prop · H90361 · 2021-11-23 00:00:00 — Den som påförts skatt i med stöd av bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning har därför möjlighet att under vissa förutsättningar få tillbaka skatten om det visar sig att det i själva verket är ett annat EU-land som har beskattningsrätten. En förutsättning för att skatten ska betalas tillbaka är dock att det andra EU-landets skatteanspråk är befogat. Bakgrunden till detta beskrivs närmare i propositionen Inköp av bränsle och alkohol utan punktskatt m.m. (prop. 2000/01:118 s. 123). Prövningen av om det andra landets skatteanspråk är befogat ska göras av . kan skatten undanröjas genom återbetalning enligt nuvarande 29 § fjärde stycket LTS, 28 § fjärde stycket LAS och 9 kap. 11 § LSE. Därutöver kan upplagshavare yrka avdrag i deklaration enligt 32 § första stycket 4 LTS, 32 § första stycket 7 LAS och 7 kap. 6 § LSE. Mot bakgrund av att rätten att få tillbaka skatten är beroende av en bedömning av om det andra landets skatteanspråk är befogat bedöms det inte lämpligt att undanröjandet av skatt hanteras genom ett avdragsförfarande. I ett sådant förfarande har mycket små möjligheter att hantera en sådan bedömning. Dessa situationer kan vidare antas vara mycket sällan förekommande även för den som är upplagshavare. Det föreslås därför att bestämmelsen om avdrag ska tas bort och även upplagshavare i fortsättningen ska hänvisas till att använda bestämmelserna om återbetalning av skatt. En mindre ändring bör även göra i bestämmelserna om återbetalning vad avser den tidsfrist som finns för ansökan. Ansökan ska ges in från när flyttningen påbörjades. Det föreslås att treårsfristen i stället ska avse att varan har beskattats i det andra EU-landet för att närmare överensstämma med direktivet. En ansökan i kan således göras senare än efter det att flyttningen påbörjades så länge varan efter flyttningen påbörjades beskattats i ett annat EU-land. Ansökan ska dock ges in efter det att beslutet om skatt i det andra EU-landet har vunnit laga kraft. Genom dessa ändringar förbättras möjligheterna att få återbetalning om det andra EU-landet beslutar om skatt i ett sent skede av treårsfristen eller om beslutet om skatt i det andra EU-landet är föremål för rättslig process. En tidsfrist från beslutet om oegentlighetsbeskattning föreslås även införas i de fall en vara som frisläppts för konsumtion och beskattats i blir föremål för oegentlighetsbeskattning i ett annat EU-land. I dessa båda fall bedöms det finnas skäl att frångå den treårsfrist för ansökan som gäller i de flesta andra bestämmelser om återbetalning. I dessa fall är fråga om situationer som endast bedöms uppstå undantagsvis och där ansökan ges in för varje händelse för sig i stället för genom en kvartalsvis ansökan. Det är också fråga om situationer där det är mer sannolikt än annars att en rättslig prövning kan behöva avvaktas innan ansökan om återbetalning kan göras. noterar i sitt yttrande att en inkonsekvens som gäller mellan punktskattelagstiftningarna kvarstår med förslagen i promemorian. I LTS och LAS finns bestämmelser om återbetalning av skatt för varor som exporteras. Någon sådan bestämmelse finns inte i LSE. föreslår att om denna inkonsekvens inte är avsedd bör en bestämmelse motsvarande den som föreslås i 12 kap. 7 § NLTS tas in i LSE. Såsom har anfört saknas möjlighet att yrka återbetalning om bränsle exporteras. En sådan möjlighet till återbetalning föreligger för såväl tobaksvaror som alkoholvaror. Det kan visserligen konstateras att möjligheterna att få avdrag för varor som exporteras är något bredare för bränsle än för tobaksvaror och alkoholvaror eftersom avdragsrätten är tillgänglig för alla skattskyldiga. Avdragsrätten förutsätter dock att bränslet har exporterats av den skattskyldige. Regeringen bedömer att det kan vara lämpligt att det även för bränslen införs en möjlighet till återbetalning för skatten på varor som har exporterats från EU. Det föreslås därför att det i LSE införs en bestämmelse