prop · H9035 · 2021-09-21 00:00:00 — Av 19 kap. 22 § , 19 kap. 22 § LUF och 15 kap. 16 § LUFS följer vidare att en upphandlande myndighet eller enhet ska pröva alla anbuds- ansökningar och anbud som har kommit in i rätt tid, om inte leverantören ska uteslutas från deltagande i upphandlingen. I motsats till bedömer regeringen att det av förenklingsskäl inte finns anledning att ta in en särskild bestämmelse om att upphandlande myndigheter och enheter inte får ta del av innehållet i anbudsansökningar och anbud förrän tidsfristen gått ut i det nya icke- direktivstyrda regelverket. De bestämmelser som redan föreslås i regelver- ket, i kombination med de grundläggande principerna, får anses ge tillräck- lig insyn i upphandlingsförfarandet för att möjliggöra den tillsyn som be- hövs i arbetet mot korruption. Det nya icke-direktivstyrda regelverket bör inte heller, såsom tycker, innehålla en motsva- righet till de nuvarande nationella bestämmelserna om öppnande av anbud. Regeringen instämmer således, liksom bl.a. och Stock- 2021/22:5 holms kommun, i utredningens bedömning att de ovan nämnda detaljerade bestämmelserna om öppnande och prövning av anbudsansökningar och anbud inte bör tas in i det nya icke-direktivstyrda regelverket. Användande av tilldelningskriterier vid tilldelning av kontrakt I 19 kap. 24–26 §§ och 19 kap. 24–26 §§ LUF finns bestämmelser om tilldelning av kontrakt. Dessa innebär bl.a. att en upphandlande myn- dighet eller enhet ska tilldela den leverantör ett kontrakt vars anbud är det ekonomiskt mest fördelaktiga för myndigheten eller enheten, och att detta ska utvärderas på någon av grunderna bästa förhållandet mellan pris och kvalitet, kostnad eller pris. När grunden för utvärdering är bästa förhållan- det mellan pris och kvalitet, ska tilldelningskriterierna viktas inbördes eller, om det inte kan ske, anges i prioritetsordning. Av 15 kap. 18 § LUFS framgår bl.a. en upphandlande myndighet eller enhet ska anta antingen det anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga eller det anbud som har lägst pris. Det framgår vidare att den upphandlande myndigheten eller en- heten antingen ska ange hur de olika kriterierna viktas vid bedömningen av vilket anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga eller ange krite- rierna i fallande prioritetsordning. De ovan nämnda bestämmelserna kan jämföras med bestämmelserna i lagen om upphandling av koncessioner. I 15 kap. , som reglerar icke- direktivstyrd upphandling, finns inga motsvarande bestämmelser. Av de direktivstyrda bestämmelserna i 13 kap. 1 § framgår att en upphand- lande myndighet eller enhet ska tilldela en koncession med användning av tilldelningskriterier som är förenliga med de grundläggande principerna för upphandling. Tilldelningskriterierna ska vidare ha anknytning till det som ska anskaffas och säkerställa att anbuden bedöms i konkurrens med varandra i syfte att fastställa allmänna ekonomiska fördelar för myndig- heten eller enheten. De ska inte heller ger myndigheten eller enheten obe- gränsad valfrihet. Tilldelningskriterierna ska göra det möjligt för myndig- heten eller enheten att effektivt kontrollera de uppgifter som leverantörer- na lämnar. Enligt utredningen utgör bestämmelserna i 13 kap. 1 § en bra sammanfattning av de viktigaste krav som har ställts upp i EU-dom- stolens praxis . Regeringen delar utredningens bedömning att tilldelningskriterierna har grundläggande betydelse i en upphandling. Liksom utredningen konstater- ar ligger det emellertid i sakens natur att en upphandlande myndighet eller enhet måste använda sig av något eller några kriterier för att kunna jämföra inkomna anbud och välja ut det bästa anbudet. De krav för tilldelningskri- terier som gäller enligt 13 kap. 1 § följer vidare ytterst av de grund- läggande principerna för upphandling. Det centrala är i detta avseende att den upphandlande myndigheten eller enheten anger i upphandlingsdoku- menten vilka tilldelningskriterier som används i upphandlingen