prop · H803190 · 2021-04-29 00:00:00 — I andra stycket uppställs krav på att en utländsk förare vid en kontroll ska lämna över de i paragrafen nämnda handlingarna till en polisman eller en kustbevakningstjänsteman på begäran. Även ett utländskt förarbevis kan tänkas utfärdas elektroniskt. Det är då tillräckligt att handlingen visas upp i t.ex. en applikation i mobiltelefonen. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. 14 § Utbildning för att få ett förarbevis får endast bedrivas efter tillstånd av den myndighet som regeringen bestämmer. I paragrafen anges att det krävs tillstånd för att bedriva utbildning för att få framföra vattenskoter. Den som vill bedriva utbildning måste alltså ansöka om tillstånd för detta hos den myndighet som regeringen bestämmer. Det är inte uteslutet att till exempel utbildare inom yrkessjöfarten även är intresserade av att ge utbildning för vattenskoter. De tillstånd som dessa utbildare kan ha att ge utbildning enligt andra regelverk ger dock inte en automatisk rätt att få tillstånd enligt den här lagen. Rätten att få tillstånd att bedriva utbildning för vattenskoter enligt denna paragraf måste bedömas utifrån förevarande lags villkor, särskilt kraven i 15 § och i föreskrifter som får meddelas med stöd av 34 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. 15 § Tillstånd att bedriva utbildning får beviljas juridiska personer som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt har förutsättningar att bedriva en god utbildning. Tillståndet får förenas med villkor. Paragrafen reglerar vilka allmänna krav som ska uppfyllas för att få tillstånd att bedriva utbildning. I första stycket anges att endast juridiska personer kan få tillstånd att bedriva utbildningen. Ett tillstånd får beviljas endast om förutsättningar finns för att bedriva en god utbildning med hänsyn till den juridiska personens ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt. Utöver dessa allmänna krav kan ytterligare, mer konkreta krav meddelas i föreskrifter med stöd av 34 §. I andra stycket anges att tillståndet får förenas med villkor. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. 16 § Utbildningen ska innehålla både teoretiska och praktiska moment. Särskild vikt ska läggas vid säkerhet samt hänsyn till miljö- och naturliv. Paragrafen innehåller allmänna krav på utbildningens innehåll. Utbildningen får inte vara enbart teoretisk eller enbart praktisk, utan den ska innehålla båda momenten. Det praktiska momentet kan t.ex. innefatta manöverträning av vattenskotern i hög hastighet och nära land. anger vidare att särskild vikt ska läggas vid säkerhet samt hänsyn till miljö- I detta ligger t.ex. kunskap om sjövägsregler och allmänna regler och principer om gott sjömanskap och om relevant miljöreglering och allemansrättens innehåll. Eftersom detta är frågor som ska ges särskild vikt, innebär det att en utbildning kan innehålla även andra krav. med utbildningen, liksom det närmare innehållet och genomförandet, kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om enligt 34 §. Enligt 5 § första stycket 2 krävs att utbildningen ska genomgås med godkänt resultat av eleven för att grunda en rätt till förarbevis. Detta innebär att utbildningen ska innehålla något slag av kontrollfunktion av att eleven har uppnått godkänt resultat. denna kontroll ska ske kan regleras med stöd av det nämnda bemyndigandet i 34 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. 17 § Den myndighet som regeringen bestämmer får återkalla ett tillstånd att bedriva utbildning om förutsättningarna för tillståndet inte längre finns eller om föreskrifter om utbildningen som meddelats med stöd av denna lag inte har iakttagits. Tillståndet får även återkallas på tillståndshavarens begäran. Paragrafen innehåller bestämmelser om återkallelse av tillståndet att bedriva utbildning och en upplysning om att det är den myndighet som regeringen bestämmer som beslutar om återkallelse. En återkallelse kan ske såväl om de allmänna förutsättningarna för att få tillstånd i 15 § är uppfyllda som om föreskrifter om utbildningens innehåll m.m. inte följs. Om bristerna inte kan anses så allvarliga att tillståndet ska återkallas, finns möjlighet att vidta andra mindre ingripande åtgärder i form av förelägganden enligt 20 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. 18 § Den myndighet som regeringen bestämmer ska utöva tillsyn över utbildningsverksamhet enligt denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Paragrafen upplyser om att regeringen bestämmer vilken myndighet som utövar tillsyn över utbildningsverksamheten. Tillsynen omfattar om utbildaren löpande uppfyller kraven för att ha tillstånd och om utbildaren uppfyller t.ex. föreskrifter med krav på utbildningens innehåll och genomförande. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 19 § Om tillsynsmyndigheten begär det, ska tillståndshavaren lämna tillträde till lokaler, områden och utrymmen som har anknytning till verksamheten, tillhandahålla handlingar som rör verksamheten och hjälpa till vid tillsynen. Paragrafen reglerar tillståndshavarens skyldigheter i samband med att tillsyn utförs. Tillståndshavaren ska på tillsynsmyndighetens begäran lämna tillträde till lokaler, områden och utrymmen som har anknytning till verksamheten. Det kan t.ex. vara fråga om kontorslokaler, utbildningslokaler eller vattenområden där utbildning bedrivs. Tillståndshavaren ska vidare tillhandahålla handlingar som rör verksamheten. Handlingar som kan bli aktuella att lämna ut vid tillsyn är t.ex. årsredovisning eller andra ekonomiska dokument, utbildningsplaner och dokument med utbildningsresultat. Dessutom ska tillståndshavaren hjälpa till vid tillsynen. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 20 § får besluta de förelägganden som behövs för genomförande av tillsynen och för att tillståndshavaren ska fullgöra sina skyldigheter enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Ett beslut om föreläggande får förenas med vite. 2020/21:190 I paragrafen regleras tillsynsmyndighetens rätt att meddela förelägganden och förena dessa med vite. Enligt första stycket kan förelägganden för det första beslutas för att tillsynen ska kunna genomföras effektivt, t.ex. för att förmå en utbildare att medverka i tillsynen och tillhandahålla vissa handlingar. Förelägganden kan också användas om tillsynsmyndigheten konstaterar att tillståndshavaren inte längre uppfyller kraven för att få tillstånd eller genomför utbildningen i enlighet med de krav som finns i lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen, men att ett återkallande av tillståndet bedöms som en för drastisk åtgärd. Syftet med ett sådant föreläggande är då att förmå tillståndshavaren att följa de krav som ställs. Någon sanktion för det fall ett föreläggande inte följs finns inte. Av andra stycket framgår, med anledning av en synpunkt från Lagrådet, att ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Allmänna bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. ska i varje enskilt fall bedöma om det är lämpligt att förena ett beslut om föreläggande med vite. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 21 § En kustbevakningstjänsteman har inom de områden som anges i 1 kap. 4 § kustbevakningslagen (2019:32) rätt att stoppa en vattenskoter för att kontrollera att föraren har rätt att framföra den. Befogenheterna för en kustbevakningstjänsteman enligt 6 kap. 1 § kustbevakningslagen gäller inte vid kontroller som görs med stöd av denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Bestämmelser om en polismans rätt att stoppa ett fordon eller ett annat transportmedel finns i polislagen (1984:387). Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka befogenheter som en kustbevakningstjänsteman och en polisman har vid kontroll av förarens behörighet. Enligt första stycket får en kustbevakningstjänsteman stoppa en vattenskoter för att kontrollera om föraren har behörighet att framföra vattenskotern. För att stoppningsrätten ska få användas krävs, till skillnad från vad som gäller enligt bestämmelserna om stoppningsrätt i 3 kap. 16 § kustbevakningslagen, inte att föraren t.ex. uppvisar något beteende som gör att det kan misstänkas att föraren inte har behörighet att framföra vattenskotern eller att framförandet av vattenskotern på något sätt stör ordningen. Med stöd av stycket kan alltså en ren rutin- eller stickprovskontroll utan misstanke om brott göras. I andra stycket anges att befogenheterna enligt 6 kap. 1 § kustbevakningslagen inte gäller vid kontroller enligt den förevarande lagen. Det innebär att en kustbevakningstjänsteman inte får borda, preja eller föra ett fartyg till hamn vid en sådan rutin- eller stickprovskontroll som utförs med stöd av första stycket. Om det däremot finns en misstanke om brott, gäller reglerna i den brottsbekämpande verksamheten i 3 kap. kustbevakningslagen. I tredje stycket lämnas en upplysning om att en polismans rätt att stoppa ett fordon eller ett annat transportmedel regleras i polislagen. De åtgärder som får användas för att stoppa en vattenskoter anges i 10 § Prop. 2020/21:190 polislagen och 2 kap. 4 § kustbevakningslagen. Det finns enligt de lagarna också möjligheter att på lägre föreskriftsnivå meddela föreskrifter om vilka åtgärder som får vidtas för att stoppa ett fartyg. Övervägandena finns i avsnitt 10.1 och 10.2. 