prop · H9035 · 2021-09-21 00:00:00 — Enligt bidrar domstolspröv- ning även till att skapa rättslig klarhet till vägledning för framtida upp- handlingar. Statskontoret anser att det av rättssäkerhets- och effektivitets- skäl är lämpligt att införa en möjlighet att ogiltigförklara ett avtal som har ingåtts i strid med förutsättningarna för direktupphandling i samband med överprövning. Även delar utredningens be- dömning att ett sådant avtal bör kunna ogiltigförklaras. , an- ser dock att en särskild regel om detta inte är nödvändig eftersom möjlig- heten att överpröva ett sådant avtal redan regleras genom den allmänna möjligheten att ansöka om ogiltigförklaring. kommun anser att reglerna om upphandlingsskadeavgift bör anpassas utifrån förslaget om direktupphandling i samband med överprövning. Om utredningens be- dömning att en sådan direktupphandling behöver läggas samman med värdet av den upphandling eller det avtal som är föremål för överprövning bör avgiften enligt kommunen t.ex. kunna sättas ned helt eller delvis när förutsättningarna för en sådan direktupphandling är uppfyllda. Några remissinstanser anser att rätten till överprövning bör begränsas. Energiföretagen anser att möjligheten till rättsmedel för direktupphand- lingar under direktupphandlingsgränsen bör utgå av såväl förenklingsskäl som av effektivitetsskäl. allmännytta menar att utredningen allt för ensidigt har beaktat enskilda leverantörers rättigheter, även i de fall dessa används på ett sätt som innebär att skattemedel går till spillo och domstolarnas resurser överutnyttjas. Organisationen anser att möjligheter- na att överpröva icke-direktivstyrda upphandlingar bör begränsas och me- nar även att syftet med direktupphandling i samband med överprövning uteblir om sådana avtal kan ogiltigförklaras. inte heller utredningens bedömning att de fall allmän förvaltningsdomstol ska få besluta om upphandlingsskadeavgift bör vara oförändrade i förhåll- ande till dagens regelverk. tycker att en direkt- upphandling i samband med överprövning inte bör kunna angripas genom överprövning med avtalsspärr. Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt över bedömningen att det inte bör införas en möjlighet att begära överprövning på grund av att principerna för direktupphandling inte har iakttagits. ningen att ogiltigförklarande av ingångna direktupphandlade avtal även fortsättningsvis inte bör kunna ske. till att införa krav som saknar möjlighet till uppföljning och rättslig kon- troll samt någon form av sanktion om upphandlande myndigheter eller en- heter bryter mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning Bestämmelserna om överprövning, upphandlingsskadeavgift och tillsyn bör även fortsättningsvis gälla för icke-direktivstyrda upphandlingar Regeringen delar utredningens bedömning att ett förenklat upphandlings- regelverk i förlängningen skulle kunna innebära att antalet tvistefrågor i upphandlingarna blir färre och därmed skulle kunna leda till ett minskat Det är dock såsom utredningen också konstaterar oundvikligt att ändringar av den materiella regleringen gör att det uppstår nya tolkningsfrågor, som bäst löses genom rättstillämpningen. leverantörer att även fortsättningsvis kunna ansöka om överprövning av icke-direktivstyrda upphandlingar och av avtals giltighet är alltså viktig ur I motsats till vad Energiföretagen och allmännytta anser bör leverantörers rätt att ansöka om överprövning av upphandlingar och av avtals giltighet vid icke-direktivstyrd upphandling därför lämnas oförändrad, utom i fråga om underrättelseskyldigheten och användning av en frivillig avtalsspärr vid förnyade konkurrensutsättningar inom ramavtal enligt lagen om upphandling inom försörjningssektorerna (se avsnitt 7.6.7). utövar tillsyn över upphandlingar enligt upphand- lingslagarna (22 kap. 1 § , 22 kap. 1 § LUF och 18 kap. 1 § LUFS samt 3 § 2 förordningen [2007:1117] med instruktion för Konkurrensverk- Regeringen delar utredningens