och att dessa är förenliga med de grundläggande principerna (se avsnitt 7.1 och 7.4). Liksom påpekar skulle förslaget att inte införa några särskilda tilldelningskriterier ge de upphandlande myndigheterna och enheterna större flexibilitet, även om det inledningsvis kan innebära viss osäkerhet för var gränserna går för hur tilldelningskriterierna får utfor- mas utan att strida mot de grundläggande principerna för upphandling. det gäller kommuns önskemål om förtydligande av dessa gräns- Prop. 2021/22:5 er anser regeringen att detta är en fråga som bör överlämnas åt rättstillämp- ningen att tydliggöra. Viss vägledning kan emellertid hämtas från de direk- tivstyrda reglerna om tilldelningskriterier i lagen om upphandling av kon- cessioner. Så länge de grundläggande principerna beaktas bör en myndig- het eller enhet dessutom kunna motivera valet av tilldelningskriterier vid en eventuell överprövning. Regeringen delar bedömning att det inte är lämpligt att det endast framgår av förordning att tilldelningskriterier och dess viktning eller prioritetsordning ska framgå av upphandlingsdokumenten. I avsnitt 7.4 föreslås därför att upphandlings- dokumentens innehåll ska regleras i lag. Av den aktuella bestämmelsen ska framgå att upphandlingsdokumenten bl.a. ska innehålla uppgifter om vilka tilldelningskriterier som används samt deras viktning eller prioritets- ordning. Detta motsvarar de uppgifter som föreslår att en ny bestämmelse om tilldelning av kontrakt ska ange. I motsats till bl.a. Sveri- ges advokatsamfund anser regeringen att detta även innebär att det saknas behov av ytterligare bestämmelser utifrån ett förutsebarhetsperspektiv. Mot denna bakgrund instämmer regeringen alltså, liksom bl.a. Konkur- rensverket och , i utredningens bedömning att det inte bör införas några särskilda bestämmelser om tilldelningskriterier i det nya icke-direktivstyrda regelverket. Av 4 kap. 19 § och 4 kap. 17 § LUF framgår alla hänvisningar till nomenklatur inom ramen för en upphandling enligt lagarna ska göras gen- om användning av den terminologi som fastställs i den s.k. CPV-förord- ningen. Detta gäller även enligt det nuvarande icke-direktivstyrda regel- verket (se hänvisningarna i nuvarande 19 kap. 2 § och 19 kap. 2 § LUF). CPV-nomenklaturen standardiserar de referenser som upphandlan- de myndigheter och enheter ska använda för att beskriva föremålet för upphandlingen (skäl 3 i CPV-förordningen). Syftet med att ha en gemen- sam nomenklatur är att öka tillgängligheten och öppenheten för leverantör- erna. Koderna har alltså inte någon rättslig verkan i sig, utan är endast ett hjälpmedel för att korrekt kunna identifiera vilka varor, tjänster och bygg- entreprenader som avses (prop. 2015/16:195 del 1 s. 463–464). Regeringen har gjort bedömningen att mer detaljerade bestäm- melser om innehållet i annonser bör regleras i förordning (prop. 2018/19:142 s. 22–25). gäller att en annons om icke-direktivstyrd upphandling ska innehålla information om vad som ska upphandlas samt huvudsaklig CPV-kod och tilläggskod för CPV (se 14 § 4 upphandlingsförordningen). I avsnitt 7.3 har bedömningen gjorts att det närmare innehållet i annonser även fortsättningsvis bör regleras i förord- ning. Mot denna bakgrund delar regeringen, i motsats till bl.a. Konkur- rensverket och , utredningens bedömning att det inte behövs någon särskild lagregel i det nya icke-direktivstyrda regelverket som innebär att alla hänvisningar till nomenklatur inom ramen för en upphandling ska göras genom användning av CPV-koder. Regeringens förslag: Projekttävlingar ska även fortsättningsvis få anordnas enligt det icke-direktivstyrda regelverket i lagen om offentlig upphandling och lagen om upphandling inom försörjningssektorerna. Projekttävlingar ska även få anordnas för sociala tjänster och andra särskilda tjänster när värdet av projekttävlingen överstiger det tröskel- värde som gäller för sådana tjänster. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens, men har en annan redaktionell utformning. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser, däribland , och , yttrar sig i denna del. Samtliga remissinstanser som yttrar sig tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag De särskilda bestämmelserna om projekttävlingar Vid genomförandet av upphandlingsdirektiv ansåg Lagrådet att en projekttävling som syftar till att den upphandlande myndigheten eller enheten ska förvärva en ritning uppfyller alla faktiska krav på en upphand- ling. Lagrådets uppfattning var därför att projekttävlingar inte behöver be- handlas som en separat företeelse vid sidan om upphandlingar utan utgör en form av tjänsteupphandling (prop. 2015/16:195 del 4 s. 1023). Rege- ringen delade inte Lagrådets uppfattning om hur upphandling ska definier- as och ansåg redan av det skälet att det fanns anledning att även fortsätt- ningsvis reglera projekttävlingar som en separat företeelse vid sidan av upphandlingar. Regeringen delade förvisso Lagrådets uppfattning såtill- vida att den projekttävling som anordnas i syfte att ett tjänstekontrakt ska tilldelas kan sägas omfattas av begreppet upphandling. Det finns emeller- tid även en form av projekttävling som omfattas av direktivets bestämmel- ser men som inte syftar till att ett tjänstekontrakt ska tilldelas. Regeringen ansåg att sådana projekttävlingar inte utan vidare kan anses utgöra en upp- handling. Regeringen konstaterade att projekttävlingar därutöver är be- handlade separat i direktiven och av systematiska skäl även bör behandlas på motsvarande sätt i lagstiftningen (prop. 2015/16:195 del 1 s. 323). Enligt 1 kap. 2 § andra stycket och 1 kap. 2 § andra stycket LUF gäller lagarna även när en upphandlande myndighet eller enhet anordnar en projekttävling. Med projekttävling avses en tävling som är öppen för alla och som anordnas av myndigheten eller enheten i syfte att förvärva en ritning eller en projektbeskrivning som en jury utsett till vinnande bidrag (1 kap. 19 § och 1 kap. 18 § LUF). Av 6 kap. 19 § och 6 kap. 12 § LUF framgår att myndigheten eller enheten får använda ett förhandlat förfarande utan föregående annonsering för upphandling av en tjänst som följer på en projekttävling, om kontraktet enligt tävlingsreglerna ska till- delas vinnaren eller en av vinnarna av tävlingen. Om en tävling har avslut- ats med att fler än en vinnare har utsetts, ska samtliga vinnare inbjudas att delta i förhandlingar. I 18 kap. och 17 kap. LUF finns särskilda be- stämmelser som gäller projekttävlingar som ingår i en upphandling eller innefattar ersättningar till deltagarna eller tävlingspriser. bl.a. urval av deltagare, juryn och dess sammansättning, förfarandet i juryn Prop. 2021/22:5 och juryns beslut. I 1 kap. 4 § andra stycket och 1 kap. 4 § andra stycket LUF anges att om det beräknade värdet av en projekttävling understiger tröskelvärdet eller avser en tjänst av sådant slag som anges i nuvarande bilaga 2 eller bilaga 2 a, ska den genomföras med tillämpning av 19 kap. i respektive lag. Av 5 kap. 16 § och 5 kap. 15 § LUF framgår att värdet av en projekttävling ska uppskattas till summan av sådana ersättningar och täv- lingspriser som kan komma att tilldelas deltagarna samt det beräknade vär- det av de tjänstekontrakt som kan komma att tilldelas vinnaren eller vinnarna i tävlingen. Av nuvarande 19 kap. 1 § och 19 kap. 1 § LUF framgår att det icke-direktivstyrda regelverket gäller för projekttävlingar vars värde be- räknas understiga tillämpligt tröskelvärde i respektive lag. Enligt nuvaran- de 19 kap. 34 § och 19 kap. 34 § LUF gäller vidare de direktivstyrda bestämmelserna i 18 kap. 1 och 3–6 §§ respektive 17 kap. 1 och 3– 6 §§ LUF även vid projekttävlingar vars värde understiger tillämpligt tröskelvärde, om tävlingens värde överstiger direktupphandlingsgränsen. Vid anordnande av projekttävlingar ska vidare nuvarande 19 kap. 7 § i respektive lag, dvs. bestämmelserna om upphandlingsförfaranden, tillämpas. En projekttävling ska även annonseras enligt 9, 11 och 12 §§. Om