prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — Hur detta lämpligen ska ske är upp till medlaren att avgöra i varje enskilt fall. Att medlaren ger barnet relevant information är viktigt eftersom barnet måste få möjlighet att sätta sig in i frågorna för att kunna framföra sina åsikter. Vad gäller barnets rätt att komma till tals kan det handla om att medlaren själv vid ett samtal med barnet, eller med hjälp av socialnämnden, ger barnet tillfälle att framföra sina åsikter i de frågor som medlingen rör, i den mån inte barnets åsikter i frågorna redan framgår . Som påpekar är det viktigt att medlaren tar hänsyn till att det kan vara påfrestande för barnet . 2020/21:150 att prata med flera personer med anledning av en tvist. också för att barnet får information om resultatet av medlingen, även om det kommer att vara föräldrarna som berättar för barnet om det. En medlare har inte någon rätt att prata med ett barn utan vårdnads- havarnas samtycke (se avsnitt 6.2). Om en vårdnadshavare motsätter sig att medlaren samtalar med barnet, kan barnets rätt att komma till tals ändå garanteras i samverkan med socialnämnden och domstolen. Bättre förutsättningar för en snabb Regeringens förslag: En domstol ska, på talan av socialnämnden, kunna flytta över vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare. En tillfällig vårdnadshavare ska, om det finns särskilda skäl, få utses om det finns behov av en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet, men det saknas en lämplig person att förordna. I uppdraget som tillfällig vårdnadshavare ska inte ingå att tillgodose den faktiska vården om barnet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att den faktiska vården om barnet måste vara tillgodosedd för att en tillfällig vårdnadshavare ska få utses. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, däribland ombudsmän (), Kammarrätten i , , , Stiftelsen och , tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. ifrågasätter behovet av att kunna utse en tillfällig vårdnadshavare och menar att andra insatser som kan erbjudas de berörda barnen är tillräckliga. Några remissinstanser, däribland Kvinnolobby och Kvinnofronten, anser att en vårdnadsöverflyttning i vissa fall bör vara obligatorisk eller ske automatiskt. Kvinnofronten anser vidare att en tillfällig vårdnadshavares uppdrag ska omprövas . tingsrätt påpekar att eftersom en ansökan om en tillfällig vårdnadshavare ska handläggas som ett tvistemål kommer förfarandet att ta än t.ex. är fallet när en särskild företrädare för barn utses. menar att åklagare i vissa fall borde ha initiativrätt i fråga om överflyttning av vårdnaden till en tillfällig vårdnadshavare. , Kommuner och Regioner (SKR) och menar att det bör tydliggöras i vilka situationer det ska vara möjligt att utse en tillfällig vårdnadshavare. tingsrätt efterfrågar ytterligare vägledning i fråga om vilka beviskrav som ska tillämpas vid tingsrättens bedömning. kommun förordar att en tillfällig vårdnadshavare ska kunna utses i fler fall än de där det finns Skälen för regeringens förslag En tillfällig vårdnadshavare ska kunna utses för ett barn Alla barn har rätt till stabilitet och trygghet. Barnets vårdnadshavare har ett ansvar för barnets uppfostran och utveckling och ska stötta barnet i att få sina rättigheter uppfyllda och ta nödvändiga beslut till barnets bästa (jfr artikel 5 i FN:s konvention om barnets rättigheter; ). Det kan t.ex. handla om att ett barn behöver få vård eller behandling. Det är samhällets ansvar att ge lämpligt stöd till barnets föräldrar eller vårdnadshavare i utövandet av dessa uppgifter. Om en förälder gör sig skyldig till allvarligt våld mot den andra föräldern eller barnet, ställs höga krav på att samhället ingriper för att skydda barnet (jfr artikel 19 i ). Om båda föräldrarna är vårdnadshavare och en av dem dör, får den andra vårdnadshavaren automatiskt ensam vårdnad om ett gemensamt barn (6 kap. 9 § första stycket ). Det är i de flesta fall när en förälder dör en bra ordning. Om