prop · H803197 · 2021-05-17 00:00:00 — Regeringens förslag: Om rätten vägrar överlämnande med stöd av artikel 601.1 f i avtalet eller om den eftersökte enligt artikel 604 b ska återföras till för verkställighet av den utdömda frihetsberövande påföljden, ska bestämmelserna i lagen om internationellt samarbetet rörande verkställighet av brottmålsdom tillämpas i den del som reglerar samarbetet angående konventionen om överförande av dömda personer av , dock med vissa undantag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: En tillämpning av artikel 601.1 f och artikel 604 b i avtalet kan innebära att den frihetsberövade påföljden som döms ut i ska verkställas i . Även det omvända kan bli fallet. I 7 kap. 1 § europeiska arresteringsorderlagen finns motsvarande bestämmelser. Ett överförande av verkställigheten till ska då ske enligt lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen (europeiska verkställighetslagen). Eftersom är en medlemsstat i EU bör inte europeiska verkställighetslagen tillämpas vid överförande i nu aktuella fall. och har båda tillträtt konvention om överförande av dömda personer (SÖ 1985:1). Till konventionen finns ett tilläggsprotokoll (SÖ 2000:53). Regler om samarbete enligt konventionen och tilläggsprotokoll finns i internationella verkställighetslagen (2 § andra stycket). En bestämmelse bör därför tas in i den nya lagen som anger att dessa bestämmelser i internationella verkställighetslagen ska tillämpas vid överförande av verkställigheten till enligt de två situationer som kan uppstå enligt avtalet. De bestämmelser i internationella verkställighetslagen som 2 § andra stycket hänvisar till innebär bl.a. att om verkställighet av en frihetsberövande påföljd ska ske i kan regeringen enligt § antingen själv besluta om överförande eller överlämna åt åklagaren att ansöka om att rätten ska bestämma en ny påföljd i enlighet med svensk lag. Det senare blir fallet när en frihetsberövande påföljd behöver anpassas för att kunna verkställas i som rättspsykiatrisk vård eller sluten ungdomsvård. Vid domstolens prövning tillämpas bestämmelser bl.a. om rättens sammansättning och rätten till offentlig försvarare. är laga domstol (35 §) I ärenden hos regeringen prövas frågor om offentligt biträde av . Beslut i en sådan fråga eller om ersättning till offentligt biträde överklagas till allmän förvaltningsdomstol (25 f §). Vissa av de bestämmelser som anges i 2 § andra stycket i internationella verkställighetslagen bör dock inte tillämpas fullt ut. I 25 a § andra och tredje styckena samt 25 b § anges närmare under vilka förutsättningar ett överförande till kan ske. Eftersom rättens beslut i fråga om över- lämnande enligt avtalets bestämmelser i artikel 601.1 f och 604 b innebär att ställning redan tagits till att verkställighet ska ske i , bör ett för- Prop. 2020/21:197 nyat ställningstagande inte göras med stöd av nämnda regler i internatio- nella verkställighetslagen (jfr 7 kap. 1 § första stycket första meningen europeiska arresteringsorderlagen). Dessa bör således inte tillämpas. När rätten beslutar om att vägra överlämnande enligt artikel 601.1 f kommer den eftersökte vara frihetsberövad. En vägran att överlämna innebär att det inte finns skäl att hålla den eftersökte frihetsberövad enligt de särskilda bestämmelserna i den nya lagen. kan det finnas goda skäl att i förfarandet om att besluta i fråga om överförande av verkställigheten av den frihetsberövade påföljd fortsätta att hålla den eftersökte frihetsberövad. Bestämmelser om detta finns i 25 c § internationella verkställighetslagen. Användning av tvångsmedel enligt denna bestämmelse kräver dock en begäran om detta från domslandet, dvs. , vilket inte alltid finns i anslutning till rättens beslut om att vägra överlämnande. Av det skälet bör en bestämmelse tas in i den nya lagen om att en tillämpning av 25 c § internationella verkställighetslagen