ett kontrakt enligt tävlingsreglerna ska tilldelas vinnaren eller en av vinnarna, ska vinnaren respektive vinnarna bjudas in att delta i förhandlingar (jfr 6 kap. 19 § och 6 kap. 12 § LUF). Projekttävlingar bör även fortsättningsvis få anordnas enligt det icke- direktivstyrda regelverket Utredningen konstaterar att projekttävlingar används i mycket ringa ut- sträckning. Regeringen delar trots detta, i likhet med bl.a. Upphandlings- myndigheten, utredningens bedömning att projekttävlingar även fortsätt- ningsvis ska få anordnas enligt det nya icke-direktivstyrda regelverket. I det nuvarande regelverket är dock de särskilda bestämmelserna om projekttävling utformade på ett sådant sätt att det framstår som att projekttävlingar inte är möjliga att använda för sociala tjänster och andra särskilda tjänster om värdet av projekttävlingen överstiger tillämpligt tröskelvärde (19 kap. 1 och 34 §§ och 19 kap. 1 och 34 §§ LUF). Regeringen delar utredningens bedömning att det saknas sakliga skäl för en sådan begränsning. Bestämmelserna om projekttävling i det nya regelverket bör således inte innehålla en sådan begränsning. Enligt regeringen bör de direktivstyrda bestämmelserna om tillämp- ningsområde, urval av deltagare, juryn och dess sammansättning, förfaran- det i juryn och juryns beslut även fortsättningsvis vara tillämpliga även vid projekttävlingar enligt det icke-direktivstyrda regelverket (prop. 2015/16:195 del 2 s. 872). En upphandlande myndighet eller enhet bör vi- dare också fortsättningsvis vara skyldig att informera om en projekttävling genom en annons på motsvarande sätt som för andra upphandlingar enligt det icke-direktivstyrda regelverket. Lagrådet anser att lagrådsremissens föreslagna bestämmelser om att en projekttävling ska annonseras och att vinnaren eller vinnarna ska bjudas in att delta i förhandlingar om ett kontrakt ska tilldelas är svårtolkade. 2021/22:5 Lagrådet bör bestämmelserna utformas så att de ger tydligt besked om vil- ka krav som gäller för annonsering av projekttävlingar. Regeringen in- stämmer i Lagrådets uppfattning och anser därför att de aktuella bestäm- melserna bör utformas i närmare överensstämmelse med motsvarande dir- ektivstyrda bestämmelser. Det bör således framgå direkt av bestämmelser- na att en upphandlande myndighet eller enhet ska informera om sin avsikt att anordna en projekttävling genom en annons. Det är vidare inte nödvän- digt att i författningstexten hänvisa till sådana bestämmelser som ändå gäller för alla projekttävlingar och upphandlingar enligt det icke-direktiv- styrda regelverket, t.ex. om att en annons ska publiceras i en annonsdata- bas som är registrerad enligt lagen om upphandlingsstatistik. Det bör slut- ligen, på samma sätt som enligt det direktivstyrda regelverket, framgå direkt av bestämmelserna att det i annonsen om projekttävlingen ska anges om ett kontrakt ska tilldelas vinnaren eller en av vinnarna och att vinnaren eller vinnarna i sådant fall också ska bjudas in att delta i förhandlingar när tävlingen är avslutad. Det följer direkt av hänvisningen till 6 kap. 19 § i 19 a kap. 5 § första stycket 2 och 6 kap. 12 § i 19 a kap. 4 § första stycket 2 LUF att myndigheten eller enheten får ingå ett kontrakt till följd av tävlingen gen- om direktupphandling. Vid tilldelning av ett kontrakt som följer på en pro- jekttävling ska myndigheten eller enheten följa bestämmelserna i 19 a kap. respektive 19 a kap. LUF, bl.a. bestämmelserna om efterannonsering (se författningskommentaren till 19 kap. 26 § i avsnitt 15). 9.1En ny definition av direktupphandling Regeringens förslag: En ny definition av direktupphandling ska inför- as i lagarna. Det ska med direktupphandling avses ett förfarande för tilldelning av kontrakt eller ingående av ramavtal utan krav på att den upphandlande myndigheten eller enheten först ska informera om upp- handlingen genom en annons om anbudsinfordran. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen definierar direktupphandling som upphandling utan obliga- torisk annonsering. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrar sig över förslaget till en ny definition av direktupphandling, bl.a. , Energiföretagen, Region , , och , tillstyrker eller har inget att invända mot det. , som visserligen instämmer i att den föreslagna definitionen återspeglar verkliga förhållanden bättre än den nuvarande, anser att definitionen blir alltför snäv eftersom hela förfarandet för direkt- upphandlingar är oreglerat, inte endast annonseringen. kommun avstyrker förslaget och anser att med direktupphandling bör även i fort- sättningen avses en upphandling utan krav på anbud i viss form. Skälen för regeringens förslag: Såsom utredningen konstaterar är för- Prop. 2021/22:5 farandet vid en direktupphandling i princip helt oreglerat. krav som finns är att kontraktet ska vara skriftligt (1 kap. 15 § , 1 kap. 14 § LUF och 2 kap. 14 § LUFS). Det centrala från upphandlingsrättslig synpunkt, och det som utmärker en direktupphandling i förhållande till an- dra förfaranden i 19 kap. , 19 kap. LUF och 15 kap. LUFS, är emel- lertid att det inte finns något krav på annonsering. Även om nu aktuella förslag till särskilda förfaranderegler om direktupphandlingar innehåller vissa minimikrav (se avsnitt 9.3), är avsaknaden av ett krav på annonsering fortfarande det mest utmärkande draget för förfarandet. Mot denna bak- grund, och till skillnad mot vad kommun anser, bör definitionen av direktupphandling formuleras med beaktande av detta särdrag. Eftersom förfarandet vid en direktupphandling inte föreslås lämnas helt oreglerat finns inte heller någon risk för att en sådan definition, såsom Konkurrens- verket befarar, blir alltför snäv. I linje med utredningens förslag, men med en något mer preciserad lydelse, föreslås således att med direktupphand- ling ska avses ett förfarande för tilldelning av ett kontrakt eller ingående av ett ramavtal utan krav på att den upphandlande myndigheten eller en- heten först ska informera om upphandlingen genom en annons om anbuds- infordran. 9.2När ska direktupphandling få användas? 9.2.1Direktupphandling till låga värden Regeringens förslag: Direktupphandlingsgränserna för varor, tjänster och byggentreprenader (förutom sociala tjänster eller andra särskilda tjänster) ska anges uttryckligen i lagtexten. Direktupphandling enligt lagen om offentlig upphandling ska få an- vändas vid upphandling av varor och tjänster samt byggentreprenader när upphandlingens värde understiger . Detsamma ska gälla enligt lagen om upphandling inom försörjningssektorerna när upp- handlingens värde understiger . Direktupphandling enligt lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet ska få användas om värdet av en upphandling under- stiger . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet föreslås att direktupphandlingsgränsen ska vara . Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrar sig över förslaget om att direktupphandlingsgränserna ska anges i nominella belopp, däribland , kommun, Famna, Konkurrenskom- missionen, , , Region , Region , kommun, , bygg- industrier, och Transportstyrelsen, tillstyrker eller har inget att invända mot det. Flera remissinstanser, bl.a. kom- mun, , Post- 2021/22:5 offentliga inköpare och , avstyrker eller är tveksamma efter- som förslaget innebär att det kommer krävas en lagändring för att justera beloppen, vilket inte ger samma flexibilitet som den nuvarande reglering- en. Region anser att en av regeringen utsedd myndighet ska få mandat att utfärda föreskrifter om nominella belopp. arkitekter anser att bör ha ett tydligt uppdrag att inform- era om gällande tröskelvärden och beloppsgränser för direktupphandling. Remissutfallet i fråga om beloppsgränserna som sådana är blandat. Flera remissinstanser, bl.a. och , tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Många remissinstanser, bl.a. Arbetsförmedlingen, kommun, kommun, Lin- kommun, Region , kommuner och regioner, Statens servicecenter, Svensk kollektivtrafik, och kommun, anser att direktupphandlingsgränserna bör höjas ytterligare. Flera remissinstanser bl.a. Falu kommun och kommuner och regi- oner anser att direktupphandlingsgränsen för byggentreprenader bör höjas ytterligare. Byggherrarna föreslår att gränsen för byggentreprenader be- stäms proportionerligt mot tröskelvärdet, bl.a. för att gynna små och medelstora företag. Energiföretagen anser att direktupphandlingsgränser- na inom försörjningssektorerna bör höjas ytterligare för att frigöra tid och resurser till de större och mer komplicerade upphandlingarna. Flera remissinstanser, bl.a. Företagarna och Svenskt näringsliv, accepterar dag- ens nivåer och vill inte att direktupphandlingsgränserna höjs ytterligare. Som skäl mot höjda direktupphandlingsgränser anförs bl.a. risken för kor- ruption och jäv till följd av bristande transparens och minskad konkurrens till nackdel för små och medelstora företag. Flera remissinstanser, bl.a. och Kommentus, efterfrågar en utvärdering av nuvarande direktupphandlingsgränser. Skälen för regeringens förslag Direktupphandlingsgränsen bör anges i nominella belopp I likhet med vad som redan gäller följer av utredningens förslag till nytt regelverk på det icke-direktivstyrda området att tilldelning av kontrakt eller ingående av ramavtal under vissa belopp ska få ske genom direktupp- handling. Ingen remissinstans invänder mot detta och regeringen gör inte heller någon annan bedömning i denna del. Direktupphandling ska således även i fortsättningen få användas vid upphandlingar till låga värden. Fråg- an är då hur bestämmelserna om direktupphandlingsgränsen ska utformas. Direktupphandlingsgränserna regleras i nuvarande 19 kap. 7 § tredje stycket , 19 kap. 7 § tredje stycket LUF respektive 15 kap. 3 § andra stycket LUFS och anges som en procentandel av tillämpligt tröskelvärde i aktuellt upphandlingsdirektiv. Den lagtekniska lösningen bygger på hän- visningar mellan dels olika kapitel inom respektive upphandlingslag, dels bestämmelser i direktiven och Europeiska kommissionens delegerade för- ordningar om ändring av tröskelvärdena (se avsnitt 4.2 och 4.3.2). Det nu- varande regelverket för direktupphandlingsgränserna är således både kom- plicerat och svårtillgängligt. För att åstadkomma förenkling föreslår utred- ningen att direktupphandlingsgränserna i stället ska anges i nominella be- lopp som framgår direkt av respektive lag. Regeringen instämmer i att en sådan lösning utan tvekan skulle göra lagtexten mer tillgänglig och begrip- lig för såväl jurister som för tillämpare utan djupare juridiska kunskaper. En nackdel med förslaget, som bl.a. kommun och lyfter fram, är dock att det skulle krävas en lagändring för att justera beloppen i takt med att värdet på den svenska kronan förändras eller tröskelvärdena revideras. En lagteknisk lösning som förutsätter lag- ändringar är mindre lämplig ur ett författningsekonomiskt per- spektiv. påpekar är det inte sannolikt att direkt- upphandlingsgränserna kommer justeras lika ofta som tröskelvärdena. Denna brist på flexibilitet skulle kunna leda till att fler upphandlingar kan komma att omfattas av annonseringsplikt jämfört med vad som är fallet . Eftersom möjligheten till direktupphandling utgör en förenkling, skulle förslaget i förlängningen kunna leda till att syftet med det nya regelverket motverkas i denna del. Regeringen anser emellertid, i likhet med utredningen och till skillnad från bl.a. och arkitekter, att fördelarna med nomi- nella belopp som står sig väger tyngre än nackdelarna med att beloppen inte automatiskt följer med tröskelvärdena. Med hänsyn härtill, och med beaktande av det övervägande positiva gensvaret från remissin- stanserna, bör förslaget genomföras. Eftersom beloppen därmed kommer framgå direkt av lagtexten finns inget behov av ytterligare upplysningar om dem i t.ex. en myndighetsföreskrift. Inte heller finns skäl att, som arkitekter föreslår, ge ett särskilt informationsuppdrag till Upp- handlingsmyndigheten i denna del.