prop · H90341 · 2021-11-02 00:00:00 — Vidare har den intressekonflikt mellan enskilda företags intres- sen och bredare samhällsintressen, som normalt motiverar finansiell tillsyn, inte har någon motsvarighet i en verksamhet som bedrivs av en myndighet. Dessutom framstår det som att den nuvarande ordningen i detta avseende fungerar väl. direktion anser att inom ramen för sin över- vakning bör få ställa krav på att vissa aktörer ska ansluta sig till dess betal- ningsavvecklingssystem eller ha inlåning i banken. Dessa frågor ryms emellertid inte inom detta lagstiftningsärende. Bedömningar av det finansiella systemet I den nya riksbankslagen regleras ansvar för det finansiella systemet. För att ska kunna fullgöra sina uppgifter på detta område behöver säkerställa en bred kompetens vad gäller de finan- siella riskerna i hela ekonomin, t.ex. hushållens och de finansiella och icke-finansiella företagens risker. Banken bör därför övervaka det finan- siella systemets funktionssätt och identifiera sårbarheter och risker. De analyser som gör kommer att ge banken en god bild av riskerna i det finansiella systemet och finansiella risker utanför det finansiella systemet. Till finansiella risker utanför det finansiella systemet hör risker kopplade till hushållens och de icke-finansiella företagens skuld- sättning. Det är emellertid inte nödvändigt att, som direktion efterfrågar, förtydliga att det handlar om att analysera finansiella obalanser. Det behöver inte heller uttryckligen anges att kan delta i projekt som syftar till att stärka finansiella företags motståndskraft i olika avseenden. I likhet med direktion anser regeringen att bör redovisa sina bedömningar för omvärlden, t.ex. som den gör i rappor- ten Finansiell stabilitet. De närmare formerna för hur dessa redogörelser ska gå till behöver emellertid inte regleras i den nya riksbankslagen. I vissa fall kan de finansiella risker som identifierar beröra andra myndigheters verksamhet. bör då underrätta dessa myndigheter och andra berörda. ansvarar för tillsynen, regelgivningen och tillstånds- prövningen som rör finansiella marknader och finansiella företag och att vidta åtgärder för att motverka finansiella obalanser i syfte att stabilisera 2021/22:41 kreditmarknaden, men med beaktande av åtgärdernas effekt på den ekono- miska utvecklingen (1 § förordningen [2009:93] med instruktion för ). Förslaget om övervakning av finansmarknaden innebär i huvudsak förtydliganden av gällande rätt. Vad gäller förhållandet till ansvarsområde har detta fungerat väl. Regeringen anser därför, till skillnad från i , att förslaget inte kan anses komma i konflikt med ansvarsområde. Regeringens förslag: ska ha en god förmåga att motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet i . ska identifiera likviditetsstödjande åtgärder som kan användas för att mot- verka sådana störningar. ska få delta i krisförberedande arbete i eller utomlands. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: För att åtgärder inom dess verksamhet med finansiell stabilitet ska få avsett resultat är det avgörande att är väl förberedd för att motverka en framtida kris som drabbar ett enskilt företag eller som är systemomfattande. En viktig del i krisförberedande arbete är att identifiera möjliga krisscenarier och vilka åtgärder som skulle kunna vara verknings- fulla i olika situationer. Det bör därför av den nya riksbankslagen framgå att ska planera och förbereda sig för att skapa en god förmåga att motverka en allvarlig störning i det finansiella systemet i i händelse av en kris. bör också få delta i annat krisförberedande arbete i eller internationellt. Regeringens förslag: ska 1.ge tillfälle att yttra sig innan fattar beslut i viktigare frågor som har samband med det finansiella systemets stabilitet och effektivitet eller som berör tillsynsverksamhet, 2.ge tillfälle att yttra sig innan fattar beslut i viktigare frågor som har samband med myndighetens verksam- het enligt lagen om resolution, och 3.ge stödmyndigheten tillfälle att yttra sig innan fattar beslut i viktigare frågor som har samband med myndighetens verksam- het enligt lagen om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut. ska lämna den myndighet som banken samverkar med de uppgifter som behövs. Det ska inte gälla om ett beslut är brådskande. I så fall ska utan dröjsmål underrätta berörda myndigheter om beslutet. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att den samverkan som ska ske mellan myndig- heterna ska uttryckas som ett krav på samråd. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. efterlyser ett förtydligande av vad som avses med Skälen för regeringens förslag: Enligt lag ska samråda med i viktigare frågor som har samband med betalningssystemets stabilitet eller berör tillsynsverk- samhet (4 kap. 3 §). Vid ett sådant samråd ska lämna Finans- inspektionen de uppgifter som behövs. På motsvarande sätt ska samråda med i viktigare frågor som har samband med betalningssystemets stabilitet eller som berör ansvar för valuta- och kreditpolitiken och för Vid ett sådant samråd ska lämna de uppgifter som behövs (7 § förordningen [2009:93] med instruktion för ). Det finns också speciella bestämmelser om samråd, samarbete och utbyte av information mellan myndigheterna på finansmarknadsområdet vid tillämpning av regelverket om krishantering (se t.ex. 6 kap. 8 a § i 1988 års lag, 28 kap. 4 § lagen [2015:1016] om resolution, 4 kap. 2 § lagen [2015:1017] om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut och 12 § förordningen [2007:1447] om instruktion för ). Bestämmelserna om den aktuella samverkansformen lag bör föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att det bör klargöras att det handlar om att övriga myndigheter ska få tillfälle att lämna synpunkter i syfte att bredda beslutsunderlag innan fattar beslut på självständiga grunder. därför inte användas. Liksom bör den aktuella samverkansformen gälla viktigare beslut I förhållande till bör den aktuella samver- kansformen avse det finansiella systemets stabilitet och effektivitet i stället för betalningssystemets stabilitet. Detta innebär en anpassning till det nya Motsvarande bör gälla i förhållande till resolutions- efterlyser ett förtydligande av vad som avses med Regeringen konstaterar att beslut om generellt likviditets- stöd eller en nödkredit till ett finansiellt företag är exempel på sådana viktigare frågor som samt resolutions- och stödmyn- digheterna bör få tillfälle att lämna synpunkter på. Slutligen bör den aktu- ella samverkansformen få underlåtas om ett beslut är brådskande. bör berörda myndigheter underrättas om beslutet. 2021/22:41 9.4 Regeringens förslag: ska 1.informera det statsråd som regeringen utser innan beslutar om en nödkredit, 2.underrätta regeringen, , och stödmyndigheten enligt stödlagen om genomförda likviditetsstödjande åtgärder och lämna de uppgifter som behövs, och 3.underrätta myndigheter med ansvar för gruppbaserad tillsyn inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet om får känne- dom om en kritisk situation som kan äventyra likviditeten på finans- marknaden eller stabiliteten i det finansiella systemet. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Enligt lag ska omgående underrätta berörda myndigheter inom EES med ansvar för gruppbaserad tillsyn, om får kännedom om en kritisk situation som kan äventyra likviditeten på finansmarknaden eller stabiliteten i det finansiella systemet (4 kap. 4 a §). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen. ska lämna de uppgifter om genomförda likviditetsstödjande åtgärder till regeringen, , och stödmyndigheten som respektive myndighet behöver för sin verksamhet (6 kap. 8 a §). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen. Det innebär att ska lämna de uppgifter om genomförda likviditetsstödjande åtgärder, däribland nödkrediter, till regeringen som regeringen behöver för sin verksamhet. Givet den betydelse som ett beslut om att lämna en nödkredit till ett visst finansiellt företag kan ha för den finansiella stabiliteten, bör dessutom informera regeringen innan ett beslut om en nöd- kredit fattas. 10 Kontanter och andra betalningsmedel Regeringens bedömning: roll i kontantkedjan bör tydlig- göras i den nya riksbankslagen. Uttrycket svara för landets försörjning av sedlar och mynt bör inte användas i lagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remisstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inget att invända mot bedömningen. anser att ska ha ett större finansiellt ansvar för kontantkedjan och subventionera uppräkningsverksamhet och kontant- transporter. Skälen för regeringens bedömning: Flödet av kontanter i samhället kan beskrivas som en kontantkedja. I är det som utgör start- och slutpunkten i kontantkedjan genom att ge ut och lösa in kontan- ter. Grossistledet av kontanthanteringen består av depåverksamheten. Denna omfattar lagring av kontanter samt in- och utlämning till övriga aktörer på kontantmarknaden. bedrivs denna av som ägs av de större bankerna. Detaljistledet av kontanthanteringen består av kontanttransporter, upp- räkningsverksamhet som bl.a. består i att räkna och äkthetskontrollera kontanter samt försäljning av kontanter till slutkunder såsom handeln och