inte kräver någon begäran från behörig myndighet i för att tvångsmedel ska få användas (jfr 7 kap. 1 § första stycket andra meningen europeiska arresteringsorderlagen). Det går inte att utesluta att , efter det att rätten vägrat överlämnande enligt artikel 601.1 f i avtalet, motsätter sig att verkställigheten överförs. I en sådan situation ska det inte fattas något beslut om överförande av verkställigheten (jfr 7 kap. 1 § andra stycket europeiska arresteringsorderlagen). I förordning kan regleras närmare om förfarandet när det gäller överförandet av verkställigheten av en frihetsberövande påföljd (jfr 6 och 7 §§ förordningen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). Även i det omvända fallet, dvs. när ska verkställa en frihetsberövad påföljd som dömts ut i finns behov av förordningsreglering (jfr 14 och 15 §§ förordningen om överlämnande till enligt en europeisk arresteringsorder). Regeringens förslag: Inga kompletterande bestämmelser om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål behövs i lag. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens bedömning: Avtalets del 3 om brottsbekämp- ning och straffrättsligt samarbete innehåller i avdelning VIII bestämmelser om ömsesidig rättslig hjälp (artiklarna 633–642). Syftet med reglerna, är att komplettera konvention om rättslig hjälp med tillhörande tilläggsprotokoll, dock med undantag för utbyte av uppgifter ur belast- Nämnda överenskommelser har i huvudsak genomförts genom bestämmelser i lagen om internationell rättslig hjälp. serna i avdelning VIII kommer således komplettera denna lagstiftning. Bestämmelserna i avdelning VIII motsvarar i flertalet fall vissa artiklar i direktivet om en europeisk utredningsorder. Eftersom tillämpade direktivet fram /21 har – såvitt får förstås – en strävan varit att motsvarande bestämmelser ska gälla för det framtida samarbetet mellan medlemsstaterna och . Direktivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (2017:1000) om en europeisk utredningsorder. I promemorian (s. 63–67) görs en genomgång av artiklarna i avdelning VIII och en bedömning av i vilken omfattning kompletterande regler behövs i en ny lag. Regeringen delar promemorians bedömningar om att inga kompletterande bestämmelser i lag behövs till denna avdelning. Nedan redogörs kortfattat för artiklarna i avdelning VIII och för bedömningarna. Behörig myndighet och formulär för ansökningar om rättslig hjälp Artikel 634 bekräftar att de förklaringar om behörig myndighet som staterna gjort till konvention om rättslig hjälp vad gäller behöriga myndigheter även gäller enligt avtalet. Vidare finns i artikel 635 bestämmelser om att standardformulär, för det fall de antas, ska användas vid en ansökan om rättlig hjälp. Villkor för att ansöka om rättslig hjälp Enligt artikel 636 ska proportionalitets- och nödvändighetsprincipen tillämpas vid en ansökan om rättlig hjälp. Vidare får en sådan ansökan göras endast om den åtgärd som efterfrågas hade kunnat vidtas under samma förfarande i ett liknande inhemskt ärende. Viss möjlighet till samråd mellan staterna regleras också i artikeln. Bestämmelsen motsvaras av artikel 6 i direktivet om en europeisk utredningsorder. Motsvarighet till artikel 636 saknas i lagen om internationell rättslig hjälp men i likhet med promemorian anser regeringen att den får anses ersätta bestämmelsen i 1 kap. 7 § första stycket andra meningen. Samrådsskyldigheten får tas om hand av den åklagare eller domstol som begär rättslig hjälp eller handlägger en inkommen ansökan om rättslig hjälp. Annan typ av utredningsåtgärd och underrättelseskyldighet Bestämmelsen i artikel 637, som i huvudsak är identisk med artikel 10 i direktivet om en europeisk utredningsorder, reglerar i vilka situationer andra utredningsåtgärder än de som anges i ansökan kan övervägas samt vilka åtgärder som alltid måste finnas tillgängliga. Viss informations- och