prop · H803192 · 2021-05-06 00:00:00 — anser, vilket även instämmer i, att det av effektivitetsskäl bör övervägas att utöka befogenheterna i dessa situationer till att omfatta samma befogenheter som i den föreslagna 38 §. Som exempel anger att det kan finnas personer som iakttagit något av värde för brottsutredningen i anslutning till ett ingripande men som behöver avvika innan hunnit få kontakt med . kan se ett stort behov av att i dessa fall vidta åtgärder som förhör eller dokumentera kontaktuppgifter. Regeringen konstaterar att det får förutsättas att och arbetar upp rutiner och förutsättningar för ett effektivt samarbete mellan myndigheterna i de situationer som är aktuella. Det bör alltså finnas kanaler på plats för att en kontakt snabbt ska kunna etableras när avser att göra ett ingripande mot misstänkt brottslighet. Trots detta kan det finnas situationer när detta inte hinns med, 2020/21:192 t.ex. för att det finns en konkret risk för att den misstänkte undkommer om ett gripande inte görs , eller för att egendom går förlorad om ett beslag inte görs genast. Enligt förslaget i promemorian ska i dessa situationer få möjlighet att gripa en person och ta egendom i beslag. De befogenheter som inte omfattas av möjligheten att agera utan samtycke från är att hålla inledande förhör, omhänderta elektronisk utrustning, ta hand om vapen och att kroppsvisitera en person. Regeringen anser att de befogenheter som föreslås i promemorian i situationen när samtycke inte kan avvaktas är tillräckliga under den mycket korta period det är fråga om. En sådan reglering är dessutom i linje med bestämmelsen i 4 kap. 3 § kustbevakningslagen och det har därvid inte kommit fram att denna ordning skulle medföra problem när ingriper utan samtycke. Förslaget medför att det införs en ny paragraf i smugglingslagen, 39 §. eller en åklagare ska kunna anlita biträde av för att genomföra en förundersökning i vissa fall Regeringens förslag: En undersökningsledare vid eller en åklagare får anlita biträde av för åtgärder på eller i anslutning till platsen för ingripande om förundersökningen inleds efter en förfrågan om godkännande av ett ingripande eller efter rapportering om ett ingripande utan föregående godkännande. Detsamma gäller om en förundersökning är inledd när en sådan förfrågan eller rapportering sker. Om förundersökningen leds av en åklagare är och en tjänsteman vid skyldiga att lämna det biträde som begärs. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Promemorians förslag omfattar inte de fall när en förundersökning redan är inledd när förfrågan om godkännande eller rapportering kommer in till I promemorian föreslås inte att en åklagare får anlita Remissinstanserna: Justitiekanslern tillstyrker att i enlighet med förslaget ska kunna anlita för biträde i inledningsskedet av utredningen. anser att de föreslagna befogenheternas tillämpnings- område är onödigt snävt utformad då den bara föreslås gälla om har inlett en förundersökning efter en förfrågan från eller efter rapportering av vissa vidtagna åtgärder. redan innan en förfrågan görs skulle ha inlett en förundersökning om t.ex. grov stöld ger paragrafens ordalydelse inte något stöd för att biträda. Paragrafen innehåller inte heller någon reglering för de fall en åklagare redan är undersökningsledare. påpekar att till skillnad från vad som gäller för föreslås inte att ska kunna neka en begäran från om biträde. Även om det som anges i promemorian kan antas röra ett begränsat antal fall anser att det är en viktig utgångspunkt att myndigheten styr över sina egna resurser. Mot den bakgrunden anser att det bör införas en uttrycklig rätt för myndigheten att neka en begäran om biträde från . anser vidare att det bör övervägas att utsträcka bestämmelsen till sådana situationer där ingriper enligt 37 § eller 39 § och där en förundersökning är inledd redan före ingripandet. De skäl som motiverar förslaget