prop · H803143 · 2021-03-23 00:00:00 — Regeringens proposition 2020/21:143 Regeringen överlämnar denna proposition till . Regeringen avser att inrätta en ny myndighet, . I propositionen föreslås en ny lag och lagändringar som ska reglera institutets verksamhet. Förslagen i den nya lagen, lagen om , omfattar i huvudsak institutets uppgifter, institutets ledning och hur den ska utses samt institutets organisation i övrigt. Det föreslås ändringar i en bestämmelse i lagen (1994:260) om offentlig anställning som reglerar förutsättningarna för att skilja institutets chef från sin anställning. Det föreslås också ändringar i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som behandlar i vilken omfattning sekretess ska gälla i institutets verksamhet. Den nya lagen föreslås träda i kraft i fråga om de bestämmelser som reglerar institutets styrelse och nomineringen av styrelseledamöter och i övrigt . Lagändringarna föreslås träda i kraft . 2020/21:143 Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om Förslag till lag om ändring i lagen (1994:260) om Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) .................................................. Ärendet och dess beredning ............................................................ Mänskliga rättigheter i ett svenskt perspektiv................................. internationella åtaganden om mänskliga Grundlagsskyddade fri- och rättigheter ............................ åtaganden om mänskliga rättigheter enligt Nationella institutioner för mänskliga rättigheter och Syftet med en institution enligt Parisprinciperna i Konventionen om rättigheter för personer med En institution för mänskliga rättigheter i ............. En ny myndighet för att främja säkerställandet av mänskliga rättigheter i ......................................... Institutet regleras i lag ...................................................... Organisation och arbetets inriktning................ Institutets ledning och institutets chef .............................. Styrelse och direktör........................................ Styrelsens storlek och ledamöternas Nytt uppdrag eller ny anställning .................... Direktören kan skiljas från sin anställning i vissa fall ........................................................ Behandling av personuppgifter och frågor om Behandling av personuppgifter vid Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser.................................. 7.2Sveriges internationella åtaganden om mänskliga 7.3Regering, riksdag och statliga Styrning av statlig förvaltning ......................................... Kommuner och regioner.................................................. Rättigheter för personer med funktionsnedsättning ......... 8.1Förslaget till lag om 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:260) om 8.3Förslaget till ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ............................................... Sammanfattning av promemorian Förslag till en (Ds 2019:4)......................................................... Förteckning över remissinstanserna ................................ Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........ 2020/21:143 1 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om . 2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1994:260) om offentlig anställning. 3.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1Förslag till lag om Härigenom föreskrivs följande. 1 § ska främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i , med utgångspunkt i 1.regeringsformen, tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen, 2.den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, 3.Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och 4.andra för folkrättsligt bindande förpliktelser inom området mänskliga rättigheter. Institutet ska fullgöra de uppgifter som en oberoende nationell mekanism har enligt 33.2 i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. 2 § Institutet ska särskilt 1.följa, undersöka och rapportera om hur de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas, 2.lämna förslag till regeringen om de åtgärder som behövs för att säkerställa de mänskliga rättigheterna, 3.ha kontakter med internationella organisationer och även i övrigt delta iinternationellt samarbete, och 4.främja utbildning, forskning, kompetensutveckling, information och ökad medvetenhet om de mänskliga rättigheterna. Institutet får föreslå för regeringen att folkrättsliga åtaganden utvidgas inom området mänskliga rättigheter. Institutet ska inte pröva enskilda klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna. 3 § Institutet ska lämna en rapport till regeringen om sin verksamhet och sina iakttagelser av utvecklingen inom området mänskliga rättigheter under det närmast föregående kalenderåret. 