en förälder har dödat den andra föräldern är det dock bäst för barnet att föräldern inte har vårdnaden om barnet. Även i andra fall kan ett barn ha behov av en ny vårdnadshavare som kan fatta beslut till barnets bästa. Så kan t.ex. vara fallet när en förälder har blivit utsatt för allvarligt våld av den andra föräldern som innebär att han eller hon är förhindrad att utöva vårdnaden om barnet. Det kan också vara så att den döda föräldern hade ensam vårdnad om barnet och att barnet därför efter förälderns död saknar vårdnadshavare. I 6 kap. finns bestämmelser som tar sikte på dessa situationer. Om barnet står under båda föräldrarnas vårdnad och en av dem brister i omsorg om barnet, ska domstolen ge den andra föräldern ensam vårdnad. Om även den andra föräldern brister i omsorgen om barnet, är varaktigt förhindrad att utöva vårdnaden eller den föräldern inte lever, ska domstolen flytta över vårdnaden till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare (6 kap 7–9 §§). Frågan kan prövas på talan av socialnämnden, som – vilket också påpekar – är skyldig att ansöka om vårdnadsöverflyttning när den får kännedom om att någon åtgärd behöver vidtas i frågan om vårdnaden (5 kap. 2 § socialtjänstförordningen [2001:937]). Denna skyldighet gäller även i den situationen att det finns en förälder i livet som är lämplig som vårdnadshavare och som skulle kunna föra talan för egen räkning. Om det behövs kan domstolen besluta interimistiskt i en fråga om vårdnad (6 kap. 20 § första stycket ). Ett yrkande om intermistiskt beslut handläggs med förtur i domstolarna och ett sådant beslut behöver därför normalt inte dröja särskilt . Redan gällande lagstiftning möjliggör därför i och för sig en snabb handläggning av en vårdnadsöverflyttning när det har förekommit allvarligt våld i familjen. En överflyttning av vårdnaden förutsätter dock att det finns en lämplig person inom eller utanför barnets nätverk som vill ta över vårdnaden. De allmänna kraven för att kunna utses till särskilt förordnad vårdnadshavare är att personen är lämpad att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran (6 kap. 2 §). Det innebär dock inte att den särskilt förordnade vårdnadshavaren nödvändigtvis behöver bo tillsammans med barnet eller i någon större utsträckning ta hand om den faktiska vården om barnet. vissa fall kan det finnas anledning att skilja den rättsliga vårdnaden från den faktiska vården när en särskilt förordnad vårdnadshavare ska utses, men det torde krävas att den särskilt förordnade vårdnadshavaren har kontakt med och god kännedom om barnet (se rättsfallet RH 2001:5). Den som är underårig får inte utses till särskilt förordnad vårdnadshavare. För syskon ska samma person utses, om det inte finns särskilda skäl mot det. Om en vårdnadshavare ska utses efter föräldrarnas död och föräldrarna eller en av dem har framställt önskemål om vem som ska utses, ska den personen förordnas om det inte är olämpligt (6 kap. 10 a §). Barnets åsikter behöver också beaktas (nuvarande 6 kap. 2 a §). kan det vara bättre för barnet att han eller hon får rota sig i ett familjehem, och att socialnämnden väcker talan om en överflyttning av vårdnaden – till familjehemsföräldrarna – först när det har visat sig att familjehemsplaceringen utfallit positivt för barnet. Det har nämligen ansetts att barnet bör ha ett etablerat gott förhållande till den tänkta vårdnadshavaren och att barnet kan och rimligen bör acceptera denna som vårdnadshavare (prop. 1981/82:168 s. 68, se även JO 2001/02 s. 204). Dessa utgångspunkter bör fortfarande gälla när en särskilt förordnad vårdnadshavare ska utses. är det angeläget att möjligheten att frånta en förälder vårdnaden kan användas när det krävs för att tillgodose barnets bästa. har ett ansvar för att skydda barn som far illa eller riskerar att fara illa (se 5 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453]). När en förälder har dödat eller allvarligt skadat den andra föräldern aktualiseras detta ansvar. Om den som har vårdnaden