prop · H803194 · 2021-05-25 00:00:00 — Äldre föreskrifter ska fortfarande gälla för ärenden om samråd som har inletts före ikraftträdandet. För säkerhetsskyddsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet ska äldre föreskrifter om säkerhetsskyddsavtal gälla. Sanktionsavgift ska endast få beslutas för överträdelser som har skett efter ikraftträdandet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår dock att lagändringarna ska träda i kraft . Vidare föreslår utredningen inte någon övergångsbestämmelse om vad som ska gälla för säkerhetsskyddsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Remissinstanserna: Flera remissinstanser pekar på att det är viktigt att berörda parter får rimligt med tid att förbereda sig inför de nya krav som föreslås. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna är mycket angelägna. Förslagen bör därför, även med beaktande av att ett snabbt ikraftträdande ger berörda aktörer att förbereda sig, träda i kraft . Med hänsyn till den tid som de olika leden i lagstiftningsprocessen kan förväntas ta, anser regeringen att ett ikraftträdande är möjligt tidigast . Regeringen har gett Försvarsmakten och Säkerhetspolisen i uppdrag att vidta de förberedande åtgärder som krävs inför etableringen av ett nytt tillsynssystem inom säkerhetsskyddsområdet samt att inrätta samarbetsforum för att underlätta samordning och åstadkomma en effektiv och likvärdig tillsyn (Ju/2021/01245). När det gäller behovet av övergångsbestämmelser kan inledningsvis konstateras att de föreslagna bestämmelserna om samråd med tillsynsmyndigheten vid överlåtelser och vissa andra förfaranden delvis överlappar den befintliga regleringen i 2 kap. 9 § säkerhetsskyddslagen (2018:558) och 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658), som bl.a. innebär krav på samråd med Försvarsmakten eller Säkerhetspolisen vid överlåtelser och vissa typer av statliga upphandlingar. Regeringen anser i likhet med utredningen att det är lämpligt att samråd som har inletts före ikraftträdandet av den nu föreslagna regleringen får slutföras i enlighet med den ordning som då gällde. Äldre föreskrifter bör alltså fortsätta gälla för ärenden om samråd som har inletts före ikraftträdandet. 2020/21:194 behöver komma till uttryck i en övergångsbestämmelse till den föreslagna lagen om ändring i säkerhetsskyddslagen. Avseende de föreslagna bestämmelserna om säkerhetsskyddsavtal ska huvudprincipen om att civilrättslig lagstiftning inte ska ges retroaktiv verkan beaktas. Enligt regeringen bör bestämmelserna därför inte tillämpas på sådana säkerhetsskyddsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. För sådana avtal bör i stället den gällande 2 kap. 6 § säkerhetsskyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den paragrafen gälla. Till skillnad från utredningen anser regeringen att det bör komma till uttryck i en övergångsbestämmelse. Vidare bör samarbeten och samverkan som har inletts före ikraftträdandet och som inte omfattas av det nuvarande kravet på säkerhetsskyddsavtal inte heller omfattas av det föreslagna utvidgade kravet på att ingå säkerhetsskyddsavtal. Det bör alltså inte finnas en skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal i efterhand i sådana situationer. Någon övergångsbestämmelse för att bestämmelserna ska tillämpas på det sättet behövs dock inte. Det behövs inte heller någon övergångsbestämmelse till de föreslagna bestämmelserna om att tillsynsmyndigheterna ska få besluta vitessanktionerade förelägganden i samband med tillsyn, eftersom ett vitesföreläggande är en framåtsyftande åtgärd som inte kan tillämpas för överträdelser som skett före ikraftträdandet. I de fall gällande bestämmelser om säkerhetsskyddsavtal i 2 kap. 6 § säkerhetsskyddslagen gäller ska tillsynen –när det gäller säkerhetsskyddsavtal – avse efterlevnaden av de gällande bestämmelserna och inte den nu föreslagna regleringen om säkerhetsskyddsavtal. Vidare bedöms det inte behövas någon övergångsbestämmelse till de föreslagna