samrådsskyldighet föreskrivs också enligt artikeln. I artikel 638, som motsvaras av artikel 16.2 i direktivet om en europeisk utredningsorder, föreskrivs en underrättelseskyldighet för den behöriga myndigheten i den anmodade staten, dels om ansökan är ofullständig eller felaktig, dels om ytterligare åtgärder skulle kunna vidtas men inte omfattas av ansökan om rättslig hjälp. I lagen om internationell rättslig hjälp finns inga uttryckliga bestämmelser motsvarande dem i artikel 637. framgår det av 2 kap. 1 § att hjälp lämnas under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd i en svensk förundersökning eller rättegång i brottmål. Om det begärs hjälp med en tvångsåtgärd som inte återfinns i svensk rätt eller som inte når upp till de krav som ställs, t.ex. vid hemliga tvångsmedel, Prop. 2020/21:197 kommer med stöd av artikel 637 inte någon hjälp kunna lämnas. skyldigheten enligt bestämmelsen får tas om hand av den åklagare eller domstol som handlägger ärendet. Såvitt avser artikel 638 finns motsvarande bestämmelser i 2 kap. 8 § tredje stycket och 9 § lagen om internationell rättslig hjälp. Skyldigheten att underrätta enligt artikel 638 får åligga den myndighet som handlägger ärendet i . Utöver de vägransgrunder som finns konvention om rättslig hjälp och dess tilläggsprotokoll, införs genom artikel 639 ytterligare ett skäl för att avslå en ansökan om rättslig hjälp grundat på förbudet mot dubbelbestraffning. En motsvarande regel finns i artikel 11.1 d i direktivet om en europeisk utredningsorder. Vägransgrunden ska tillämpas direkt. Enligt 2 kap. 14 och 15 §§ lagen om internationell rättslig hjälp är det regeringen som avslår en ansökan om det i har meddelats en dom beträffande samma gärning. Om en ansökan ska avslås med stöd av artikel 639 är det således regeringen som beslutar i de fall det rör sig om en svensk dom. I övriga fall får den handläggande myndigheten fatta ett avslagsbeslut (se 2 kap. 15 § andra stycket i nämnda lag). Tidsfrister, översändande av ansökningar om rättslig hjälp och gemensamma utredningsgrupper Artikel 640 förskriver vissa tidsfrister för beslut om rättslig hjälp och verkställighet av beslutet samt för särskilt brådskande situationer. Vidare föreskrivs viss informationsplikt och underrättelseskyldighet. Artikeln innehåller också undantag från tidsfristerna när det gäller vissa mindre allvarliga förseelser, företrädesvis trafikbrott. Bestämmelsen motsvaras delvis av artiklarna 12 och 32 i direktivet om en europeisk utredningsorder. Genom artikel 641 utökas möjligheterna för på vilket sätt en ansökan om rättslig hjälp kan skickas. I artikel 642 tydliggörs att när en eller flera medlemsstater deltar i en gemensam utredningsgrupp tillsammans med , ska förhållandet mellan medlemsstaterna styras av unionsrätten. Samrådsskyldigheten enligt artikel 640 får den handläggande myndigheten i ansvara för. Avtalets del 3 om brottsbekämpning och straffrättsligt samarbete innehåller i avdelning XI bestämmelser om samarbetet kring dels frysning av egendom i syfte att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande, dels verkställighet av ett lagakraftvunnet beslut om förverkande (artiklarna 656–689). Avdelningen innehåller också regler för samarbetet som syftar till att eftersöka och identifiera egendom och till- gångar som kan bli föremål för förverkande. 2020/21:197 ningen ska tillämpas i stället för kapitlen om internationellt samarbete förverkandekonvention och förverkandekonvention. Innehållet i bestämmelserna är i huvudsak hämtat från motsvarande bestämmelser förverkandekonvention, men med vissa skillnader. Artiklarna i avtalet ska som utgångspunkt tillämpas direkt. I promemorian görs en genomgång av artiklarna i avdelning XI och en bedömning av i vilken omfattning kompletterande regler behövs i ny lag. I följande avsnitt behandlar regeringen promemorians lagförslag. Regeringen som delar de bedömningar som görs i promemorian om att kompletterande bestämmelser inte behövs i flera avseenden bl.a. vad gäller skyldigheten att förverka och skälen för att vägra eller skjuta upp verkställighet, behandlar dessa bedömningar i det följande dock mer kortfattat. 