om återbetalning för bränsle som exporteras från EU. Detta innebär att den som exempelvis köper beskattade varor och sedan exporterar dessa får möjlighet att ansöka om återbetalning. Därigenom underlättas även en sådan situation som Näringslivets skattedelegation nämner som exempel i sitt yttrande där varor exporteras efter det att någon annan än lagerhållaren blivit påförd punktskatten vid importen med anledning av bristande efterlevnad av tullagstiftningen. Därutöver föreslås att bestämmelsen om återbetalning av skatt i samband med att bränsle som inte omfattas av 1 kap. 3 a § LSE flyttas till ett annat EU-land förenklas. Sådana flyttningar omfattas av bestämmelsen i 9 kap. 10 § LSE, dvs. samma bestämmelse som gäller för flyttningar av varor som omfattas av 1 kap. 3 a § LSE. Som villkor för återbetalning uppställs krav på att varorna har flyttats till ett annat EU-land under sådana förhållanden att skatt ska betalas där eller flyttningen sker för förbrukning för ett i det andra EU-landet skattebefriat ändamål. Det faktum att bränslet inte är skattepliktigt i mottagarlandet kan även det vara en sådan omständighet som avses i paragrafen (jfr prop. 2006/07:13 s 130). Eftersom bestämmelserna om återbetalning för bränsle som avses i 1 kap. 3 a § LSE nu anpassas till det nya förfarandet för beskattade varor och då kan tillämpas för övriga bränslen behöver en ny bestämmelse om återbetalning för övriga bränslen införas. Eftersom det är fråga om bränsle som hanteras och flyttas enligt nationella bestämmelser bedöms det därvid vara möjligt att förenkla bestämmelsen jämfört med nuvarande 2021/22:61 utformning. Det som bör vara avgörande för att möjligheten till återbetalning ska komma i fråga bör vara att bränslet har flyttats till ett annat EU-land. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att bestämmelsen utformas på sådant sätt att rätt till återbetalning föreligger om skatt har betalats i för annat bränsle än som omfattas av 1 kap. 3 a § LSE och bränslet därefter flyttats till ett annat EU-land för att användas där. Den som begär återbetalning ska visa att den skatt som ansökan avser har betalats i och att bränslet har förts ut ur landet. Förtydligande av skattskyldigheten för varor för vilka skatten inte har redovisats Enligt nuvarande bestämmelser i 9 § första stycket 8 LTS föreligger skattskyldighet för den som, i annat fall än som avses i 9 § första stycket 1–7, innehar skattepliktiga varor utanför ett uppskovsförfarande utan att skatten för varorna har redovisats här. Motsvarande bestämmelser finns i 8 § första stycket 8 LAS och 4 kap. 1 § 9 LSE. Dessa bestämmelser infördes vid genomförandet av punktskattedirektivet. Av förarbetena framgår att skattskyldighet för innehavare t.ex. kan komma i fråga för den som påträffas med en vara som omsatts, i ett eller flera led, efter det att varan förts in till , utan att svensk punktskatt erlagts. I författningskommentaren anges även följande. Beskattade varor som, efter införseln till , åter förs in under uppskovsförfarandet omfattas inte av bestämmelsen. Däremot omfattar bestämmelsen varor som överhuvudtaget inte har beskattats tidigare. Exempel på när bestämmelsen kan bli tillämplig är att varor som har hanterats inom uppskovsförfarandet av något skäl, legalt eller illegalt, kommit att hanteras utanför uppskovsförfarandet. Det kan t.ex. vara varor som aldrig har hanterats inom uppskovsförfarandet, t.ex. varor som smugglats in från tredjeland. Det kan också vara beskattade varor, som har beskattats i ett annat EU-land, och som här påträffas hos någon annan än den som har fört in eller tagit emot varorna under sådana förhållanden att skatt avseende varorna ska betalas här. 2009/10:40 s. 139 och s. 163). Av nämnda förarbete framgår även att om den som är skattskyldig enligt någon av de andra bestämmelserna, i en deklaration till inkommer med en redovisning av skatten för de aktuella varorna efter det att beskattning skett av innehavaren, bör den förstnämnde