prop · H803129 · 2021-03-23 00:00:00 — Regeringen bedömer att myndigheternas intresse av att effektivt och ändamålsenligt kunna utföra sina uppgifter i enlighet med direktivet väger tyngre än det intresse som sekretessen är avsedd att skydda. I sammanhanget kan det också noteras att tystnadsplikt ska gälla hos såväl Eiopa som behöriga myndigheter i andra länder inom EES för information av konfidentiell karaktär (se artikel 70 i Eiopa-förordningen och artiklarna 64 och 65 i Solvens II-direktivet). Sammanfattningsvis krävs inga ändringar i offentlighets- och sekretess- lagstiftningen med anledning av de nya bestämmelserna i direktivet om informationsutbyte med Eiopa och till- synsmyndigheter i andra länder inom EES. Regeringens förslag: Om en ansökan om tillstånd att omfattas av en särskild tillsynsordning har hänskjutits till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten och den myndigheten inte fattar något beslut, ska , när inspektionen är grupptillsynsmyn- dighet, fatta det slutliga beslutet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag I Solvens II-direktivet finns det bestämmelser om tillsyn över solvens på gruppnivå för grupper med centraliserad riskhantering (artiklarna 236–243). De artiklarna har i svensk rätt genomförts genom bestämmelser iförsäkringsrörelselagen (19 kap. 84–103 §§). I lagen finns de bestäm- melserna under rubriken ”Tillsyn över vissa grupper med centraliserad riskhantering – särskild tillsynsordning”. Det finns även flera bestämmelser om detta i Solvens II-förordningen (artiklarna 351–353). Ett försäkringsföretag som ingår i en grupp som omfattas av grupptillsyn står även under tillsyn som enskilt försäkringsföretag (19 kap. 5 § FRL). Grupptillsyn utgör således ett komplement till tillsynen över det enskilda företaget (prop. 2015/16:9 s. 394). Som huvudregel påverkas inte Finans- inspektionens tillsyn över ett enskilt försäkringsföretag av att företaget också ingår i en grupp som omfattas av grupptillsyn. har fortfarande ensam rätt att besluta om åtgärder mot ett försäkringsföre- tag som inte uppfyller de krav som gäller för att få driva försäkringsrörelse. I vissa fall behöver i och för sig samråda med eller informera de behöriga myndigheterna inom ett tillsynskollegium om beslut som rör ett enskilt försäkringsföretag (se t.ex. 19 kap. 10 c § FRL). I dessa fall är det dock fortfarande som ensam fattar beslut, om än med beaktande av synpunkter från behöriga myndigheter inom tillsynskollegiet. Om ett försäkringsföretag omfattas av en särskild tillsynsordning gäller ivissa fall ett särskilt beslutsförfarande. I huvudsak gäller följande. ska lämna förslag till tillsynskollegiet om åtgärder som bör vidtas mot företaget. Ett eventuellt beslut ska i första hand fattas efter en överenskommelse inom tillsynskollegiet (se t.ex. 19 kap. 92 § FRL). Först om en överenskommelse inte kan träffas inom ska fatta ett eget beslut (19 kap. 94 § FRL). I vissa fall får ett ärende hänskjutas till Eiopa för tvistlösning (19 kap. 96 § FRL). Om Eiopa fattar ett beslut i ärendet ska fatta ett beslut i enlighet med Eiopas beslut (19 kap. 97 § FRL). Ett beslut om tillstånd för ett dotterföretag inom en grupp att omfattas av en särskild tillsynsordning begränsar således rätt att ensam besluta om åtgärder mot ett enskilt försäkringsföretag. För att ett försäkringsföretag ska få tillstånd att omfattas av en särskild tillsynsordning krävs att företaget beaktas vid den grupptillsyn som utövas 2020/21:129 över dess moderföretag. Vidare krävs att gruppen har fått tillstånd att göra en gruppgemensam egen risk- och solvensbedömning, att gruppen fått till- stånd att lämna en gemensam rapport om solvens och finansiell ställning samt att försäkringsföretaget omfattas av moderföretagets riskhanterings- processer och mekanismer för