bestämmelserna i 4 kap. 12 § säkerhetsskyddslagen om att tillsynsmyndigheten ska kunna ingripa i pågående förfaranden som omfattas av krav på säkerhetsskyddsavtal. Av den föreslagna paragrafens ordalydelse följer att den endast kan tillämpas på förfaranden som inleds efter ikraftträdandet. Regeringen anser till skillnad från utredningen att detta är en rimlig ordning, dvs. att ett sådant ingripande inte ska få ske i förfaranden som inletts före ikraftträdandet utan bara i sådana som inletts därefter. När det gäller förslaget om att tillsynsmyndigheten ska få besluta sanktionsavgift måste förbudet mot retroaktiv straff- och skattelagstiftning i 2 kap. 10 § regeringsformen beaktas. Förbudet mot retroaktiv skattelagstiftning anses vara analogt tillämpligt på straffliknande administrativa påföljder (prop. 1975/76:209 s. 125). En sanktionsavgift med stöd av de föreslagna bestämmelserna bör därför få beslutas endast för överträdelser som har skett efter ikraftträdandet, vilket bör anges i en övergångsbestämmelse. Regeringens bedömning: Skyddet för säkerhet stärks genom förslagen. För de verksamhetsutövare som kommer att träffas av förslagen kan de innebära ökade kostnader och administrativa bördor. Eventuella kostnader för statliga myndigheter ryms inom respektive myndighets befintliga anslagsram. Förslagen innebär även vissa ökade förvaltningskostnader för de myndigheter som kommer att vara tillsynsmyndigheter. Med anledning av dessa kostnader har berörda myndigheters anslag utökats. Förslagen medför dessutom att de allmänna förvaltningsdomstolarna får något fler arbetsuppgifter. Kostnaderna för domstolarna ryms inom befintlig anslagsram. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, såsom kommuner och regioner (SKR), , , , , kommun, Energiföretagen , Säkerhets- och försvarsföretagen och (), anser att förslagen om utvidgat krav på att ingå säkerhetsskyddsavtal och om krav på särskild säkerhetsskyddsbedömning, lämplighetsprövning och samråd inför vissa förfaranden innebär att kostnaderna för verksamhetsutövare kan bli betydande. anser att det bör utgå någon form av kostnadstäckning till företag via offentliga medel om kostnadsökningarna blir mer än marginella. , och anser att utredningens redovisning av förslagens konsekvenser för företag som bedriver säkerhetskänslig verksamhet i viss mån är bristfällig. Förvaltningsrätten i och Kammarrätten i ifrågasätter bedömningen angående kostnadsökningen för domstolarna. Region och kommun pekar på att förslagen påverkar den kommunala självstyrelsen. Flera remissinstanser tar upp att förslagen medför ett ökat behov av kompetensförsörjning när det gäller säkerhetsskydd och annan relevant expertis. anser att förslaget om utvidgat krav på säkerhetsskyddsavtal kan innebära fler registerkontroller och att konsekvenserna för nämnden därför behöver analyseras ytterligare. Skälen för regeringens bedömning Stärkt skydd för säkerhet Säkerhetsskydd handlar om skyddet för mest skyddsvärda verksamheter. Konsekvenserna av att skyddet fallerar kan därför bli mycket allvarliga. Den föreslagna regleringen syftar bl.a. till att säkerhetsskyddsfrågor ska få en central roll hos verksamhetsutövare, att förhindra utkontrakteringar, samarbeten och andra liknande förfaranden som är olämpliga ur säkerhetsskyddssynpunkt och att öka efterlevnaden av säkerhetsskyddslagstiftningen. Förslagen innebär på detta sätt en förstärkning av skyddet för säkerhet. Ekonomiska konsekvenser för verksamhetsutövare Förslagen innebär till viss del att verksamhetsutövare påförs ytterligare krav. Förslagen om säkerhetsskyddschefens roll innebär att det införs krav på att säkerhetsskyddschefen – utöver ansvar för att verksamheten bedrivs i enlighet med säkerhetsskyddsregleringen – även ska ha ansvar för ledning och samordning av säkerhetsskyddsarbetet samt att det införs ett generellt krav på säkerhetsskyddschefens organisatoriska ställning. Enligt regeringen bör förslagen i denna del inte medföra annat än begränsade kostnader för