beskattas. Det ankommer i ett sådant fall på att ompröva och undanröja beskattningen avseende den som har blivit beskattad på grund av innehavet. En oklarhet med nuvarande bestämmelser är hur de förhåller sig till bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning. De förslag som lämnas i denna proposition innebär även att det i fler fall än kommer att bli aktuellt med beskattning enligt bestämmelserna om oegentlighets- beskattning. Detta eftersom flyttningar av beskattade varor som sker utanför förfarandet för beskattade varor kommer att beskattas enligt dessa bestämmelser. Vid oegentlighetsbeskattning redovisar den skattskyldige inte skatt för varorna genom att lämna en deklaration. Beslut om skatt fattas av avseende någon av den krets av personer som pekas ut som skattskyldiga. (Se avsnitt 7.5 och avsnitt 12.2.) anledning att överväga om det går att förtydliga bestämmelserna i detta hänseende. En annan otydlighet i dagens bestämmelse är förhållandet till skattskyldighet vid import. Denna bestämmelse räknas inte upp bland de bestämmelser till vilka subsidiaritet får anses föreligga enligt nuvarande 9 § första stycket 8. Vid import redovisas skatten till i samband med importen. För det fall någon redovisning inte sker kan dock beskattning bli aktuell enligt bestämmelsen om innehavsbeskattning. Det får i sådant fall anses rimligt att innehavsbeskattningen ska vara subsidiär till en skattskyldighet som påförs med stöd av bestämmelserna om import. Sammantaget bedöms det finns anledning att förtydliga nuvarande bestämmelser. På samma sätt som bör skattskyldighet föreligga för varor utanför uppskovsförfarandet för vilka skatten inte har redovisats. Begreppet ”innehas” föreslås ersättas med ”förvaras eller lagras” eftersom detta begrepp är det som används i nya punktskattedirektivet (artikel 6.3.b). Någon mer betydande ändring i den praktiska tillämpningen bedöms inte uppkomma genom detta eftersom det torde vara i de situationer där varorna enligt normalt språkbruk kan anses ”förvaras eller lagras” som bestämmelsen tillämpas . På samma sätt som avser begreppen ”förvaras eller lagras” även ”förvarades och lagrades” (jfr prop. 2009/10:40 s. 163). Som nämnts ovan finns det situationer där skatt inte ska redovisas av den skattskyldige. Om beskattade varor som omfattas av skyldigheten att använda förfarandet för beskattade varor har förts in i utan att flyttningen omfattas av ett elektroniskt förenklat administrativt dokument föreligger skattskyldighet enligt bestämmelserna om oegentlighets- beskattning. Någon skatt kommer dock inte att redovisas för varorna eftersom någon deklaration inte kommer att lämnas in. För att ta höjd för denna situation föreslås att bestämmelsen utformas så att skattskyldighet föreligger för den som förvarar eller lagrar skattepliktiga tobaksvaror utanför ett uppskovsförfarande utan att skatten för varorna har redovisats eller påförts i . Genom ett tillägg av ”påförts” omfattar bestämmelsen även varor för vilka beslut om skatt ännu inte har fattats enligt bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning. Om skatt redan har påförts för varorna då varorna förvaras eller innehas är denna bestämmelse inte tillämplig. För att skapa en tydligare reglering av när skattskyldighet föreligger enligt bestämmelsen föreslås vidare att nuvarande skrivning om att bestämmelsen är tillämplig ”i annat fall än som avses i” ersätts av en ny bestämmelse om undantag från skattskyldighet i vissa mer tydligt angivna fall. För att tydliggöra att bestämmelsen är avsedd att vara subsidiär till andra bestämmelser om beskattning och för att klargöra hur en eventuell uppkommen dubbelbeskattning ska undanröjas föreslås även att det införs en särskild bestämmelse om att i vissa fall ska besluta om befrielse. De situationer som omfattas av den nya bestämmelsen om undantag från skattskyldighet bör vara sådana där det inte bedöms finnas skäl att beskatta den som förvarar eller lagrar varorna. En sådan situation