prop · H90341 · 2021-11-02 00:00:00 — Protokoll publiceras ca . Ärenden som är sekretess- belagda tas in i särskilda protokoll som normalt inte publiceras. Fullmäk- tige sammanträder vanligtvis en gång och publicerar protokoll efter att det justerats i samband med påföljande sammanträde. Det bör i den nya riksbankslagen komma till uttryck att ska offentliggöra protokoll från penningpolitiska möten och andra samman- träden inom direktionen och fullmäktige. Regeringens bedömning: bör få föra en dialog med rege- ringen, förvaltningsmyndigheter och organisationer om frågor som påverkar utformningen av penningpolitiken och förutsättningarna att uppnå prisstabilitetsmålet och att ta realekonomiska hänsyn. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- ning. Utredningen föreslår att möjligheten för att föra en dialog om penningpolitik ska lagregleras. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens bedömning: , som är en myndighet under , ansvarar för penningpolitiken medan regeringen ansvarar för finans- och utrikespolitiken. De olika politikområdena – penningpolitik åena sidan och finans- och utrikespolitik å andra sidan – är självständiga i förhållande till varandra, sett i ett formellt perspektiv. gäller att regeringens finans- och utrikespolitik påverkar förutsättningarna för penningpolitik och vice versa. Även förutsättningarna för att uppnå prisstabilitetsmålet och ta realekonomiska hänsyn påverkas av förhållanden som inte har kontroll över. Det är därför viktigt med en allmän, öppen och förutsättningslös dialog som har koppling till penningpolitiken mellan och regeringen. En sådan dialog skapar förutsättningar för en väl planerad och resurseffektiv politik på olika områden, höjer kunskapen om olika politikområdens särdrag och roll i samhällsutvecklingen och bidrar till en ökad förståelse för att skapa förutsättningar till ökad samexistens mellan olika politikområden och andra samhällsintressen. Motsvarande gäller i förhållande till andra för- valtningsmyndigheter och organisationer såsom arbetsmarknadens parter. Sammanfattningsvis är det alltså regeringens bedömning att bör kunna föra en dialog med regeringen, förvaltningsmyndigheter och organisationer om frågor som påverkar utformningen av penningpolitiken och förutsättningarna att uppnå prisstabilitetsmålet och att ta realeko- Till skillnad från utredningen anser regeringen emellertid Prop. 2021/22:41 att detta inte behöver komma till uttryck i den nya riksbankslagen. 18.3Offentliggörande av åtgärder och villkor Regeringens förslag: ska offentliggöra allmänt gällande villkor för in- och utlåning, återköpsavtal och de säkerheter som accep- teras. Om det inte är olämpligt med hänsyn till det finansiella systemets stabilitet eller effektivitet, ska offentliggöra vilka likvidi- tetsstödjande åtgärder som kommer att vidta för att mot- verka allvarliga störningar i det finansiella systemet i och de närmare villkoren för dessa. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion och avstyrker kravet på att ska offentliggöra de likviditetsstödjande åtgärder som kommer att vidtas för att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet och villkoren för dessa, eftersom det inte är lämpligt att i förväg offentliggöra sådana uppgifter. Skälen för regeringens förslag Av lag följer att allmänt gällande räntevillkor för in- och utlåning i penningpolitiskt syfte ska offentliggöras (6 kap. 5 §). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen. Därutöver informerar även om förutsättningarna för att få delta i penningpolitisk kreditgivning, vilka värdepapper som godtas som säkerhet samt vilka värderingsavdrag som görs. Också det bör komma till uttryck i den nya riksbankslagen. ansvar för finansiell stabilitet föreslås tydliggöras i den nya riksbankslagen och banken föreslås få ett förtydligat mandat att bidra till detta med olika former av likviditetsstöd (se avsnitt 9). Regeringen anser att i denna likviditetsstödjande roll som utgångspunkt bör vara tydlig och bidra till förutsägbarhet, så att de finans- iella företagen och deras finansiärer vet åtminstone vilken typ av åtgärder som kan bli aktuella vid en kris och under vilka förutsättningar. De finans- iella företagen kan exempelvis bli villigare att låna ut till varandra om de vet att kommer att tillföra likviditet om det behövs. En för- del med att inte offentliggöra dessa uppgifter skulle kunna vara att Riks- banken behåller flexibilitet. kan emellertid bibehålla flexibil- itet genom att vara tydlig med vilka grundfaciliteter banken tillhandahåller som den har utrymme att förändra dessa vid behov. 