prop · H803194 · 2021-05-25 00:00:00 — Om den prövade bedöms vara pålitlig från säkerhetsskyddssynpunkt ska verksamhetsutövaren begära att Transportstyrelsen ansöker om registerkontroll. Efter att registerkontrollen är genomförd bestämmer Transportstyrelsen slutligt om den som kontrollen avser ska få delta i verksamheten. 2020/21:194 16 § Paragrafen innehåller en upplysning om att det även finns bestämmelser om registerkontroll i ett annat kapitel i lagen. Övervägandena finns i avsnitt 13. Ändringen är en följd av att 4 kap. betecknas om till 5 kap. och innebär inte någon ändring i sak. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om när en verksamhetsutövare är skyldig att ingå säkerhetsskyddsavtal. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Första stycket motsvarar delvis gällande 2 kap. 6 § första och tredje styckena (prop. 2017/18:89 s. 140 f.). I förhållande till 2 kap. 6 § utvidgas kravet på säkerhetsskyddsavtal till att inte bara gälla upphandlingssituationer, utan alla slags avtal, samarbeten och samverkan, med de undantag som framgår av 2 § och av föreskrifter i förordning och regeringsbeslut enligt 6 §. Tvångsförfaranden såsom tvångsupplåtselser, beslag och husrannsakan är inte samarbeten eller samverkan och omfattas således inte av kravet. Detsamma gäller för t.ex. tillsynsåtgärder, tillståndsförfaranden och när enskilda verksamhetsutövare har en författningsreglerad uppgiftsskyldighet gentemot myndigheter såsom enligt 6 kap. 19 a § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation. För att kravet på säkerhetsskyddsavtal ska aktualiseras krävs, förutom att det ska vara fråga om något av de angivna förfarandena, även att det handlar om ett förfarande som involverar en annan aktör än verksamhetsutövaren. En annan juridisk person, statlig myndighet, kommun eller region än verksamhetsutövaren är en annan aktör. Däremot är det inte fråga om en annan aktör när verksamhetsutövaren anställer eller anlitar en person för att delta i den egna verksamheten. Den som anställs eller anlitas omfattas då av verksamheten och är därmed inte att betrakta som en annan aktör. I förhållande till gällande 2 kap. 6 § utvidgas kravet på säkerhetsskyddsavtal dessutom till att gälla oavsett vilken roll som verksamhetsutövaren har gentemot den andra aktören. Det spelar alltså exempelvis ingen roll om verksamhetsutövaren är beställare eller leverantör i ett avtalsförhållande. Skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal gäller liksom tidigare endast om förfarandet kan innebära att den andra aktören kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. I andra stycket förtydligas att en verksamhetsutövare även är skyldig att ingå säkerhetsskyddsavtal med en underleverantör som anlitas för att fullgöra den andra aktörens förpliktelse mot verksamhetsutövaren. Kravet gäller dock endast under förutsättning att underleverantören genom sitt uppdrag kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Kravet på säkerhetsskyddsavtal enligt paragrafen innebär inte att ett visst förfarande är lämpligt att genomföra ur säkerhetsskyddssynpunkt om ett säkerhetsskyddsavtal ingås. Enligt 8 § krävs en särskild säkerhetsskyddsbedömning och en lämplighetsprövning innan ett förfarande som kräver säkerhetsskyddsavtal inleds. I tredje stycket förtydligas vad som redan gäller enligt gällande 2 kap 6 §, nämligen att ett säkerhetsskyddsavtal ska ingås innan motparten i säkerhetsskyddsavtalet kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Det innebär t.ex. att ett säkerhetsskyddsavtal ska ingås innan ett upphandlingsförfarande eller en avtalsförhandling inleds, om motparten kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten under upphandlingsförfarandet eller avtalsförhandlingen. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser som begränsar statliga myndigheters skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Av paragrafen framgår att en statlig myndighet endast har en skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal med en annan statlig myndighet när det gäller ett förfarande om anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad. Även när det gäller sådana förfaranden krävs att motparten kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten på det sätt som beskrivs i 1 § första stycket för att det ska finnas en skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal. Ledning vid tolkning av begreppet anskaffning kan hämtas i upphandlingslagstiftningen. Bestämmelsen innebär motsatsvis att det inte finns en skyldighet för en statlig myndighet att ingå säkerhetsskyddsavtal inför ett samarbete eller en samverkan med en annan statlig myndighet. Paragrafen, som är ny, reglerar vad ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Av