är om den som förvarar eller lagrar varorna själv ska redovisa skatt för varorna enligt någon annan bestämmelse. I en sådan situation saknas intresse av att tillämpa bestämmelsen om att varor förvaras eller lagras eftersom den skattskyldige är känd av . Skyldighet att redovisa skatt föreligger i denna situation redan för den som förvarar eller lagrar varorna enligt någon annan bestämmelse. Att samma person som förvarar eller lagrar varorna är skattskyldig enligt bestämmelserna om oegentlighets- beskattning har dock inte samma effekt eftersom detta inte innebär en skyldighet att redovisa skatt. Skattskyldighet enligt dessa bestämmelser föreslås därför inte utgöra grund för undantag från skattskyldighet enligt den nu aktuella bestämmelsen. Det föreslås därmed att undantag från skattskyldighet ska gälla för den som är skattskyldig enligt samtliga skattskyldighetsbestämmelser som kan vara aktuella för varorna förutom När det gäller situationer när någon annan är skattskyldig är det inte möjligt att på samma sätt göra ett fullständigt undantag från Detta beror på att bestämmelsen är avsedd att användas när varor påträffas, t.ex. efter det att de omsatts en eller , och man inte känner till vem som är skattskyldig. Rent teoretiskt finns det dock även i dessa fall en skattskyldig för skatten. Att ange i bestämmelsen att skattskyldighet inte föreligger om någon annan är skattskyldig skulle därmed riskera att förfela syftet med bestämmelsen. urskiljas en typ av situationer som det kan vara rimligt att redan som utgångspunkt utesluta från skattskyldighetens tillämpningsområde. sådana situationer där varorna som en del av en normal affärsverksamhet har sålts vidare innan tidpunkten för redovisning av skatten har inträtt. varor t.ex. tas emot under uppskovsförfarandet av en registrerad varumottagare inträder skattskyldigheten vid mottagandet av varorna. Skyldigheten att redovisa skatten uppkommer dock först en betydande tid senare eftersom registrerade varumottagare lämnar in deklarationer fram till skatten redovisas kan därmed varan ha hunnit säljas av den registrerade varumottagaren och kanske även säljas på nytt av varumottagarens kund. Ett annat exempel är om en upplagshavare tar ut varor ur skatteupplaget för att leverera till en kund eller till ett eget detaljhandelsställe. skatten i efterhand. För att dessa normala och affärsmässigt motiverade situationer inte ska föranleda skattskyldighet bör ett undantag införas för den som förvarar eller lagrar varor innan tidpunkten för redovisning av skatten som är aktuell för varan har inträtt. dock begränsas till de fall där den som förvarar eller lagrar varan har skälig anledning att anta att skatten kommer att redovisas. begränsning försämras kraftigt möjligheterna för att ingripa med stöd av bestämmelsen i de fall där det står klart att skatt inte kommer att betalas men där tidpunkten för redovisning av skatten inte har inträtt ännu eller är oklar. Om det föreligger skälig anledning att anta att skatten kommer att redovisas får avgöras utifrån förhållanden i det enskilda fallet såsom exempelvis säljarens trovärdighet, varans pris i förhållande till ett marknadsmässigt pris och omständigheterna kring köpet. Den nu föreslagna utformningen innebär sannolikt att färre situationer undantas från beskattning redan i skattskyldighetsbestämmelsen. förstärks något av att sådana flyttningar som tidigare omfattades av de nuvarande bestämmelserna om skattskyldighet för beskattade varor som förs in eller tas emot i enligt förslagen i denna proposition kommer att beskattas enligt bestämmelserna om oegentlighet när de inte går rätt till. Bestämmelserna i denna paragraf är dock även fortsättningsvis avsedda att tillämpas av främst när verket påträffar varor för vilka någon annan känd skattskyldig inte finns. Om när varorna påträffas känner till vem som är skattskyldig för dem enligt någon annan bestämmelse ska även fortsättningsvis fatta beslut enligt den bestämmelsen. För att tydliggöra att