2021/22:41 förutsebara regler kan – om de är tillräckligt strikta och trovärdiga – minska risken för stigma, den moraliska risken och risken för snedvridet urval. Regeringen anser därför, till skillnad från direktion och , att bör offentliggöra vilka åtgärder som kommer att vidta för att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet i och de närmare villkoren för dessa. bör emellertid inte offentliggöra uppgifter om det är olämpligt med hänsyn till det finansiella systemets stabilitet eller effektivitet. 18.4Motiveringsskyldighet och vissa andra frågor Regeringens förslag: beslut ska i lämplig utsträckning innehålla en motivering. Protokollen från de penningpolitiska mötena ska återge vilka ståndpunkter som förts fram. Om ett beslut kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt gäller förvaltningslagens bestämmelse om motiveringsskyldighet. Nuvarande bestämmelser om avgifter för kopior, avskrifter och ut- skrifter av allmänna handlingar ska föras över till den nya riksbanks- lagen. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid utformats efter förebild av förvalt- ningslagens motiveringsskyldighet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Juridiska fakultetsstyrelsen vid anser att det är oklart hur den föreslagna motiveringsskyldigheten förhåller sig till den allmänna motiveringsskyldigheten i förvaltningslagen. Skälen för regeringens förslag: Enligt förvaltningslagen (32 §) ska beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. Av motiveringen ska framgå vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för ställningstagandet. En motive- ring får utelämnas bl.a. om beslutet gäller anställning eller om beslutet behöver meddelas . I sådana fall ska myndigheten om möjligt ge en motivering i efterhand, om någon enskild begär det och det behövs för att han eller hon ska kunna ta till vara sin rätt. Bestämmelsen om motiveringsskyldighet i förvaltningslagen är tillämp- lig vid handläggning av ärenden, t.ex. en ansökan om en nöd- kredit, men den är inte tillämplig på policybeslut, t.ex. de penningpolitiska besluten. Sådana beslut är emellertid av stor betydelse för samhällsekonomin och en utförlig motivering möjliggör en demokratisk granskning av besluten. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att det finns ett behov av att införa en motiveringsskyldighet även för policybeslut. Förslaget innebär i viss utsträckning en kodifiering av den praxis som redan tillämpar. I fråga om penningpolitiska beslut förekommer omfattande redogörelser för skälen för besluten, särskilt när det gäller nationalekonomiska överväganden. Utredningen föreslår att motiveringsskyldigheten ska utformas efter Prop. 2021/22:41 förebild av förvaltningslagen (32 §). En sådan ordning kan, som Juridiska fakultetsstyrelsen vid framhåller, ge upphov till oklarhet i fråga om hur den föreslagna motiveringsskyldigheten förhåller sig till motiveringsskyldigheten i förvaltningslagen. Regeringen anser därför att det är lämpligt att den föreslagna motiveringsskyldigheten får en annan utformning än motsvarande bestämmelse i förvaltningslagen. Motive- ringsskyldigheten bör i stället utformas på så sätt att beslut som Riksban- ken fattar, i lämplig utsträckning, ska innehålla en motivering. Det är det huvudsakliga syftet med en åtgärd som är avgörande för vilket område som åtgärden hänför sig till, och därmed vilka krav som behöver vara uppfyllda för att åtgärden ska få vidtas. Att en åtgärd primärt vidtas för att ett visst syfte ska uppnås utesluter inte att åtgärden även får effekt på ett annat område. kan då även behöva redogöra för indi- rekta verkningar i beslutet. publicerar utförliga protokoll från de penningpolitiska mötena, där respektive direktionsledamots ståndpunkt framgår. Reger- ingen anser att denna ordning bör lagfästas. Enligt lag får ta ut avgifter för kopior, avskrifter och utskrifter av allmänna handlingar (9 kap. 9 §). Rätten att ta ut avgifter för allmänna handlingar bör överföras oförändrad till den nya riksbanks- lagen. Regeringens förslag: På begäran av ska 1.finansiella företag lämna de uppgifter som är nödvändiga för Riks- bankens verksamhet enligt denna lag, 2.företag med kvalificerat innehav i deltagare i betal- ningsavvecklingssystem och underentreprenörer till sådana deltagare lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet med det finansiella systemet, 3.företag som står under övervakning av den finansiella infrastrukturen och underentreprenörer till sådana