prop · H90318 · 2021-10-07 00:00:00 — 1965:138 s. 18) anförde departementschefen att det torde råda enighet om att maximistraffet, fängelse , är fullt tillräckligt även för grövre former av djurplågeri. Någon ändring av straffskalan förordades därför I förarbetena till lagändring – då djurplågeribrottet utvidgades till grovt oaktsamma fall – behandlades även frågan om det skulle införas en särskild straffskala för fall av djurplågeri som begåtts av grov I den departementspromemoria som föregick lagändringen anfördes att det kan vara svårt att göra en gränsdragning mellan fall där en gärningsperson genom ett egentligen culpöst beteende, t.ex. genom att inte utfodra djur, visat sådan likgiltighet inför djurens vård att han kan anses ha handlat med uppsåt att utsätta djuret för lidande och fall där uppsåt inte kan konstateras utan endast culpa kan anses föreligga (Ds Ju 1972:21 s. 35). Vidare anfördes att ur djurskyddssynpunkt är denna gränsdrag- ningsfråga jämförelsevis likgiltig eftersom det lidande som djuret utsatts för i båda fallen kan ha varit av allvarlig art och ha drabbat många djur. Dessa omständigheter samt att endast sådan oaktsamhet som kan betecknas som grov skulle falla under den föreslagna bestämmelsen, talade enligt promemorian för att det inte borde införas en särskild straffskala för de oaktsamma brotten. Departementschefen godtog i propositionen de överväganden som gjordes i departementspromemorian och fann det inte påkallat med en särskild straffskala för fall av grov oaktsamhet (prop. 1972:122 s. 12). Straffskalan skulle således vara densamma, böter eller fängelse i högst , oavsett om djurplågeribrottet begicks uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. I betänkandet Ny djurskyddslag (SOU 2011:75) föreslogs att det i djurskyddslagen skulle införas ett grovt brott mot djurskyddslagen med en straffskala på fängelse i högst . Enligt utredarens mening borde det i straffbestämmelsen för grovt brott mot djurskyddslagen ges exempel på vad som särskilt bör beaktas för att ett brott ska anses vara grovt. utredaren borde sådana brott som medfört eller kunnat medföra omfattande djurlidande betraktas som grova brott. att brott som hade medfört eller kunnat medföra betydande ekonomisk för gärningspersonen också skulle kunna hänföras till denna Enligt utredaren kan riskerna för djurlidande vara större i verksamheter som drivs i vinstsyfte. Sådan verksamhet bedrivs enligt utredaren ofta i större omfattning och vinstsyftet kan i vissa fall motivera ett ökat risktagande. Utredaren menade att särskilt i verksamhet som drivs med s.k. bidragsoptimering som huvudsyfte kan risken vara stor att Vidare anförde utredaren att gärningar som har utförts organiserat, systematiskt eller med förslagenhet (dvs. utstuderat sätt) borde bedömas som grova brott mot djurskyddslagen. Enligt utredaren borde också brott som i övrigt avsett en förpliktelse som är av väsentlig betydelse från djurskyddssynpunkt kunna bedömas som Som skäl för förslaget framförde utredaren att tidigare straff- skärpningar inte inneburit någon märkbar förändring i tillämpningen av Det fanns enligt utredaren anledning att anlägga en allmänt skärpt syn på grova brott mot djurskyddslagen och höja straffskalan för de grova brotten. Utredaren uppgav också att tillräckligt avskräckande straff är av avgörande betydelse för respekten för djurskyddsbestämmelserna och för efterlevnaden av regelverket. utanför utredarens uppdrag att se över eller lämna förslag i fråga om bestämmelse om djurplågeri. Utredaren ansåg dock att det fanns behov av en sådan översyn. Regeringen konstaterade i propositionen Ny djurskyddslag (prop. 2017/18:147) att om ett grovt brott införs i djurskyddslagen med en strängare straffskala än djurplågeribestämmelsen i , så skulle denna tillämpas före bestämmelsen om djurplågeri medan övriga brott mot Prop. 2021/22:18 djurskyddslagen skulle vara subsidiära i förhållande till . Regeringen instämde med de remissinstanser