4 § Institutet bestämmer självt inom ramen för sina uppgifter sin organisation och den närmare inriktningen av sitt arbete. Ledning, anställningar och uppdrag 5 § Institutet leds av en styrelse. 2020/21:143 6 § Direktören är myndighetschef och anställs för . Anställningen ska utlysas och tillsättas efter ett ansökningsförfarande. Direktören ska ha erfarenhet av kvalificerat arbete inom området mänskliga rättigheter. 7 § Styrelsen består av direktören och sju andra ledamöter. De andra ledamöterna utses av regeringen för . Styrelsen utser en ordförande och en vice ordförande bland de ledamöter som utses av regeringen. Regeringen får entlediga en ledamot endast på ledamotens begäran eller om det finns synnerliga skäl. Om en ledamots uppdrag upphör utses en ny ledamot för återstoden av tiden. 8 § Inom styrelsen ska det finnas ledamöter med sakkunskap inom området mänskliga rättigheter och erfarenhet av kvalificerat arbete inom följande verksamhetsområden: 1.det civila samhället, 2.rättsväsendet och advokatverksamhet, och 3.forskningen och högskoleutbildningen. För vart och ett av verksamhetsområdena ska det finnas två ledamöter som har erfarenhet från området. Regeringen ska begära in förslag till ledamöter från 2.Sveriges advokatsamfund, och 3.universiteten och högskolorna. 9 § Den som har varit ledamot av institutets styrelse eller anställd som direktör enligt 6 § får inte utses som styrelseledamot eller anställas som direktör tidigare än efter det att uppdraget eller anställningen upphörde. 10 § Vid institutet ska det finnas ett råd. Rådet ska ge råd och stöd genom att tillföra institutet kunskaper och erfarenheter från det civila samhällets och andra aktörers arbete med mänskliga rättigheter. Rådet utses av styrelsen. Rådet ska ha en bred sammansättning och bestå av minst tio ledamöter. I rådet ska organisationer som företräder personer med funktionsnedsättning finnas representerade. 1.Denna lag träder i kraft i fråga om 5, 7 och 8 §§ och i övrigt . 2.Den första gången styrelseledamöter ska utses ska två ledamöter utses för , två ledamöter för och tre ledamöter för . De två styrelseledamöter som har erfarenhet av kvalificerat arbete inom det civila samhället ska utses för . 3.Bestämmelsen i 8 § tredje stycket 1 tillämpas inte den första gången som styrelseledamöter ska utses. Förslag till lag om ändring i lagen (1994:260) Härigenom föreskrivs att 33 § lagen (1994:260) om offentlig anställning ska ha följande lydelse. anställd för bestämd tid, får han eller chefen för för eller hon skiljas från sin anställning före utgången av , om det bestämd tid, får han eller hon är nödvändigt av hänsyn till verkets skiljas från sin anställning före utgången av , om det är Är chefen för någon annan förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen anställd för bestämd tid, får han eller hon förflyttas till en annan statlig anställning som tillsätts på samma sätt, om det är påkallat av organisatoriska skäl eller annars är nödvändigt av hänsyn till myndighetens bästa. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2015:384. 2020/21:143 2.3 Förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs i fråga om offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) dels att 1 kap. 6 §, 10 kap. 21, 23 och 27 §§ och 33 kap. 5 § ska ha följande lydelse, dels att rubriken till 33 kap. ska lyda ”Sekretess till skydd för enskild hos , , och , m.m.” dels att det ska införas en ny paragraf, 33 kap. 4 a §, och närmast före 33 kap. 4 a § en ny rubrik av följande lydelse. Den femte avdelningen innehåller bestämmelser om sekretess till skydd för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Vissa av dessa bestämmelser tillämpas oavsett i vilket sammanhang uppgiften förekommer (21 kap.). Bestämmelserna i övrigt avser –folkbokföring, delgivning, m.m. (22 kap.), –utbildningsverksamhet, m.m. (23 kap.), –forskning och statistik (24 kap.), –hälso- och sjukvård, m.m. (25 kap.), –socialtjänst, bostadsförmedling, adoption, m.m. (26 kap.), –skatt, tull, m.m. (27 kap.), –socialförsäkring, studiestöd, arbetsmarknad, m.m. (28 kap.), –transporter och andra former av kommunikation (29 kap.), –tillsyn m.m. i fråga om näringslivet (30 kap.), –annan verksamhet med anknytning till näringslivet (31 kap.), –annan tillsyn, granskning, övervakning, m.m. (32 kap.), m.m. (33 kap.), –utsökning och indrivning, skuldsanering, m.m. (34 kap.), –verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott, m.m. (35 kap.), –vissa mål och ärenden hos domstol, vissa fall av medling, rättshjälp m.m. (36 kap.), –utlänningskontroll, , m.m. (37 kap.), –totalförsvar, krisberedskap, m.m. (38 kap.), –personaladministrativ verksamhet (39 kap.), och –övriga myndigheter och verksamheter (40 kap.). 