banker. Denna verksamhet sköts till största del av ett privat företag. Nästa del av kontantkedjan utgör tillgången till kontanttjänster och möjligheten att betala med kontanter. ansvarar för försörjningen av kontanter (5 kap. 3 § första stycket lag). I förarbetena till den nuvarande lagen konstaterades att uppgift att ansvara för försörjningen av kontanter omfattade såväl utgivning som distribution. I fråga om distribution angavs att det var här som kontorsnät hade sin främsta uppgift (SOU 1986:22 s. 108–110). Det var också via sina regionala kontor som Riks- banken tidigare bedrev depåverksamhet. bedrivs depåverksamhet i stället av och har en anläggning utanför där hämtar ut och lämnar in sedlar. ansåg att Riksban- kens försörjningsuppdrag omfattade kontantutgivning och ett distribu- tionsansvar i snäv mening, dvs. att ansvar enbart uppstår om ingen annan distribuerar kontanter. menade dock att det inte var självklart att uppdraget skulle tolkas på det sättet (SOU 2014:61 s. 164 f.). Hur långt kontantförsörjningsuppdrag sträcker sig är så- ledes inte helt klart. Förutsättningarna för kontantkedjan har också föränd- rats mot bakgrund av den minskade användningen av kon- tanter. Enligt regeringens mening finns det därför skäl att tydliggöra vilket ansvar har för de olika delarna av kontantkedjan och att inte använda uttrycket att svara för landets försörjning av sedlar och mynt i lagstiftningen. bör ha ansvar för kontantutgivning, depåverksamhet och övervakning (se avsnitten 10.3.1–10.3.3.). Till skillnad från anser regeringen därför att det inte bör läggas ytterligare ansvar för kontantkedjan på . Det innebär att t.ex. uppräk- ningsverksamhet och kontanttransporter, som omfattas av andra myndig- heters tillsynsansvar, även fortsättningsvis kommer att drivas av privata aktörer. 2021/22:41 10.2 Regeringens förslag: Bestämmelsen om att valuta ska be- nämnas krona och att en krona ska bestå av ska föras över till den nya riksbankslagen. ska bidra till att det finns tillgång till sedlar och mynt i kronor (kontanter) i betryggande utsträckning i hela . Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion anser att målet bör omfatta även andra betalnings- medel än kontanter. Skälen för regeringens förslag: Penningenheten i kallas krona. Kronan delas i etthundra öre (5 kap. 1 § tredje stycket lag). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen. Sedlar och mynt (kontanter) har en särställning på betalningsmarknaden, inte bara på grund av att det är ett lagligt betalningsmedel som tillhanda- hålls av staten och vars värde staten också ytterst garanterar, utan även för att kontanter på grund av sin fysiska form besitter vissa egenskaper som få andra betalningsmedel har. Vid en kontantbetalning upphör den fordran som säljaren har på köparen vid själva betalningen, dvs. när köparen överlämnar kontanterna till säljaren. Inga mellanhänder krävs för att genomföra en sådan betalning och inget tidsglapp uppstår från det att betalningen har inletts till dess att den är genomförd. Kontanta betalningar kan därför genomföras fritt och mellan de inblandade parterna. Detta innebär att kontanter kan spela en viktig roll för beredskapen på betalningsmarknaden i händelse av extraordinära händelser, t.ex. vid stora störningar i betalningssystemet. Kontantbetalningar kan i praktiken vara det betalningsmedel som står till buds i många situationer för dem som inte alltid har tillgång till eller kan använda den teknik som krävs för att utföra digitala betalningar. Det kan t.ex. handla om vissa äldre, nyanlända, personer med funktionsvariationer eller andra personer som befinner sig i ett s.k. digitalt utanförskap. Regeringen har som mål att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster, inbegripet kontantuttag och dagskasseinsättningar, till rimliga priser. Det finns också en generell efterfrågan hos konsumenter och företag på dessa tjänster även om de använder andra betalningsmedel i allt större omfattning (prop. 2019/20:23 s. 31). Det är därför viktigt att slå vakt om kontanters funktionalitet som betalningsmedel och bör – vid sidan av marknadens aktörer och olika myndigheter på området – bidra till att det finns kontanter i betryggande utsträckning i hela . Kontanter har en särställning i förhållande till andra betalningsmedel. Till skillnad från direktion anser regeringen därför att det nya målet bara bör omfatta kontanter. Regeringens förslag: ska själv eller genom någon annan ge ut och lösa in kontanter. Bestämmelserna om kontanters valörer och att förändrade eller bear- betade kontanter inte får spridas ska föras över till den nya lagen. ska få lösa in kontanter som är skadade eller förslitna och, om det finns särskilda skäl, kontanter som upphört att vara lagliga ska få ta ut avgifter vid inlösen av kontan- ska själv eller genom någon annan tillverka kontanter, medaljer och liknande föremål. ska få meddela föreskrifter om kontanters form och förutsättningarna för inlösen av dem. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens Utredningen föreslår att inte längre ska få tillverka medaljer och liknande föremål. Utredningens förslag har dessutom en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Kammarrätten i anser att uttrycket ge ut kontanter inte bör användas, eftersom utkontraktering tillåts. även minnes- och jubileumsmynt bör få lösas in eftersom de i praktiken inte tas emot av marknadens aktörer. Direktionen anser vidare att det bör tydliggöras att banken ska kunna ta ut avgifter vid inlösen. myndigheten anser att bör vara tillsynsansvarig för under- Skälen för regeringens förslag: Enligt regeringsformen är det endast som har rätt att ge ut sedlar och mynt (9 kap. 14 §). melsen ger uttryck för att har monopol på att ge ut kontanter, att ingen annan aktör får göra det. Av lag följer att sedlar får ges ut med valörerna tjugo, femtio, etthundra, tvåhundra, femhundra och . Mynt får ges ut med valörerna en krona, , och . minnes- och jubileumsmynt med andra valörer ges ut (5 kap. 2 §). anges att ansvar för att försörjning med sedlar och mynt får bedrivas i samarbete med annan (5 kap. 3 § andra stycket). Bestämmelserna bör föras över till den nya riksbankslagen. Det är bara som får ge ut kontanter. Kammarrätten i anser regeringen att monopol på kontantutgivning inte utgör hinder mot att banken utkontrakterar den operativa verksamheten, eftersom det alltjämt är som ger ut kontanterna även om den operativa verksamheten bedrivs av en privat Sedlar och mynt som är skadade eller förslitna får lösas in av Riksban- För sedlar som blivit helt förstörda får betala ersättning. Om särskilda skäl finns, får lösa in sedlar och mynt som upphört att vara lagliga betalningsmedel (5 kap. 4 § lag). 2021/22:41 Bestämmelserna bör föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att inte längre bör få betala ersättning för helt förstörda sedlar. Det beror på att den regleringen saknar praktisk betydelse. bör, som direktion påtalat, kunna ta ut avgifter i inlösenverksamheten. får meddela föreskrifter såvitt avser verksamhet med anknytning till betalningssystem eller kontantförsörjnings- uppdrag (1 kap. 2 § fjärde stycket lag). bör också i fortsättningen få meddela föreskrifter om utformningen av kontanter och förutsättningarna för att lösa in kontanter. Det finns inte anledning att ifrågasätta att minnes- och jubileumsmynt i praktiken inte tas emot av marknadens aktörer. Till skillnad från Riks- bankens direktion anser regeringen emellertid att det inte bör införas en inlösensmöjlighet för dem. Anledningen till det är att minnes- och jubileumsmynt är lagliga betalningsmedel. får enligt nuvarande regler själv eller genom bolag som ägs av banken bedriva tryckerirörelse, papperstillverkning och tillverkning av sedlar samt tillverkning av mynt, medaljer och liknande föremål (8 kap. 3 § lag). Utredningen föreslår att inte längre ska få tillverka medaljer och liknande föremål. I avsnitt 7.5 föreslås att ska få bedriva och ekonomiskt bidra till forskning som har betydelse för myndighetens verksamhet, t.ex. priset i ekonomisk vetenskap till minne. Såvitt känt tillverkar (genom någon annan) medaljer till Riks- bankens pris i ekonomisk vetenskap till minne. bör därför få fortsätta tillverka medaljer och likande föremål. Bestämmelsen om tillverkning av sedlar, mynt, medaljer och liknande föremål bör sammanfattningsvis föras över till den nya riksbankslagen. anser att bör vara tillsynsansvarig för underentreprenörer. Regeringen konstaterar att ansvar inte påverkas av om verksamhet drivs i egen regi eller av en underentre- prenör. Sedlar och mynt som förändrats eller bearbetats får enligt dagens regler inte spridas (5 kap. 5 § lag). Det är viktigt att det är lätt att kontrollera att kontanter är äkta och att det är svårt att förfalska kontanter. Bestämmelsen om spridningsförbud bör därför föras över till den nya riksbankslagen. Regeringens förslag: ska själv eller genom någon annan tillhandahålla minst fem platser för lagring och ut- och inlämning av sedlar i (depåer). Det ska finnas minst en depå i eller och i eller . ska få bestämma vilka företag som ska få tillgång till depåerna och ska få ta ut avgifter av dessa företag. ska få betala räntekostnadsersättning eller lämna räntefri kredit till företag som avskilt och lagrat kontanter. ska få meddela föreskrifter om avgifter, om depåer och om räntekostnadsersättning eller räntefri kredit. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att genom ett särskilt riksdagsbeslut ska kunna ändra antalet depåer och lokaliseringen av dessa. Utredningens förslag har dessutom en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. , , direktion och motsätter sig att antal depåer och dess lokalisering regle- ras i lag. direktion menar att den verksamhet som banken bedriver utanför utgör depåverksamhet. och Säkerhetsföretagen anför att det inte finns behov av två depåer i och att det ur ett totalförsvarsperspektiv bör finnas en depå på . Även i anser att det finns behov av depåverksamhet på . i anser att bör inrätta minst en depå i vart och ett av de fyra nordligaste länen. Länsstyrelserna i och anser dessutom att det bör övervägas att även inkludera mynt i ansvar för depå- verksamhet. och Säkerhetsföretagen menar att även andra före- tag än banker och bankägda företag ska kunna vara underentreprenörer till , såsom betaltjänstleverantörer. och anser att uppräkningscentraler ska kopplas till depåerna. Kammarrätten i anser att antalet depåer och lokaliseringen av dessa ska ändras genom lag och inte särskilda riksdagsbeslut. och anser att privat depåverk- samhet ska finansieras med räntefria lån. och Säker- hetsföretagen anför att räntekostnadsersättning är för låg och att det behövs ett grundläggande verksamhetsstöd. Skälen för regeringens förslag ska ansvara för depåer bör ansvara för att det drivs depåer i . Med depåer avses platser för lagring samt ut- och inlämning av sedlar. Depåverk- samheten bör kunna drivas av själv eller genom någon annan. bör bestämma vem som ska få tillgång till depåerna och bör få ta ut avgifter vid ut- och inlämning av kontanter. bör även få meddela föreskrifter om avgifter och depåer. Utredningens förslag om depåer på fem platser i bör säkerställa en fungerande kontantkedja. Ett flertal remissinstanser, såsom Riksban- kens direktion och , motsätter sig att antalet depåer och lokaliseringen av dessa ska regleras i lag. Visserligen innebär en reglering av antalet depåer och lokaliseringen av dessa en begränsning av möjlighet att fritt avgöra hur depåerna ska drivas. Regeringen delar dock utredningens bedömning att det finns skäl för en sådan begränsning, eftersom depåverksamheten bör utformas på ett sådant sätt att den svarar mot det övergripande målet att bidra till att det finns tillgång till kontanter i betryggande utsträckning i hela . 2021/22:41 regeringens mening bör staten därför garantera en miniminivå i fråga om antalet depåer. Som utredningen förslagit bör två av depåerna ligga i nedre och övre . Skälet för det är att de kommersiella förutsättningarna för att upprätthålla kontantkedjan i norra är betydligt sämre än i södra delarna av landet. Det finns därför anledning att särskilt specificera att det ska finnas minst två depåer i norra . Depåverksamheten bör vara spridd över hela landet, men förutom de två depåerna i , står det fritt att besluta var övriga depåer ska lokaliseras. Det är således möjligt för att förlägga en depå på , såsom , i och Säkerhetsföretagen efterfrågar. Utredningen föreslår att genom ett särskilt riksdagsbeslut ska kunna ändra antalet depåer och lokaliseringen av dessa. Skälet för det är att möjliggöra en viss flexibilitet och anpassning efter snabbt förändrade förhållanden. Enligt regeringens mening är emellertid förslaget om att det ska finnas fem depåer, varav minst två i , ett uttryck för att det ska finnas kontanter i betryggande utsträckning i hela landet. En ompröv- ning av detta bör ske efter noggranna överväganden och vara föremål för beredning med remissinstanser. I likhet med Kammarrätten i anser regeringen därför att en ändring av antalet depåer eller lokaliseringen av dessa bör ske genom lag och inte särskilt beslut. direktion anser att den befintliga verksamheten utanför utgör en depå. Det är i första hand en fråga för att bedöma i vilken utsträckning nuvarande verksamhet uppfyller lagkraven. Depåerna bör som miniminivå tillhandahålla sedlar av samtliga valörer. Som i och i anför omfattar miniminivån inte mynt. Det står emellertid fritt att tillhandahålla mynt i depåerna om banken bedömer att det finns ett sådant behov. och föreslår att det ska finnas en uppräkningscentral kopplad till varje depå och och Säkerhetsföretagen anser att betaltjänstleverantörer ska kunna vara underleverantörer till . Regeringen konstaterar emellertid att det bör överlämnas till att organisera depåverksamheten.