att ska få ingripa gör sig gällande även i de fall det redan pågår en förundersökning. Det kan t.ex. röra sig om en situation där en tulltjänsteman vid en tullkontroll hittar stöldgods och där en förundersökning redan är inledd efter en brottsanmälan. Om bestämmelsen utsträcks på detta sätt är det dock än mer angeläget att ges möjlighet att neka en begäran från . Även anser att en möjlighet för att anlita biträde av även om förundersökning är inledd bör övervägas. Vidare konstaterar att gripande ges som förslag i författningskommentaren till den föreslagna bestämmelsen på vilka åtgärder som en undersökningsledare hos får ge i uppdrag för tulltjänstemannen att vidta. ställer sig frågande till hur detta uttalande förhåller sig till beslutsstrukturen i och att ett beslut om gripande fattas av den tjänsteman som träffar på en person som det finns skäl att anhålla och att ett befäl således inte har rätt att beordra att en annan person ska genomföra ett gripande. framför liknande synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Såsom framgår ovan ska kunna ingripa vid misstanke om brott som inte har egen befogenhet att inleda förundersökning om eller på annat sätt utreda. Ett sådant ingripande ska kunna göras dels efter godkännande av , dels utan ett godkännande om ett sådant inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet. Som framgått handlar det då om ingripanden i ett mycket tidigt skede. Även om det bör vara relativt ovanligt kan det inte uteslutas att det kan uppkomma situationer där i samband med någon av de situationer som nämns ovan beslutar att inleda en förundersökning. Om , baserat på den information de får från en tulltjänsteman, inleder en förundersökning kommer de befogenheter som tulltjänstemän föreslås få efter ett godkännande eller vid ett ingripande utan ett godkännande inte längre vara aktuella. Motsvarande gäller när, som , och påpekar, en förundersökning redan är inledd när en förfrågan om samtycke eller rapportering om vidtagna åtgärder utan tidigare samtycke kommer in till . Tulltjänstemannen kan då inte agera. I 19 § smugglingslagen anges att när en förundersökning leds av en åklagare får åklagaren anlita biträde av eller . Åklagaren får också uppdra åt tjänstemän vid eller att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet. Bestämmelsen avser brott enligt smugglingslagen och de andra brott som anges i 1 § andra stycket smugglingslagen. Även vissa ytterligare brott omfattas i den kompletterande bestämmelsen i 36 § smugglingslagen. motsvarande bestämmelse finns inte för fall där en förundersökning leds av en befattningshavare vid . För att undvika en situation i vilken en tulltjänsteman inte kan agera om inleder en förundersökning i samband med en förfrågan om ingripande eller efter ett ingripande som en tulltjänsteman gjort utan föregående godkännande, bör en undersökningsledare vid myndigheten få anlita biträde av för att genomföra Samma hänsyn gör sig gällande när begär samtycke för en insats, eller rapporterar en genomförd insats utan föregående samtycke, och det då visar sig att en förundersökning sedan tidigare är inledd. Att i dessa fall inte skulle ha möjlighet att biträda eller en åklagare är inte effektivt och riskerar att påverka utredningen av misstänkta brott negativt. Regeringen anser därför, liksom , och , att och en åklagare även i dessa situationer bör få anlita biträde av för att genomföra förundersökningen. till att brottsligheten det nu är fråga om ligger utanför ordinarie brottsbekämpande verksamhet bör biträdet dock begränsas till att avse åtgärder på eller i anslutning till platsen för ingripande. rör sig alltså om biträde som har ett nära tidsmässigt och geografiskt samband med ingripande. Undersökningsledaren bör i dessa fall också få ge i uppdrag åt en tulltjänsteman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet och omständigheterna i övrigt. En