bedömning att även fortsättningsvis bör utöva tillsyn över icke-direktivstyrda upphandlingar. Om en upphandlande myndighet eller enhet sluter ett avtal med en lever- antör utan föregående annonsering i en situation då detta inte är tillåtet, s.k. otillåten direktupphandling, får ansöka om att myn- digheten ska betala en upphandlingsskadeavgift (21 kap. 1 och 2 §§ , 21 kap. 1 och 2 §§ LUF och 17 kap. 1 och 2 §§ LUFS). heten att påföra upphandlande myndigheter och enheter en upphandlings- skadeavgift är att kunna komma åt eventuella brister i myndigheternas och enheternas efterlevnad av upphandlingsregelverken (prop. del 1 s. 180–184). Denna möjlighet utgör ett effektivt rättsmedel mot otillåtna direktupphandlingar och syftar alltså till att öka efterlevnaden av Det är därför av stor vikt att denna möjlighet finns kvar för att även kunna komma åt brister i efterlevnaden av det icke-direk- Regeringen delar inte kommuns bedöm- ning att reglerna om upphandlingsskadeavgift bör anpassas till följd av förslaget om direktupphandling i samband med överprövning. för att följa upphandlingsregelverket vid en sådan upphandling åvilar, i likhet med alla andra former av upphandling, den upphandlande myndig- heten eller enheten. Mot bakgrund av det ovan sagda delar regeringen, i likhet med bl.a. Kon- kurrensverket och , utredningens bedömning att det direktivstyrda regelverkets bestämmelser om överprövning, upphandlingsskadeavgift och tillsyn alltjämt ska vara tillämpliga även på icke-direktivstyrda upphandlingar och direktupphandlingar. des framgå av bestämmelserna om tillämpningsområdet i respektive kapitel att bestämmelserna om överprövning, upphandlingsskadeavgift och tillsyn (20–22 kap. , 20–22 kap. LUF och 16–18 kap. LUFS) ska gälla även för sådana upphandlingar. Möjligheten att ogiltigförklara avtal som slutits efter en otillåten direktupphandling i samband med överprövning I avsnitt 9.2.4 föreslås en möjlighet till direktupphandling i samband med en överprövning. Regeringen delar, liksom bl.a. Statskontoret och Upp- handlingsmyndigheten, utredningens bedömning att möjligheten till direktupphandling i samband med överprövning av rättssäkerhets- och effektivitetsskäl bör balanseras upp på så sätt att leverantörer ska kunna begära överprövning av det ingångna avtalet på den grunden att direktupp- handlingen varit otillåten. I motsats till vad och allmännytta anser finns det således inte någon anledning att be- gränsa möjligheten till överprövning av en direktupphandling i samband med överprövning i förhållande till vad som gäller övriga former av direkt- upphandling. Möjligheten att ogiltigförklara avtal som slutits efter en otillåten direkt- upphandling i samband med överprövning följer emellertid, såsom även konstaterar, redan av den befintliga möjligheten att ogiltig- förklara avtal som slutits efter en otillåten direktupphandling (nuvarande 20 kap. 13 § första stycket , 20 kap. 13 § första stycket LUF och 13 § första stycket LUFS). Det finns inte heller av klargörande skäl anledning att införa en uttrycklig regel om överprövning av ett avtals gil- tighet i den specifika situationen. En sådan särreglering riskerar i stället att skapa osäkerhet för vad som gäller vid andra former av direktupphandling som inte regleras på motsvarande sätt. Det saknas alltså skäl att införa en Prop. 2021/22:5 särskild regel om överprövning av direktupphandling i samband med över- Det bör inte införas en möjlighet till överprövning av ett direktupphand- lat avtals giltighet på grund av att principerna inte har följts En allmän förvaltningsdomstol får efter ansökan av en leverantör som anser sig ha lidit eller kunna komma att lida skada överpröva en upphandling. Om den upphandlande myndigheten eller enheten har brutit mot någon bestämmelse i upphandlingslagarna och detta har medfört att leverantören har lidit eller kan komma att lida skada, ska rätten besluta att upphandlingen ska göras om eller att den får