskyddsintresset av att kunna återköpa och flytta försäkringssparande anser regeringen att det i detta fall sammantaget får anses föreligga sådana tungt vägande skäl som motiverar retroaktiv lagstiftning. Den lagstadgade återköps- och flytträtten bör således utvidgas till att omfatta fond- eller depåförsäkringsavtal, oavsett när i tiden avtalet har ingåtts. Avgifter vid återköp och flytt Regeringens förslag: Bestämmelserna om försäkringsföretags avgifter vid återköp eller överföring i fråga om försäkringar där försäkrings- tagarna eller andra ersättningsberättigade bär placeringsrisken ska tillämpas även för sådana försäkringsavtal som har ingåtts före den Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att en högre avgift bör tillåtas för att möta de kostnader som en flytt innebär för försäkringsföretagen. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5 föreslås att den lagstadgade återköps- och flytträtten ska utvidgas till att omfatta fond- och depå- försäkringar oavsett när försäkringsavtalet har ingåtts. tagare ska kunna använda sin återköps- och flytträtt på ett effektivt sätt är det viktigt att även reglera försäkringsföretagens möjligheter att ta ut avgifter vid återköp och flytt. Det finns annars en risk att höga avgifter leder till att den lagstadgade återköps- och flytträtten i praktiken sätts ur Den inlåsning av konsumenter som höga avgiftsnivåer medför häm- mar också konkurrensen mellan försäkringsföretagen, vilket riskerar att leda till både högre priser och ett minskat och sämre utbud av produkter och tjänster (jfr prop. 2018/19:124 s. 30–33). infördes särskilda regler i försäkringsrörelselagen om avgifter vid återköp och flytt av individuella fond- och depåförsäkringar 2020/21:33, bet. 2020/21:FiU16, rskr. 2020/21:188). bestämmelserna får ett försäkringsföretags avgift vid återköp eller flytt av fond- och depåförsäkringar bara avse företagets direkta kostnader för den administrativa hanteringen av återköpet eller flytten (4 kap. 17 c § tredje stycket FRL). Avgiften får högst uppgå till ett belopp som motsvarar 0,0127 prisbasbelopp (ca ). uppgår till högst ett prisbasbelopp () får försäkrings- företaget inte ta ut någon avgift. Att återköps- eller flyttavgiften bara får avse direkta kostnader för administrativ hantering innebär att försäkrings- företagets avgiftsuttag inte får omfatta kvarstående anskaffningskostnader, kostnader som uppkommit i samband med försäkringsavtalets ingående och som inte hunnit amorteras för återköpet eller Det kan exempelvis vara fråga om provision till försäkrings- förmedlare eller lön till egna anställda (se avsnitt 4.5 om distribution av Den nu gällande avgiftsregleringen omfattar fond- och depåförsäkrings- avtal som har ingåtts efter , dvs. omfattats av lagstadgad flytträtt. Eftersom det i denna proposition föreslås att den lagstadgade återköps- och flytträtten ska ändras till att gälla oavsett när ett fond- eller depåförsäkringsavtal har ingåtts, bör tillämpnings- området för avgiftsregleringen utvidgas på motsvarande sätt. konsumentsskyddsintresset av avgiftsbegränsningar som motiverade den reglering som införts gör sig nämligen gällande i lika hög grad i fråga om återköp och flytt av äldre fond- och depåförsäkringar (jfr samma 2021/22:74 prop. 16–21 och 26 f.). Utifrån ett konsumentperspektiv är det också av vikt att avgiftsreglerna inte skiljer sig åt beroende på när ett avtal har ingåtts. I sammanhanget bör det även framhållas att förslagen i denna proposition omfattar äldre försäkringsavtal. För dessa avtal bör det i de flesta fall inte längre finnas några kvarstående anskaffningskostnader. Regeringen bedömer, till skillnad från FOLIV, att ett återköp eller en flytt vanligen kan antas medföra bara begränsade kostnader för försäkringsföretaget. Kvarvarande försäkringstagarkollektiv bör därför inte drabbas i någon nämnvärd utsträckning av övervältrade kostnader som är hänförliga till försäkringstagare som väljer att återköpa eller flytta sin försäkring (se även avsnitt 9). Sammantaget anser regeringen att bestämmelserna i försäkringsrörelselagen om avgifter vid återköp eller överföring i fråga om försäkringar där försäkringstagarna eller andra ersättningsberättigade bär placeringsrisken bör gälla även beträffande sådana försäkringsavtal som har ingåtts före . Justeringar i årsredovisningslagen och i lagen om årsredovisning i Regeringens förslag: Felaktiga hänvisningar till lagen om årsredo- visning i försäkringsföretag i den lagen och i årsredovisningslagen ska Promemorian behandlar inte frågan. Remissinstanserna tar inte upp frågan. Skälen för regeringens förslag: I 1 kap. 2 § första stycket och 9 kap. 1 § andra stycket årsredovisningslagen (1995:1554) finns en hänvisning till 1 kap. 1 § andra stycket lagen om årsredovisning i försäkringsföretag (1995:1560). Detsamma gäller för 7 kap. 1 § lagen om årsredovisning i I 4 kap. 1 § andra stycket lagen om årsredovisning i