internkontroll (19 kap. 87 § FRL). För de enskilda företagen innebär ett beslut om särskild tillsynsordning bl.a. att riskhanteringsuppgifter förs över från ett dotterföretag till dess moderföretag. Dotterföretaget måste dock fortfarande uppfylla sitt indivi- duella kapitalkrav. Det är således inte bara försäkringsföretag som är dotterföretag som berörs av ett beslut om särskild tillsynsordning. För moderföretag vars dotterföretag omfattas av en särskild tillsynsordning gäller dessutom att de ska beräkna solvenskapitalkravet för det dotterföre- taget enligt särskilda bestämmelser (19 kap. 88 § FRL). Moderföretaget ansvarar även för att villkoren för att få omfattas av en särskild tillsyns- ordning fortlöpande uppfylls (19 kap. 100 § FRL). När Eiopa inte fattar något beslut Genom ändringsdirektivet har det gjorts en ändring i bestämmelsen i Solvens II-direktivet om det som ska gälla om Eiopa inte fattar beslut i ett ärende om tillstånd att omfattas av en särskild tillsynsordning som har hänskjutits till myndigheten (artikel 237.3 tredje stycket första meningen i Solvens II-direktivet, artikel 2.5 i ändringsdirektivet). I bestämmelsen anges nu att om Eiopa inte fattar ett sådant beslut i enlighet med artikel 19.3i Eiopa-förordningen ska det slutliga beslutet fattas av grupptillsyns- myndigheten. Bestämmelsen i Solvens II-direktivet i den tidigare lydelsen är i svensk rätt genomförd genom en bestämmelse i försäkringsrörelselagen (19 kap. 86 § andra stycket). Enligt den bestämmelsen ska grupptillsynsmyndig- heten fatta det slutliga beslutet om ett ärende hänskjutits till Eiopa och det beslut som föreslås av panelen i enlighet med artiklarna 41.2 och 41.3 och 44.1.3 i Eiopa-förordningen avvisas. Bestämmelsen i försäkringsrörelselagen bör justeras på motsvarande sätt som bestämmelsen i Solvens II-direktivet. Fortsättningsvis bör därför gälla att , när inspektionen är grupptillsynsmyndighet, ska fatta det slutliga beslutet om en ansökan om tillstånd att omfattas av en särskild tillsynsordning har hänskjutits till Eiopa och den myndigheten inte fattar något beslut. Regeringens bedömning: Ändringarna i bestämmelserna i direktivet om volatilitetsjustering kräver inte några lagstiftnings- åtgärder. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: I Solvens II-direktivet finns det Prop. 2020/21:129 flera bestämmelser om volatilitetsjustering. Dessa bestämmelser har i svensk rätt genomförts dels genom grundläggande bestämmelser i försäkringsrörelselagen, dels genom mer detaljerade bestämmelser som har meddelat med stöd av ett bemyndigande (se 5 kap. 9 § och 18 § 3 FRL, 7 kap. 2 § första stycket 24 försäkringsrörelseförord- ningen och 4 kap. 22–28 §§ föreskrifter och allmänna råd [FFFS 2015:8] om försäkringsrörelse). Ett försäkringsföretag får använda sig av en volatilitetsjustering vid be- räkningen av de försäkringstekniska avsättningarna (5 kap. 9 § FRL). Med en volatilitetsjustering kan effekterna mildras av överdrivna eller mycket stora räntedifferenser eller spreadar för obligationer. Syftet med be- stämmelserna om volatilitetsjustering är att motverka s.k. procykliskt age- rande i försäkringsföretagens investeringsprocesser (skäl 32 i Omnibus II- direktivet). I ovan nämnda föreskrifter anges hur ett försäkringsföretag ska beräkna volatilitetsjusteringen (4 kap. 22–28 §§). Genom ändringsdirektivet har det gjorts en ändring i Solvens II- direktivet om hur en volatilitetsjustering ska beräknas (artikel 77d.4 första meningen i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.1 i ändrings- direktivet). Den bestämmelsen är i svensk rätt genomförd genom en bestämmelse i ovan nämnda föreskrifter (4 kap. 23 §, se även prop. 2015/16:9 246 f.). Som en följd av ändringen i Solvens II- direktivet har ändrat sina föreskrifter (se föreskrifter [FFFS 2020:6] om ändring i föreskrifter och allmänna råd [FFFS 2015:8] om försäkringsrörelse). Denna ändring har trätt i kraft. föreskrifter överensstämmer efter änd- ringen med Solvens II-direktivets lydelse enligt ändringsdirektivet. Det krävs därför inte några ytterligare åtgärder för att genomföra denna ändring i Solvens II-direktivet. 