avslutas först sedan rättelse har gjorts. En upphandling får emellertid inte överprövas efter det att avtal har slutits mellan myndigheten eller enheten och en leverantör (20 kap. 4 § 1 och 6 § , 20 kap. 4 § 1 och 6 § LUF och 16 kap. 4 § 1 och 6 § LUFS). När avtal har slutits kan leverantören i stället begära ogiltigförklaring av avtalet (20 kap. 4 § 2 , 20 kap. 4 § 2 LUF och 16 kap. 4 § 2 LUFS). Rätten ska då besluta att avtalet är ogiltigt bl.a. om det har slutits utan föregående annonsering när det inte har varit tillåtet att använda direktupphandling (nuvarande 20 kap. 13 § , 20 kap. 13 § LUF och 16 kap. 13 § LUFS). Av detta följer motsatsvis att ett avtal inte kan ogiltigförklaras om det har ingåtts efter en tillåten direktupphandling. Utredningen har mot bakgrund av sitt förslag om införande av en ny nationell princip för direktupphandling övervägt om det bör införas en möjlighet att begära överprövning av ett ingånget direktupphandlat avtal på den grunden att den princip som har gällt för direktupphandlingen inte har iakttagits. Regeringen delar visserligen utredningens bedömning att en sådan möjlighet till rättslig kontroll skulle innebära ökad rättssäkerhet för förfördelade leverantörer. Det föreslås dock inte att det ska införas en ny nationell princip för direktupphandling (se avsnitt 9.3.1). Mot de förför- delade leverantörernas intresse av ökad rättssäkerhet måste vidare ställas de intressen av effektivitet och kontinuitet som främst den upphandlande myndigheten eller enheten har, men också den avtalsslutande leverantör- en. Liksom utredningen konstaterar rör det sig dessutom generellt sett om kontrakt av mindre värden. I likhet med vad bl.a. Upphandlingsmyndig- heten och anser bör möjligheten till ogiltigför- av ingångna direktupphandlade avtal därför inte utökas. 11Följdändringar och andra ändringar i upphandlingslagarna Regeringens förslag: Definitionen av anbudssökande i lagen om offentlig upphandling och lagen om upphandling inom försörjningssek- torerna ska ges ändrad lydelse. Det ska med anbudssökande avses den som har ansökt om att få, eller inbjudits att, delta i ett förfarande som genomförs i fler än ett steg. Även definitionen i lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet ska ändras för att avse deltagande i förfaranden som genomförs i fler än ett steg. I övrigt ska det göras vissa följdändringar i 1 kap., 2 kap., 5 kap., 10 kap., 20 kap. och 21 kap. lagen om offentlig upphandling respektive lagen om upphandling inom försörjningssektorerna samt i 1 kap., 3 kap., 16 kap. och 17 kap. lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt över förslagen i denna del. Arbetsförmedlingen är tveksam till om defini- tionen av anbudssökande och följdändringarna till följd av denna utgör en förenkling. Att beskriva anbudssökanden som den som ansökt om att delta i ett förfarande som genomförs i fler än ett steg kan enligt Arbetsförmed- lingen uppfattas som mer förvirrande än klargörande jämfört med den upp- räkning av förfaranden som gäller. Skälen för regeringens förslag: Med anbudssökande avses enligt nu- varande 1 kap. 8 § och 1 kap. 7 § LUF den som har ansökt om att få eller inbjudits att delta i ett selektivt förfarande, ett förhandlat förfarande med föregående annonsering, ett förhandlat förfarande utan föregående annonsering, en konkurrenspräglad dialog, ett förfarande för inrättande av innovationspartnerskap eller ett urvalsförfarande. Enligt nuvarande 2 kap. 1 § LUFS avses vidare med anbudssökande den som ansöker om att få delta i ett selektivt eller förhandlat förfarande, i en konkurrenspräglad dialog eller i ett urvalsförfarande enligt 15 kap. De förfaranden som räknas upp i nuvarande regelverk har det gemen- samt att de är förfaranden som genomförs i fler än ett steg. Det förhållandet att det icke-direktivstyrda urvalsförfarandet ska utgå nödvändiggör att de- finitionen av anbudssökande ändras. Eftersom det föreslås att de upphand- lande