8.1 Syfte och definitioner Regeringens bedömning: Det behövs inga kompletterande bestämmelser i lag om syftet med samarbetet om frysning och förverkande i avdelning XI eller beträffande definitionerna. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens bedömning: I artikel 656 anges målsättningen och principerna, bl.a. nödvändighets- och proportionalitetsprincipen, för samarbetet enligt avdelning XI. Beträffande bistånd med att efterforska och identifiera egendom samt interimistiska åtgärder i syfte att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande anges att åtgärderna ska vidtas inom ramen för den anmodade statens inhemska lagstiftning och hanteras med samma prioritet som ett inhemskt ärende. Artikel 656 motsvaras delvis av artikel 15 förverkande- Artikel 657 innehåller definitioner som ska ersätta motsvarande definitioner förverkandekonvention och förverkande- Vidare definieras begreppet ”rättslig myndighet” vilket ska vara en domstol, domare eller åklagare. regleras det internationella samarbetet om eftersökande och identifiering av egendom och tillgångar samt frysning av dessa för att säkerställa en framtida verkställighet av ett beslut om förverkande i lagen om internationell rättslig hjälp. Den lagen gäller generellt vid rättslig hjälp till eller från en annan stat oavsett om det finns en internationell konvention och kommer därmed kunna tillämpas vid rättslig hjälp enligt avtalet i enlighet med vad som förutsätts i artikel 656.3 i avtalet. innehåller förfarandregler vid rättslig hjälp och föreskriver att denna i första hand lämnas av åklagare och domstol. Rättslig hjälp lämnas under samma förutsättningar som gäller i ett svenskt förfarande men det finns också regler som avviker från detta. bestämmelser (artiklarna 658–664) som emellertid kommer att komplettera eller ersätta existerande regler i lagen om internationell rättslig hjälp varför en bestämmelse i den lagen som upplyser om detta förhållande föreslås (se avsnitt 5.1). Regler om internationellt samarbete för verkställighet av ett lagakraft- Prop. 2020/21:197 vunnet beslut om förverkande finns i internationella verkställighetslagen. Till skillnad från lagen om internationell rättslig hjälp tillämpas bestämmelserna i internationella verkställighetslagen inte generellt utan förutsätter att det finns dels ett avtal om samarbete, dels att regeringen har förordnat om att lagen ska tillämpas i förhållande till det avtalet (se 1 §). När det gäller samarbetet enligt avtalet om verkställighet av beslut om förverkande finns dessutom inte en generell hänvisning till nationell rätt utan samarbetet grundar sig som utgångspunkt på bestämmelserna i avtalet. I den mån avtalets direkt tillämpliga bestämmelser behöver kompletteras av regler om handläggande och beslutsfattande myndigheter samt om förfarandet bör detta regleras i den nya lagen (se avsnitten 8.3, 8.4och 8.5) och inte genom en förordningsbestämmelse som anger att bestämmelserna i internationella verkställighetslagen ska tillämpas i förhållande till avtalet. Mot bakgrund av att samarbetet gällande verkställighet av beslut om förverkande inte kommer att ske direkt med stöd av internationella verkställighetslagen utan med stöd av avtalets direkt tillämpliga bestämmelser och den nya lagen, föreslås en upplysningsbestämmelse om detta i internationella verkställighetslagen (se avsnitt 5.1) 8.2Skyldighet att lämna bistånd och interimistiska åtgärder Regeringens förslag: Anmälningar enligt artiklarna 659.4, 660.5 och 661.5om att artiklarna även ska tillämpas gentemot andra finansiella institut än banker ska göras. Regeringens bedömning: Anmälningarna bör inte villkoras av att kan bistå på motsvarande sätt. Det behövs inga kompletterande bestämmelser i lag om skyldighet att lämna bistånd och interimistiska åtgärder. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian görs bedömningen att anmälningarna ska villkoras av att kan bistå på motsvarande sätt. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedömningen. ifrågasätter dock att krav på reciprocitet ställs upp gentemot avseende anmälningarna enligt artiklarna 659–661. Myndigheten redogör vidare för de svårigheter som finns att verkställa realtidsövervakning av ett bankkonto genom alternativa åtgärder. Skälen för regeringens förslag och bedömning Eftersökande och identifiering av egendom Artiklarna 658–663 innehåller bestämmelser om samarbetet vid eftersökande och identifiering av egendom och tillgångar som kan bli föremål för förverkande. Samarbetet avser uppgifter om bankkonton, bankfack och banktransaktioner samt övervakning av banktransaktioner (artiklarna 659– Genom en anmälan kan en stat utvidga samarbetet till att omfatta 2020/21:197 även sådana uppgifter som finns hos finansinstitut som inte är banker. En sådan anmälan kan villkoras att endast gälla reciprokt. Uppgiftslämnande kan även ske spontant utan föregående begäran (artikel 662). Bestämmelserna motsvaras i princip av artiklarna 16–20 förverkandekonvention. Det finns bestämmelser i ett flertal lagar som innebär att banker men även andra finansiella företag är skyldiga att på begäran av en åklagare i ett ärende om rättslig hjälp, lämna ut sådana uppgifter som avses i avtalet (se 5 kap. 10 § lagen om internationell rättslig hjälp). Inhämtande av uppgifter enligt artiklarna 659–661 kommer att ske enligt reglerna om rättslig hjälp. Såvitt avser övervakning av banktransaktioner (artikel 661) kan noteras att bedömningen är att det kan finnas vissa förutsättningar att verkställa en begäran om sådan övervakning genom bankernas och de finansiella företagens uppgiftsskyldighet eller genom husrannsakan och beslag när sådan skyldighet inte är föreskriven (se prop. 2016/17:218 s. 134). I detta sammanhang pekar på problem som finns att i praktiken verkställa en sådan utredningsåtgärd i realtid. Detta mot bakgrund av att någon uttrycklig reglering inte finns i svensk rätt. Regeringen ifrågasätter inte det som lyfts fram. Det finns dock inte möjlighet att i detta lagstiftningsärende föreslå några ändringar i lag eller att närmare överväga förutsättningarna för en sådan åtgärd. Det kan dock lyftas fram att artikel 661 talar om övervakning av banktransaktioner över en bestämd period, men inte att det ska ske i realtid (jfr artikel 28 i direktivet om en europeisk utredningsorder). Vidare ska enligt artikel 661.4 behöriga myndigheter i och komma överens om hur övervakningen ska genomföras i praktiken, t.ex. hur frekvent informationen behöver inhämtas. Visst utrymme för att kunna hantera aktuell åtgärd på ett pragmatiskt sätt bör således finnas. Mot bakgrund av att uppgiftsskyldigheten enligt de svenska bestämmelserna redan omfattar uppgifter som finns hos finansiella företag bör utnyttja möjligheten att genom en anmälan utvidga samarbetet till att omfatta även dessa i syfte att kunna erhålla motsvarande uppgifter från (se artiklarna 659.4, 660.5 och 661.5). invänder mot promemorians bedömning om att en sådan anmälan bör villkoras av ömsesidighet. Regeringen instämmer i myndighetens synpunkt och anser att anmälningarna inte bör villkoras av att kan bistå på motsvarande sätt. Bestämmelsen om spontant informationsutbyte i artikel 662 ålägger inte en stat att sända över en information, utan möjliggör endast detta. Några kompletterande regler behövs sammanfattningsvis inte vad avser artiklarna 658–662. I artikel 663 finns bestämmelser om skyldigheten att på begäran vidta interimistiska åtgärder för att förhindra förfogande över egendom som