den nu aktuella bestämmelsen är avsedd att vara subsidiär till andra bestämmelser om beskattning och klargöra hur dubbelbeskattning ska undanröjas finns det dock anledning att införa en tydligare bestämmelse med skyldighet för att undanröja uppkommen dubbelbeskattning. Det föreslås därför införas en bestämmelse om att ska besluta om befrielse från skatt som påförts enligt den nu aktuella bestämmelsen om den skattskyldige visar, eller det på annat sätt framkommer, att skatt har påförts eller redovisats för samma varor enligt någon annan skattskyldighetsbestämmelse. Om det framkommer att beslut om skatt eller redovisning av skatt enligt en annan bestämmelse ägt rum innan beslutet om skatt för den som förvarar eller lagrar varor för vilka skatt inte har betalats är beslutet om skatt felaktigt (även om detta inte var känt för beslutet). När får kännedom om förhållandet att skatt redan beslutats eller redovisats enligt annan bestämmelse ska därför på eget initiativ ompröva beslutet om skatt för den som förvarar eller lagrar varor för vilka skatt inte har betalats. Den nya föreslagna bestämmelsen om befrielse ska därmed tillämpas endast i de fall där beslutet om skatt för den som förvarar eller lagrar varor för vilka skatten inte har redovisats eller påförts var korrekt för beslutet men där det därefter har uppkommit en dubbelbeskattning. Även om det nu föreslås en ny bestämmelse torde i praktiken eventuell dubbelbeskattning undanröjas även i de fall känner till att den avser samma varor eftersom såsom beskrivs i propositionen Det nya punktskattedirektivet (prop. 2009/10:40 s. 163) bör ompröva och undanröja beskattningen enligt nuvarande 9 § första stycket 8 om det inkommer en deklaration till från någon annan avseende de aktuella varorna. Av den föreslagna bestämmelsen om befrielse följer att den skatt som ska undanröjas genom beslutet om befrielse alltid är skatten enligt bestämmelsen om skattskyldighet för den som förvarar eller lagrar varor för vilka skatten inte har redovisats eller påförts. Detta utgör ett uttryck för beskattningens subsidiära karaktär. Eftersom det kan vara svårt för att känna till att en redovisning som lämnas in av någon annan person eller ett beslut om skatt som fattas mot en annan person avser samma varor som de för vilka ett beslut om beskattning har fattats för någon som förvarar eller lagrar dem har bestämmelsen utformats så att befrielse ska medges om den skattskyldige visar att så är fallet. Om känner till att någon annan har redovisat skatt för samma varor eller att beslut om oegentlighetsbeskattning har skett för samma varor bör dock besluta om befrielse på eget initiativ. Det föreslås därför i bestämmelsen även att beslut om befrielse ska fattas om det på annat sätt framkommer att skatt har beslutats eller redovisats enligt någon annan bestämmelse om skattskyldighet. Resandeinförsel av bränsle med ovanliga transportsätt Av artikel 32.4 i nya punktskattedirektivet (vilken även motsvarar artikel 32.4i punktskattedirektivet) följer att medlemsstaterna får ta ut skatt avseende beskattat bränsle som förs in av en enskild person för eget bruk om bränslet transporteras med ovanligt transportsätt. När bränsle förs in till av en enskild person som har förvärvat bränslet i ett annat EU-land och som själv transporterar bränslet hit föreligger normalt ett undantag från skattskyldighet enligt nuvarande 4 kap. 1 a § första stycket LSE om bränslet är avsett för den enskildes eller dennes familjs personliga bruk. Av andra stycket i samma paragraf följer dock att undantaget från skatt inte gäller vissa angivna fall vilka utgör sådana situationer som motsvarar direktivets bestämmelser om ovanliga transportsätt. Enligt nuvarande bestämmelser i omfattas en sådan flyttning som avses i 4 kap. 1 a § andra stycket LSE av bestämmelserna om skattskyldighet i 4 kap. 1 § 5 för den som för in eller tar emot beskattat bränsle från ett annat EU-land till . Flyttningen omfattas även av skyldigheterna i nuvarande 