undersökningsledare bör inte uppdra åt en tulltjänsteman att vidta en åtgärd som tjänstemannen inte annars har befogenhet att utföra enligt lag eller författning eller om åtgärden inte ska vidtas direkt på platsen i anslutning till initiala ingripande. Vidare bör det inte uppdras åt en tulltjänsteman att vidta åtgärder som kan förutses vara väldigt resurskrävande och som därför kan påverka verksamhet på ett negativt sätt. En dialog om detta bör föras Även om myndigheterna får förutsättas samarbeta så långt möjligt kan det inte uteslutas att av exempelvis resursmässiga skäl inte har möjlighet att utföra en begäran om biträde. Som påpekat finns det en möjlighet för att neka biträde när befinner sig i motsvarande situation. motsvarande möjlighet att neka biträde bör även införas för . När det gäller en begäran om biträde från en åklagare är förhållandena Eftersom åklagarväsendet, om man undantar , inte har någon egen organisation för brottsutredning, är åklagaren beroende av andra myndigheters biträde. Någon möjlighet att neka biträde enligt 19 § tredje stycket smugglings- lagen finns inte heller. Om förundersökningen leds av en åklagare bör därför och en tjänsteman vid vara skyldiga att i nära anslutning till ingripande lämna det biträde som begärs enligt De utredningsåtgärder som bör kunna vara aktuella att vidta i dessa fall bör i första hand motsvara dem som tulltjänstemannen kan genomföra med stöd av 38 §, t.ex. att hålla förhör med en person eller tillfälligt omhänderta elektronisk utrustning men även andra åtgärder kan bli aktuella som t.ex. att ta egendom i beslag. Däremot kan, som och Prop. 2020/21:192 pekar på, en undersökningsledare inte ge en tjänsteman i uppdrag att gripa en person. Beslut om gripande fattas av den tjänsteman som träffar på en person som det finns skäl att anhålla och en undersökningsledare har alltså inte rätt att beordra en tjänsteman att genomföra ett gripande, om det inte t.ex. finns ett verkställbart beslut om häktning eller anhållande i utevaro. En tulltjänsteman kan alltså inte i dessa situationer gripa en person om denne inte har en sådan befogenhet enligt någon annan bestämmelse. Förslaget medför att det införs en ny paragraf i smugglingslagen, 40 §. Hantering av beslagtagen egendom Regeringens förslag: Föremål som tas i beslag av en tulltjänsteman vid ett ingripande ska förvaras av när den övertagit Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: noterar att hur handläggningen ser ut efter att ett beslag har gjorts styrs av bestämmelserna i 27 kap. Det framgår av bestämmelsen i att ett beslag som beslutats och verkställts av någon annan än undersökningsledaren eller åklagaren, skyndsamt ska anmälas till denne, som ska pröva om beslaget ska bestå. utgår från att nu aktuella beslag ska hanteras enligt bestämmelser i sedvanlig ordning och att myndigheten inte i dessa fall förutsätts göra något särskild bedömning av till vem ett hävt beslag ska anser vidare att det bör regleras uttryckligen i lagen att , efter ett ingripande av enligt förslaget, ska ta över ärendet och eventuellt beslagtaget gods skyndsamt. skyndsamt övertagande är nödvändigt om förslaget, som det bedöms, inte ska medföra några ekonomiska konsekvenser för . Även anser att det bör övervägas om en reglering som innebär att skyndsamt efter rapportering ska ta ställning till om förundersökning ska inledas och om ska ta över arbetet ska införas. För att undvika oklarheter i ansvarsfördelningen avseende beslagtagen egendom anser Hovrätten över och , som i huvudsak inte har något att invända mot förslagen i promemorian, att det kan övervägas om regleringen kring överlämnande eller övertagande ska förtydligas Eventuellt kan den föreslagna lydelsen i 23 § andra stycket smugglingslagen ges en formulering som avspeglar att kan välja att inte överta ärendet. Skälen för regeringens förslag: Det framgår av 27 kap. att ett beslagtaget föremål som