om barnet samtycker till behövliga insatser, kan de ges på frivillig väg. Om inte, kan barnet omhändertas med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Barnet kan på så sätt få sina grundläggande behov av omsorg och vård tillgodosedda. I brottmålsprocessen kan barnet dessutom få stöd av ett målsägandebiträde eller i vissa fall av en särskild företrädare för barnet. Både frivilliga insatser och ett omhändertagande enligt LVU innebär dock att föräldern kvarstår som barnets vårdnadshavare. har emellertid en skyldighet att överväga frågan om vårdnadsöverflyttning så snart det finns ett behov (se prop. 2020/21:35). En vårdnadshavare som uppsåtligen har dödat eller allvarligt skadat den andra föräldern får så gott som alltid anses ha brustit i omsorgen om barnet på ett sådant sätt att det är till barnets bästa att föräldern inte längre har kvar vårdnadsansvaret (se 6 kap. 7 § ). Även om det finns rättsliga förutsättningar att snabbt flytta över vårdnaden har det visat sig att det i praktiken ofta dröjer innan en vårdnadsöverflyttning sker. Av i samband med allvarligt våld i familjen (2013) framgår att socialnämnden i stor utsträckning använder sig av möjligheten att väcka talan om överflyttning av vårdnaden när den ena föräldern har dödat den andra. I hälften av de granskade ärendena dröjde det dock från det att barnen berövades sin förälder tills en överflyttning av den rättsliga vårdnaden gjordes. Ett skäl till det är att det kan vara svårt att hitta någon att flytta över vårdnaden till när det saknas lämpliga personer i barnets nätverk. Att det i de situationer som det är fråga om kan finnas svårigheter att snabbt hitta en lämplig person som vill åta sig ett uppdrag som särskilt förordnad vårdnadshavare är begripligt. Uppdraget aktualiseras ofta i en för barnet mycket traumatisk situation där det uppstår svåra frågor att Det ställer höga krav på lämpligheten hos den som ska förordnas. En person kan känna betänkligheter inför att åta sig ett sådant uppdrag. Den förälder som dödat eller allvarligt skadat den andra motsätter sig också ibland att bli skild från vårdnaden, vilket kan verka avhållande när det gäller att acceptera ett uppdrag som särskilt förordnad vårdnadshavare. Det är, trots detta, inte rimligt att det i fall när en vårdnadsöverflyttning krävs för att tillgodose barnets bästa tar innan överflyttningen kan genomföras. Regeringen anser därför att det finns ett behov att vidta åtgärder och att det inte är tillräckligt att – som är inne på – tydliggöra att socialnämnden, vid vård enligt LVU, övertar vårdnadshavarens bestämmanderätt i den utsträckning som det behövs för att genomföra vården. Regeringen delar således utredningens bedömning att det, för att säkerställa att en snabb vårdnadsöverflyttning kan genomföras, bör införas en möjlighet att i vissa fall tillfälligt föra över vårdnaden till någon annan person – en tillfällig vårdnadshavare. Regleringen om tillfälliga vårdnadshavare bör placeras i , i det kapitel där andra frågor om vårdnad regleras (6 kap.). En prövning måste göras i det enskilda fallet Några remissinstanser, däribland Kvinnolobby och Unizon, anser att det bör vara obligatoriskt med en vårdnadsöverflyttning när det har förekommit allvarligt eller dödligt våld i familjen eller att en vårdnadsöverflyttning rent av bör ske automatiskt. Regeringen konstaterar att alla frågor om vårdnad måste avgöras med barnets bästa för ögonen. Det måste, som framhåller, alltid kunna göras en individuell bedömning utifrån vad som har hänt i det specifika fallet och utifrån barnets bästa. Ett förfarande som innebär att en förälder fråntas vårdnaden kan inte heller särskiljas från frågan om vem som ska utses till vårdnadshavare i stället, vilket också det kräver att det görs en bedömning i det enskilda fallet. En obligatorisk eller automatisk vårdnadsöverföring skulle vidare behöva kopplas till någon objektivt konstaterbar omständighet, närmast till hands ett avgörande i ett brottmålsförfarande. Det är dock