senare kan begäras förverkad eller för att säkerställa verkställighet av en begäran om förverkande enligt artikel 665. I detta avseende innehåller artikeln tidsfrister och krav på skyndsamhet. Efter att de interimistiska åtgärderna verkställts, föreskriver artikel 664 vissa krav på tillhanda- hållande av sådan information som kan ifrågasätta eller ändra omfatt- Prop. 2020/21:197 ningen av vidtagna åtgärder eller som behövs för fortsatt verkställighet samt även viss möjlighet till yttrande innan den interimistiska åtgärden upphävs. Artiklarna motsvaras delvis av artiklarna 21–22 förverkandekonvention. I enlighet med artikel 656.3 i avtalet kommer lagen om internationell rättslig hjälp att tillämpas när föreskrivna åtgärder vidtas med beaktande av vad som anges i artikel 663 och 664 om t.ex. tidsfrister. Några kompletterande regler behövs därför inte. Regeringens förslag: I den nya lagen ska det framgå att är centralmyndighet för samarbetet enligt avdelning XI i avtalet när det gäller samarbetet om verkställighet av beslut om förverkande. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 676.1 är staterna skyldiga att utse en centralmyndighet som ska sända över och motta ansökningar enligt avdelning XI. I anslutning till att avtalet trädde i kraft har regeringen dels gett () i uppdrag att vara centralmyndighet för samarbetet rörande verkställighet av beslut om förverkande, dels anmält till att () utses till centralmyndighet för samarbetet enligt avdelning XI i avtalet, utom såvitt avser samarbetet med delgivning för vilket samarbete i utsetts till centralmyndighet. Centralmyndighetsfunktionen för samarbetet som rör internationell rättslig hjälp (artiklarna 658–664) och delgivning (artikel 674) följer redan av lagen om internationell rättslig hjälp och förordningen (2013:982) om bistånd med delgivning utomlands och i . Några ytterligare kompletterande bestämmelser behövs därför inte med anledning av artikel 676.1.När det däremot gäller motsvarande funktion för samarbetet beträffande verkställighet av beslut om förverkande (artiklarna 665–669) behövs, mot bakgrund av att internationella verkställighetslagen inte är direkt tillämplig, en kompletterande bestämmelse i den nya lagen som pekar ut som centralmyndighet för det samarbete som rör verkställighet av beslut om förverkande. Med tillämpning av 12 § förordningen (1996:1515) med instruktion för kommer denna uppgift att ligga på . Enligt artikel 676.2 får även unionen utse ett unionsorgan som får göra och, om lämpligt, verkställa ansökningar. Unionsorganet får utses till centralmyndighet. Denna bestämmelse föranleder ingen bestämmelse i lag. Artikel 677 innehåller bestämmelser som innebär att centralmyndigheterna som huvudregel ska meddela sig direkt med varandra. I brådskande fall samt vid samarbete enligt artiklarna 658–662, som inte avser användande av tvångsmedel, får staternas rättsliga respektive behöriga myndigheter kommunicera direkt med varandra och översända 2020/21:197 ett utkast till ansökan för att säkerställa en effektiv handläggning. En nationell rättslig myndighet som saknar behörighet att pröva en ansökan som den mottar, är skyldig att översända ansökan till behörig myndighet. Bestämmelserna motsvaras delvis av artiklarna 33 och 34 förverkandekonvention. Bestämmelserna i artikel 677 är direkt tillämpliga och kräver inga bestämmelser i lag. Den informationsplikt som föreskrivs vid felsända ansökningar kan regleras i förordning. 8.4Verkställighet av ett beslut om förverkande i 8.4.1Beslutande myndighet och översändande av ansökan Regeringens förslag: ska pröva om det ska begäras verkställighet i av ett svenskt beslut om förverkande. Framställningen ska överlämnas till . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Om ett svenskt beslut om förverkande ska verkställas i behövs bestämmelser om vem som beslutar om att begära sådan verkställighet.