myndigheterna och enheterna ska vara fria att utforma förfarandet vid en upphandling enligt det nya icke-direktivstyrda regelverket, vilket givetvis innebär att de även fortsättningsvis ska ha möjlighet att utforma förfaranden i fler än ett steg, bör den nya definitionen anpassas utifrån detta i lagarna. Regeringen anser därför att definitionen ska ändras så att det framgår att den avser deltagande i förfaranden som genomförs i fler än ett steg. Denna ändring bedöms inte, i motsats till vad Arbetsförmedlingen befarar, leda till några tillämpningsproblem. Lagrådet efterfrågar ett förtydligande om den aktuella ändringen är av- sedd att ha någon saklig betydelse och vilken betydelse den i så fall ska ha. Den nya definitionen kommer att omfatta alla förfaranden som genom- förs i fler än ett steg, såsom selektivt förfarande eller konkurrenspräglad dialog. Den kommer således att omfatta samtliga förfaranden som anges i den nu gällande lydelsen. Den nya definitionen kommer dessutom att om- fatta alla förfaranden som en upphandlande myndighet eller enhet väljer att använda sig av vid en upphandling enligt det nya icke-direktivstyrda regelverket och som genomförs i fler än ett steg. Förslagen om nya regelverk för icke-direktivstyrd upphandling och direktupphandling nödvändiggör i övrigt vissa följdändringar i 1 kap., 2 kap., 5 kap., 10 kap., 20 kap. och 21 kap. lagen om offentlig upphand- ling och lagen om upphandling inom försörjningssektorerna samt i 1 kap., 3 kap., 16 kap. och 17 kap. lagen om upphandling på försvars- och säker- Prop. 2021/22:5 hetsområdet. 11.2Andra ändringar i upphandlingslagarna Regeringens förslag: En upphandlande enhet ska enligt lagen om upp- handling inom försörjningssektorerna få använda ett förhandlat förfar- ande utan föregående annonsering, om det vid ett förfarande med före- gående annonsering inte har lämnats några lämpliga anbudsansökning- ar eller anbud och de villkor som har angetts i de ursprungliga upphand- lingsdokumenten inte har ändrats väsentligt. En hänvisning till tredje penningtvättsdirektivet i lagen om upphand- ling inom försörjningssektorerna ska ändras till fjärde penningtvätts- direktivet. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser yttrar sig särskilt över förslaget om förutsättningarna för att övergå till förhandlat förfarande utan föregående annonsering. Både och Energiföretagen välkomnar den föreslagna ändringen. Skälen för regeringens bedömning Förutsättningarna för att övergå till förhandlat förfarande utan föregående annonsering I 6 kap. 5 § LUF regleras förutsättningarna för en upphandlande enhet att övergå från ett annonserat förfarande till ett förhandlat förfarande utan föregående annonsering. Vid genomförandet LUF-direktivet inskränktes denna möjlighet i förhållande till vad som tidigare gällde enligt 4 kap. 2 § 1 lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, tran- sporter och posttjänster (ÄLUF). Av 6 kap. 5 § LUF framgår att en upp- handlande enhet får använda ett förhandlat förfarande utan föregående annonsering, om det vid ett öppet eller selektivt förfarande inte har lämnats några lämpliga anbudsansökningar eller anbud och de villkor som har an- getts i de ursprungliga upphandlingsdokumenten inte har ändrats väsent- ligt. Någon motsvarande begränsning till ett öppet eller selektivt förfaran- de för att kunna utnyttja denna möjlighet fanns inte i 4 kap. 2 § 1 ÄLUF (prop. 2006/07:128 del 1 s. 486–487). Utredningen konstaterar att det i förarbetena inte finns någon motivering till den inskränkning som gjordes i samband med genomförandet av LUF- direktivet (prop. 2015/16:195 del 2 s. 499–501 och 1204–1205). Detta synes således vara ett misstag, som enligt utredningen dessutom innebär onödiga problem för de upphandlande enheterna. Det finns därför, som både och Energiföretagen anser, skäl att justera detta. Av artikel 50 a i LUF-direktivet framgår att de upphandlande enheterna får tillämpa det förhandlade förfarandet utan föregående anbudsinfordran bl.a. när inga lämpliga anbud eller anbudsansökningar har lämnats efter ett för- farande med föregående anbudsinfordran. Enligt regeringen bör 6 kap. 5 § LUF utformas i enlighet med artikel 50 a i LUF-direktivet. 