2 Senaste lydelse 2011:864. Sekretessen enligt 25 kap. 1 §, Sekretessen enligt 25 kap. 1 §, 2 § andra stycket och 3–5 §§, 26 2 § andra stycket och 3–5 §§, 26 kap. 1, 3, 4 och 6 §§ samt 33 kap. kap. 1, 3, 4 och 6 §§ samt 33 kap. 2 och 4 a §§ hindrar inte att en uppgiften angår misstanke om brott myndigheten, om uppgiften angår som riktats mot någon som inte har misstanke om brott som riktats mot fyllt och det är fråga om någon som inte har fyllt arton år brott som avses i och det är fråga om brott som avses 1.3, 4 eller 6 kap. , eller 2.lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Om inte annat följer av 19–22 §§ Om inte annat följer av 19–22 §§ får en uppgift som angår misstanke får en uppgift som angår misstanke om ett begånget brott och som är om ett begånget brott och som är sekretessbelagd enligt 24 kap. 2 a sekretessbelagd enligt 24 kap. 2 a eller 8 §, 25 kap. 1 §, 2 § andra eller 8 §, 25 kap. 1 §, 2 § andra stycket eller 3–8 §§, 26 kap. stycket eller 3–8 §§, 26 kap. 1–6 §§, 1–6 §§, 29 kap. 1 §, 31 kap. 1 § 29 kap. 1 §, 31 kap. 1 § första första stycket, 2 eller 12 §, 33 kap. stycket, 2 eller 12 §, 33 kap. 2 eller 2 §, 36 kap. 3 § eller 40 kap. 2 eller 4 a §, 36 kap. 3 § eller 40 kap. 2 5§ lämnas till en åklagar- eller 5 § lämnas till en åklagar- myndighet, , myndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet endast om ingripa mot brottet endast om 1.brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i ett 2.försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , eller 3.försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). Utöver vad som följer av 2, 3, 5 och 15–26 §§ får en sekretessbelagd uppgift lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Senaste lydelse 2014:633. Senaste lydelse 2014:633. Senaste lydelse 2018:220. Första stycket gäller inte i fråga Första stycket gäller inte i fråga om sekretess enligt 24 kap. 2 a och om sekretess enligt 24 kap. 2 a och 8 §§, 25 kap. 1–8 §§, 26 kap. 1–6 8 §§, 25 kap. 1–8 §§, 26 kap. 1–6 §§, 29 kap. 1 och 2 §§, 31 kap. 1 § §§, 29 kap. 1 och 2 §§, 31 kap. 1 § första stycket, 2 och 12 §§, 33 kap. första stycket, 2 och 12 §§, 33 kap. 2 §, 36 kap. 3 § samt 40 kap. 2 och 2 och 4 a §§, 36 kap. 3 § samt 40 kap. 2 och 5 §§. Första stycket gäller inte heller om utlämnandet strider mot lag eller enligt lagen (0000:0000) om för uppgift om en enskilds förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Den tystnadsplikt som följer av Den tystnadsplikt som följer av 2 § inskränker rätten enligt 1 kap. 1 2 och 4 a §§ inskränker rätten enligt och 7 §§ tryckfrihetsförordningen 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihets- och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrande- förordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ frihetsgrundlagen att meddela och dela och offentliggöra uppgifter. Denna lag träder i kraft . 6 Senaste lydelse 2018:1919. Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att inrätta Delegationen för mänskliga rättigheter i . överlämnade delegationen sitt slutbetänkande Ny struktur för skydd av mänskliga rättigheter (SOU 2010:70). Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare. Utredningen antog namnet Utredningen för utvärdering av nationella handlingsplanen för mänskliga rättigheter. överlämnades betänkandet Samlat, genomtänkt och uthålligt? – En utvärdering av regeringens nationella handlingsplan för mänskliga rättigheter 2006–2009 (SOU 2011:29). beslutade regeringen skrivelsen Regeringens strategi för det nationella arbetet med mänskliga rättigheter (skr. 2016/17:29). I skrivelsen gjordes bedömningen att en rättigheter enligt Parisprinciperna bör inrättas i och att bör vara huvudman för en sådan institution. beslutade konstitutionsutskott att ge en utredare i uppdrag att överväga och analysera om det skulle vara lämpligt att den nationella blir en del av ombudsmän () och på vilket sätt det skulle ordnas organisatoriskt. överlämnade utredaren rapporten som IMR? – Utredning som led i beredning av frågan om en svensk rättigheter till (dnr 1214-2016/17). tillkännagav för regeringen att regeringen skyndsamt på nytt ska låta utreda frågan om en rättigheter i (bet. 2017/18:KU6 p. 2, rskr. 2017/18:98). Utskottet anförde att frågan bör utredas vidare med utgångspunkten att institutionen inte bör placeras under . fick en utredare i uppdrag av att biträda i arbetet med att utreda hur en nationell rättigheter kan inrättas (Ku 2018:A). färdigställdes departementspromemorian Förslag till en nationell rättigheter i (Ds 2019:4). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga på regeringens webbplats () och i (A2019/00606). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen har följt Lagrådets synpunkter. Synpunkterna behandlas i avsnitt 5.6.2 och i författningskommentaren. 2020/21:143 4 Mänskliga rättigheter i ett svenskt 4.1Sveriges internationella åtaganden om mänskliga rättigheter Det internationella systemet till skydd för de mänskliga rättigheterna har utvecklats i kölvattnet av och är ett omfattande folkrättsligt regelverk. Utgångspunkten för den moderna folkrättsliga regleringen av mänskliga rättigheter är () allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna . Förklaringen betonar inledningsvis att människans lika och obestridliga rättigheter är grundvalen för frihet, rättvisa och fred i världen och att ringaktning och förakt för de mänskliga rättigheterna har lett till barbariska gärningar som har upprört mänsklighetens samvete. Förklaringen, som till stora delar anses vara sedvanerätt, utgör en gemensam riktlinje för alla folk och nationer i syfte att främja respekten för, och säkerställa tillämpningen av, fri- och rättigheter. Förklaringen har legat till grund för de bindande internationella konventioner som sedermera har antagits. Det handlar bl.a. om den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. Därutöver finns ett antal instrument till skydd för särskilt utsatta individer på områden inom vilka det visat sig finnas ett särskilt skyddsbehov. Till dessa instrument hör bl.a. konventionerna om barnets rättigheter (), om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (CRPD), om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (CEDAW) och om avskaffande av alla former av rasdiskriminering. Till konventionerna finns vanligtvis granskningsorgan knutna och staterna har förbundit sig att låta sig granskas. Dessa organ lämnar rekommendationer om åtgärder till konventionsstaterna baserade på rapporter från den granskade staten och annat underlag. Rekommendationerna är inte rättsligt bindande. De mänskliga rättigheterna reglerar i grunden förhållandet mellan staten och individen. En stat är skyldig att respektera, skydda och tillgodose de mänskliga rättigheterna. Det innebär att staten så långt möjligt måste avhålla sig från att begränsa åtnjutandet av rättigheterna och även vidta åtgärder för att skydda enskilda från kränkningar av rättigheterna. Staten måste också vidta åtgärder för att enskilda ska kunna åtnjuta rättigheterna. Medan vissa rättigheter, t.ex. förbudet mot tortyr, är absoluta i den mening att något ingrepp i rättigheten över huvud taget inte får ske, kan de flesta rättigheter under vissa förutsättningar göras till föremål för inskränkningar. En kränkning av en sådan rättighet sker således först när rättigheten har inskränkts på ett otillåtet sätt. Exempel på rättigheter som under vissa förutsättningar kan inskränkas är yttrandefriheten och rätten till privat- och familjeliv. Det är regering och riksdag som ansvarar för att mänskliga rättigheter förverkligas genom lagstiftning och andra åtgärder. mänskliga rättigheterna sker i praktiken både på nationell, regional och Prop. 2020/21:143 lokal nivå i regioner och kommuner. för mänskliga rättigheter 1993 slog fast att de mänskliga rättigheterna är universella, odelbara och ömsesidigt samverkande. Det innebär att de mänskliga rättigheterna omfattar alla människor, att de olika rättigheterna är beroende av varandra och att ingen enskild rättighet kan anses vara mer betydelsefull än någon annan. är bundet av ovannämnda och ett stort antal andra internationella konventioner om mänskliga rättigheter. I vissa stater blir en internationell konvention automatiskt del av den nationella rätten när staten har tillträtt konventionen. I och många andra stater måste däremot konventionen införlivas med nationell rätt för att den ska bli internrättsligt gällande. I dessa fall kan alltså domstolar och andra myndigheter inte tillämpa konventionsbestämmelserna direkt. I är det endast två konventioner som rör grundläggande fri- och rättigheter som gäller som svensk lag och som därmed kan tillämpas direkt av domstolar och andra myndigheter. Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () gäller som svensk lag enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. gäller som svensk lag enligt lagen (2018:1197) om konvention om barnets rättigheter. 4.2Grundlagsskyddade fri- och rättigheter I regeringsformen slås bl.a. fast att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet (1 kap. 2 § första stycket regeringsformen). Stadgandet ger uttryck för en programförklaring för det allmännas verksamhet och har en utformning som nära knyter an till åtaganden på folkrättens område. Att det finns en koppling mellan de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna och internationella åtaganden om mänskliga rättigheter framgår av den utredning som låg till grund för tillkomsten av regeringsform, fri- och rättighetsutredning. Utredningen strävade efter att genom grundlagsregleringen ge rättigheterna ett skydd som inte låg under konventionsåtaganden. Utredningen föreslog också på flera punkter ett starkare skydd vad gäller yttrandefriheten, rätten till information, mötesfriheten, demonstrationsrätten, föreningsfriheten och religionsfriheten än det som följde av konventionsåtaganden (Medborgerliga fri- och rättigheter – Regeringsformen SOU 1975:75 s. 15). Regeringsformens andra kapitel innehåller en rättighetskatalog som kan sägas omfatta fyra grupper av fri- och rättigheter. Den första gruppen avser de politiska friheterna som yttrandefriheten, informationsfriheten, demonstrationsfriheten, föreningsfriheten och religionsfriheten. I den andra gruppen finns bestämmelser som skyddar den enskildes personliga frihet och säkerhet som t.ex. förbud mot dödsstraff, kropps-straff och tortyr. I den tredje gruppen finns vissa grundläggande rätts- 2020/21:143 säkerhetsgarantier som t.ex. rätten till prövning av domstol och förbud mot retroaktiv strafflag. Den fjärde gruppen innehåller bestämmelser om skydd mot diskriminering och om olika rättigheter som exempelvis rätt till fackliga stridsåtgärder och rätt till kostnadsfri grundläggande utbildning. Av 2 kap. 19 § regeringsformen följer att en lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av . I tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen ges yttrandefriheten i vissa medier ett förstärkt skydd. 4.3Sveriges åtaganden om mänskliga rättigheter enligt medlemskap i unionen (EU) innebär att är bundet av EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna (rättighetsstadgan). Av artikel 6 i Fördraget om Europeiska unionen framgår att rättighetsstadgan har samma rättsliga värde som . Den är därmed direkt tillämplig i medlemsländerna. Enligt artikel 51.1 i rättighetsstadgan riktar sig denna till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar unionsrätten. Av praxis framgår att detta innebär att de grundläggande rättigheterna i rättighetsstadgan måste iakttas inte bara vid tillämpning av genomförandelagstiftning utan så snart nationell lagstiftning omfattas av unionsrättens tillämpningsområde (EU- domstolens dom i mål C-617/10 ). Såväl centrala som regionala och kommunala myndigheter är skyldiga att respektera rättigheterna, iaktta principerna och främja tillämpningen av rättigheterna när unionsrätten tillämpas. Av artikel 6.3 i fördraget framgår vidare att de grundläggande rättigheterna, så som de garanteras i och följer av medlemsstaternas gemensamma konstitutionella traditioner, ska ingå i unionsrätten som allmänna principer. 4.4 Nationella institutioner för mänskliga rättigheter och Parisprinciperna En nationell rättigheter ska ha till uppgift att skydda och främja de mänskliga rättigheterna. Syftet med en nationell institution är att främja och försvara de mänskliga rättigheterna på Inrättande av nationella institutioner anses vara centralt för att staten ska kunna säkerställa att de internationella åtagandena om mänskliga rättigheter implementeras och att enskilda faktiskt kan åtnjuta de mänskliga rättigheterna. Eftersom det är statens ansvar att de inter- nationella åtagandena om mänskliga rättigheter förverkligas anses inrättande av en rättigheter vara ett statligt Vilka minimikrav som ska gälla för en rättig- heter formulerades vid ett internationellt arbetsmöte med representanter för nationella institutioner för mänskliga rättigheter i samarbete med FN:s center för mänskliga rättigheter i , de s.k. Parisprinciperna.