verksamhetsutövare. Förslaget om ett utvidgat krav på säkerhetsskyddsavtal innebär i stort att ett sådant avtal ska ingås inför fler förfaranden än anskaffningar, såsom samarbeten och samverkan, om förfarandet innebär att en annan aktör kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Verksamhetsutövare ska ha god kännedom om sina skyddsvärden och – oavsett krav på säkerhetsskyddsavtal – se till att säkerhetsskyddet tillgodoses under förfaranden där en annan aktör kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Förslaget kan ändå innebära ökade kostnader, främst genom det merarbete som kan uppstå när ett säkerhetsskyddsavtal tas fram och förhandlas men även genom att samarbeten kan fördröjas. Vad gäller förslaget om att verksamhetsutövare ska göra en särskild säkerhetsskyddsbedömning och lämplighetsprövning inför vissa förfaranden som kräver säkerhetsskyddsavtal, bör de bedömningarna utgå från den säkerhetsskyddsanalys som alla verksamhetsutövare har en skyldighet att göra enligt 2 kap. 1 § säkerhetsskyddslagen (2018:585). Kravet på att göra en särskild säkerhetsskyddsbedömning och lämplighetsprövning innebär att riskerna för de skyddsvärden som har identifierats i säkerhetsskyddsanalysen konkretiseras i förhållande till en viss situation. De nya kraven medför därför inte något betydande merarbete eller annan kostnad. Om lämplighetsprövningen mynnar ut i bedömningen att förfarandet inte är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt, ska verksamhetsutövaren enligt regeringens förslag även samråda med tillsynsmyndigheten. Samrådet bör bygga på det underlag som verksamhetsutövaren redan tagit fram inom ramen för den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen. Regeringen anser därför att den faktiska arbetsinsatsen för att inleda och genomföra samrådet är begränsad. Däremot kan samrådsprocessen göra att det tar att inleda ett förfarande än vad som annars hade varit fallet, vilket kan påverka verksamheten negativt. Hur samrådet kommer att ta och vad det kommer att mynna ut i har dock verksamhetsutövaren ofta en möjlighet att själv påverka. Det som kan ha störst ekonomisk påverkan är förslagen om att tillsynsmyndigheten under vissa omständigheter ska få besluta om förbud mot att inleda ett planerat förfarande och om förelägganden under ett pågående förfarande för att förhindra skada för säkerhet. För den verksamhetsutövare som meddelas förbud kan det innebära t.ex. att verksamhetsutövaren måste köpa en tjänst av en annan motpart som kräver högre ersättning eller att verksamhetsutövaren måste utföra tjänsten i egen regi. Möjligheten att besluta om förbud är dock ett sistahandsalternativ när övriga möjligheter är uttömda eller bedöms som utsiktslösa. Även föreläggande under pågående förfarande bedöms bli mycket sällsynt. slagen kan initialt även ha den indirekta effekten att motparter tar höjd för risken att förfarandet inte kan genomföras som planerat när priset beräknas eller avstår från att ingå ett avtal eller inleda ett samarbete med en verksamhetsutövare. Denna eventuella konsekvens borde dock plana ut i takt med att kunskapen om regleringen ökar. Mot denna bakgrund bedömer regeringen – i likhet med utredningen men till skillnad från SKR, , , , , kommun, Energiföretagen , Säkerhets- och försvarsföretagen och FOI – att förslagen i de flesta fall endast kommer medföra begränsade administrativa och andra kostnader för offentliga och enskilda verksamhetsutövare. Kostnadsökningen för statliga myndigheter som är verksamhetsutövare bör enligt regeringen rymmas inom respektive myndighets befintliga anslagsram. framför att det bör utgå någon form av kostnadstäckning via offentliga medel om kostnaderna för ett företag blir mer betydande. Rätten till ersättning och förslagens förhållande till egendomsskyddet och näringsfriheten utvecklas i avsnitt 7.6 och behandlas därför inte närmare här. Regeringen har en viss förståelse för , Näringslivets regelnämnds och Svenskt Näringslivs synpunkter på så sätt att utredningens redovisning av förslagens konsekvenser för företag som är verksamhetsutövare i viss mån inte är så utförlig som kan önskas. Regeringen anser emellertid att konsekvenserna för företag – genom betänkandet och denna proposition – har belysts tillräckligt för att kunna ligga till grund för regeringens förslag. I denna bedömning ligger också att det är ett begränsat antal företag som berörs av förslagen och att de ekonomiska konsekvenserna kommer att variera. Vissa kostnader kommer dessutom kunna kompenseras genom prissättning och annan kostnadsreglering utifrån de eventuella risker och arbetsinsatser som förslagen innebär. Ekonomiska konsekvenser för tillsynsmyndigheterna I syfte att höja ambitionsnivån för tillsynen kommer tillsynsstrukturen inom säkerhetsskyddet delvis att förändras, med följd att vissa myndigheter utses till nya tillsynsmyndigheter och att vissa befintliga tillsynsmyndigheter får fler tillsynsobjekt. Vidare föreslår regeringen att tillsynsmyndigheterna ska få vissa nya uppgifter som att ansvara för samråd. Dessutom föreslår regeringen att tillsynsmyndigheterna ska få nya befogenheter, t.ex. möjlighet att besluta om förbud mot överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet, förelägga tillsynsobjekt att tillhandahålla den information som behövs för tillsynen samt besluta om åtgärdsförelägganden och sanktionsavgift mot den som inte efterlever säkerhetsskyddslagstiftningens krav. Kostnaderna för de myndigheter som kommer att bli tillsynsmyndigheter och de myndigheter som även fortsatt ska vara tillsynsmyndigheter kommer alltså att öka. Genom budgetpropositionen utökades därför berörda myndigheters anslag med och med ytterligare . Regeringen har dessutom i propositionen Totalförsvaret 2021– 2025 (prop. 2020/21:30) aviserat en inriktning att anslagen kommer utökas med ytterligare . Ekonomiska konsekvenser för domstolarna beslut om föreläggande under samråd och vid tillsyn och om att ta ut sanktionsavgift ska enligt regeringens förslag få överklagas till Förvaltningsrätten i . För prövning i Kammarrätten i kommer det enligt förslaget krävas prövningstillstånd. Regeringen bedömer att ökningen av antalet mål kommer att bli begränsad. Även med beaktande av att målen – som Kammarrätten i påpekar – kan vara komplexa anser regeringen därför att kostnaderna för den ökade måltillströmningen kommer vara begränsade. Som Förvaltningsrätten i påpekar kan även domstolarnas säkerhetsskydd behöva anpassas med anledning av de säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som kan förekomma i målen. Regeringen anser dock att både kostnaderna för den något ökade måltillströmningen och eventuella anpassningar av säkerhetsskyddet bör rymmas inom befintliga anslagsramar. Konsekvenser för verksamhetsutövarens motpart Inte bara verksamhetsutövare träffas av det utvidgade kravet på säkerhetsskyddsavtal, utan även verksamhetsutövares motparter. Vidare innebär förslaget om att tillsynsmyndigheten ska få vissa undersökningsbefogenheter att de som en verksamhetsutövare har ingått säkerhetsskyddsavtal med kan behöva ge tillsynsmyndigheten tillträde till sina lokaler och ge ut sådan information som behövs för tillsynen. Enligt regeringen bör kostnaderna för att ta fram och förhandla säkerhetsskyddsavtal och för att bistå tillsynsmyndigheten som regel vara begränsade. Även förslagen om att tillsynsmyndigheten ska kunna besluta om förbud mot att inleda ett förfarande och föreläggande under pågående förfarande kan innebära att verksamhetsutövares motparter påverkas ekonomiskt, eftersom de i sällsynta fall kan medföra att ett planerat förfarande inte kan inledas eller att ett pågående förfarande måste inskränkas eller avbrytas. Risken för att drabbas av sådana förbud och förelägganden kan dock antas plana ut i takt med att kunskapen om den föreslagna regleringen ökar. Konsekvenser för den kommunala självstyrelsen Kommuner och regioner kan bedriva verksamhet av betydelse för säkerhet. Säkerhetskänslig verksamhet i sådan verksamhet som kommuner och regioner bedriver, till exempel räddningstjänst, energi- eller dricksvattenförsörjning och sjukvård, kan påverkas av förslagen. Om en tillsynsmyndighet beslutar om förbud mot att inleda ett förfarande eller föreläggande under ett pågående förfarande innebär det att kommunen eller regionen ifråga inte fritt kan förfoga över sin egendom. Vidare kan förslaget om utvidgat krav på säkerhetsskyddsavtal innebära att kommuner och regioner inte kan samarbeta och samverka med andra aktörer på det sätt som kommunerna och regionerna finner lämpligast. I enlighet med vad bland andra Region och kommun påpekar påverkar alltså förslagen den kommunala självstyrelsen. Den föreslagna regleringen går dock inte utöver vad som är nödvändigt för att skydda de mest skyddsvärda verksamheterna i samhället. Dessutom ska såväl förbud som förelägganden under pågående förfaranden användas restriktivt och som en sista utväg när andra åtgärder inte är tillräckliga. Förslagen berör därför den kommunala självstyrelsen på det minst in- Prop. 2020/21:194 gripande sätt som är möjligt. Det finns ett stort behov av kompetensförsörjning inom säkerhetsskyddsområdet. Många tillsynsmyndigheter och andra aktörer har påpekat att det är svårt att rekrytera personal med rätt kompetens. Bland annat finns det brist på personer med kunskap om it-säkerhet, informationssäkerhet och allmän kunskap om säkerhetsskydd. Vidare kommer förslagen i denna proposition, som flera remissinstanser påpekar, innebära att behovet av kompetensförsörjning ökar. Om kompetensförsörjningen inte hanteras finns det en risk att förslagen inte får det genomslag som behövs för att höja ambitionsnivån inom säkerhetsskyddet. Utredningen har som ett första steg föreslagit att Försvarsmakten och Säkerhetspolisen får i uppdrag att utreda hur kompetensförsörjningen kan tryggas. Regeringen har denna dag gett myndigheterna ett sådant uppdrag (Ju2021/02005). När det gäller förslaget om att Transportstyrelsen ska ansvara för den slutliga bedömningen av säkerhetsprövningar som sker till följd av ett internationellt säkerhetsskyddsåtagande på området luftfartsskydd, innebär det endast att det ansvar som myndigheten redan har enligt förordningen (1994:1808) om behöriga myndigheter på den civila luftfartens område kan realiseras. Förslaget bedöms därmed inte innebära några merkostnader för Transportstyrelsen. Som anför kommer förslaget om utvidgat krav på säkerhetsskyddsavtal även innebära att det kommer göras fler registerkontroller och särskilda personutredningar. Det innebär i sin tur bl.a. att , som har till uppgift att besluta om uppgifter som kommit fram vid registerkontroll och särskild personutredning ska lämnas ut för säkerhetsprövning, får en något utökad arbetsbörda. Enligt regeringen kan dessa kostnader dock hanteras inom myndighetens befintliga anslagsram. 16.1 Förslaget till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (2018:585) Paragrafen anger i vilken utsträckning lagen gäller för och dess myndigheter och i vilken utsträckning regeringen får besluta om undantag för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet. Övervägandena finns i avsnitt 13. Ändringen i första stycket är en följd av att 4 kap. betecknas om till 5 kap. och innebär inte någon ändring i sak. Paragrafen reglerar de grundläggande skyldigheterna för den som till någon del bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 13. Ändringen i första stycket innebär att det förtydligas att med ”verksamhetsutövare” i lagen avses den som till någon del bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Detta innebär inte någon ändring i sak. Vad som utgör säkerhetskänslig verksamhet framgår av 1 kap. 1 § första stycket. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om anmälningsskyldighet för verksamhetsutövare. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Enligt första stycket ska en verksamhetsutövare anmäla att den bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Anmälan ska ske utan dröjsmål efter det att den säkerhetskänsliga verksamheten påbörjas. För den som redan bedriver säkerhetskänslig verksamhet för ikraftträdandet av paragrafen innebär kravet att anmälan ska ske utan dröjsmål efter ikraftträdandet. Enligt andra stycket ska en verksamhetsutövare anmäla till tillsynsmyndigheten när den säkerhetskänsliga verksamheten har upphört. Även denna anmälan ska göras utan dröjsmål. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om krav på verksamhetsutövare att ha en säkerhetsskyddschef, vilka uppgifter säkerhetsskyddschefen ska ha och säkerhetsskyddschefens placering i organisationen. Bestämmelserna motsvarar delvis gällande 2 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Övervägandena finns i avsnitt 5. Enligt första stycket ska en verksamhetsutövare som huvudregel ha en säkerhetsskyddschef. Kravet gäller inte om det är uppenbart obehövligt med en säkerhetsskyddschef, vilket exempelvis kan vara fallet om den säkerhetskänsliga verksamheten är av en mycket begränsad omfattning. Enligt andra stycket ska säkerhetsskyddschefen ha till uppgift att leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet. Det innebär att säkerhetsskyddschefen ska vara aktiv och operativ och inte enbart passivt kontrollera säkerhetsskyddet i efterhand. Vidare anges att säkerhetsskyddschefen ska kontrollera att verksamheten bedrivs enligt lagen och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. Med uttrycket ”föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen” avses såväl föreskrifter som har meddelats med direkt eller indirekt stöd av lagen som föreskrifter som har meddelats med stöd av restkompetensen eller rätten att meddela verkställighetsföreskrifter. Dessutom framgår att säkerhetsskyddschefens ansvar inte kan delegeras. Detta innebär inte något hinder mot att arbets- uppgifter delegeras till andra medarbetare, men en sådan delegering på- Prop. 2020/21:194 verkar inte säkerhetsskyddschefens ansvar. I tredje stycket föreskrivs att säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd chefen för verksamhetsutövarens verksamhet om en sådan chef finns och annars verksamhetsutövarens ledning. För en statlig myndighet innebär kravet att säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd myndighetschefen om en sådan finns och annars exempelvis den nämnd som leder myndigheten. För en kommun eller en region innebär det att säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd kommunrespektive regiondirektören. När det gäller ett aktiebolag innebär kravet normalt att säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd den verkställande direktören om en sådan finns. Bestämmelsen innebär inte bara ett formellt krav på att säkerhetsskyddschefen ska ha en viss plats i organisationen, utan också att säkerhetsskyddschefen i praktiken ska ges en reell möjlighet att ge stöd åt och påverka ledningen i frågor som involverar säkerhetsskyddsaspekter. Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen motsvarar gällande 15 § med den ändringen att bemyndigandet om säkerhetsskyddsavtal flyttas till 4 kap. 6 §. Övriga ändringar är endast redaktionella. Övervägandena finns i avsnitt 13. Paragrafen reglerar bl.a. vem som ansvarar för bedömningen av en säkerhetsprövning. Övervägandena finns i avsnitt 12. Ändringen i andra stycket innebär att det som anges där om ansvar för bedömningen av säkerhetsprövningen inte gäller om något annat följer av 4 b §. Paragrafen, som är ny, reglerar Transportstyrelsens ansvar för den slutliga bedömningen av säkerhetsprövningen när det gäller den som ska genomgå säkerhetsprövning till följd av ett internationellt säkerhetsskyddsåtagande på området luftfartsskydd. Övervägandena finns i avsnitt 12. Sådana internationella säkerhetsskyddsåtaganden som avses finns inom det EU-rättsliga regelverket för luftfartsskydd. I dessa fall genomförs säkerhetsprövningen på så sätt att den som beslutar om anställningen ansvarar för grundutredningen och utifrån den gör en första bedömning.