22 § En polisman eller en kustbevakningstjänsteman får vid kontroll enligt 21 § medge att vattenskotern förs till närmaste lämpliga upptagningsplats, trots att föraren inte har rätt att framföra vattenskotern. Ett medgivande får bara lämnas om det kan ske utan att det uppstår någon risk för sjösäkerheten. I paragrafen regleras möjligheten för en polisman eller en kustbevakningstjänsteman att medge att en vattenskoter förs till närmast lämpliga upptagningsplats i samband med en kontroll, trots att föraren inte har rätt att framföra vattenskotern. Paragrafen ger inte föraren en automatisk rätt att köra vattenskotern till land. Det är i stället en möjlighet att göra detta som en polisman och en kustbevakningstjänsteman kan medge om föraren t.ex. inte har någon möjlighet att få hjälp av någon annan person att köra eller bogsera vattenskotern till land. Möjligheten bör utnyttjas restriktivt. Det är i första hand föraren som ansvarar för att se till att vattenskotern körs till land av en behörig förare eller på annat sätt bogseras eller transporteras till land. Först om det står klart att någon sådan möjlighet inte finns, bör det vara aktuellt att utnyttja möjligheten i paragrafen. Ett medgivande bör dock inte ges i alla situationer där föraren inte har en möjlighet att ordna transport av vattenskotern till land. Om den kontrollerande myndigheten har en möjlighet att transportera eller köra vattenskotern till land, bör detta ske i första hand om det inte inverkar negativt på myndighetens andra uppgifter. Vidare ska vattenskotern föras till närmaste lämpliga upptagningsplats. Med detta avses den upptagningsplats som geografiskt sett ligger närmast kontrollplatsen och som är lämplig för att ta upp vattenskotern på land. Därefter får föraren tillse att vattenskotern hämtas landvägen eller att en förare med behörighet kör hem vattenskotern. Ett medgivande kan alltså inte avse vilken upptagningsplats som helst eller att föraren får köra hem vattenskotern, såvida inte detta faktiskt utgör den närmaste lämpliga upptagningsplatsen. En förutsättning för att ett medgivande ska kunna lämnas är slutligen att det inte föreligger någon fara för sjösäkerheten. I detta ligger till exempel att föraren måste vara i skick att föra vattenskoter till land. Det kan aldrig godtas att en berusad eller i övrigt medtagen förare för vattenskotern till land. Det bör i normalfallet inte heller godtas att en person för vattenskotern till land. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. 23 § Vid en kontroll enligt 21 § ska ett förarbevis som inte har utfärdats i elektronisk form omhändertas av en polisman eller en kustbevakningstjänsteman om förarbeviset har återkallats. Paragrafen reglerar skyldigheten för en polisman eller en kustbevakningstjänsteman att vid en kontroll omhänderta ett återkallat 2020/21:190 Skyldigheten att omhänderta ett förarbevis blir bara aktuell för det fall förarbeviset har utfärdats i fysisk form. Utgångspunkten är att förarbeviset ska utfärdas endast i elektronisk form, men en förare kan begära att även få ett fysiskt förarbevis, se avsnitt 6.1. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. 24 § Den myndighet som regeringen bestämmer ska föra ett elektroniskt förarbevisregister. Myndigheten är personuppgiftsansvarig för registret. Av paragrafen framgår att det ska finnas ett förarbevisregister. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om bland annat vilka uppgifter som ska föras in i registret och om direktåtkomst, se upplysningen i 26 § om detta. Av 25 § framgår när personuppgifter får behandlas i registret. Dessa syften styr också vilka uppgifter som rent konkret får tas in i registret. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. 25 § Personuppgifter får behandlas i förarbevisregistret om det är nödvändigt för att hantera anmälningar om genomförd utbildning och ärenden om utfärdande av förarbevis och återkallelse av förarbevis. Personuppgifter som avses i första stycket får även behandlas i registret om det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs 1.vid och kontroll av vattenskoterförare enligt 21 §, och 2.i och verksamhet i övrigt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Paragrafen redogör för i vilka syften som uppgifter får behandlas i förarbevisregistret. Uppräkningen är uttömmande. Av första stycket framgår att endast de personuppgifter som är nödvändiga för att hantera anmälningar om genomförd utbildning samt ärenden om utfärdande eller återkallelse av förarbevis får behandlas i registret. En bedömning av vilka uppgifter som är nödvändiga behöver därför göras i förhållande till varje enskild uppgift. Av andra stycket framgår att personuppgifterna i registret som avses i första stycket får behandlas även bl.a. inom och kontrollverksamhet samt inom ramen för myndigheternas brottsbekämpande verksamhet. Det innebär t.ex. att och i samband med en kontroll av ett förarbevis giltighet kan få tillgång till uppgifterna i registret. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. 26 § Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om vilka personuppgifter som ska registreras i förarbevisregistret, om gallring av dessa uppgifter och om direktåtkomst till förarbevisregistret. Paragrafen upplyser om att regeringen kan meddela föreskrifter om vissa frågor som rör förarbevisregistret. Uppräkningen i paragrafen är inte uttömmande eftersom det bara är en Prop. 2020/21:190 upplysning om den möjlighet som regeringen alltid har enligt 8 kap. 7 § regeringsformen. Föreskrifterna kan till exempel avse vilka uppgifter som får föras in i registret, om gallring av dessa uppgifter samt vilka aktörer som ska få direktåtkomst till registret. Övervägandena finns i avsnitt 8.1 och 8.2. 27 § Den som uppsåtligen framför en vattenskoter utan att vara berättigad till det ska dömas för olovligt förande av vattenskoter till böter. Paragrafen innehåller en bestämmelse om bötesstraff för den som framför en vattenskoter utan att inneha förarbevis. Paragrafen är utformad med 3 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott som förebild. En definition av vad som utgör en vattenskoter finns i 2 §. För att dömas för brottet krävs att föraren har haft uppsåt att framföra vattenskotern utan att vara berättigad därtill. Kravet på förarbevis regleras i första hand i 3 och 5 §§. I dessa paragrafer anges att ett förarbevis får utfärdas till den som har fyllt och har genomgått föreskriven utbildning med godkänt resultat. I 4 § finns det vissa undantag från kravet på förarbevis som innebär att de förare som faller inom ramen för undantagen inte behöver ha ett förarbevis. Undantag från behörighetskraven gäller t.ex. i statliga myndigheters verksamhet, vid olika typer av räddningsverksamhet, vid övningskörning inom ramen för utbildningen eller i viss tävlingsverksamhet. I 12 § finns särskilda bestämmelser för EES-medborgare, och enligt 22 § kan en vattenskoter i vissa fall få framföras av en obehörig förare efter en kontroll. Vidare finns det vissa övergångsbestämmelser som påverkar frågan om en person är berättigad att föra vattenskoter eller inte. I likhet med vad som gäller vid olovlig körning ska ett särskilt brott anses föreligga vid varje enskilt tillfälle som en person framför vattenskotern utan behörighet (se NJA 1962 s. 525). Övervägandena finns i avsnitt 9.1. 28 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet tillåter någon att framföra en vattenskoter utan att denne är berättigad till det ska dömas till böter. Paragrafen innehåller en bestämmelse om bötesstraff för den som tillåter någon att framföra en vattenskoter utan att han eller hon har sådan behörighet. Paragrafen är utformad med 3 § tredje stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott som förebild. Paragrafen är tillämplig på t.ex. en vårdnadshavare, arbetsgivare, uthyrare, försäljare eller annan som uppsåtligen eller av oaktsamhet tillåter någon att utan behörighet framföra en vattenskoter. Det kan vara fråga om att tillåta att ett barn framför en vattenskoter likväl som att tillåta att en vuxen person utan behörighet framför vattenskotern vid t.ex. uthyrning. 2020/21:190 För straffansvar är det tillräckligt att den som tillåter det olovliga framförandet av vattenskotern är oaktsam. Kravet på aktsamhet ska ställas högt, i likhet med vad som gäller vid tillåtande av olovlig körning enligt 3 § tredje stycket lagen om straff för vissa trafikbrott. Det ska krävas att den som t.ex. hyr ut en vattenskoter kontrollerar att hyrestagaren har förarbevis för vattenskoter. Uthyraren måste begära att hyrestagaren visar upp sitt förarbevis tillsammans med en giltig identitetshandling innan uthyrning sker. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 29 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 6 eller 13 § ska dömas till penningböter. Om förarens identitet genast har kunnat fastställas, ska det inte dömas till straff i fråga om identitetshandlingen. Paragrafen innehåller bestämmelser om penningböter för den som inte har med sig erforderliga handlingar vid framförandet av vattenskoter. Av första stycket framgår att den som bryter mot kravet i 6 § om att medföra ett giltigt förarbevis eller ett utbildningsintyg, och en giltig identitetshandling ombord vid framförandet av en vattenskoter kan dömas till penningböter. Vidare framgår att för den medborgare i annat EES-land än som bryter mot kravet i 13 § om att medföra ett utländskt förarbevis, ett intyg om vad beviset omfattar och en giltig identitetshandling ombord också kan dömas till penningböter. Därutöver är det straffbart att inte överlämna eller visa upp handlingarna vid en kontroll. Det kan tänkas att en förare som bryter mot denna paragraf även kör olovligen. Utgångspunkten är att föraren i dessa situationer bör dömas för ett av brotten och med tillämpning av sedvanliga konkurrensregler. Av andra stycket framgår att det inte ska dömas till straff såvitt avser identitetshandlingen om förarens identitet genast har kunnat fastställas. Det kan exempelvis vara fråga om fall där vattenskoterföraren är känd av den ingripande polismannen eller kustbevakningstjänstemannen. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. 30 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte överlämnar ett återkallat förarbevis enligt 10 § ska dömas till penningböter. Paragrafen innehåller en bestämmelse om penningböter för den som inte överlämnar ett återkallat förarbevis till utpekad myndighet. Skyldigheten att överlämna ett återkallat förarbevis till den myndighet som regeringen bestämmer finns 10 §. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte överlämnar ett sådant förarbevis kan alltså straffas för det. Paragrafen är utformad enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 9.4. 31 § Beslut enligt 5, 7, 9, 15, 17 och 20 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut enligt denna lag får inte överklagas. Paragrafen anger vilka förvaltningsbeslut som får överklagas. De beslut som får överklagas är beslut som rör utfärdande av eller vägran Prop. 2020/21:190 att utfärda förarbevis (5 §), återkallelse av ett förarbevis och bestämmande av spärrtid (7 och 9 §§), tillstånd att bedriva utbildning och förenande av ett tillstånd med villkor (15 §), återkallelse av ett sådant tillstånd (17 §) och tillsynsförelägganden (20 §). Paragrafen är uttömmande, vilket innebär att andra beslut än de som räknas upp inte får överklagas. Ett exempel på en situation som inte får föras till domstol är en utbildares bedömning att en elev inte har genomgått utbildningen med godkänt resultat. Paragrafen är utformad enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 11. 32 § Ett beslut som rör en fysisk person överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets klaganden är folkbokförd eller, om denne inte är folkbokförd i , till den förvaltningsrätt inom vars domkrets klaganden vistas. Ett beslut som rör en juridisk person överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets företagets eller verksamhetens ledning finns. Beslut i andra fall än de som avses i första och andra styckena överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets beslutet meddelades. Paragrafen innehåller särskilda forumregler vid överklagande av förvaltningsbeslut. Av paragrafen följer att huvudregeln om att överklagande ska ske till den förvaltningsrätt inom vars domkrets beslutet har fattats enligt 14 § lagen (1971:28) om allmänna förvaltningsdomstolar inte gäller. Första stycket omfattar beslut som rör fysiska personer. Vid sådana beslut är klagandens folkbokförings- eller vistelseadress avgörande för till vilken förvaltningsrätt ett beslut ska överklagas. Detta överensstämmer med den reglering som finns beträffande beslut som rör fysiska personer i 8 kap. 3 § körkortslagen (1998:488), 6 kap. 4 § yrkestrafiklagen (2012:210) och 22 § lagen (1998:492) om biluthyrning. I andra stycket anges vad som gäller för överklagande av beslut som rör juridiska personer. I en sådan situation är det orten för företagets eller verksamhetens ledning som är bestämmande för vilken förvaltningsrätt ett beslut ska överklagas till. En sådan ordning för överklagande av beslut som rör juridiska personer finns även i 6 kap. 4 § tredje stycket yrkestrafiklagen och 22 § lagen om biluthyrning. I tredje stycket anges att beslut i andra fall än de som avses i första eller andra stycket ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets beslutet meddelades. Om det skulle uppstå en situation där en fysisk person varken är folkbokförd eller vistas i eller en juridisk person inte har någon verksamhet i , är det alltså huvudregeln i 14 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar som gäller. Det innebär att orten för beslutet blir avgörande för vilken förvaltningsrätt beslutet ska överklagas till. Övervägandena finns i avsnitt 11. 33 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen anger att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 2020/21:190 Regler om prövningstillstånd i kammarrätt finns i 34 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Om prövningstillstånd inte meddelas, står förvaltningsrättens beslut fast. Övervägandena finns i avsnitt 11. 34 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om 1.tillstånd och villkor för att bedriva utbildning för att få ett förarbevis, 2.utbildningens mål, innehåll och genomförande, Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.avgifter för tillsyn och ärendehandläggning enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen,