prop · H803161 · 2021-03-30 00:00:00 — Kravet på original innebär därför som utgångspunkt att löpande skuldebrev som upprättats i elektronisk form inte kan ligga till grund för verkställighet, eftersom det då inte finns något original att ge in. Enligt regeringen kan det inte komma i fråga att göra avkall på gäldenärens skydd. Följaktligen anser regeringen att kravet på original bör behållas. Ett par remissinstanser, och Svensk Inkasso, påtalar Prop. 2020/21:161 behov av att se över lagstiftningen om elektroniska skuldebrev. ringen konstaterar att frågorna är komplexa och att utredningen inte lämnar några förslag i denna del. Det är redan av den anledningen inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga några förändringar av hur elektroniska skuldebrev hanteras i verkställighetsprocessen. Det kan tilläggas att elektroniska skuldebrev, enligt , under vissa förutsättningar kan anses som löpande men att de i praktiken får behandlas som enkla skuldebrev i verkställighetshänseende (se rättsfallet NJA 2017 s. 769). Att behålla kravet på original för löpande skuldebrev och andra presentationspapper hindrar alltså inte borgenärer från att driva in ford- ringar som grundar sig på elektroniska skuldebrev. 5Höjda förbehållsbelopp för barnfamiljer Regeringens förslag: Normalbeloppen för barn ska delas upp i fler ålderskategorier och höjas så att barnfamiljer vid löneutmätning får behålla mer än . Normalbeloppen ska för alla anpassas till prisläge. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningens förslag utgår års prisläge. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker utredningens förslag eller invänder inte mot det, däribland , Lands- organisationen i och Svensk Inkasso. ytterligare åtgärder behöver vidtas för att det inte ska uppstå situationer där en barnfamilj får behålla ett mindre belopp än vad den hade kunnat få Förvaltningsrätten i påpekar att en höjning av förbehållsbeloppen får effekter på andra områden. Några remissinstanser, bl.a. , anser att det finns skäl att gå längre och förespråkar att normalbeloppen höjs även för vuxna. Skälen för regeringens förslag Om en person inte kan betala sina skulder, får hans eller hennes borgenärer begära att genom utmätning tvångsvis tar gälde- närens egendom i anspråk för att reglera skulderna. särskild form av utmätning som innebär att arbetsgivaren håller inne en viss del av gäldenärens lön och betalar ut den till . Det är en mycket vanlig och effektiv utmätningsform. utmätning finns i 7 kap. utsökningsbalken. I samband med att systemet med löneutmätning reformerades i mitten av tillkom de nuvarande reglerna om förbehållsbelopp. beslutar om löneutmätning bestämmer den hur mycket som ska utmätas och hur mycket gäldenären ska få behålla för sitt 2020/21:161 och familjens underhåll. Det som gäldenären får behålla kallas förbehålls- belopp och syftar ytterst till att gäldenären inte ska behöva leva under en skälig levnadsnivå. Förbehållsbeloppet består i praktiken av tre delar, dels ett normalbelopp som ska täcka vanliga levnadskostnader utom bostadskostnaden, dels gäldenärens faktiska bostadskostnad, dels vissa ytterligare särskilda kostnader (t.ex. kostnader för umgänge med barn och umgängesresor). Normalbeloppen är schabloniserade belopp som fastställs av Kronofogde- myndigheten . Det går till på så sätt att de belopp som anges i utsökningsbalken (som motsvarar levnadskostnaderna för kategorierna ensamstående, makar och sambor samt barn under respektive ) multipliceras med ett jämförelsetal, som motsvarar ändringen av konsumentprisindex året före det år utmät- ningen sker. På detta sätt justeras normalbeloppen i takt med för- ändringen av det allmänna prisläget. (Se 7 kap. 5 och 8 §§ utsöknings- balken, 7 kap. 4 § utsökningsförordningen samt föreskrifter, allmänna råd respektive meddelanden om bestämmande av förbehållsbeloppet vid löneutmätning.) Normalbeloppen för barn bör höjas Normalbeloppen justeras visserligen i takt med förändringen av