4.7Kommittén för europeiska myndigheter med tillsyn över försäkringar och tjänstepensioner Regeringens bedömning: Utmönstringen i Solvens II-direktivet av bestämmelser om kommittén för europeiska myndigheter med tillsyn över försäkringar och tjänstepensioner (Ceiops) kräver inte några lag- stiftningsåtgärder. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: I den ursprungliga lydelsen av Solvens II-direktivet fanns det flera bestämmelser om kommittén för europeiska myndigheter med tillsyn över försäkringar och tjänstepen- sioner (Ceiops) och dess verksamhet (se t.ex. artiklarna 52 och 231). Ceiops har därefter ersatts av Eiopa. Till stor del har Eiopa tagit över Ceiops uppgifter (se skäl 9 och artiklarna 1, 76 och 80 i Eiopa-förordning- Eiopa har även delvis getts en annan roll än Ceiops. 2020/21:129 för allt Eiopas förhållande till de nationella tillsynsmyndigheterna och inflytandet över tillsynen. I den ursprungliga lydelsen av Solvens II- direktivet angavs att Ceiops bör ges en rådgivande roll och att råd från Ceiops till en tillsynsmyndighet inte bör vara bindande för denna myn- dighet när det fattar beslut (skäl 115). Om Eiopa anges däremot i skälen i Omnibus II-direktivet att den myndigheten med bindande verkan för de berörda nationella tillsynsmyndigheterna bör kunna kräva att de berörda nationella tillsynsmyndigheterna vidtar särskilda åtgärder eller avstår från att vidta åtgärder för att lösa problemet och säkerställa förenligheten med unionsrätten. I sådana fall där den relevanta unionslagstiftningsakten ger medlemsstaterna beslutsfattande behörighet, bör Eiopa inte ersätta de nationella tillsynsmyndigheternas rätt att fatta egna beslut, om denna rätt överensstämmer med unionsrätten (skäl 21). Det anges även att Eiopa ges en rätt att lösa tvister rörande gemensamma beslut som ska fattas bl.a. om godkännande av ansökningar om användning av en intern modell på gruppnivå eller i dotterföretag. betonas att Eiopa inte får ersätta de nationella tillsynsmyndigheternas rätt att fatta egna beslut (skäl 22). Genom Omnibus II-direktivet ändrades de flesta bestämmelserna i om Ceiops och dess verksamhet. En bestämmelse ändrades dock inte. I denna anges att grupptillsynsmyndigheten efter sam- råd med berörda tillsynsmyndigheter vederbörligen ska beakta alla råd som Ceiops ger innan det slutgiltiga beslutet fattas. Beslutet ska innehålla en fullständig motivering och en förklaring av even- tuella väsentliga avvikelser från eventuella råd från Ceiops. Grupptillsyns- myndigheten ska vidarebefordra beslutet till andra berörda tillsynsmyn- digheter (artikel 248.4 tredje stycket i Solvens II-direktivet). Genom ändringarna i Solvens II-direktivet som har gjorts genom ändrings- direktivet har denna bestämmelse utgått (artikel 2.6 i ändringsdirektivet). Som skäl anges att Ceiops nu ersatts av Eiopa (skäl 9 i ändringsdirektivet). Det finns inte någon bestämmelse i försäkringsrörelselagen som mot- svarar den bestämmelse i Solvens II-direktivet som har utgått. I ett annat lagstiftningsärende konstaterades att bestämmelsen inte längre var relevant (se propositionen Vissa frågor om försäkring och tjänstepension [prop. 2019/20:138 s. 519]). Den nu aktuella ändringen i Solvens II- direktivet kräver därför inte några lagstiftningsåtgärder. 