paragrafens första stycke framgår att ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla de krav på motparten som behövs för att kraven på säkerhetsskydd ska kunna tillgodoses under förfarandet. Denna bestämmelse motsvarar i huvudsak en bestämmelse i gällande 2 kap. 6 § första stycket. Kravet anpassas till att gälla alla aktörer – inte endast leverantörer –som en verksamhetsutövare kan ha ingått säkerhetsskyddsavtal med enligt 1 §. Vidare förtydligas att verksamhetsutövare inte bara har en skyldighet att reglera vilka motpartens åtaganden är, utan även att tillse att de krav som ställs på motparten gör att kraven på säkerhetsskydd kan tillgodoses under förfarandet. Enligt andra stycket ska verksamhetsutövaren även se till att det i säkerhetsskyddsavtalet anges hur verksamhetsutövaren ska få kontrollera att motparten följer säkerhetsskyddsavtalet och att verksamhetsutövaren har rätt att revidera säkerhetsskyddsavtalet om det krävs på grund av ändrade förhållanden. Vilka befogenheter som verksamhetsutövaren behöver tillförsäkra sig i avtalet för att kunna genomföra en fullgod kontroll beror bl.a. på karaktären av det avtal, samarbete eller den samverkansform det är fråga om. Det kan i vissa fall vara tillräckligt att reglera hur verksamhetsutövaren ska kunna kontrollera att motparten har genomfört en fullgod säkerhetsprövning av den personal som ska delta i den säkerhetskänsliga verksamheten. I andra fall kan det vara nödvändigt att reglera att verksamhetsutövaren ska ges tillträde till motpartens lokaler eller åtkomst till motpartens informationssystem i syfte att kontrollera att krav om fysisk säkerhet eller informationssäkerhet är uppfyllda på ett tillfredställande sätt. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Enligt paragrafen tillämpas 3 kap. och föreskrifter som har meddelats i anslutning till bestämmelserna i det kapitlet vid säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal. Det innebär bl.a. att avtalet kan utgöra grund för krav på säkerhetsprövning av motpartens personal i enlighet med de bestämmelserna. Vidare innebär det att avtalet kan utgöra grund för beslut om att placera en anställning eller annat deltagande hos motparten i säkerhetsklass och följaktligen även för registerkontroll och särskild personutredning. Bestämmelsen gäller inte överenskommelser om säkerhetsskydd som har ingåtts utan att det finns krav på säkerhetsskyddsavtal enligt 1 §. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om kontroll och revidering av ett säkerhetsskyddsavtal. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Av första stycket framgår att en verksamhetsutövare som har ingått ett säkerhetsskyddsavtal ska kontrollera att motparten följer avtalet och revidera avtalet om det krävs på grund av ändrade förhållanden. Kravet på att kontrollera att säkerhetsskyddsavtalet följs motsvarar i allt väsentligt gällande 2 kap. 6 § andra stycket. Kravet anpassas till att gälla alla aktörer – inte endast leverantörer – som en verksamhetsutövare kan ha ingått säkerhetsskyddsavtal med enligt 1 §. Kravet på verksamhetsutövaren att se till att säkerhetsskyddsavtalet revideras om det krävs på grund av ändrade förhållanden är nytt. Som exempel kan ett säkerhetsskyddsavtal som har ingåtts i samband med inledandet av ett upphandlingsförfarande behöva revideras när ett affärsavtal ingås för att också vara ändamålsenligt . Ett annat exempel kan vara att hotbilden har förändrats på ett sådant sätt att det behöver ställas andra krav på informationssäkerhet och fysisk säkerhet. Ett ytterligare exempel är att uppgifter med en högre säkerhetsskyddsklass har tillkommit i verksamheten eller att det med tiden har ackumulerats en sådan mängd säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter hos motparten att det måste ställas högre krav på säkerhetsskydd. Det kan också förekomma att förhållandena ändrats på så sätt att det finns anledning att sänka kraven på säkerhetsskydd. De ändrade förhållandena måste ha bäring på de krav som ställs i säkerhetsskyddslagstiftningen för att regeln om revidering ska gälla. Enligt andra stycket har verksamhetsutövaren en skyldighet att agera om motparten inte följer säkerhetsskyddsavtalet. Verksamhetsutövaren ska i sådant fall vidta de åtgärder som behövs för att tillgodose kraven på säkerhetsskydd. I vissa fall kan det räcka med att verksamhetsutövaren påpekar bristerna och begär att motparten åtgärdar dessa. I andra fall kan det krävas att verksamhetsutövaren avbryter det förfarande som ger motparten tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Paragrafen, som är ny, innehåller bemyndiganden. Övervägandena finns i avsnitt 6.2 och 13. Enligt första stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela ytterligare föreskrifter om säkerhetsskyddsavtal enligt 1 och 3–5 §§. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak en bestämmelse i gällande 2 kap. 15 §. Andra stycket, som inte har någon tidigare motsvarighet, innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om undantag från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal enligt 1 §. Om det finns särskilda skäl får regeringen även besluta om sådana undantag i enskilda fall. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om särskild säkerhetsskyddsbedömning, lämplighetsprövning och samråd inför förfaranden som kräver säkerhetsskyddsavtal. Övervägandena finns i avsnitt 7.2 och 7.3. Enligt första stycket ska en verksamhetsutövare som avser att genomföra ett förfarande som innebär krav på säkerhetsskyddsavtal göra en särskild säkerhetsskyddsbedömning och en lämplighetsprövning enligt 8 § samt samråda enligt 9 §. Hänvisningen till 1 § första stycket innebär att skyldigheterna inte gäller inför ett sådant anlitande av en underleverantör som innebär krav på säkerhetsskyddsavtal enligt 1 § andra stycket. Andra stycket innehåller ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om undantag från skyldigheterna i första stycket och, om det finns särskilda skäl, besluta om sådana undantag i enskilda fall. Av tredje stycket följer att skyldigheterna enligt första stycket inte gäller för överlåtelser av säkerhetskänslig verksamhet och viss egendom som omfattas av motsvarande skyldigheter enligt 13–20 §§. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om särskild säkerhetsskyddsbedömning och lämplighetsprövning. Paragrafen motsvarar delvis gällande 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Av första stycket framgår att en verksamhetsutövare ska göra en särskild säkerhetsskyddsbedömning innan den inleder ett sådant förfarande som avses i 1 § första stycket. Det innebär att verksamhetsutövaren ska identifiera vilka säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller vilken säkerhetskänslig verksamhet i övrigt som den andra aktören kan få tillgång till och som kräver säkerhetsskydd. Den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen ska utgöra ett underlag för den lämplighetsprövning som ska göras och som regleras i andra stycket. Enligt andra stycket ska verksamhetsutövaren, med utgångspunkt i den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och övriga omständigheter, pröva om det planerade förfarandet är lämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. 2020/21:194 Verksamhetsutövaren ska därvid bl.a. beakta behovet av säkerhetsskydd och om det är möjligt att genom ett säkerhetsskyddsavtal uppnå ett tillräckligt säkerhetsskydd. Det kan finnas förfaranden som inte är lämpliga oavsett vilka säkerhetsskyddsåtgärder som vidtas, t.ex. på grund av att de involverar uppgifter som är så känsliga att de aldrig bör anförtros utomstående. Ett förfarande kan också vara olämpligt för att motparten finns i ett land där det saknas möjligheter till en ändamålsenlig säkerhetsprövning av motpartens personal och av personalen hos eventuella underleverantörer. Vidare kan svårigheter att bedöma om motparten har illojala syften med förfarandet, t.ex. mot bakgrund av ägarförhållandena hos motparten, medföra att förfarandet är olämpligt. Lämplighetsprövningen ska baseras på säkerhetsskyddsanalysen och den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen samt sådan information om exempelvis hotbilder och beroenden mellan verksamheter som verksamhetsutövaren skaffat sig eller fått från tillsynsmyndigheten. Både den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen ska avse samtliga moment i det planerade förfarandet. Om det t.ex. är fråga om offentlig upphandling kan säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter exponeras under såväl upphandlingsprocessen som efter det att affärsavtalet ingåtts. Verksamhetsutövaren behöver då alltså inkludera båda dessa moment i den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen. Av tredje stycket framgår att den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen ska dokumenteras. I fjärde stycket klargörs att verksamhetsutövaren inte får inleda det planerade förfarandet om lämplighetsprövningen enligt andra stycket leder till bedömningen att det är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om samråd. Paragrafen motsvarar delvis gällande 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Enligt första stycket ska verksamhetsutövaren, om lämplighetsprövningen enligt 8 § leder till bedömningen att det planerade förfarandet inte är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt, i vissa fall samråda med tillsynsmyndigheten. Av punkt 1 framgår att en skyldighet att samråda