det allmänna prisläget. De belopp som anges i utsökningsbalken och som härrör börjar dock bli och motsvarar inte längre de kostnader som de avser att täcka. Exempelvis tar beloppens storlek inte hänsyn till att det numera är betydligt dyrare att försörja äldre barn än yngre. Det beror på att kostnaderna för framför allt äldre barns försörjningsbehov har stigit mer än vad som motsvaras av förändringen av det allmänna prisläget. Det framstår som i det närmaste självklart att det är dyrare att försörja ett 17-årigt barn än ett 7-årigt. Trots detta är normalbeloppen för dessa barn fortfarande desamma eftersom de tillhör samma ålderskategori. Detta har gjort att många som har löneutmätning lever under knappa förhållanden och att det kan vara svårt för föräldrar med löneutmätning att försörja sin familj. Om förbehållsbeloppen är för låga, riskerar det att gå ut över gäldenärers hälsa, sociala situation och betalningsförmåga . Det påverkar även familjen, och då särskilt barnen, på motsvarande sätt. Vidare bör de sam- hällsekonomiska effekterna av ekonomiskt utanförskap inte underskattas. Framför allt gäldenärerna själva och deras familjer, men också samhället i stort, vinner i längden på att löneutmätningssystemet inte innebär en alltför hård belastning på gäldenärer och deras familjer. Det är särskilt viktigt att lyfta fram barnets perspektiv. Som framhåller är det inte ovanligt att barn vars föräldrar står under löneutmätning undviker att delta i fritidsaktiviteter och får svårt att vara med även i andra sociala sammanhang. Barn mår generellt dåligt av sina föräldrars knappa eko- nomiska resurser och riskerar att hämmas i sin fysiska och mentala utveckling. Även om det för den allmänna betalningsmoralens skull är angeläget att gäldenärer betalar sina skulder så snabbt som möjligt, har deras barn rätt till en acceptabel tillvaro trots att föräldrarna är skuldsatta. Ett problem med dagens löneutmätningsförfarande som utredningen pekar på är att det kan uppstå situationer då gäldenärer får förbehålla sig ett mindre belopp än vad de hade kunnat få i försörjningsstöd. Detta förhållande är särskilt påtagligt för barnfamiljer, vilket förklaras bl.a. av att reglerna om försörjningsstöd har anpassats och tar hänsyn till att det numera är betydligt dyrare att försörja äldre barn än yngre som utsökningsbalkens normalbelopp fortfarande styrs av referensvärden och har endast två ålderskategorier för barn. Som bl.a. och framhåller är det viktigt att komma till rätta med detta problem, inte minst för att ge barnfamiljer bättre förutsättningar att försörja sig och för att gäldenärerna ska behålla sitt incitament till öppet arbete. En höjning av normalbeloppen för barn skulle dessutom kunna bidra till att angelägna reformer som regeringen har initierat – t.ex. höjda barnbidrag – får större genomslag i praktiken. Om förbehållsbeloppen höjs, får det också en positiv effekt för gälde- närer som genomgår skuldsanering. Utsökningsbalkens bestämmelser om förbehållsbelopp är nämligen vägledande vid bestämmandet av vad en gäldenär som genomgår skuldsanering ska förbehållas för sin och sin familjs försörjning (33 § skuldsaneringslagen [2016:675]). En höjning av förbehållsbeloppen leder alltså till att också skuldsaneringsgäldenärer får behålla mer . Som Förvaltningsrätten i påpekar kommer höjningar av förbehållsbeloppen även att påverka försörjnings- kravet för anknytningspersoner vid anhöriginvandring eftersom detta också grundas på utsökningsbalkens bestämmelser (se 1 § förordningen [2016:850] om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehålls- tillstånd i ). En sådan skärpning är enligt regeringen en följd av höjda förbehållsbelopp och i konsekvens med kravets syfte. Även om en höjning av förbehållsbeloppen har många positiva kon- sekvenser måste man ha i minnet att löneutmätning syftar till att tvångsvis betala gäldenärers skulder. Ju mer en gäldenär får behålla desto mindre går till borgenärerna, vilket gör att det kan ta för