som ansåg att svårigheter kunde uppstå vid bedömningen av om en gärning skulle utgöra grovt brott mot djurskyddslagen, djurplågeri eller ett annat brott mot djurskyddslagen. Mot den bakgrunden bedömde regeringen att utredarens förslag inte borde genomföras. Regeringen konstaterade också att djurplågeribrottet är förbehållet de mest allvarliga brotten mot djur och att denna särställning är väl inarbetad i det allmänna rättsmedvetandet. Däremot instämde regeringen i utredarens bedömning att en översyn av djurplågeribestämmelsen i samt av förhållandet mellan denna och brotten mot djurskyddslagen borde göras (prop. 2017/18:147 s. 255). 5.2Rättspraxis och statistiska uppgifter I Högsta domstolens avgörande NJA 2006 s. 339 dömdes gärningspersonen för djurplågeri för att uppsåtligen ha utsatt 44 nötkreatur för lidande genom vanvård. Vanvården bestod i underlåtenhet att ombesörja utgödsling ur ladugården, att tillse att djuren haft tillräckligt med foder och vatten och att tillkalla veterinär när något djur blivit sjukt. Vanvården pågick och medförde att 11 djur självdog. Av de döda djuren hade sju djur lämnats kvar inne i ladugården liggande i gödselsörjan och i de levande djurens omedelbara närhet. konstaterade att det inte var fråga om ett avsiktligt tillfogande av lidande och inte heller någon likgiltighet inför detta. framhöll därutöver att gärningspersonen inte haft några egna intressen som motiv för sitt handlande utan att vanvården tvärtom medfört en betydande ekonomisk belastning för honom. fann att brottets straffvärde motsvarade fängelse . Varken straffvärdet eller tidigare brottslighet motiverade ett fängelsestraff. menade vidare att det inte finns någon fast praxis enligt vilken djurplågeri i allmänhet skulle vara ett sådant brott som ska föranleda fängelse även när det inte har ett särskilt högt straffvärde (s.k. artbrott) och att inget sådant uttalande gjorts från lagstiftaren. Enligt hade inte heller framkommit att djurplågeri skulle ha ökat i sådan omfattning, eller att några andra förhållanden inträtt, att detta skulle kunna ge anledning till en sådan bedömning. framförde dock att detta inte utesluter att djurplågeri ändå under vissa omständigheter kan vara att anse som ett artbrott. Så skulle kunna tänkas vara fallet om det förelegat några sådana särskilda försvårande omständigheter som avses i 29 kap. 2 § , som exempelvis särskild hänsynslöshet, även om dessa inte gör att straffvärdet blir så högt att detta i sig motiverar ett fängelsestraff. Att gärningspersonen för att tillgodose egna intressen eftersatt intresset att motverka lidande hos djur på ett sätt som visar en uppenbar likgiltighet för det senare intresset kan också tala för att brottsligheten varit av en sådan art att ett fängelsestraff bör utdömas. Då inga sådana omständigheter bedömdes ha kommit fram i detta fall bestämdes påföljden till villkorlig dom och 100 dagsböter. 2021/22:18 Av statistik från som redovisas i utredningen framgår att den vanligaste förekommande påföljden för djurplågeribrott är dagsböter. Villkorlig dom är den näst vanligaste påföljden och påföljden bestäms mycket sällan till fängelse. Statistiken avser ett antal tingsrättsdomar i vilka djurplågeribrottet varit huvudbrott –2018. I utredningens praxissammanställning beträffande djurplågeribrottet har domar analyserats avseende djurplågeri där påföljden har bestämts till strängare straff än böter (dvs. brott på s.k. fängelsenivå där straffvärdet motsvarar minst 14 dagars fängelse) och där djurplågeri är det enda åtalade brottet alternativt utgör det brott som varit bestämmande för straffvärde och påföljdsval. Materialet omfattar domar som meddelats . Sammanställningen, som inte gör anspråk på att omfatta samtliga relevanta meddelade domar, omfattar mellan 21 och 35 domslut . Domsluten kommer från tingsrätterna och hovrätterna. Enligt praxissammanställningen är villkorlig dom i förening med böter den vanligaste påföljden för djurplågeribrott som