huvudregel ska tas i förvar av den som verkställt beslaget. Föremålet ska också vårdas väl och hållas under noggrann tillsyn så att föremålet inte byts ut, förändras eller på annat sätt. Av 23 § smugglingslagen 2020/21:192 beslagtagen egendom ska förvaras av om inte annat är föreskrivet eller åklagaren bestämmer något annat. Som utgår ifrån ska, om inte annat är föreskrivet, ett nu aktuellt beslag hanteras enligt bestämmelserna om beslag i 27 kap. . Det innebär bland annat att normalt ska ta föremålet i förvar och protokollföra åtgärden. Eftersom enligt förslagen i propositionen inte ges någon utvidgad förundersökningsrätt när en tulltjänsteman ingriper med stöd av de ovan föreslagna bestämmelserna, och eftersom den beslagtagna egendomen endast ska hanteras av innan ärendet ska övertas av , är det inte ändamålsenligt att den beslagtagna egendomen i dessa situationer ska förvaras av under hela den tid som beslaget består. Det bör således införas en bestämmelse i smugglingslagen om att ska ta över ansvaret för att förvara föremål som beslagtas av en tulltjänsteman vid ett sådant ingripande som omfattas av den föreslagna regleringen så snart har tagit över ansvaret för brottsutredningen. Av rättssäkerhets- och effektivitetsskäl är det viktigt att skyndsamt tar över ansvaret för det beslagtagna godset. och anser att det bör regleras uttryckligen i lagen att ska ta över ärendet och eventuellt beslagtaget gods skyndsamt. Regeringen konstaterar att någon motsvarande bestämmelse eller skyndsamhetskrav inte finns i kustbevakningslagen. Det har heller inte kommit fram att avsaknaden av ett sådant lagstadgat krav har medfört problem när övertar ärenden från , och regeringen anser därför att en sådan reglering inte framstår som nödvändig. Hovrätten över och anser att det bör övervägas om det bör framgå av lagen att kan välja att inte överta ett ärende. Regeringen noterar att inte heller detta är reglerat i kustbevakningslagen. Eftersom det inte kommit fram att avsaknaden av en sådan möjlighet innebär problem i samarbetet mellan och anser regeringen att inte heller en sådan reglering framstår som nödvändig. har enligt bestämmelserna i en skyldighet att vårda den beslagtagna egendomen. När övertar egendomen går den skyldigheten i stället över till . Om beslaget däremot omfattas av förundersökningsrätt ska naturligtvis på samma sätt som också förvara den aktuella egendomen. Förslaget medför en ändring av 23 § smugglingslagen. Regeringens förslag: En tjänsteman vid ska vid ett gripande med stöd i smugglingslagen ha rätt att kroppsvisitera en person i syfte att fastställa dennes identitet. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. Promemorians lagförslag omfattar samma rätt även för en kustbevakningstjänsteman. Promemorians förslag innebär även en rätt att kroppsvisitera vid ingripanden med stöd av smugglingslagen. Remissinstanserna: Hovrätten över och anser att det möjligen kan ifrågasättas om befogenheten att kroppsvisitera för att fastställa en persons identitet inte redan finns för en kustbevakningstjänsteman enligt 2 kap. 5 § kustbevakningslagen. Hovrätten noterar vidare att det i förslaget till 27 § smugglingslagen talas om ingripande med stöd av denna lag, vilket skiljer sig från formuleringen i 21 b § smugglingslagen där ett ingripande ska ske med stöd av lag. anser att kustbevakningstjänsteman ska strykas i förslaget till 27 § smugglingslagen för att undvika dubbelreglering. noterar vidare att befogenheten för en tulltjänsteman att kroppsvisitera i identifieringssyfte enbart kommer att gälla vid ingripanden enligt smugglingslagen. När det t.ex. gäller lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott kommer en tulltjänsteman att sakna den befogenheten eftersom den lagen inte innehåller någon motsvarande reglering. Vidare konstaterar att förslaget skiljer sig åt från motsvarande bestämmelse i polislagen och kustbevakningslagen