angeläget med en konstruktion som inte riskerar att begränsa eller fördröja möjligheten att agera eller som skapar osäkerhet kring vad som ska gälla om en sådan omständighet skulle ändras. Som utredningen är inne på kan det inte heller uteslutas att en regel om obligatorisk eller automatisk vårdnadsöverflyttning, där det inte finns utrymme att ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet, skulle kunna stå i strid med – utöver åtagandena enligt – rätten till familjeliv enligt (artikel 8). En vårdnadshavare som avsiktligen dödar eller allvarligt skadar den andra vårdnadshavaren är så gott som alltid olämplig som vårdnadshavare, och en ändring i vårdnaden ska då göras. Prövningen måste dock, som utredningen föreslår, göras med utgångpunkt i omständigheterna i det enskilda fallet. Genom systemet med tillfälliga vårdnadshavare skapas förutsättningar för en snabb vårdnadsöverflyttning. Förutsättningar för att utse en tillfällig vårdnadshavare Det bör alltså vara möjligt att i vissa situationer temporärt föra över vårdnaden till en tillfällig vårdnadshavare, i avvaktan på en långsiktig Några remissinstanser, exempelvis SKR och , efterfrågar förtydliganden av och vägledning om i vilka situationer en tillfällig vårdnadshavare kan komma i fråga och vilka beviskrav som ska tillämpas. och kommun väcker frågor om tillämpningen av utredningens förslag att det ska krävas särskilda skäl för att utse en tillfällig vårdnadshavare. En första förutsättning för att en tillfällig vårdnadshavare ska komma i fråga bör, enligt regeringen, vara att förhållandena är sådana att socialnämnden bedömer att det finns ett behov av att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare för ett barn. Så får, som ovan konstateras, så gott som alltid förutsättas vara fallet när en vårdnadshavare uppsåtligen har dödat eller så allvarligt skadat den andra föräldern att den föräldern inte kan ta hand om barnet (se 6 kap. 7 § ). En ytterligare förutsättning för ett förordnande av en tillfällig vårdnadshavare bör vara att det ännu inte finns någon lämplig person som kan förordnas som särskild vårdnadshavare för barnet. Om en skyndsam ändring krävs, kan den annars åstadkommas genom att domstolen fattar ett interimistiskt beslut (6 kap. 20 §). En tillfällig vårdnadshavare kan vara nödvändig både i situationer när det saknas någon i barnets närhet som är villig och lämplig att åta sig uppdraget att vara vårdnadshavare för barnet och när det i och för sig finns en sådan person men det ännu inte går att ta ställning till om barnet kan och rimligen bör acceptera denna person. I det anförda ligger att en tillfällig vårdnadshavare inte ska förordnas i varje situation där en ändring i vårdnaden aktualiseras. Regleringen är, i motsats till vad kommun synes efterlysa, således avsedd endast för situationer där det finns särskilda skäl. Bedömningen får här utgå från de faktiska omständigheterna i det enskilda fallet och vad som rimligen kan förutsägas om utvecklingen . Det kan t.ex. handla om att det finns brådskande beslut som behöver fattas för barnets räkning som annars inte kan komma till stånd. Så kan också vara fallet när det närmast skulle framstå som stötande eller kränkande för barnet att låta föräldern kvarstå som vårdnadshavare. Om en förälder dödats eller om en förälder skadats så pass allvarligt att föräldern inte inom överskådlig tid kan förväntas fungera i sin roll som vårdnadshavare, t.ex. på grund av medvetslöshet eller mycket allvarliga skador i övrigt, och den andra föräldern är frihetsberövad för brottet, får situationen så gott som alltid anses vara sådan att det finns behov av att skyndsamt förordna en vårdnadshavare särskilt för barnet. bör ges rimlig tid att överväga tillgängliga alternativ innan ställning tas till om en tillfällig vårdnadshavare behövs. Om nämnden bedömer att det kommer att vara möjligt att väcka talan om att utse en särskild förordnad vårdnadshavare – som utgångspunkt inom – torde en tillfällig vårdnadshavare sällan komma i fråga. Det framstår, enligt regeringen, då som bäst för barnet att allt fokus läggs på att få en mer permanent lösning på plats. Som Lagrådet konstaterar ansvarar barnets behov av stöd och skydd tillgodoses enligt socialtjänstlagen. Regeringen delar mot den bakgrunden Lagrådets bedömning att ett krav på att den faktiska vården är tillgodosedd för att en tillfällig vårdnadshavare ska få utses, vilket föreslås av utredningen och i lagrådsremissen, inte behövs. 