2021/22:5 till ett öppet eller selektivt förfarande ska alltså tas bort från den nuvarande bestämmelsen. En hänvisning till penningtvättsdirektivet i lagen om upphandling inom försörjningssektorerna bör ändras I 13 kap. 1 § 4 LUF görs en hänvisning till och rådets direktiv /60/EG av om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och finansiering av terrorism (tredje penningtvättsdirektivet). Tredje penningtvättsdirektivet har upphävts och ersatts av och rådets direktiv (EU) 2015/849 av om åtgärder för att förhindra att det finan- siella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism, om ändring av och rådets förordning (EU) nr 648/2012 och om upphävande av och rådets direktiv /60/EG och kommissionens direktiv /70/EG (fjärde penning- tvättsdirektivet). Enligt regeringen bör hänvisningen i 13 kap. 1 § 4 LUF mot denna bakgrund ändras (jfr 13 kap. 1 § 4 , 11 kap. 1 § 4 och 11 kap. 1 § 4 LUFS, se prop. 2016/17:173 del 1 s. 640 och 654–655). Ändringar i andra lagar Lagen om medbestämmande i arbetslivet Regeringens förslag: Den fackliga vetorätten vid inhyrning och entre- prenad enligt lagen om medbestämmande i arbetslivet ska vara lika om- fattande vid direktivstyrd som vid icke-direktivstyrd upphandling. Vetorätten ska kunna aktualiseras både vid obligatoriska och fakultativa uteslutningsgrunder vid upphandling enligt lagen om offentlig upp- handling, lagen om upphandling inom försörjningssektorerna, lagen om upphandling av koncessioner och lagen om upphandling på försvars- Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår att hänvisningen till den icke-direktivstyrda bestämmelsen om uteslutning ska utgå. Remissinstanserna: Endast ett fåtal av remissinstanserna yttrar sig sär- skilt över förslaget. I princip samtliga av dessa, bl.a. , Fysioterapeuterna, , i och , tillstyrker eller är positiva till det. centralorganisation anser dock att den fackliga vetorätten enbart ska kunna aktualiseras när omständigheterna är sådana att det finns fakultativa skäl att utesluta en leverantör både vid direktivstyrd och icke-direktivstyrd upphandling eftersom det inte bör vara fackföreningarnas ansvar att se till att en leverantör utesluts när obligatoriska skäl för uteslutning föreligger. För att tillförsäkra att den fackliga vetorätten gäller även vid icke-direktiv- styrd upphandling anser organisation att detta uttryckligen bör anges i 39 § lagen om medbestämmande i arbetslivet. tion anser att den fackliga vetorätten avseende offentlig upphandling inte Prop. 2021/22:5 blivit tillräckligt utredd vid genomförandet av upphandlings- Organisationen önskar vägledning för möjligheten att utesluta en leverantör som en upphandlande myndighet eller enhet kan visa har åsido- satt tillämpliga miljö-, social- eller arbetsrättsliga skyldigheter. Vidare be- höver myndighetens respektive fackföreningarnas ansvar vid uteslutning belysas ytterligare. Skälen för regeringens förslag Följdändringar behöver göras i lagen om medbestämmande i arbetslivet Bestämmelserna i 39 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbets- livet (MBL) reglerar den fackliga vetorätten vid inhyrning och entrepren- ad. Reglerna är i första hand till för att förhindra brott mot olika arbetsrätts- liga regler, t.ex. försök att kringgå arbetstagarbegreppet, men kan även an- vändas vid brott mot annan lagstiftning, såsom skattelagstiftning eller lag- stiftning om socialförsäkringar. Mot bakgrund av förslaget på ett nytt icke- direktivstyrt regelverk måste vissa följdändringar göras i 39 § MBL be- träffande de hänvisningar som görs till nuvarande 19 kap. 18 § , 19 kap. 18 § LUF och 15 kap. 13 § LUFS, dvs. bestämmelserna om ute- slutning på grund av bristande