på så sätt att det enligt de två sistnämnda lagarna krävs att det konkreta ingripandet kommit så långt att någon faktiskt frihetsberövas, t.ex. genom ett gripande eller omhändertagande. Förslaget i smugglingslagen tar dock endast upp rekvisitet ingriper vilket kan omfatta åtgärder som inte alltid betyder att någon frihetsberövats. Mot bakgrund av att kroppsvisitation är en ingripande åtgärd anser att det bör förtydligas vilka ingripanden som ger befogenhet att kroppsvisitera i identifieringssyfte. Även noterar att den föreslagna bestämmelsen om utökad möjlighet till kroppsvisitation under vissa förutsättningar, i syfte att fastställa en persons identitet, inte på samma sätt som för och begränsas till att gälla gripande, omhändertagande eller avlägsnande. ser dock ett behov av att kunna kroppsvisitera för att fastställa en persons identitet vid ingripanden där myndigheten beslutar om beslag. verksamhet är i huvudsak förknippad med gränspassage. Det uppstår ofta situationer i myndighetens verksamhet där det är av stor vikt vid avgörandet om ett beslut om beslag ska fattas att personens identitet är fastställd, för att exempelvis avgöra om ett villkor för införseln är uppfyllt eller att personen har rätt ålder för att föra in vissa varor. anser att det är önskvärt att det i den fortsatta beredningen tydliggörs vad som menas med ingripande i den föreslagna bestämmelsen och när det kan anses vara nödvändigt att kroppsvisitera en person för att fastställa hans eller hennes identitet i andra fall än vid ett 2020/21:192 gripande. anser vidare att på samma sätt som en tjänsteman vid får utökade möjligheter att kroppsvisitera en person för att fastställa hans eller hennes identitet i anslutning till ingripande mot någon med stöd av ingripande i smugglingslagen bör få motsvarande befogenhet i lagen om och befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott. anser att det vore önskvärt om åtskillnaden motiverades. ombudsmän () framför också synpunkter på att förslaget skiljer sig från det som gäller för respektive JO konstaterar vidare att det är möjligt att det finns fördelar med att inte knyta befogenheten att kroppsvisitera någon till att denne gripits, omhändertagits eller avlägsnats. inte några egentliga överväganden om det. Det finns dock goda skäl för att bestämmelserna om kroppsvisitation i identifieringssyfte i smugglings- lagen så långt möjligt korresponderar med motsvarande bestämmelser i polislagen och kustbevakningslagen. Skillnader i förutsättningar att genomföra tvångsåtgärder kan medföra problem exempelvis när samarbetar med och inom ramen för myndigheternas gemensamma arbete med att bekämpa JO anser att det därför under den fortsatta beredningen bör göras en ytterligare analys av hur bestämmelsen i smugglingslagen om kroppsvisitation i identifieringssyfte bör utformas. Skälen för regeringens förslag: En polismans möjligheter att besluta om kroppsvisitation som inte syftar till att utreda brott regleras främst i 19 § polislagen. En polisman som med stöd i lag griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon får i anslutning till ingripandet av säkerhetsskäl, eller för att fastställa personens identitet, göra kropps- visitation i den utsträckning som är nödvändig. En polisman får enligt samma paragraf också kroppsvisitera i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att föremålet kan förklaras förverkat enligt 36 kap. 3 § . Vidare får en polisman under vissa förut- sättningar kroppsvisitera i den utsträckning det behövs för att söka efter föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom. I förarbetena till den nya kustbevakningslagen konstaterade regeringen att en kustbevakningstjänsteman inte hade samma rätt som en polisman att genomföra kroppsvisitation i samband med ett gripande, omhänder- tagande eller avlägsnande i syfte att fastställa personens identitet. Regeringen ansåg att frågan