bedöms ha ett straffvärde överstigande bötesnivån; i av domsluten har påföljden bestämts på detta sätt. Övriga påföljder/påföljdskombinationer förekommer endast undantagsvis. Enligt utredningen gäller majoriteten av domarna i sammanställningen djurplågeri som begåtts genom vanvård, både av lantbruksdjur och sällskapsdjur. I de flesta fall av vanvård har den tilltalade bedömts av grov oaktsamhet ha vanvårdat djuret eller djuren. Det förekommer att domstolarna har bedömt att vanvården har skett uppsåtligen och då ofta med likgiltighetsuppsåt, dvs. att gärningspersonen varit medveten om risken för att djuret skulle orsakas lidande och varit likgiltig inför att så skulle ske. 5.3En bestämmelse om grovt djurplågeribrott ska införas Regeringens förslag: Straffbestämmelsen om djurplågeri ska kompletteras med en särskild straffskala och en egen beteckning för grovt brott: grovt djurplågeri. Brottet ska omfatta uppsåtliga och grovt oaktsamma gärningar. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inga invändningar mot eller ställer sig positiva till förslaget att införa ett grovt djurplågeribrott. De flesta organisationer som har en anknytning till lantbruksnäring eller rennäring är dock negativa till förslaget. (), Svenska Ägg, , Grisföretagare och Nötköttsproducenter anser att dagens straffskalor och gradindelning av brott mot djur framstår som relativt välfungerande och i enlighet med svensk rättspraxis och anser att det saknas skäl för en generellt skärpt syn på djurskyddsbrotten. Organisationerna anser i och för sig att det behövs en tydligare åtskillnad mellan påföljderna för olika överträdelser men ser inte något behov av att införa ytterligare en nivå i form av ett grovt djurplågeribrott. möjligen finnas skäl att skärpa synen på de mest kvalificerade brotten som innefattar våld mot djur, svår vanvård och andra former av allvarligt lidande. Det bör dock kunna rymmas inom dagens brottsrubricering djurplågeri. Även Svenska Köttföretagen och Gård & Djurhälsan är tveksamma till att införa ett grovt djurplågeribrott och framhåller att det förekommer vissa gärningar som klassificeras som djurplågeribrott som inte borde bedömas som sådana. Det gäller gärningar där uppsåt saknas och där den påtalade ”grova oaktsamheten” ofta är en olyckshändelse som skulle kunna hända vem som helst och där bristen orsakats av mänskliga skäl eller av andra särskilda omständigheter. Det är viktigt att skilja på när djur systematiskt har vanvårdats eller uppsåtligen plågats, och när överträdelsen inte varit uppsåtlig och det kan finnas förklaringar. Det senare borde inte klassificeras som djurplågeri utan i stället som brott mot djurskyddslagen. Även () anser att dagens straffskalor och gradindelning av djurskyddsbrotten är funktionella och syftesenliga. Däremot anser SSR att djurplågeribestämmelsen bör renodlas till att omfatta endast de allvarligare brotten. bestämmelse om djurplågeri förutsätter att gärningen har begåtts uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Det finns anledning till straffskärpning av djurplågeri som innefattar våld mot djur, svår vanvård eller allvarligt lidande. De mindre allvarliga gärningarna, som t.ex. beror på bristande tillsyn, bör flyttas till djurskyddslagens bestämmelser. Hovrätten för framhåller att det bör övervägas om det grova djurplågeribrottet alls bör omfatta gärningar som begås av grov oaktsamhet. Hovrätten framför även att det framstår som att utredningens avsikt är att det vid grov oaktsamhet endast är fall där gärningspersonens insikter är sådana att de tangerar, eller i vart fall närmar sig, ett likgiltighetsuppsåt som ska kunna bedömas som grova djurplågeribrott. Detta framgår dock inte av den föreslagna lagtexten. Ett stort antal remissinstanser har framfört positiva synpunkter på förslaget. Däribland kan nämnas , , , , och som alla instämmer i utredningens bedömning att den föreslagna straffskärpningen innebär att straffen i större utsträckning kommer att bli