prop · H803139 · 2021-03-23 00:00:00 — Organisationer som vill ansöka om stöd ur fonden hänvisas till en standardiserad ansökningsblankett. Av blanketten framgår att sökanden genom undertecknandet godtar de generella villkoren för stöd ur fonden och bekräftar att organisationen och det planerade projektet inte strider mot Arvsfondsdelegationens krav på demokratiska värderingar. Enligt ansökningsblanketten intygas genom undertecknandet också att de lämnade uppgifterna är riktiga och försäkras att projektstödet kommer att användas enligt de uppgifter som lämnats. Om de uppgifter som lämnas inte är riktiga, kan det stöd som utbetalas komma att återkrävas (12 § första stycket 3 lagen om Allmänna arvsfonden). Undertecknandet utgör alltså även ett underlag för bevissäkring. 11.1.2 Reglering av elektroniska underskrifter Förutsättningarna för elektroniska underskrifter anges i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 910/2014 av 2020/21:139 om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG (kallad eIDAS-förordningen). Förordningen kompletteras av lagen (2016:561) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om elektronisk identifiering. En elektronisk underskrift är uppgifter i elektronisk form som är fogade till eller logiskt knutna till andra uppgifter i elektronisk form och som används av undertecknaren för att skriva under. En avancerad elektronisk underskrift är en elektronisk underskrift på vilken det ställs höga krav på säkerhet och kryptering. Den ska vara unikt knuten till undertecknaren och undertecknaren ska kunna identifieras genom den. Vidare ska uppgifterna för att skapa den elektroniska underskriften med hög grad av tillförlitlighet stå under enbart undertecknarens kontroll. Slutligen ska underskriften vara kopplad till de uppgifter som den används för att underteckna så att alla efterföljande ändringar kan upptäckas. Det finns också kvalificerade elektroniska underskrifter på vilka det ställs ännu högre krav (se artikel 3.11–3.13 och artikel 26 i eIDAS-förordningen och prop. 2015/16:72 s. 34). Elektronisk underskrift bör tillåtas Regeringens förslag: Arvsfondsdelegationen ska få tillåta att en an- sökan om stöd undertecknas med en avancerad elektronisk underskrift. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga synpunkter. Funktionsrätt tillstyrker förslaget under förutsättning att tjänsten för elektronisk underskrift är tillgänglig och utformad utifrån organisa- tionernas behov och att organisationerna kan välja att underteckna ansökan Kammarkollegiet understryker vikten av att det skyndsamt blir möjligt för myndigheten att använda sig av elektroniska underskrifter. Skälen för regeringens förslag En del av utvecklingen mot mer digitalisering och administrativa Utvecklingen i samhället går mot allt mer digitalisering och det blir allt vanligare att enskilda förväntar sig att kunna kommunicera med myndig- heter via internet. Att införa en möjlighet att ansöka om stöd ur Allmänna arvsfonden på elektronisk väg är ett naturligt steg i digitaliserings- Det finns också andra starka skäl för att införa ett elektroniskt Ett skäl är att det kan bidra till en förenklad ärende- hantering och en effektivisering av Arvsfondsdelegationens hantering av ansökningar, bl.a. genom att de pappers- och registrerings- Även för sökande organisationer kan ett elektroniskt ansökningsför- farande innebära effektivitetsvinster, eftersom upprättandet och ingivandet av en elektronisk ansökan kräver mindre arbete än vad en motsvarande pappersbaserad ansökan gör. Dessutom kan ett elektroniskt förfarande innehålla olika slag av stöd- och hjälpfunktioner som underlättar upp- Prop. 2020/21:139 rättandet av ansökan och minskar risken för fel. Regeringen bedömer därför att det är en viktig del av fondens utvecklingsarbete att göra det möjligt för sökande organisationer att ge in ansökningar om stöd i elektronisk form. Regeringen föreslår dock inget krav på att ansökan måste vara elektroniskt underskriven utan det bör fortfarande vara möjligt att ansöka på papper, något som också Funktionsrätt för fram. Krav på undertecknande av ansökningar om stöd även i fortsättningen Ett sätt att möjliggöra ett elektroniskt ansökningsförfarande är att ta bort kravet på undertecknande helt och låta den allmänna regleringen i förvaltningslagen (2017:900) gälla. Förvaltningslagen innehåller varken något krav på att en ansökan måste vara skriftlig eller undertecknad men ger den myndighet som handlägger ett ärende möjlighet att begära att en handling bekräftas av avsändaren om myndigheten anser att det behövs (21 §). Bekräftelsen kan ske genom egenhändigt undertecknande eller på annat sätt. Det är myndigheten själv som får avgöra på vilket sätt bekräftelse ska ske (prop. 2016/17:180 s. 306 f.). För det fall en ansökan görs skriftligen kan alltså myndigheten begära att den bekräftas genom att sökanden t.ex. egenhändigt undertecknar den. Regeringen bedömer dock att det även fortsättningsvis bör krävas att ansökningar om stöd undertecknas, bl.a. med hänsyn till den viktiga bevissäkrande funktion som ett sådant krav har. Lagen bör därför även fortsättningsvis innehålla ett krav på att ansökningar om stöd ska vara egenhändigt undertecknade. Det nuvarande kravet på egenhändigt undertecknande bör kompletteras med en möjlighet till elektronisk underskrift. Den elektroniska underskriften bör ha nivån avancerad Regeringen föreslår således att Arvsfondsdelegationen ska få tillåta att en ansökan om stöd undertecknas med en elektronisk underskrift. Det är dock viktigt att kraven på bevissäkring m.m. kan uppfyllas även när en ansökan om stöd ur fonden undertecknas med en elektronisk underskrift. IeIDAS-förordningen definieras bl.a. begreppen elektronisk underskrift, avancerad elektronisk underskrift och kvalificerad elektronisk underskrift. För dessa tre former av underskrifter ställs det upp olika krav på säkerhet och kryptering. Enligt regeringens bedömning är det angeläget att upphovsmannen till den elektroniska underskriften alltid kan identifieras på ett säkert sätt, eftersom den bevissäkrande funktionen annars skulle riskera att gå förlorad. Enligt eIDAS-förordningen finns då två varianter att välja mellan, nämligen avancerad eller kvalificerad elektronisk underskrift. För den sistnämnda ställs mycket höga säkerhetskrav. Vid valet mellan dessa två underskriftsslag kan det konstateras att det i svensk lagstiftning inte ställs krav på kvalificerad elektronisk underskrift. De elektroniska underskrifter som används i via tjänsterna för e-legitimation anses dock generellt sett uppfylla kraven för avancerade elektroniska underskrifter (se t.ex. prop. 2015/16:125 s. 209). Mot denna bakgrund och med beaktande av att det även för en avancerad elektronisk 2020/21:139 underskrift ställs höga krav på säkerhet och kryptering, bör denna nivå på underskriften väljas. Regeringen föreslår därför att en ansökan om stöd ur Allmänna arvsfonden som undertecknas elektroniskt ska skrivas under med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i eIDAS-förord- ningen, i den ursprungliga lydelsen. Liknande hänvisningar till denna unionsrättsakt finns i bl.a. 2 kap. 7 § årsredovisningslagen (1995:1554) och i ett antal bestämmelser i om elektronisk underskrift. I dessa författningar har en statisk hänvisningsteknik valts. Det innebär att ändringar som görs i förordningen efter den tidpunkt som pekas ut i hänvisningen inte kommer att påverka innebörden av den nationella bestämmelsen. Det saknas anledning att nu göra på något annat sätt och hänvisningen bör därför vara statisk. 12Beslut om försäljning av fast egendom 12.1.1Allmänt om försäljning av statens tillgångar Enligt regeringsformen förvaltar och förfogar regeringen över statens tillgångar, om de inte avser myndigheter eller i lag har avsatts till särskild förvaltning (9 kap. 8 § första stycket). beslutar dock om grunder för förvaltningen av och förfogandet över statens tillgångar (9 kap. 9 § första meningen). beslutade grunder i detta avseende finns i 8 kap. 2 § budgetlagen (2011:203) där det framgår att när värdet av fast egendom inte överstiger , får regeringen besluta att sälja egendomen, om den inte alls eller endast i ringa utsträckning behövs i statens verksamhet och om det inte finns särskilda skäl för att egendomen fortfarande ska ägas av staten. Regeringen får dock – utan de angivna begränsningarna – besluta om försäljning till en kommun för samhällsbyggnadsändamål. I förordningen (1996:1190) om överlåtelse av statens fasta egendom, m.m. har regeringen inom vissa värdegränser delegerat sin beslutanderätt till myndigheter under regeringen. Förordningen innehåller också närmare bestämmelser om försäljningsförfarandet i de fall där myndigheterna beslutar om försäljning. 12.1.2 Försäljning av Allmänna arvsfondens tillgångar Allmänna arvsfonden har en unik rättslig ställning till följd av sin uppgift och det sätt som fonden har skapats på och regleras. Fonden är en själv- ständig och självägande förmögenhetsmassa av allmännyttig karaktär. Den är en egen juridisk person och en legal arvinge med egen arvsrätt. För att undvika att Allmänna arvsfondens förmögenhet kopplas samman med statens tillgångar, redovisas fonden inte bland statens tillgångar i års- redovisningen för staten. Den tas alltså inte med i statens nettoförmögen- het eller bland fonder med särskilda ändamål (se prop. 2002/03:136 s. 14, 22 och 23). Det förhållandet att Allmänna arvsfondens tillgångar inte ingår Prop. 2020/21:139 bland statens tillgångar innebär att de ovan redovisade bestämmelserna i regeringsformen inte är tillämpliga och att försäljning av fondens egendom inte följer det regelverk som gäller för försäljning av statlig egendom (se SOU 2002:19 s. 76 och 77 samt prop. 1990/91:132 s. 2 och 4–8). har genom bestämmelsen i 21 § lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden bemyndigat regeringen att besluta om försäljning av fast egendom eller tomträtt som har tillfallit fonden. Regeringen får i sin tur bemyndiga Kammarkollegiet att besluta om försäljning av sådan egendom. Kammarkollegiets bemyndigande i detta avseende finns i 16 § förordningen om Allmänna arvsfonden. Enligt denna bestämmelse prövas frågan om försäljning av egendom av Kammarkollegiet, om egendomens värde är högst , och av regeringen, om värdet är högre. Med värde avses taxeringsvärdet eller, om sådant saknas, det marknadsvärde som har bedömts vid en särskild värdering. I förordningen finns även följande bestämmelser för försäljningen av Allmänna arvsfondens fasta egendom. Allmänna arvsfondens fasta egendom ska säljas så snart det kan ske, till högsta möjliga pris och på ett ändamålsenligt sätt (14 §). Kammarkollegiet ska underrätta berörd kommun eller statlig myndighet om en blivande försäljning, när det med hänsyn till egendomens läge och beskaffenhet eller annars ter sig sannolikt att kommunen eller myndigheten behöver förvärva egendomen för ett kommunalt eller statligt ändamål (samhällsbyggnadsändamål), eller att kommunen eller myndigheten behöver förvärva egendomen för att tillgodose intressen som den har att bevaka (15 §). Kammarkollegiet har hand om försäljningen men får till sin hjälp med försäljningen anlita andra myndigheter under regeringen (17 §). Vid försäljning av en bostadsfastighet för permanent bruk ska eventuella hyresgäster erbjudas att köpa fastigheten till dess marknadsvärde. Detta gäller dock inte om Kammarkollegiet eller regeringen har beslutat att fastigheten ska säljas till den kommun där den finns för att användas för samhällsbyggnadsändamål (18 §). Kammarkollegiet får meddela de ytterligare föreskrifter som kan behövas för verkställigheten av bestämmelserna (19 §). Några sådana föreskrifter har dock inte meddelats. Bestämmelserna ska också gälla tomträtt (20 §). 