företag, lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet med det finansiella systemet, 4.utgivare av värdepapper lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet med penningpolitik och det finansiella syste- met, 5.företag som bedriver verksamhet som är av särskild betydelse för genomförandet av betalningar lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet med kontanter och andra betalningsmedel samt fredstida krissituationer och höjd beredskap, och 6.den som för egen eller någon annans räkning utför transaktioner med utländsk motpart eller innehar tillgångar och skulder med utlands- anknytning lämna uppgifter som är nödvändiga för verk- 2021/22:41 samhet när det gäller framställning av statistik över betalningsbalanser och utlandsställningen. Nuvarande bestämmelser om att ska få meddela före- skrifter om uppgiftsskyldigheten och att vissa uppgifter ska lämnas till i stället för överförs till den nya riksbankslagen. Även bestämmelsen om att och ska få tillfälle att lämna synpunkter innan meddelar föreskrifter om att uppgifter enligt punkterna 1– 4 i stället ska lämnas till ska föras över till den nya riksbankslagen. Innan beslutar föreskrifter eller allmänna råd ska banken göra en konsekvensutredning. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion föreslår att uppgiftsskyldigheten ska utvidgas i olika avseenden, dels i förhållande till olika företag, dels i förhållande till olika myndigheter. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler ska ett finans- institut eller annat företag som står under tillsyn av , efter anmodan av , lämna de uppgifter till som banken anser nödvändiga för att följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna och övervaka betalningssystemets stabilitet. Efter anmodan av ska också svenska utgivare av värdepapper till lämna de uppgifter om emitterade värdepapper som Riksban- ken anser nödvändiga för de ovan angivna ändamålen. Den som för egen eller annans räkning har utfört transaktioner med utländsk motpart eller hållit tillgångar och skulder med utlandsanknytning är skyldig att till lämna de uppgifter som behövs som underlag för betalningsbalansstatistik och för statistik över utlandsställningen. Riks- banken får utfärda närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten (6 kap. 9 § lag). får även meddela föreskrifter om att vissa uppgifter som ska lämnas till i stället ska lämnas till . Innan meddelar sådana föreskrifter för uppgifter som är nödvändiga för att följa utvecklingen på valuta- och kreditmarknaderna och övervaka betalningssystemets stabilitet ska samråda med och (6 kap. 9–11 §§ lag). Bestämmelserna bör föras över till den nya riksbankslagen. I förhållande till bör emellertid fler företag omfattas av uppgiftsskyldighet. För att ska kunna fullgöra sina uppgifter behöver samla in och behandla uppgifter på en rad olika områden och banken behöver kunna få information direkt från olika företag. Mot bakgrund av att föreslås få nya uppgifter i den nya riksbankslagen, såsom större ansvar vid fredstida krissituationer och höjd beredskap, finns det anledning att utvidga kretsen av uppgiftsskyldiga aktörer i förhållande till nuvarande reglering. Inom ramen för penningpolitiken och ansvaret för det finansiella syste- Prop. 2021/22:41 met kan det handla om uppgifter om finansiella företag, finansiella mark- nader och finansiell infrastruktur. Inom ramen för ansvaret för kontanter och andra betalningsmedel kan det handla om olika uppgifter som har koppling till kontantkedjan. Inom ramen för ansvaret för fredstida kris- beredskap och höjd beredskap kan det handla om olika företags krisbered- skap. Mot den bakgrunden bör finansiella företag lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet enligt den nya riksbankslagen. Företag med kvalificerat innehav i eller underentreprenörer till deltagare i betalningsavvecklingssystem, bör lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet med det finansiella systemet. Även företag som står under övervakning av den finansiella infrastrukturen och underentreprenörer till sådana företag, bör lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet med det finansi- ella systemet. Därutöver bör företag som bedriver verksamhet som är av särskild betydelse för genomförandet av betalningar lämna de uppgifter som är nödvändiga för verksamhet med kontanter och andra betalningsmedel samt fredstida krissituationer och höjd beredskap. direktion föreslår att uppgiftsskyldigheten ska utvidgas i olika avseenden, dels i förhållande till olika företag, dels i