proportionerliga. har i huvudsak inget att invända mot förslaget men anser, av systematiska skäl, att för det fall ett grovt brott förs in bör det också införas ett ringa djurplågeribrott. framför att i de fall grova varianter av ett brott förekommer i finns i stor utsträckning även ett motsvarande ringa brott. Djurplågeribrottet är mycket stigmatiserande och det är sannolikt av stor vikt för den enskilda som misstänks eller döms för djurplågeri att det framgår att det rör sig om ett ringa brott. Genom att införa ett ringa brott skulle även påföljden bli mer förutsägbar för den enskilde. Skälen för regeringens förslag Det finns skäl för en straffskärpning Straffskalan för djurplågeri sträcker sig från böter till fängelse i högst . Straffskalan har inte ändrats sedan strafflagen ersattes med 1965. I likhet med utredningen anser regeringen att det på goda grunder kan antas att samhällsutvecklingen gått mot en minskad acceptans för att djur utsätts för lidande och att det finns skäl att ifrågasätta om dagens straffnivå för djurplågeribrottet återspeglar synen i samhället på djur som levande, kännande varelser med ett egenvärde. Av utredningens praxisgenomgång framgår att även djurplågeribrott som orsakar stort lidande och omfattar ett flertal djur regelmässigt bedöms ha ett straffvärde understigande sex månaders fängelse och mycket sällan leder till annan påföljd än villkorlig dom i förening med dagsböter. Utredningens slutsats är att differentieringen i straffmätningen är liten och att det sällan döms ut en ingripande sanktion för de allvarligare fallen av djurplågeri. Ett antal remissinstanser inom lantbruks- och rennäringen, däribland LRF och SSR, är negativa till införandet av ett grovt djurplågeribrott. Skälet är framför allt att man anser att dagens straffskalor och gradindelning är relativt välfungerande och att det saknas skäl för en generellt skärpt syn på djurskyddsbrotten. Även dessa remissinstanser instämmer dock i att det kan finnas skäl att skärpa synen på de mest kvalificerade brotten. Straffskalan för ett brott ska spegla dess allvar. Det är grundläggande principer att allvarligare brott ska bedömas strängare än mindre allvarliga brott och att lika allvarliga brott ska bedömas lika strängt. Straffskalan måste vara utformad så att ett straff som motsvarar brottets svårhetsgrad kan dömas ut. I likhet med utredningen och en stor del av remissinstanserna anser regeringen att påföljderna för de allvarligare fallen av djurplågeribrott inte är proportionerliga i förhållande till brottens allvar och att straffnivån för dessa bör höjas. Straffskärpningen bör ske genom införande av grovt djurplågeribrott Regeringen anser, i likhet med utredningen, att straffskärpningen bör ske genom en särskild straffskala för grovt brott. Genom att införa ett grovt brott i stället för att endast höja dagens straffmaximum kan en mer nyanserad straffmätning och enhetlig rättstillämpning åstadkommas. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att införandet av ett grovt brott, med högre straffminimum än brott av normalgraden, ger bättre möjligheter att utveckla hållpunkter för när gärningen är så kvalificerad att den bör bedömas ha ett straffvärde motsvarande det grova brottets straffminimum. Beteckningen ”grovt djurplågeri” bidrar dessutom till att på ett tydligare sätt understryka allvaret i handlingen. påpekar är det vanligt förekommande att ett brott delas in i ringa brott, brott av normalgraden respektive grovt brott. Det förekommer dock att ett brott delas in i brott av normalgraden och grovt brott utan att det finns ett motsvarande ringa brott. Ett exempel på en sådan reglering är dataintrång som regleras i 4 kap. 9 c § . Systematiken i utgör alltså inte skäl för att införa ett ringa Inte heller vad i övrigt anför medför enligt Prop. 2021/22:18 regeringen att ett ringa brott bör införas. Det grova djurplågeribrottet bör omfatta uppsåtliga och grovt oaktsamma gärningar Djurplågeribrottet omfattar gärningar som begåtts uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Enligt förarbetena bör straff för djurplågeri som skett av grov oaktsamhet vara tillämpligt framför allt när någon har utsatt djur för lidande genom att åsidosätta de allmänna reglerna i djurskyddslagen eller föreskrifter om behandling av djur som har meddelats med stöd av lagen. Det bör kunna förutsättas att den som handskas med djur på ett sätt som klart avviker från någon av grundreglerna på detta område i varje fall haft anledning att ta risken för djurets lidande i beräkning som en av följderna av den behandling han utsatt djuret för. Vidare anges att oaktsamheten måste framstå som grov med hänsyn även till övriga förhållanden i det enskilda fallet (se prop. 1972:122 s. 36). Några remissinstanser har synpunkter på frågan om det grova djurplågeribrottet ska omfatta grovt oaktsamma handlingar. Svenska Köttföretagen och Gård & Djurhälsan anser att gärningar som inte varit uppsåtliga och för vilka det kan finnas förklaringar som mänskliga skäl eller särskilda omständigheter, inte alls bör omfattas av djurplågeribrottet. Hovrätten för framhåller att det bör övervägas om det grova djurplågeribrottet alls bör omfatta gärningar som begås av grov oaktsamhet. Regeringen gör följande överväganden. Den som åtagit sig att ta hand om ett djur har också ett ansvar för att djuret mår bra. Även den som på annat sätt kommer i kontakt med ett djur måste se till att inte skada djuret genom sin hantering. Även gärningar som har begåtts av grov oaktsamhet kan orsaka stort lidande och regeringen anser att dessa bör kunna rubriceras som grova för det fall omständigheterna motiverar detta. Regeringen anser även, i likhet med utredningen, att behovet av att höja straffnivån för de allvarligare fallen av djurplågeribrott gäller både för uppsåtliga och grovt oaktsamma gärningar. Hovrätten för framför även att det utifrån författningskommentaren framstår som att utredningens avsikt är att det vid grov oaktsamhet endast är fall där gärningspersonens insikter är sådana att de tangerar, eller i vart fall närmar sig ett likgiltighetsuppsåt, som ska kunna bedömas som grova djurplågeribrott, vilket dock inte framgår av den föreslagna lagtexten. Regeringen konstaterar att regeringens förslag innebär att såväl medveten oaktsamhet som vissa fall av omedveten oaktsamhet kommer att omfattas. 5.4Omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om ett brott är grovt Regeringens förslag: Vid bedömningen av om ett brott är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen har inneburit allvarligt lidande för djuret eller djuren, har omfattat ett större antal djur eller annars har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt utredningens förslag ska det också särskilt beaktas om gärningen har begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga synpunkter med anledning av det. Flera remissinstanser, däribland , och , anser att de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt, s.k. kvalifikationsgrunder, är relevanta. Flera remissinstanser har dock synpunkter på en eller flera kvalifikationsgrunder. I fråga om kvalifikationsgrunden gärningar som inneburit allvarligt lidande för djuret eller djuren pekar i på att det verkar vara svårt för domstolarna att bedöma lidandegraden med stöd av dagens lagstiftning och att det, i syfte att öka sannolikheten för att en skärpt lagstiftning får den praktiska genomslagskraft och ökade differentiering som utredningen föreslår, vore bra om lidandet tydliggörs i enlighet med den skala för lidande som används för att klassificera djurförsök i samband med prövning av etiskt godkännande av försöket. Se Sambandet påpekar att det för ett djur alltid innebär ett allvarligt psykiskt lidande och i många fall även ett fysiskt lidande att leva i ett hem där det utövas våld i en nära relation. Vad gäller kvalifikationsgrunden gärningar som har omfattat ett större antal djur framhåller i län att lidandet kan