försäkringsföretag finns en hänvisning till 1 kap. 1 § tredje stycket lagen om årsredovisning i försäkringsföretag. Genom en tidigare ändring av 1 kap. 1 § lagen om årsredovisning i försäkringsföretag infördes ett nytt andra stycke i den aktuella paragrafen 2018/19:158, bet. 2019/20:FiU12, rskr. 2019/20:27). ende följdändrades inte hänvisningarna i 1 kap. 2 § andra stycket och 9 kap. 1 § första stycket årsredovisningslagen. Det gjordes inte heller för hänvisningarna i 1 kap. 4 § andra stycket och 7 kap. 1 § lagen om årsredo- visning i försäkringsföretag. På grund av detta innehåller de aktuella be- stämmelserna i årsredovisningslagen och 7 kap. 1 § lagen om årsredovis- ning i försäkringsföretag felaktiga hänvisningar till 1 kap. 1 § andra stycket lagen om årsredovisning i försäkringsföretag. I 1 kap. 4 § lagen om årsredovisning i försäkringsföretag är följden att bestämmelsen felaktigt hänvisar till 1 kap. 1 § tredje stycket lagen om årsredovisning i försäk- Detta bör nu rättas till genom att korrekta hänvisningar införs i de aktuella bestämmelserna. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att lagändringarna träder i kraft . bör berörda företag få tillräckligt med tid för att göra de anpassningar som är nödvändiga med anledning av förslagen. Lagändringarna bör därför träda i kraft . Regeringens bedömning: Den föreslagna utvidgningen av rätten till återköp och flytt av fond- och depåförsäkringar innebär att det stora flertalet av de försäkringstagare som saknar en sådan rätt får möjlighet att byta försäkringsgivare eller få sin försäkring återköpt. En ökad rörlighet på marknaden kommer att leda till en förbättrad konkurrenssituation som kan medföra lägre priser och bättre utbud av produkter och tjänster. Risken för höjda försäkringsavgifter bedöms vara låg. Förslagen kommer att påverka vissa försäkringsföretags finansiella ställning negativt. Det gäller framför allt ett fåtal företag som innehar majoriteten av de fond- och depåförsäkringsavtal som saknar återköps- eller flytträtt. Förslagen väntas få begränsade konsekvenser för distributionen av försäkringar. Förslagen medför inte ökade kostnader eller ökad arbetsbelastning för domstolarna, eller . Eventuella merkostnader för domstolarna och myndigheterna bör hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. anser att promemorian inte uppfyller kraven i förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Enligt har konsekvensanalysen brister när det gäller redovisningen av alternativa lösningar och berörda företag utifrån storlek. Även redovisningen av förslagens konsekvenser för berörda företag bedöms vara bristfällig, framför allt i fråga om påverkan på företagens kostnader och verksamhet. anser också att redovisningen av särskilda hänsyn till små företag vid reglernas utformning är bristfällig. Svensk Försäkring anser att konsekvensanalysen är allmänt hållen i den del som rör marknaden för individuell tjänstepension, där förslaget om utvidgad flytträtt får störst effekt. Enligt branschorganisationen är det önskvärt att belysa konsekvenserna för arbetsgivare och anställda i större utsträckning mot bakgrund av deras olika roller i flyttprocessen och de utmaningar som finns i den praktiska flytthanteringen. Svensk Försäkring påpekar även att det inte är självklart att ökad rörlighet på försäkringsmarknaden medför både lägre priser och bättre utbud i en konkurrenssituation som fokuserar enbart på avgifter och inte uppmärksammar andra faktorer av betydelse för konsumentens val av försäkring. Svenska försäkringsförmedlares förening (SFM), till vars yttrande ansluter sig, och () efterfrågar en fördjupad analys av kostnaderna för försäkringsföretagen. SFM anser att försiktighet är påkallad när det gäller gemensamma slutsatser om förslagens effekter för försäkringsföretagen och deras kunder givet de olika förutsättningar som företagen ägs och drivs utifrån. Enligt SFM finns en risk att effekterna på försäkringstagarnas kostnader underskattas. SFM påpekar också att slutsatsen om låg risk för avgiftshöjningar inte är underbyggd. Även om avgifter inte höjs kan framtida avgiftssänkningar utebli för att öka kostnadstäckningen. FOLIV påpekar att om ett försäkringsföretag får ett stort utflöde av kunder kommer det att skapa en obalans som påverkar solvensgraden. Denna obalans kommer de kvarvarande försäkringstagarna behöva täcka. Att vältra över kostnader på dessa kan inte anses vara konsumentskyddande. Även påpekar att det saknas en närmare analys av den faktiska effekten av en minskning av försäkringsföretagens solvenskvot. FOLIV efterfrågar en fördjupad analys av hur förslagen kan påverka försäkringsförmedlare. FOLIV anser att det bör beaktas att mindre försäkringsförmedlare kan komma i kläm om de har löpande ersättning för skötsel och administration av sina kunders försäkringar. SFM ifrågasätter bedömningen att förslagen får begränsade konsekvenser för försäkringsdistributionen.