inträder om förfarandet innebär att den andra aktören kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen hemlig eller högre. Med ”den andra aktören” avses detsamma som ”annan aktör” i 1 § (se författningskommentaren till den paragrafen). Av punkt 2 framgår att samrådsskyldighet också inträder om förfarandet kan ge den andra aktören tillgång till annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet som de säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som avses i första punkten. Det innebär att tillgången till verksamheten måste kunna medföra allvarlig skada för säkerhet för att andra punkten ska vara tillämplig. Bestämmelsen omfattar bl.a. en situation då den andra aktören kan få tillgång till ett informationssystem och åtkomst till systemet kan medföra allvarlig skada för säkerhet, t.ex. genom att systemet görs otillgängligt eller ska- Den kan även omfatta situationer då en annan aktör ska utföra arbete vid en säkerhetskänslig verksamhet eller hyra en lokal i ett område där det bedrivs säkerhetskänslig verksamhet och då kan få tillgång till en säkerhetskänslig anläggning, byggnad eller utrustning. Verksamhetsutövaren ska ta initiativ till samråd efter det att den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen har genomförts men innan det planerade förfarandet inleds. Det är dock viktigt, särskilt i fråga om offentliga upphandlingar, att verksamhetsutövaren inte endast fokuserar på det enskilda moment som kräver samråd utan att den ser det planerade förfarandet i dess helhet. Även om leverantören skulle få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter först efter att den offentliga upphandlingen har genomförts, finns det i regel anledning att inleda samrådet innan upphandlingen har påbörjats. Detta eftersom verksamhetsutövaren kan drabbas av stora negativa konsekvenser om det under samrådet visar sig att t.ex. ytterligare säkerhetsskyddsåtgärder är nödvändiga som gör att verksamhetsutövaren måste ställa nya krav på leverantören och frångå det tidigare förfrågningsunderlaget. En naturlig utgångspunkt är att verksamhetsutövaren inleder samrådet genom att ge in dokumentationen av den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen samt eventuellt utkast till säkerhetsskyddsavtal till tillsynsmyndigheten. Vilket ytterligare underlag som kan vara nödvändigt att ge in kan variera från fall till fall. När det är fråga om offentlig upphandling bör även upphandlingsdokument med bilagor ges in. Om det inte är fråga om en upphandling bör en beskrivning av det planerade förfarandet ges in, liksom eventuell dokumentation avseende förfarandet. I många fall kan verksamhetsutövaren även behöva ge tillsynsmyndigheten tillgång till relevanta delar av sin säkerhetsskyddsanalys. Samrådet kan bl.a. omfatta frågan om förfarandet bör begränsas på något sätt för att inte vara olämpligt. prövning bör också innefatta en bedömning av vad ett förfarande kan innebära på . Ett exempel på en fråga som kan behöva analyseras är hur omvärldsförändringar kan påverka lämpligheten i att en extern aktör har tillgång till säkerhetskänslig verksamhet. Hur omfattande samrådet behöver vara får avgöras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt andra stycket får tillsynsmyndigheten förelägga verksamhetsutövaren att vidta åtgärder för att fullgöra sina skyldigheter enligt lagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. Ett föreläggande kan innehålla anvisningar om vad verksamhetsutövaren behöver förbättra i fråga om säkerhetsskyddsåtgärder. Föreläggandet kan också innebära att verksamhetsutövaren under samrådet ska återrapportera till tillsynsmyndigheten hur olika åtgärder har utförts. Om tillsynsmyndigheten bedömer att syftet med samrådet har uppfyllts och att verksamhetsutövaren kan gå vidare med det planerade förfarandet bör myndigheten fatta beslut om att avsluta samrådet utan vidare åtgärd. I vilka fall tillsynsmyndigheten får besluta om förbud mot att inleda det planerade förfarandet regleras i 11§. Utgångspunkten är att samrådet ska ha avslutats innan det planerade förfarandet inleds. Det innebär bl.a. att en offentlig upphandling som utgångspunkt får påbörjas först när samrådet har genomförts och under förutsättning att tillsynsmyndigheten inte har fattat beslut om förbud enligt 11 §. Om tillsynsmyndigheten bedömer det som nödvändigt bör den dock kunna ge klartecken till att en upphandlingsprocess påbörjas och att samrådet ska pågå fortlöpande under upphandlingsprocessen. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om när tillsynsmyndigheten får inleda ett samråd. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Enligt paragrafen får tillsynsmyndigheten inleda ett samråd om verksamhetsutövaren underlåter att göra det trots att samrådsskyldighet föreligger. Utgångspunkten är att verksamhetsutövaren ska ta initiativ till samrådet när det föreligger en samrådsskyldighet enligt 9 §. Det kan dock inträffa att tillsynsmyndigheten får kännedom om att någon avser att genomföra ett samrådspliktigt förfarande och att något samråd inte har inletts av verksamhetsutövaren. I en sådan situation kan tillsynsmyndigheten med stöd av bestämmelsen själv inleda ett samråd. Det som föreskrivs i 9 § andra stycket om förelägganden och 11 § om förbud gäller även i fråga om ett sådant samråd. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om när tillsynsmyndigheten får besluta att ett förfarande inte får genomföras (förbud). Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Av paragrafen framgår att tillsynsmyndigheten får besluta att det planerade förfarandet inte får genomföras om ett föreläggande inte följs eller om förfarandet är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt även om ytterligare åtgärder vidtas. Av 5 § förvaltningslagen (2017:900) följer att beslut om förbud får fattas bara om det är proportionerligt. En proportionalitetsbedömning ska göras i varje enskilt fall. Bedömningen ska bl.a. avse om det önskade resultatet kan uppnås på något annat och mindre ingripande sätt och om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot. Det kan exempelvis bli fråga om en avvägning mellan den potentiella skadan för säkerhet och de ekonomiska skadorna för verksamhetsutövaren och den andra aktören. Av kravet på proportionalitet följer att möjligheten att förbjuda verksamhetsutövaren att genomföra ett visst förfarande är en sista utväg och ska användas restriktivt. Så långt det är möjligt bör tillsynsmyndigheten sträva efter att eventuella problem ska hanteras genom samrådet och förelägganden. Det kan dock finnas fall där en verksamhetsutövare, trots förelägganden, inte vidtar de åtgärder som behövs för att förfarandet ska vara lämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Det kan också finnas förfaranden som är olämpliga oavsett vilka säkerhetsskyddsåtgärder som vidtas. Ett exempel kan vara att det inte är möjligt att genomföra säkerhetsprövning av personalen hos den tänkta motparten. Ett annat kan vara att det i verksamheten förekommer säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som är så känsliga att det inte under några förhållanden är lämpligt att de förvaras utanför verksamhetsutövarens lokaler. Det kan vidare vara så att den tänkta motparten inte uppfyller de krav på tillförlitlighet som måste ställas när det är fråga om säkerhetskänslig verksamhet, exempelvis på grund av dennes ägarför- Prop. 2020/21:194 hållanden. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om förelägganden som kan riktas mot en verksamhetsutövare eller dennes motpart under ett pågående förfarande som kräver säkerhetsskyddsavtal. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Enligt paragrafen får tillsynsmyndigheten utfärda förelägganden mot en verksamhetsutövare och den andra aktören i ett pågående förfarande som omfattas av ett krav på säkerhetsskyddsavtal om förfarandet är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Det kan t.ex. handla om en pågående utkontraktering eller ett annat pågående samarbete där ändrade förhållanden medfört att förfarandet helt eller delvis blivit olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Föreläggandet ska gå ut på att verksamhetsutövaren eller motparten åläggs att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förhindra skada för säkerhet. Bestämmelsen innehåller inte några särskilda begränsningar om vad ett föreläggande ska avse, utan endast att syftet ska vara att förhindra skada för säkerhet. Det kan alltså handla om allt från krav på mindre ingripande åtgärder, såsom t.ex. att verksamhetsutövaren ska återta kontrollen av vissa uppgifter, till krav på att avsluta ett visst samarbete helt eller delvis. Det ställs inget uttryckligt krav i fråga om hur allvarlig den potentiella skadan för säkerhet ska vara för att tillsynsmyndigheten ska få besluta förelägganden enligt paragrafen. Möjligheten att meddela förelägganden och valet av förelagd åtgärd begränsas dock av kravet på proportionalitet, som bl.a. kommer till uttryck i 5 § förvaltningslagen (se kommentaren till 11 § om innebörden av kravet). Den potentiella skadan för säkerhet är ett viktigt kriterium vid proportionalitetsbedömningen. Ju mer ingripande åtgärd det handlar om, desto högre krav måste ställas i fråga om skadans allvar. En annan viktig faktor att beakta är om ingripandet faktiskt kommer att kunna leda till att skador förhindras. Förelägganden enligt paragrafen får förenas med vite. I ett sådant fall är lagen (1985:206) om viten tillämplig.