4.8Hänvisningar till Eiopa-förordningen och Solvens II-direktivet Regeringens förslag: Hänvisningar till Eiopa-förordningen i försäk- ringsrörelselagen ska ändras från att vara statiska till att vara dyna- miska, dvs. avse förordningen i den gällande lydelsen. Hänvisningar till Solvens II-direktivet i lagen om utländska försäk- ringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , försäk- ringsrörelselagen och lagen om tjänstepensionsföretag ska ändras till att avse direktivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Prop. 2020/21:129 det. Skälen för regeringens förslag: Hänvisningar till EU-rättsakter kan göras antingen statiska eller dynamiska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i den gällande lydelsen. I försäkringsrörelselagen finns flera bestämmelser som innehåller hän- visningar till artikel 19 i Eiopa-förordningen, i lydelsen enligt Omnibus II- direktivet (se 19 kap. 9, 26, 31, 86, 96 och 97 §§). De bestämmelserna genomför bestämmelser i som inte ändras genom ändringsdirektivet. Hänvisningarna i försäkringsrörelselagen bör dock justeras eftersom artikel 19 i Eiopa-förordningen har ändrats genom änd- ringsförordningen. För att eventuella ändringar i Eiopa-förordningen i fortsättningen ska få genomslag i den svenska lagstiftningen är det lämpligt att hänvisningarna görs dynamiska. När det gäller EU-för- ordningar är det också den hänvisningsteknik som regeringen ofta har an- vänt i senare tids propositioner (se t.ex. prop. 2015/16:156 s. 20 f., prop. 2016/17:22 s. 95 f. och prop. 2019/20:37 s. 33). I försäkringsrörelselagen och lagen (2019:742) om tjänstepensionsföre- tag finns definitioner av Solvens II-direktivet som hänvisar till direktivets lydelse enligt Omnibus II-direktivet (1 kap. 12 § 10 respektive 1 kap. 5§ 4). En motsvarande hänvisningsteknik används i en bestämmelse i lag- en om utländska försäkringsgivare och tjänstepensionsinstituts verksam- het i (6 kap. 2 a §). Till skillnad från ändringar i Eiopa-förordning- en, som är direkt tillämpliga i , kommer alla EU-direktiv som änd- rar Solvens II-direktivet att kräva överväganden om genomförande- åtgärder i svensk rätt. Hänvisningarna i de aktuella lagarna bör därför även i fortsättningen vara statiska (jfr prop. 2015/16:9 s. 207). De bör dock justeras så att de avser Solvens II-direktivet i lydelsen enligt ändrings- direktivet. 5Vissa ändringar som inte föranleds av ESA-översynen 5.1Definitionen av behörig myndighet i försäkringsrörelselagen Regeringens förslag: Definitionen av behörig myndighet i försäkrings- rörelselagen ska ändras så att den även innefattar en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över ett försäkringsföretag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: En relativt stor del av bestämmelserna i Solvens II-direktivet behandlar frågor om tillsyn. 2020/21:129 används termen tillsynsmyndighet för att beteckna den eller de nationella myndigheter som enligt lag eller annan författning har behörighet att utöva tillsyn över försäkrings- eller återförsäkringsföretag (artikel 13.10). I försäkringsrörelselagen används uttrycket behörig myndighet i stället för termen tillsynsmyndighet. Enligt definitionen är en behörig myndighet en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över en utländsk försäkringsgivare (1 kap. 12 § 1 FRL). I vissa paragrafer används dock uttrycket för att beteckna en utländsk myndighet som får utöva tillsyn över ett försäkringsföretag, dvs. en svensk försäkringsgivare. Så är fallet i exempelvis bestämmelserna om sekundäretablering och gränsöver- skridande verksamhet i 3 kap. I dessa bestämmelser avser behörig myn- dighet en utländsk myndighet i ett annat land inom EES som har be- hörighet att utöva en mer begränsad tillsyn, s.k. värdlandstillsyn, över ett försäkringsföretag som avser att driva eller driver verksamhet i det landet (jfr prop. 2015/16:9 s. 218–221 och 569). I denna proposition föreslås även ytterligare bestämmelser där uttrycket behörig myndighet har den betydelsen (se avsnitt 4.3). För att förtydliga definitionen av behörig myndighet i försäkrings- rörelselagen bör den ändras så att den även innefattar en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över ett försäkringsföretag. Hänskjutande till Eiopa av fråga om undersökning hos en EES-försäkringsgivares Regeringens förslag: ska få hänskjuta en fråga som rör ett förfarande av en behörig myndighet inom EES till Euro- peiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten för tvistlösning när det gäller en undersökning hos en EES-försäkringsgivares sekun- däretablering här i landet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: I Solvens II-direktivet finns bestäm- melser om tillsyn över filialer i en annan medlemsstat (artikel 33, i lydel- sen enligt artikel 2.6 i Omnibus II-direktivet). I de fall då ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag utövar verksamhet genom filial får tillsyns- myndigheterna i hemmedlemsstaten, efter att ha underrättat tillsynsmyn- digheterna i värdmedlemsstaten, själva eller genom ombud på plats kon- trollera de uppgifter som är nödvändiga för den finansiella tillsynen över Myndigheterna i den berörda värdmedlemsstaten får medverka i sådana kontroller. Om en tillsynsmyndighet i hemmedlemsstaten är förhindrad att utföra undersökning på plats eller om en tillsynsmyndighet i värdmedlemsstaten inte har möjlighet att utöva sin rätt att delta, får myndigheterna hänskjuta ärendet till Eiopa och begära dess hjälp. Lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i innehåller bestämmelser om tillsyn över EES-för- säkringsgivare som driver verksamhet från en filial eller annan sekundär- etablering här i landet (3 kap.). Efter anmälan till får Prop. 2020/21:129 den behöriga myndigheten i en EES-försäkringsgivares hemland göra en undersökning hos en sådan sekundäretablering (3 kap. 5 § LUFT). Finans- inspektionen har rätt att delta i undersökningen. Detta överensstämmer i huvudsak med bestämmelserna i . Om Finansinspek- tionen inte kan utöva sin rätt att delta i en undersökning har inspektionen dock inte möjlighet att hänskjuta frågan till Eiopa för tvistlösning i enlig- het med artikel 33 i det direktivet. Enligt en bestämmelse i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i får nämligen endast hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en behörig myndighet inom EES till Eiopa för tvist- lösning i de fall som framgår av artiklarna 155 och 158 i Solvens II- direktivet (6 kap. 2 a §). För att fullt ut genomföra direktivet bör det i den bestämmelsen även införas en hänvisning till artikel 33 i Solvens II- direktivet. Vidare bör bestämmelsen flyttas till 3 kap. samma lag eftersom den rör en fråga om tillsyn över EES-försäkringsgivare och inte tillsyn över försäkringsgivare från tredjeland. När det gäller möjlighet att i egenskap av hem- landsmyndighet hänskjuta en fråga om undersökning i ett annat land inom EES till Eiopa finns en motsvarande bestämmelse i försäkringsrörelse- lagen (17 kap. 3 a §). 5.3Finansinspektionens skyldighet att följa ett beslut som Eiopa fattar Regeringens förslag: Bestämmelser i försäkringsrörelselagen om att ska följa ett beslut som Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten fattar ska tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: och behöriga myn- digheter har i flera olika fall möjlighet att hänskjuta en fråga till Eiopa för tvistlösning (se t.ex. artiklarna 231 och 247 i Solvens II-direktivet). I dessa fall har Eiopa befogenhet att lösa tvisten (artikel 19 i Eiopa-förordningen). I försäkringsrörelselagen finns det flera bestämmelser om att Finans- inspektionen ska följa ett beslut som Eiopa fattar (19 kap. 9 och 26 §§). Eiopas verksamhet och befogenhet att agera styrs av Eiopa-förordning- en. Om ett ärende hänskjuts till Eiopa för