12.2Samtliga beslut om försäljning av fast egendom och tomträtt bör fattas av Kammarkollegiet Regeringens förslag: Samtliga beslut om försäljning av fast egendom och tomträtt som har tillfallit Allmänna arvsfonden ska fattas av Kammarkollegiet. Regeringens bedömning: Den bestämmelse som finns i förordningen om Allmänna arvsfonden om att fråga om försäljning av fast egendom med ett värde ska prövas av regeringen bör tas bort. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag och Remissinstanserna delar utredningens förslag eller har inga syn- Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringens ambition är att regeringen och bör koncentrera sin verksamhet till sådant som har betydelse för styrandet av riket. Som ett led i att renodla verksamheten bör därför avlastas förvaltningsärenden i så stor utsträckning som möjligt. Under en följd av år har därför ett stort antal ärendegrupper på olika förvaltningsområden flyttats över från regeringen till myndigheter under regeringen. Den fasta egendom som tillhör Allmänna arvsfonden har i de flesta fall kommit i fondens ägo genom arv, testamente eller gåva. utövar bestämmanderätten över fonden, har utan någon beloppsgräns eller övriga inskränkningar eller villkor delegerat rätten att besluta om försälj- ning av fondens fasta egendom till regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Kammarkollegiet. Detta skiljer sig från vad som framgår ovan om statliga tillgångar, där regeringens bemyndigande att sälja statens fasta egendom är begränsat till egendom vars värde inte överstiger 75 Någon sådan begränsning finns alltså inte för regeringen att besluta om försäljning av Allmänna arvsfondens egendom. det i Allmänna arvsfondens regelverk inte finns angivet några villkor för hur regeringen ska förfara vid försäljningen av fondens fasta egendom så ska försäljningen självfallet ske i syfte att ta till vara fondens intressen. Av Allmänna arvsfondens konstruktion och syfte följer att fondens intresse när det gäller egendomen i princip endast är att sälja den så snart som möjligt, till högsta möjliga pris och på ett ändamålsenligt sätt för att medel ska kunna tillföras fonden och för att medlen därefter ska delas ut för att kunna främja fondens målgrupper. Regeringen torde alltså inte ha någon egentlig möjlighet att t.ex. underlåta att besluta att egendomen ska säljas eller besluta att egendomen ska säljas till underpris. om Allmänna arvsfonden har regeringen föreskrivit att den prövning som ska ske vid en försäljning också ska innefatta de momenten att en kommun eller en statlig myndighet under vissa förutsättningar ska underrättas om försäljningen och, om egendomen utgörs av en bostadsfastighet för perma- nent bruk, att eventuella hyresgäster ska erbjudas att köpa fastigheten. Den formella prövning som alltså ska göras i ärenden om försäljning av fast egendom och tomträtt är inte beroende av egendomens värde. alternativ till att besluta om försäljning av fast egendom och tomträtt som tillfallit fonden torde inte finnas, även om försäljningen i vissa fall ska ske till en kommun eller statlig myndighet respektive hyresgäster. arna bör sannolikt inte heller ha sådana politiska inslag att det krävs att regeringen av det skälet fattar beslut. Regeringen gör därför bedömningen att det inte finns några bärande skäl som talar för att regeringen ska pröva frågor om försäljning av fast egendom när värdet av egendomen överstiger ett visst belopp. Den praktiska hanteringen av alla ärenden sker av Kammarkollegiet och det bedöms inte finnas något som hindrar att kollegiet framöver får pröva frågor om försäljning av fondens fasta egen- dom, oberoende av egendomens värde. Sammanfattningsvis bedömer regeringen därför att Kammarkollegiet bör besluta om försäljning av all fast egendom eller tomträtt som har tillfallit Allmänna arvsfonden. Den bestämmelse som finns i för- ordningen om Allmänna arvsfonden om att fråga om försäljning av fast egendom med ett värde ska prövas av regeringen . 2020/21:139 bör därför tas bort. 13.1Bristbon och god mans arvode Om det vid ett dödsfall inte finns någon annan arvinge än Allmänna arvsfonden eller om fonden är testamentstagare ska den som har boet i sin vård anmäla detta till Kammarkollegiet (17 § lagen om Allmänna arvsfonden). Kammarkollegiet ska i sin tur förordna en god man att företräda fonden vid boutredningen. Av 18 § samma lag följer att god man inte behöver förordnas om fonden har uteslutits från arv genom testamente och Kammarkollegiet bedömer att det inte finns någon anledning till av testamentet. Vidare behövs enligt bestämmelsen inte ett förordnande av god man om boet har större skulder än tillgångar och det inte behövs en god man för att ta vård om egendomen, eller om egendom som har tillfallit fonden som legat utgörs av pengar. Om egendom har tillfallit fonden genom gåva som inte endast utgörs av pengar, ska Kammarkollegiet emellertid förordna en god man att ta hand om egendomen (19 §). Den gode mannen står under kollegiets tillsyn (20 § första stycket). Kammarkollegiet företräder fondens intressen och ser till att boet avvecklas på ett riktigt sätt. Vid uppdrag som god man för Allmänna arvsfonden gäller 18 kap. handelsbalkens regler om sysslomän (20 § andra stycket). Den gode mannen företräder fonden vid boutredningen och sköter det praktiska arbetet med boet. När boutredningen är klar och uppdraget således är slutfört ska den gode mannen redovisa sin förvaltning till Kammarkollegiet och betala in de medel som finns kvar till fonden (vilket följer av 18 kap. 1 § handelsbalken). Av 18 kap. 5 § nämnda balk framgår att den gode mannen har rätt till skälig ersättning för nedlagt arbete. Den gode mannen har också rätt till ersättning för kostnader som varit nödvändiga för utförandet av uppdraget. Tvist om redovisning, arvode och annat som hör till uppdragets genomförande får prövas och bedömas efter de nämnda bestämmelserna och ytterst av domstol. Det aktuella godmanskapet är inte att jämställa med vanliga förordnanden av god man utan ska enligt förarbetena till lagen om Allmänna arvsfonden ses som ett uppdragsförhållande mellan Kammarkollegiet och den som har utsetts att företräda fonden i boutredningen (SOU 1992:120 s. 110 och prop. 1993/94:124 s. 30). De nu nämnda bestämmelserna överensstämmer i huvudsak med vad som följde av lag om Allmänna arvsfonden. I förarbetena till den lagen angavs att de tillämpliga reglerna i handelsbalkens kapitel om sysslomän bl.a. innebär att reglerna om sysslomans redovisning äger motsvarande tillämpning samt att fonden svarar för att gode mannen erhåller skäligt arvode för uppdraget (SOU 1967:2 s. 18). det av förarbetena till den tidigare lagen att dåvarande Kammaradvokat- 2020/21:139 fiskalsämbetet som remissinstans framhöll att det är angeläget att gode män inte förordnas i bristbon där tillgångarna inte räcker för kostnaderna för godmanskapet samt att den nuvarande regleringen i 18 § utformades så att den bättre skulle stämma överens med den praxis som kollegiet tillämpade (prop. 1969:83 s. 39 och 51 samt SOU 1967:2 s. 74). Någon uttrycklig reglering i lagen om Allmänna arvsfonden finns inte vad gäller just ersättning till god man som förordnats av Kammarkollegiet och som inte täcks av medlen i det dödsbo för vilket den gode mannen har utsetts att företräda fonden. Av 30 § följer dock att Kammarkollegiets kostnader för att förvalta och företräda fonden enligt lagen ska betalas ur fonden enligt de grunder som regeringen bestämmer. Den sistnämnda lagregeln motsvarar regleringen i 1 § tredje stycket lag om Allmänna arvsfonden, vilken infördes för att göra det möjligt att belasta Allmänna arvsfonden med Kammarkollegiets kostnader för avveckling av dödsbon samt med kostnaderna för förvaltningen av fonden i stället för att dessa kostnader skulle bekostas av skattemedel. Lagstiftaren anförde i detta sammanhang att Kammarkollegiets alla kostnader som följer av dess uppgifter enligt lagen om Allmänna arvsfonden, såväl förvaltning som övriga uppgifter, bör bekostas med medel ur fonden (prop. 1983/84:153 s. 3 f.). Vid utredningens genomgång av Kammarkollegiets praxis vid förordnande av gode män framgår att kollegiet regelmässigt förordnar god man att företräda fonden i boutredningen för de dödsbon kollegiet svarar för att avveckla. Det framgår även att det är relativt vanligt att dödsbon som Kammarkollegiet ansvarar för att avveckla utgörs av ett så kallat bristbo, i vilket tillgångarna inte täcker skulderna i boet. Enligt uppgift från Kammarkollegiet är detta oftast något som kan konstateras tämligen omgående och den gode mannen som utses att företräda fonden är då medveten om detta. Den gode mannens uppgift blir i praktiken att i första hand försöka nå en frivillig uppgörelse med borgenärerna som innebär att borgenärerna sätter ned eller avskriver sina fordringar på dödsboet. Om det inte är möjligt att nå en överenskommelse, kan dödsboet komma att begäras i konkurs enligt reglerna i konkurslagen (1987:672). Kammarkollegiet vill med hänsyn till den avlidnes integritet undvika att ett insolvent dödsbo försätts i konkurs. Av Kammarkollegiets interna praxis följer att avvecklingen av ett dödsbo ska bära sina egna kostnader. Detta innebär att den gode mannens ersättning i normalfallet bekostas av medel ur boet. Ofta kan den gode mannens arvode täckas av dessa medel. Det förekommer att vissa kommuner själva ombesörjer avvecklingen av ett dödsbo som är ett bristbo, och således gör samma arbete som en god man, varför något förordande inte krävs i de fallen. Kammarkollegiet har till utredningen framfört att kollegiet inte upplever sig ha tillräckligt tydligt lagstöd för att bekosta en god mans arvode med medel ur Allmänna arvsfonden. Enligt Kammarkollegiet accepterar den gode mannen normalt att dennes arvode sätts ned om medel i boet saknas för att täcka arvodet. I de fall medel saknas i boet att helt eller delvis täcka den gode mannens arvode har det dock förekommit att medel ur Allmänna arvsfonden bekostat arvodet. Det är mycket sällan som det har uppstått en tvist mellan Kammarkollegiet och den gode mannen i en arvodesfråga. 13.1.2Behov av förtydligande i lag saknas när det gäller ersättning till god man Regeringens bedömning: Allmänna arvsfonden bör anses vara uppdragsgivare till en god man som utses att företräda fonden i en boutredning för ett dödsbo i vilket fonden är delägare. Någon ytterligare reglering behövs därför inte för att ersättningen för den gode mannens arbete och kostnader ska kunna täckas av medel ur fonden om dödsboet saknar medel. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna delar utredningens bedömning eller har inga synpunkter. Kommuner och Regioner (SKR) anser att det bör regleras i lag att samtliga dödsbon där Allmänna arvsfonden är ensam dödsbodelägare ska hanteras av Allmänna arvsfonden och att god man ska tillsättas av Kammarkollegiet oaktat dödsboets ekonomiska status. SKR anser vidare att det bör införas en uttrycklig bestämmelse i lagen att Allmänna arvsfonden ska betala arvode till god man för dödsbo när dödsboet saknar medel. Kammarkollegiet anser att det inte ska vara obligatoriskt att förordna god man, trots att ärendet inte omfattas av undantagen. Skälen för regeringens bedömning: SKR anger i sitt remissyttrande att kommunerna länge har erfarit att Allmänna arvsfonden bara tar ansvar för dödsbon med överskott. Dödsbon med förväntad brist lämnas över till socialnämnderna att förvalta och avveckla. SKR anser därför att samtliga dödsbon där Allmänna arvsfonden är ensam dödsbodelägare rätteligen ska hanteras av Allmänna arvsfonden och att – oaktat dödsboets ekonomiska status – god man ska tillsättas av Kammarkollegiet samt att detta bör förtydligas i lag. SKR för vidare fram att bristbon kan stå utan god man på grund av att Allmänna arvsfonden inte arvoderar gode män i de fall arvode inte kan utgå ur dödsboet. SKR anser att det därför bör regleras i lag att Allmänna arvsfonden ska betala arvode till god man för dödsbo när dödsboet saknar medel.