vara lika allvarligt eller allvarligare för ett enstaka djur som för en större besättning och att det finns en risk för att kvalifikationsgrunden leder till att straffvärdet blir högre endast i ärenden som berör flera djur. (), Svenska Ägg, , Grisföretagare, och () motsätter sig att enbart den omständigheten att en djurhållare har en stor besättning ska medföra att en överträdelse bedöms strängare. () instämmer visserligen i utredningens bedömning att den föreslagna kvalifikationsgrunden är lämplig men menar att det saknas tydliga kriterier och underlag för bedömningen av omfattningen. Hovrätten för menar å sin sida att utredningens förslag på författningskommentar innebär att vad som avses med att gärningen har begåtts i större omfattning har definierats på ett alltför detaljerat sätt. Frågan om vad som avses med att en gärning har begåtts i större omfattning innefattar en rad svåra ställningstaganden, t.ex. om samma bedömningskriterier ska gälla för samtliga djurarter. Hovrätten anser att sådana frågor inte så detaljerat och kasuistiskt bör besvaras genom förarbetsuttalanden utan i högre grad överlämnas åt rättstillämpningen. Svenska Köttföretagen och Gård & Djurhälsan anser att gärningar som varit av särskilt hänsynslös eller farlig art måste anses vara ett kriterium för att dömas för djurplågeri överhuvudtaget. Se sambandet framför att en gärning, i många fall, bör betraktas som särskilt hänsynslös när fysiskt eller psykiskt våld mot djuret används som redskap mot kvinnor och barn i nära relationer som präglas av hot och våld. i framhåller att det är av synnerligen stor vikt Prop. 2021/22:18 att det i lagens förarbeten kommer att framgå vad de punkter som finns i betänkandet gällande större omfattning, lidande m.m. avser. Detta för att tydliggöra vad kvalifikationsgrunderna åsyftar och för att det ska bli en likvärdig bedömning av straffen. i framför att det är bra att omständigheter som är att anse som särskilt försvårande räknas upp i bestämmelsen. Det framgår dock att uppräkningen inte är uttömmande. anser att det skulle underlätta för rättsväsendet om uppräkningen var uttömmande. Om detta inte är möjligt så bör det tydligt framgå att så inte är fallet. pekar på att det är viktigt att tydliggöra gränserna för grovt brott. Vid användning av försöksdjur kan en viss påverkan på djuren medges som inte skulle tillåtas i andra fall. Vid fråga om brott inom försöksdjursanvändning kan man då resonera om en additiv påverkan och hur denna ska bedömas ur allvarlighetshänseende måste vara tydligt. () föreslår att det ska införas en ytterligare, femte, kvalifikationsgrund för grovt djurplågeribrott som lyder ”har haft syfte att skada, skrämma eller hota annan”, eftersom det finns en stark koppling mellan våld mot djur och våld mot människor i nära relationer. Svenska Köttföretagen, Gård & Djurhälsan och SVA argumenterar för att kvalifikationsgrunden gärningar som begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar som föreslås i utredningen i det närmaste alltid kommer att kunna åberopas vad gäller lantbrukets djur och därför bör utgå. Även LRF, Svenska Ägg, , Grisföretagare, och invänder mot kvalifikationsgrunden och anför att enbart den omständigheten att en djurhållare håller djuren yrkesmässigt inte får medföra att en överträdelse bedöms strängare. Hovrätten för anser att det bör övervägas att omformulera kvalifikationsgrunden så att vikt i huvudsak läggs vid objektiva faktorer, t.ex. genom att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningen inneburit betydande ekonomiska fördelar för gärningspersonen. SVA påpekar att det kan bli svårt att visa att en viss gärning har skett på grund av ekonomiska incitament. Skälen för regeringens förslag Det bör anges kvalifikationsgrunder i bestämmelsen I likhet med utredningen anser regeringen att bestämmelsen om grovt djurplågeri bör ange de omständigheter som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt, s.k. kvalifikationsgrunder.