förhållande till olika myndigheter. Enligt regeringens mening ryms dessa frågor inte inom ramen för detta lagstiftningsärende. Föreskrifter och allmänna råd från förvaltningsmyndigheter under rege- ringen ska föregås av konsekvensutredningar (förordningen [2007:1244] om konsekvensutredning vid regelgivning). Motsvarande bör gälla Riks- banken. Regeringens förslag: ska få besluta om de förelägganden som behövs för att en fysisk eller juridisk person ska följa sin uppgiftsskyldighet i förhållande till och föreskrifter som har meddelats av . får också besluta om förelägganden för den fysiska eller juridiska person som bryter mot bestämmelsen om att kontanter som har förändrats eller bearbetats inte får spridas och som väsentligen har bidragit till spridningen och varit medveten om att kontanterna var förändrade eller bearbetade. Ett beslut om föreläggande ska få förenas med vite. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt lag får , inom ramen för penningpolitiken och främjandet av ett säkert och effektivt betalningsväsende, meddela de förelägganden eller förbud som behövs för uppgiftsskyldighet, bestämmelsen om att kontanter som har förändrats eller bearbetats inte får spridas och föreskrifter som har meddelats av Riks- 2021/22:41 banken ska uppfyllas. Ett beslut om föreläggande eller förbud får förenas med vite (1 kap. 2 §, 6 kap. 9 § och 11 kap. 2 a § lag). Bestämmelserna om föreläggande bör föras över till den nya riksbanks- lagen. I det avseendet ska framhållas att ett föreläggande kan innebära ett förbud. Regeringens förslag: beslut om förelägganden, om kassa- krav, om sanktionsavgift i fråga om kassakrav och om inlösen av kon- tanter ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Den nuvarande bestämmelsen om väckande av talan mot ett beslut av fullmäktige att skilja en direktionsledamot från anställning ska föras över till den nya riksbankslagen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att beslut om krigsplacering ska kunna överklagas och verkställas . Utredningen föreslår inte att beslut om kassakrav ska kunna överklagas. Utredningens förslag har dessutom en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag beslut att meddela föreläggande eller förbud får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. övriga beslut får överklagas endast i den utsträckning och den ordning som anges i lagen (1989:186) om överklagande av administrativa beslut av och myndigheter (11 kap. 2 a § och 5 § lag). Det bör också i fortsättningen vara möjligt att överklaga beslut om förelägganden, oavsett om ett sådant beslut har förenats med vite eller inte, till allmän förvaltningsdomstol. Enligt lag finns ingen möjlighet att överklaga ett beslut om kassakrav eller ett beslut om särskild avgift om kassakraven inte uppfylls. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att ett beslut om sanktionsavgift i fråga om kassakrav bör kunna överklagas. Det är enligt regeringens mening emellertid inte lämpligt att införa en sådan över- klagandemöjlighet om inte även det underliggande beslutet om kassakrav är överklagbart. Regeringen anser därför att även ett beslut om kassakrav ska kunna överklagas. Därutöver bör även beslut om inlösen av kontanter kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Det bör krävas pröv- ningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. Till skillnad från utredningen anser regeringen att det inte bör gå att överklaga beslut om krigsplacering av arbets- eller uppdrags- tagare hos företag som bedriver verksamhet som är av särskild betydelse för genomförandet av betalningar. Det motsvarar den ordning som gäller för myndigheter under regeringen (lagen om totalförsvarsplikt och förord- Prop. 2021/22:41 ningen om totalförsvarsplikt). Eftersom regeringen inte föreslår att ett beslut om krigsplacering ska få överklagas, förfaller frågan om ett sådan beslut ska få verkställas omedel- bart. Väckande av talan mot fullmäktiges beslut att skilja en direktionsledamot från anställningen Enligt regeringsformen får fullmäktige skilja en direktionsledamot från anställningen om ledamoten inte längre uppfyller de krav som ställs för att ledamoten ska kunna utföra sina uppgifter eller om ledamoten gjort sig skyldig till allvarlig försummelse (9 kap. 13 §). Talan mot ett beslut om skiljande från anställningen ska ske från delgivning av beslutet. Väcks inte talan har parten förlorat sin talan. Riksbankschefen får föra talan vid och övriga ledamöter får väcka talan i . får förklara ett beslut om skiljande från anställning ogiltigt (2 