gälde- nären att bli skuldfri och för borgenärerna att få betalt för sina fordringar. Alltför generösa förbehållsbelopp skulle alltså innebära en snedbalans till nackdel för borgenärerna och ett mindre effektivt löneutmätningssystem. Vid den avvägning som måste göras mellan motstående intressen framstår det enligt regeringen som särskilt angeläget att tillförsäkra barnfamiljer en högre levnadsstandard genom höjda förbehållsbelopp. Detta gäller inte minst i tider då samhället präglas av ekonomisk osäkerhet, vilket ofta tenderar att drabba samhällsgrupper som redan är ekonomiskt utsatta extra hårt. Löneutmätningsgäldenärer och deras familjer är en sådan samhällsgrupp. En höjning av normalbeloppen för barn skulle inte bara förbättra barnfamiljers livsvillkor utan också minska risken för att gäldenärer förlorar sitt incitament till öppet arbete och skulle därmed ligga mer i linje med lagstiftarens ursprungliga tanke om nivån på förbehålls- beloppen (se prop. 1994/95:49 s. 62 f.). Regeringen föreslår därför att normalbeloppen för barn höjs, vilket leder till att barnfamiljer får för- behålla sig mer pengar . Som utredningen föreslår åstadkoms höjningen lämpligast genom att dagens två ålderskategorier för barn utökas till fyra som de referensvärden som anges i utsökningsbalken och som normalbeloppen baseras på höjs relativt sett i förhållande till nuvarande normalbelopp, varvid höjningen bör vara störst för de äldsta barnen. På detta sätt kommer man till rätta med problemet att dagens normalbelopp inte tar hänsyn till 2020/21:161 att det blivit betydligt dyrare att försörja äldre barn än yngre. I stället för 0–respektive eller äldre bör de nya ålderskategorierna vara 0–, 7–, 11–och eller äldre. De höjda belopp som utredningen föreslår har numera hunnit bli gamla. Regeringen föreslår att motsvarande procentuella höjningar som utredningen föreslår ska göras i förhållande till de normalbelopp som gäller och som baseras på prisläget . Sammanfattningsvis föreslår regeringen följande nya referensvärden för barn: för barn som är 0–, för barn som är 7–, för barn som är 11–och för barn som är . Dessa förändringar skulle innebära en höjning av normalbeloppen för barn som är 7–med , för barn som är 11–med och för barn som är med jämfört med normal- belopp. Normalbeloppen för vuxna bör anpassas till dagens prisläge Utredningen överväger om även normalbeloppen för vuxna ska justeras uppåt och diskuterar möjliga förslag till nya referensvärden för ensam- stående respektive makar och sambor. Vid en avvägning mellan behovet av att garantera gäldenären en skälig levnadsstandard och att få en effektiv löneutmätning stannar utredningen emellertid vid att föreslå en höjning av normalbeloppen endast för barn. En höjning av normalbeloppen även för vuxna skulle vara positivt för många gäldenärer och innebära att t.ex. även ensamstående som har löneutmätning skulle få en bättre ekonomisk situation. En sådan höjning förordas också av några remissinstanser, bl.a. i , som anser att normalbeloppen för vuxna är för låga. En sådan höjning skulle emellertid påverka borge- närerna avsevärt genom att de sammanlagda normalbeloppen skulle höjas kraftigt. Höjningen skulle därmed innebära ett påtagligt mindre effektivt löneutmätningsförfarande som förbättringen för varje enskild gäldenär inte nödvändigtvis skulle bli särskilt stor. Mot denna bakgrund anser regeringen att barnfamiljerna bör prioriteras och att det sammantaget inte finns tillräckliga skäl att nu göra någon relativ höjning av normalbeloppen för vuxna. Normalbeloppen för vuxna bör däremot anpassas till prisläge genom att de referensvärden som anges i utsökningsbalken ändras så att de motsvarar normalbeloppen , vilka baseras på det allmänna prisläget . Sammanfattningsvis föreslår regeringen följande nya referensvärden: för ensamstående och för makar och sambor. Regeringens förslag: Det ska tydliggöras att en gäldenär kan få anstånd mer än en gång under pågående löneutmätning, så länge de grundläggande kraven för anstånd är uppfyllda. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl för anstånd ska gäldenärens och dennes familjs personliga och ekonomiska förhållanden samt omständig- heterna i övrigt beaktas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att omständigheterna i övrigt ska beaktas vid bedömning av om det finns särskilda skäl för anstånd. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. ombudsmän, och , tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. anser däremot att anstånd fördröjer förloppet och hindrar gäldenären från att återgå till en normal livsföring. Föreningen förordar att utmätningsfria månader införs i löneutmätningsförfarandet i stället för att anståndsmöjligheterna utökas. , Lands- organisationen i och rådgivare i () anser att utmätningsfria månader bör införas utöver en utökad möjlighet till anstånd. BUS gör dessutom gällande att förslaget om anstånd inte är tillräckligt långtgående och menar att även andra omständigheter än de som utredningen för fram bör kunna motivera anstånd. Hovrätten över och anser att den avsedda betydel- sen av hur länge en löneutmätning har pågått bör tydliggöras i lag. Skälen för regeringens förslag Tillämpas anståndsbestämmelsen som det var tänkt? Systemet med löneutmätning reformerades 1996. Före reformen kunde löneutmätning pågå per kalenderår. Resterande månader var utmätningsfria, vilket gav gäldenären möjlighet till viss ekonomisk återhämtning. Enligt nuvarande ordning kan löneutmätning pågå under i princip obegränsad tid. När tidsbegränsningen togs bort infördes i stället en möjlighet att få anstånd under pågående löneutmätning (se prop. 1994/95:49 s. 72 och 85). Möjligheten att få anstånd utgör en säkerhetsventil för att undvika ohållbara livssituationer för gäldenären och för att denne inte ska riskera att leva under en skälig levnadsnivå. För att få anstånd krävs att sökanden går med på det eller att det finns särskilda skäl, t.ex. att gäldenären drabbas av kostnader på grund av någon oförut- sedd händelse (7 kap. 11 § utsökningsbalken). Bestämmelsen om anstånd säger inget om hur en gäldenär kan få anstånd under pågående löneutmätning och lagstiftarens avsikt vid införandet av bestämmelsen var att det inte skulle finnas några formella begränsningar i detta avseende. Utredningen konstaterar emellertid att är restriktiv med att bevilja anstånd mer än en gång. En tänkbar förklaring är att regeringen i den proposition som låg till grund för bestämmelsen uttalade att det låg i sakens natur att anstånden som regel blir få och korta (se a. prop. s. 72, se även Gregow, Utsöknings- rätt, 5 uppl., 2020, s. 403). Oavsett vad anledningen till den restriktiva praxisen är anser regeringen att det är olyckligt om reglerna tillämpas på ett sätt som riskerar att leda till att löneutmätningssystemet framstår som oskäligt betungande för gäldenären. När det plötsligt inträffar något oförutsett i en människas liv som tillfälligt påverkar hans eller hennes förutsättningar att upprätthålla en skälig levnadsnivå behöver det finnas utrymme att beakta det inom ramen för löneutmätningssystemet och det oavsett om gäldenären haft ett motsvarande behov. Detta gäller inte minst i tider då omvälvande händelser förändrar människors livsvillkor och samhället präglas av ekonomisk osäkerhet, som kan vara fallet t.ex. under den pågående pandemin. Mot denna bakgrund anser regeringen att det finns anledning att anpassa lagstiftningen i syfte att underlätta tillvaron för personer som står under löneutmätning. Anståndsmöjligheten bör även fortsättningsvis utgöra gäldenärens säkerhetsventil vid löneutmätning Utredningen överväger om det bör införas utmätningsfria månader i löne- utmätningsförfarandet men anser att skälen mot det är så starka att så inte bör ske. Några remissinstanser, bl.a. Föreningen och , är av en annan uppfattning. När nuvarande ordning infördes ansåg regeringen att den enda möjlig- heten till ett effektivt och lättillämpat system