2020/21:150 tillfälliga vårdnadshavaren är emellertid avsedd att vara en i det närmaste professionell vårdnadshavare, till dess att en mer långsiktig lösning finns på plats, och i uppdraget som tillfällig vårdnadshavare bör inte ingå att tillgodose den faktiska vården om barnet. Det bör därför i lagtexten anges att det inte ingår i den tillfälliga vårdnadshavarens uppdrag att tillgodose den faktiska vården om barnet. skyldighet att agera till skydd för ett barn är inte knuten till något särskilt skede i brottmålsprocessen. Som påpekar kommer frågan om att utse en tillfällig vårdnadshavare vanligen att uppkomma i ett tidigare skede än frågan om att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare gör. Det kan innebära att det inte finns någon dom att lägga till grund för bedömning av om det har förekommit allvarligt våld i familjen. Något krav på att det finns en brottmålsdom som fått laga kraft för att en åtgärd ska vidtas i fråga om vårdnaden om ett barn finns dock inte och, vilket även SKR framhåller, bör inte heller finnas i fråga om tillfälliga vårdnadshavare. Det bör inte heller finnas något krav på att den gärning som vårdnadshavaren är misstänkt för är erkänd. Vilken utredning som bör krävas får i stället avgöras med beaktande av omständigheterna i varje enskilt fall och med barnets bästa för ögonen. Det ligger i sakens natur att bedömningsunderlaget ofta kommer att vara mer begränsat när en tillfällig vårdnadshavare ska utses än vad som är fallet när en särskilt förordnad vårdnadshavare utses och att alltför höga beviskrav därför inte kan ställas. Avsikten med förslaget är att möjliggöra en tillfällig lösning i avvaktan på att någon annan, t.ex. en familjehemsförälder, kan utses till särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet. Det kan dock också vara så att vårdnaden senare av något skäl kommer att återgå till föräldern. Ett visst mått av osäkerhet i fråga om vad som hänt måste därför accepteras. Förhållandena kan vidare komma att förändras under handläggningens gång. och domstolen får utgå från de uppgifter som är kända och bedöma vilka åtgärder som är motiverade utifrån dessa uppgifter. Barnets bästa ska vara avgörande även vid ett beslut om att utse en tillfällig vårdnadshavare och hänsyn ska – som alltid – tas till barnets åsikter med beaktande av barnets ålder och mognad. För domstolens del torde viss vägledning för hur bedömningen ska göras kunna sökas i hur t.ex. interimistiska beslut fattas i andra vårdnadsfrågor. En tillfällig vårdnadshavare utses på talan av socialnämnden Domstolens prövning av om en tillfällig vårdnadshavare ska utses kommer i stor utsträckning att likna den prövning som görs när ändring i vårdnaden söks mellan barnets föräldrar eller när en särskilt förordnad vårdnadshavare ska utses för barnet. En fråga om att utse en tillfällig vårdnadshavare för ett barn bör därför, som utredningen föreslår, handläggas i samma ordning som sådana mål. Det innebär att målen bör handläggas som tvistemål, inte domstolsärenden (se 6 kap. 17 § andra stycket ). Liksom när särskilt förordnade vårdnadshavare utses bör det ankomma på socialnämnden att föra talan. Som framhåller innebär handläggningsformen att det kommer att ta att utse en tillfällig vårdnadshavare än det t.ex. tar att utse en sådan särskild företrädare för ett barn som kan förordnas att ta tillvara barnets rätt under en förundersökning och i rättegång om barnet utsatts för Risken för att förfarandet tar tid ska dock inte överdrivas. I många fall kommer föräldern att