kap. 2 § lag). Bestämmelsen om väckande av talan mot ett beslut av fullmäktige att skilja en direktionsledamot från anställningen bör föras över till den nya riksbankslagen. Regeringens förslag: Om ett kredit- eller värdepappersinstitut pantsätter ett löpande skuldebrev ska pantsättningen gälla mot pantsättarens borgenärer redan genom pantavtalet. Detta ska gälla även när skulde- brevet innehas av tredje man för institutets räkning. gälla även vid försäljning av ett löpande skuldebrev. Om ett sådant institut pantsätter ett enkelt skuldebrev till ska pantsättningen gälla mot pantsättarens borgenärer genom pantav- Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion anser att de föreslagna undantagen bör gälla samtliga finansiella företag som kan vara motparter till och tredje parter som ställer pant som säkerhet för en nödkreditmottagares Skälen för regeringens förslag Behovet av ändringar i bestämmelserna om sakrättsligt skydd i vissa fall Enligt lagen (1936:81) om skuldebrev (skuldebrevslagen) får en överlåtel- se av ett löpande skuldebrev skydd mot överlåtarens borgenärer genom att 2021/22:41 skuldebrevet överlämnas i förvärvarens besittning, s.k. tradition, och en överlåtelse av ett enkelt skuldebrev får sådant skydd genom att gäldenären underrättas om överlåtelsen, s.k. denuntiation (22 § första stycket och 31 § första stycket). Det som i skuldebrevslagen sägs om överlåtelse tillämpas även vid pantsättning (10 §). Ett krav på besittningsövergång för löpande skuldebrev respektive underrättelse för enkla skuldebrev för borgenärs- skydd gäller alltså som huvudregel vid både överlåtelse och pantsättning. Enligt en undantagsbestämmelse i skuldebrevslagen gäller att om ett kredit- eller värdepappersinstitut säljer löpande skuldebrev, är försälj- ningen gällande mot institutets borgenärer, även om skuldebrevet kvar- lämnats hos 22 § andra stycket). Att ordet säljer har valts i stället för ordet överlåter har ansetts innebära att det är oklart om undantaget från traditionskravet för kredit- eller värdepappersinstitut gäller även pantsättning av löpande skuldebrev. Kredit- eller värdepappersinstituts krediter kommer till uttryck i såväl löpande som enkla skuldebrev. lämnar i sin verksamhet i regel stora krediter och behöver omfattande säkerheter. Motpartens kreditport- följer kan då utgöra säkerhet. Tradition respektive denuntiation vid pant- sättning av löpande och enkla skuldebrev kan innebära praktiska problem för , särskilt i fråga om nödkrediter vid finanskriser, där ett snabbt och effektivt säkerhetstagande är av stor vikt. De skäl som anses bära upp traditionskravet vid försäljning och pantsätt- ning av löpande skuldebrev är att förhindra att borgenärsbedrägerier i form av skenavtal och antedaterade avtal får genomslag vid konkurs och utmätning. Dessa skäl för tradition har ansetts sakna bäring vid kredit- eller värdepappersinstituts försäljningar av löpande skuldebrev, vilket är bak- grunden till undantaget för dessa institut (jfr prop. 2000/01:19 s. 24). Samma skäl gör sig emellertid gällande även vid pantsättning och det är därför rimligt att samma princip gäller vid pantsättning som vid försäljning av ett löpande skuldebrev. Det bör mot den ovan angivna bakgrunden i skuldebrevslagen förtyd- ligas att undantaget för kredit- eller värdepappersinstituts dispositioner med löpande skuldebrev även ska gälla pantsättningar så att sakrättsligt skydd uppkommer redan genom pantavtalet. Om ett löpande skuldebrev inte finns i ägarens besittning utan i stället innehas av någon annan, blir en pantsättning som utgångspunkt sakrättsligt fullbordad genom att innehavaren (tredje man) denuntieras om denna av antingen pantsättaren eller panthavaren (enligt lagen [1936:88] om pant- sättning av lös egendom som innehaves av tredje man). Eftersom ända- målen bakom traditionskravet och det från detta krav härledda denuntia- tionskravet är desamma, och det krav på rådighetsavskärande som vid denuntiation uppställts för att tillgodose dessa ändamål inte fyller någon funktion om panthavaren kan erhålla borgenärsskydd utan tradition, finns det skäl att inte ställa upp något krav på denuntiation i de fall då undantaget för kredit- eller värdepappersinstituts försäljning och pantsättning av löpande skuldebrev är tillämpligt. Undantaget bör därför gälla oavsett om skuldebreven finns hos institutet eller innehas av tredje man för institutets räkning. Vad gäller kravet på denuntiation i fråga om enkla skuldebrev skyddar detta förvärvarens respektive panthavarens intresse genom att gäldenären