lämplighet. Regeringen föreslår, i motsats till utredningen, att de icke-direktivstyrda bestämmelserna alltjämt ska ange att de direktivstyrda uteslutningsgrund- erna får användas även vid icke-direktivstyrda upphandlingar (se avsnitt 7.6.5). Mot denna bakgrund bör 39 § MBL, såsom Tjänstemännens cen- tralorganisation önskar, även fortsättningsvis innehålla hänvisningar till de icke-direktivstyrda bestämmelserna om uteslutning av leverantörer. En följdändring för att hänvisningen i 39 § MBL ska överensstämma med be- stämmelserna om uteslutning i det nya icke-direktivstyrda regelverket ska därmed göras. När det gäller Tjänstemännens centralorganisations önskemål om ytter- ligare vägledning kring vad den fackliga vetorätten kan omfatta har detta inte ingått i utredningens uppdrag. Dessa frågor lämpar sig för rättstillämp- ningen att klargöra. Den fackliga vetorätten bör vara lika omfattande vid direktivstyrd som vid icke-direktivstyrd upphandling års upphandlingsdirektiv innehöll upphandlingslagstiftningen enbart fakultativa uteslutningsgrunder, som omfattades av den fackliga vetorätten. Vid genomförandet av direktivet infördes dock en skyldighet för upphandlande myndigheter och enheter att utesluta leverantörer i vissa fall, de s.k. obligatoriska uteslutningsgrunderna. Vid sidan av detta fanns liksom tidigare regler som innebar att myndigheten eller enheten fick ute- sluta en leverantör i vissa fall, de s.k. fakultativa uteslutningsgrunderna. Lagrådsremissens förslag till följdändringar i lagen om medbestämmande i arbetslivet innehöll dock, sannolikt på grund av ett rent förbiseende, fel- aktiga lagrumshänvisningar. Lagrådet konstaterade att de föreslagna hän- visningarna var förbryllande. Lagrådet utgick från att vetorätten skulle kunna grundas antingen på sådana omständigheter som ska leda till att en leverantör utesluts från en upphandling eller på omständigheter som kan 2021/22:5 leda till uteslutning och att motsvarande bestämmelser skulle tillämpas vid icke-direktivstyrd upphandling (prop. 2006/07:128 del 2 s. 649–650). Än- dringarna i lagen om medbestämmande i arbetslivet kom att utformas en- ligt Lagrådets förslag, som trots denna utgångspunkt inte innehöll en hän- visning till de obligatoriska uteslutningsgrunderna (prop. 2006/07:128 del 1 s. 569). Konsekvensen blev att den fackliga vetorätten på det direk- tivstyrda området endast fick utövas vid fakultativa uteslutningsgrunder, som det på det icke-direktivstyrda området fick åberopas både obligatoriska och fakultativa uteslutningsgrunder. Vid genomförandet av upphandlingsdirektiv ansåg Lagrådet återigen att denna ordning är förbryllande. Avsikten med lagstiftnings- ärendet var dock inte att ändra den gällande ordningen (prop. 2015/16:195 del 4 s. 1234). Den gällande ordningen med olika omfattan- de vetorätt för direktivstyrd respektive icke-direktivstyrd upphandling kom därför att bestå. Regeringen delar utredningens och Lagrådets bedömning att det är en märklig ordning att utrymmet för den fackliga vetorätten är mindre vid upphandlingar på det direktivstyrda området än vad det är vid upphand- lingar på det icke-direktivstyrda området. Liksom majoriteten av de remissinstanser som yttrar sig i denna del anser bör den fackliga vetorätten vara lika omfattande i båda situationerna. I motsats till vad Tjänstemän- nens centralorganisation anser bör vidare vetorätten inte endast aktualise- ras när omständigheterna är sådana att det finns fakultativa skäl för uteslut- ning. Detta innebär dock självklart inte att en upphandlande myndighet eller enhet kan undvika att utesluta en leverantör då det föreligger obliga- toriska uteslutningsgrunder. Mot denna bakgrund bör bestämmelserna i 39 § MBL ändras så att den fackliga vetorätten är lika omfattande vid direktivstyrd som vid icke-direk- tivstyrd upphandling och så att den kan aktualiseras både vid obligatoriska och fakultativa uteslutningsgrunder. 12.2Lagen om vissa kommunala befogenheter