tvistlösning gäller följande (artikel 19.3). Om förlikningsskedet har avslutats utan att de berörda behöriga myndigheterna har lyckats nå någon överenskommelse, får myndigheten fatta ett beslut för att lösa tvisten och ålägga myndigheterna att vidta en specifik åtgärd eller avstå från en viss åtgärd, och för att säkerställa överensstämmelse med unionsrätten. Myndighetens beslut ska vara bindande för de berörda behöriga myndigheterna. Genom sitt beslut kan myndigheten kräva att de behöriga myndigheterna återkallar eller ändrar ett beslut som de har antagit eller att de använder de befogenheter 2020/21:129 som de har enligt tillämplig unionsrätt. Eiopa-förordningen är direkt tillämplig och gäller således i . är därmed, även om det inte särskilt anges i försäk- ringsrörelselagen, skyldig att följa ett beslut som Eiopa fattar. Bestämmel- serna i försäkringsrörelselagen om att ska följa ett be- slut i saken från Eiopa bör därför tas bort. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Ändringsdirektivet trädde i kraft (artikel 5). Nationella bestämmelser som genomför ändringarna i Solvens II-direktivets bestämmelser om volatilitetsjustering ska börja tillämpas (artikel 4.3 i ändringsdirektivet, se även avsnitt 4.6). Bestämmelser som genomför övriga ändringar i Solvens II-direktivet ska däremot tillämpas . De lagändringar som föreslås i denna proposition med anledning av ändringsdirektivet bör därför träda i kraft det datumet. Vissa av de lagändringar som föreslås i denna proposition har till syfte att förtydliga och komplettera tidigare genomförande i svensk rätt av Solvens II-direktivet. Det är angeläget att dessa lagändringar träder i kraft . Det tidigaste datumet för detta bedöms vara . Även de lagändringar som inte direkt föranleds av bör därför träda i kraft . Den ändring som rör artikel 77d.4 i Solvens II-direktivet, se avsnitt 4.6, har redan trätt i kraft (artikel 2.1 tillsammans med artikel 4.2 och 4.3 i ändringsdirektivet). Förslagens syfte och alternativa lösningar I denna proposition finns förslag till lagändringar som är nödvändiga för att i svensk rätt genomföra de ändringar i Solvens II-direktivet som har gjorts genom ändringsdirektivet. Det finns även förslag till mindre juster- ingar som syftar till att förtydliga och komplettera tidigare genomförande isvensk rätt av Solvens II-direktivet. Genom förslagen tillgodoses direkti- vens krav på genomförande i nationell rätt. Eftersom det följer av unions- rätten hur nationell reglering behöver ändras, är valmöjligheterna för med- lemsstaterna begränsade. Det bedöms inte finnas några alternativa lösningar när det gäller de åt- Prop. 2020/21:129 gärder som är nödvändiga för att genomföra bestämmelserna i Om inte vidtar nödvändiga lagstiftningsåtgärder är det sannolikt att Europeiska kommissionen inleder ett förfarande om fördrags- brott. Att avstå från att vidta lagstiftningsåtgärder är alltså inte något alter- nativ. Förslagen i propositionen berör i första hand . och som står under Finansinspek- tionens tillsyn kan indirekt påverkas av förslagen. är det fråga om 159 försäkringsföretag och 611 EES-försäkringsgivare (). I propositionen föreslås vissa utökade skyldigheter för när det gäller myndighetens samarbete med andra nationella tillsyns- myndigheter och Eiopa vid tillsynen över försäkringsföretag och EES-för- säkringsgivare. Förslagen innebär framför allt ökade krav i fråga om utbyte av information (se avsnitten 4.2, 4.3 och 4.5). bedöms i stor utsträckning inhämta sådan information som omfattas av förslagen inom ramen för myndighetens löpande tillsyn. Inspektionen kan dock bli tvungen att begära in ytterligare uppgifter från berörda företag, framför allt om det efterfrågas av Eiopa (se avsnitt 4.3.3). Detta bedöms emellertid inte leda till annat än marginellt ökad arbets- börda.