var att löneutmätning kunde p ågå i princip utan tidsbegränsningar. Det framhölls också att en ordning kunde uppmuntra till manipulationer (se a. prop. s. 58 f.). Enligt regeringen gör sig dessa argument fortfarande gällande. Till detta kommer att utmätningsfria månader skulle riskera att motverka ambitionen att fler s.k. evighetsgäldenärer, som står under löneutmätning, ska välja att ansöka om skuldsanering, där betalnings- planerna numera innefattar två betalningsfria månader (se 38 § skuldsaneringslagen [2016:675] och prop. 2015/16:125 s. 87 f.). Regeringen delar mot denna bakgrund därför utredningens bedömning att en ordning inte bör införas vid löne- utmätning. För att löneutmätningssystemet inte ska bli alltför betungande för gäldenären bör anståndsinstitutet även fortsättningsvis utgöra gälde- närens säkerhetsventil. Det behöver förtydligas att gäldenären kan få anstånd mer än en gång Om sökanden inte går med på det, krävs särskilda skäl för att gäldenären ska få anstånd under pågående löneutmätning. Sådana skäl kan vara att gäldenären drabbas av sjukdom, olycksfall eller liknande omständigheter, som gäldenären inte har kunnat råda över eller förutse (se prop. 1994/95:49 s. 72). Att gäldenären behöver reparera eller ersätta förstörd eller förlorad beneficieegendom bör också kunna utgöra ett särskilt skäl för anstånd (se information om bestämmande av förbehålls- beloppet vid löneutmätning, KFM M 2020:1, p. Att gäldenären t.ex. ska ha semester är däremot inte tillräckligt för att motivera anstånd (se s. 72). Till skillnad från vad BUS anför anser regeringen inte att kraven för att få anstånd behöver sänkas. Vad som utgör särskilda skäl för anstånd innebär enligt regeringen en rimlig avvägning mellan gäldenärens och borgenärens motstående intressen. För att anståndsinstitutet fullt ut ska Prop. 2020/21:161 fylla sin funktion som säkerhetsventil för gäldenären behöver det emeller- tid förtydligas att anstånd kan ges mer än en gång. Även om anstånden under en löneutmätning i praktiken ofta blir få och korta finns det inte – och bör inte heller finnas – några formella begräns- ningar i fråga om antal och längd. Vidare bör bedömningen av om det finns särskilda skäl för anstånd i princip inte påverkas av om gäldenären redan har beviljats anstånd tidigare under löneutmätningsförfarandet. Bedöm- ningen bör göras med utgångspunkt i de skäl som åberopas för anstånd. Att anstånd redan har beviljats bör alltså inte i sig förhindra ytterligare anstånd, om skäl för ett sådant finns. Detta utesluter inte att det vid bedömningen i viss mån vägs in hur länge löneutmätningen har pågått och beräknas pågå eftersom behovet av anstånd i praktiken torde vara större om löneutmätningen har pågått eller beräknas pågå länge, än i en motsatt situation. För att det ska vara möjligt att ta hänsyn till sådana förhållanden anser regeringen, i linje med vad Hovrätten över och anför, att bestämmelsen om anstånd bör utformas så att även omständigheterna i övrigt ska beaktas vid anståndsbedömningen. I syfte att lätta upp den restriktiva praxis som har kommit att utvecklas föreslår regeringen sammanfattningsvis, i likhet med utredningen, ett tillägg till bestämmelsen om anstånd. Tillägget avser att klargöra att det är gäldenärens och dennes familjs personliga och ekonomiska förhållanden samt omständigheterna i övrigt som ska beaktas vid bedömningen av om det finns särskilda skäl för anstånd, varvid det i princip saknar betydelse om gäldenären redan har beviljats anstånd tidigare. Detta bedöms möjlig- göra en mer hållbar livssituation för personer som står under löneutmät- ning och minska risken för att de tvingas leva under en skälig levnadsnivå. Regeringens bedömning: Det bör inte införas regler i utsöknings- balken om att aktivt ska medverka till att parterna träffar en frivillig överenskommelse. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens bedöm- Utredningen föreslår huvudsakligen att det i utsökningsbalken före- skrivs att kan medverka till att parterna träffar en frivillig överenskommelse om det är lämpligt och att myndigheten ska kunna hålla sammanträde i syfte att uppnå en överenskommelse. anser utredningen att ska kunna hjälpa parterna med att upprätta ett skriftligt avtal (s.k. utsökningsavtal) som ersätter förpliktelsen enligt exekutionstiteln. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. bl.a. Justitiekanslern och , tillstyrker utred- ningens förslag eller har inte några synpunkter på det. stort antal remissinstanser som avstyrker förslaget eller är tveksamma till det, däribland ombudsmän, , Centrala , och Fastighetsägarna. 2020/21:161 Flera av de kritiska remissinstanserna, bl.a. och tingsrätter samt vid , riktar principiella invändningar mot förslaget och ifrågasätter om den föreslagna förlikningsverksamheten bör ankomma på en oberoende verkställande myndighet. lyfter i sammanhanget särskilt fram situatio- nen där myndigheten även uppträder som borgenär. Därutöver framhåller flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten över och och , att förslaget riskerar att leda till ett mindre effektivt verkställighetsförfarande. Vidare anser bl.a. Kronofogdemyndig- heten att förslaget riskerar att motverka strävan att parterna kommer överens i processen. Några remissinstanser, bl.a. i , allmännyttiga bostads- företag och Kommuner och Regioner, ifrågasätter om förslaget kommer att få någon större praktisk betydelse. Skälen för regeringens bedömning ställning som oberoende och effektiv Parter som har hamnat i tvist med varandra har ofta mycket att vinna på att lösa tvisten på frivillig väg. En överenskommelse mellan parterna sparar både tid och pengar som en fortsatt tvist kan innebära. osäkerhet om utgången som en process innebär kan vara ett skäl för parterna att komma överens. Genom att parterna frivilligt når en överens- kommelse ökar också möjligheten för dem att fortsätta sin relation sedan tvisten har avslutats. Av dessa anledningar ska rätten i en tvistemåls- process verka för att parterna förliks, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter (42 kap. 17 § rätte- Någon motsvarande lagstadgad uppgift att verka för frivilliga överenskommelser åligger inte i utsök- Utredningen anser att aktivt bör medverka till att parterna når frivilliga överenskommelser när det är lämpligt och parterna samtycker till det. Utredningen föreslår att det i utsökningsbalken införs regler om sådan medverkan, inklusive möjlighet att hålla samman- träde och hjälpa parterna att upprätta avtal som reglerar deras överens- Ett stort antal remissinstanser är emellertid kritiska till försla- Skälen till det är flera och av såväl principiell som mer praktisk art. Under en domstolsprocess är den slutliga utgången i målet fortfarande oviss och många av de fördelar med en överenskommelse som nämns ovan möjliga att uppnå. I det skedet är det naturligt att domstolen verkar för att När domstolsprocessen är avslutad och borgenären vänt sig till för att få domstolens dom verkställd är situationen en annan. I utsökningsmålet är en verkställande myndighet och syftet med utsökning är att så effektivt och rättssäkert som möjligt verkställa exekutionstitlar. genom utmätning är att borgenären ska få betalt för sin fordran. viktigt att uppfattas som oberoende och opartisk med främsta uppgift att verkställa fastställda förpliktelser (jfr prop. 2015/16:125 s. 55 f.). Det kan därför – såsom bl.a. och samt och tingsrätter gör – ifrågasättas på ett principiellt plan om aktivt bör medverka till Prop. 2020/21:161 att parterna träffar en frivillig överenskommelse med följden att exekutionstiteln inte längre ska gälla. Något som också talar mot utredningens förslag är att det riskerar att leda till en mindre effektiv verkställighetsprocess, med längre hand- läggningstider och merarbete för . Inte minst förslaget om att ska kunna hålla sammanträde i syfte att uppnå en överenskommelse riskerar att fördröja utsöknings- förfarandet på ett omotiverat sätt.