4 kap. 11 § LSE att anmäla bränslet till innan bränslet flyttas från det andra EU-landet och ställa säkerhet för skattens betalning. Regeringen finner i likhet med att flyttningar av beskattat bränsle som ska beskattas enligt de särskilda bestämmelserna för resandeinförsel av bränsle med ovanliga transportsätt inte bör hanteras inom förfarandet för beskattade varor. Sådana flyttningar omfattas inte av artikel 33 i nya punktskattedirektivet. Ett undantag från kraven på att använda förfarandet för beskattade varor för dessa flyttningar föreslås därför i avsnitt 7.1. För att även fortsättningsvis möjliggöra kontroll och beskattning av dessa flyttningar föreslår regeringen att det i LSE behålls bestämmelser som motsvarar de som gäller för flyttningarna. I propositionen Några beskattnings- och kontrollfrågor vid införsel av vissa punktskattepliktiga varor för privat bruk (prop. 2008/09:48) finns en närmare genomgång av vissa överväganden som ligger till grund för nuvarande utformning av bestämmelserna. Regeringen bedömer att införandet av det nya punktskattedirektivet inte medför något behov av ändringar i sak vad gäller beskattningen av de nu aktuella flyttningarna eller kraven att anmäla bränslet och ställa säkerhet för betalningen av skatten. Bestämmelser om skattskyldighet och skattskyldighetens inträde som motsvarar nuvarande 4 kap. 1 § 5 och 5 kap. 2 § 2 LSE bör således tas in i nya 5 kap. LSE för dessa flyttningar. Vidare bör en bestämmelse om anmälan och säkerhet motsvarande nuvarande 4 kap. 11 § LSE tas in i nya 4 b kap. LSE för dessa flyttningar. Enligt nuvarande bestämmelser föreligger även samma skyldighet som vid andra flyttningar av beskattade varor att upprätta ett förenklat ledsagardokument (jfr nuvarande 6 kap. 12 § LSE). Det bedöms inte finnas något EU-rättsligt hinder för att behålla ett nationellt krav på ledsagar- dokument vid resandeinförsel av bränsle med ovanliga transportsätt (jfr ovan nämnda prop.). kan konstateras att i och med övergången till det nya förfarandet för beskattade varor kommer det inte längre finnas några förenklade ledsagardokument för kommersiella flyttningar av beskattade varor. De varorna kommer i stället att hanteras i EMCS. krav på ledsagardokument för den nu aktuella situationen ska behållas skulle det därmed finnas behov av att nationellt införa bestämmelser om utformning och hantering av dessa dokument. Medförandet av det förenklade ledsagardokument har huvudsakligen som syfte att underlätta för myndigheterna vid en kontroll. I de här införselfallen är dock den person som ska använda bränslet, och som är skattskyldig för bränslet, med i transporten. Den personen är också ansvarig för att bränslet föranmälts och att säkerhet för skatten ställts. Vid transportkontroll i dessa fall behöver således inte utreda vem som är skattskyldig. Om den enskilde inte själv är med i transporten, om transporten alltså innehåller beskattat bränsle som ska överlåtas till eller användas av någon annan, är det inte längre fråga om införsel av bränsle för den enskildes eller dennes familjs eget personliga bruk. Vid införsel av punktskattepliktiga varor som beskattats i ett annat EU-land säkerställs uttaget av svensk punktskatt i första hand genom att den skattskyldige föranmäler varorna och ställer säkerhet för punktskatten hos innan varan transporteras från det andra EU-landet. Det i huvudsak ska kontrollera avseende införsel med ovanligt transportsätt av bränsle för personligt bruk är att bränslet anmälts till och att säkerhet ställts för den svenska punktskatten. Mot bakgrund av detta bedöms behovet av att behålla ett krav på medförande av ledsagar- dokument vid dessa flyttningar vara begränsat. Regeringen föreslår sammantaget att någon sådan skyldighet inte bibehålls i LSE. På samma sätt som bör transporttillägg påföras den skattskyldige om anmälningsskyldigheten eller skyldigheten att ställa säkerhet enligt LSE inte iakttagits. Någon ändring i sak föreslås således inte i denna del.