vara frihetsberövad och därmed enkel att delge en stämningsansökan. Ett interimistiskt beslut bör också ofta kunna meddelas så snart ett svaromål har kommit in till tingsrätten, eller tiden för svaromål har gått ut. För att i möjligaste mån skynda på förfarandet kan också – som påpekar – socialnämnden till sin ansökan bifoga den utredning som finns tillgänglig, inklusive uppgifter om vem som nämnden föreslår ska utses och varför den personen bedöms vara lämplig för uppdraget. anser att möjligheten att ta tillvara barnets behov och intressen i de fall där en förälder utsatt den andre för dödligt eller allvarligt våld, ytterligare skulle förstärkas om åklagare – vid sidan av socialnämnden – gavs initiativrätt i ärenden om överflyttning av vårdnad till en tillfälligt förordnad vårdnadshavare. Anledningen till det är enligt myndigheten att det i det initiala skedet av en brottsutredning främst är åklagaren som kan överblicka barnets behov av att få en företrädare förordnad som kan ta tillvara barnets rättsliga intressen i brottsutredningen. Regeringen konstaterar att avsikten inte är att en ansökan om en tillfällig vårdnadshavare ska ersätta att barnet – på initiativ av åklagaren – får en företrädare förordnad för sig som tar tillvara barnets intressen i brottsutredningen (se mer nedan i avsnitt 10.3 och 10.5). Det bör vidare framhållas att var och en som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla detta till socialnämnden och att det för anställda inom t.ex. finns en skyldighet att göra så (14 kap. 1 och 1 c §§ socialtjänstlagen [2001:453]). De barn som det är fråga om är också redan föremål för insatser från socialnämnden. Det kan däremot normalt inte förutsättas att åklagaren har den insyn i barnets liv och släktförhållanden som krävs för att kunna avgöra om det finns ett behov av att utse en tillfällig vårdnadshavare eller rätt organisation i övrigt för att föra en sådan talan. Någon initiativrätt för åklagare, i betydelsen talerätt, bör därmed inte införas. Ett beslut om att utse en tillfällig vårdnadshavare för ett barn innebär inte i sig att en familjehemsplacering för barnet upphör, oavsett vem som utses till tillfällig vårdnadshavare för barnet. Beslutet om att utse en tillfällig vårdnadshavare för barnet medför dock att socialnämnden behöver ompröva beslutet om vård utanför hemmet (jfr 6 kap. 8 § socialtjänstlagen och 13 § LVU). Om barnet är placerat med stöd av LVU kommer socialnämnden även att behöva ompröva vården och överväga om behövlig vård i stället kan ges på frivillig väg med samtycke från den tillfälliga vårdnadshavaren. Vem ska utses till tillfällig vårdnadshavare? Regeringens förslag: Till tillfällig vårdnadshavare ska den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter och även i övrigt är särskilt lämplig för uppdraget få utses. Den som är underårig ska inte få utses till tillfällig vårdnadshavare. För syskon ska samma person utses, om inte särskilda skäl talar mot Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att regleringen även ska innehålla en exemplifiering av vilka yrkeskategorier som kan komma i fråga för uppdraget som tillfällig vårdnadshavare och att det utöver kravet på kunskaper och erfarenheter ska gälla ett krav på lämplighet på grund av personliga Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller har inga synpunkter på dem. Kommuner och Regioner (SKR) saknar dock en analys av om de utpekade yrkesgrupperna kan tänka sig att åta sig uppdrag som tillfälliga vårdnadshavare. menar att regleringen inte bör innehålla någon exemplifiering av vilka yrkeskategorier som kan komma i fråga som tillfälliga anser att det, med hänsyn till de höga krav på erfarenhet, lämplighet och personlig mognad som måste ställas på de personer som kan komma i fråga, bör vara tillräckligt att ange att ”advokat eller annan” kan komma i fråga. Tingsrätten påpekar vidare att den tillfälliga vårdnadshavaren bör vara beredd på att uppdraget kan komma att bestå , även om avsikten är att det fortsatta