om identifiering har stor praktisk betydelse för den brottsbekämpande och ordningshållande verksamheten. regeringen anförde återspeglas det bl.a. i att bristfällig identifiering utgör en särskild grund för frihetsberövande enligt 24 kap. 2 § om personen på sannolika skäl är misstänkt för ett brott. förklarade att utökade möjligheter att identifiera personer också kan bidra till att färre blir frihetsberövade och att åtgärden även på andra sätt kan vara till enskildas fördel, t.ex. genom att ge förutsättningar att fastställa åldern på en person som inte är straffmyndig. Regeringen ansåg mot denna bakgrund att en kustbevakningstjänsteman därför i den brottsbekämpande och ordningshållande verksamheten bör ha samma rätt som en polisman att genomföra kroppsvisitation, i den utsträckning som är nödvändig, för att fastställa en persons identitet. Sådan nödvändighet kan föranledas av att personen vägrar att avslöja sin identitet eller att den uppgift som han eller hon lämnar om sin identitet kan antas vara felaktig. Detta bör dock inte anges som en egen grund i bestämmelsen. Bestämmelsen bör i stället överensstämma med motsvarande bestämmelse i polislagen (prop. 2018/19:16 s. 68). Samma skäl som anfördes i förarbetena till kustbevakningslagen gör sig gällande för tulltjänstemän när det gäller behovet av att kunna kroppsvisitera en person i syfte att fastställa personens identitet. Någon sådan rätt för en tulltjänsteman finns dock inte. Som har nämnts kan frågor hänförliga till den misstänktes identitet i vissa fall ha betydelse för om han eller hon ska häktas (24 kap. 2 § ). Utökade möjligheter att identifiera personer kan därmed även bidra till att begränsa ett frihetsberövande och kan alltså vara till den enskildes fördel. En tulltjänsteman bör därför ha rätt att vid ett gripande med stöd i smugglingslagen genomföra kroppsvisitation också i syfte att fastställa en persons identitet. JO, och har framfört synpunkter på att bestämmelsen skiljer sig från motsvarande bestämmelser i polislagen respektive kustbevakningslagen, som endast omfattar situationer där en polisman respektive en kustbevakningstjänsteman med stöd i lag griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon. har också noterat detta och därtill tillagt att myndigheten har ett behov av att kunna fastställa identitet i fler situationer än när någon grips, omhändertas eller avlägsnas. JO anför även att det kan diskuteras om begreppet ingriper är ett tillräckligt precist begrepp i sammanhanget. Regeringen noterar att begreppet ingriper används i 27 § tredje stycket smugglingslagen som bl.a. ger en tjänsteman vid eller rätt att kroppsvisitera någon för att ta hand om vapen eller andra farliga föremål. I denna bestämmelse finns dock en tydlig säkerhetsaspekt som inte på samma sätt gör sig gällande i den situation som är aktuell. Regeringen instämmer därför i JO:s synpunkt att det kan diskuteras om begreppet ingriper i detta sammanhang är tillräckligt precist, särskilt med hänsyn till den något flytande gräns som gäller mellan kontrollverksamheten och den brottsbekämpande verksamheten i arbete. Det finns vidare, som JO också anfört, goda skäl att den aktuella bestämmelsen så långt möjligt korresponderar med motsvarande bestämmelser i polislagen och kustbevakningslagen för att bl.a. undvika tillämpningsproblem när myndigheterna samarbetar. har framfört att myndigheten även vid andra ingripanden enligt smugglingslagen kan ha behov av att kroppsvisitera någon för att fastställa dennes identitet t.ex. för att kunna bedöma om ett villkor för införseln är uppfyllt eller att personen i fråga har rätt ålder för att föra in vissa varor. Regeringen konstaterar att i de fall en persons identitet är avgörande för om t.ex. ett beslag av narkotikaklassade läkemedel ska ske eller ej bör i de flesta fall en ovilja att styrka sin identitet göra att kontrollverksamheten går över i brottsbekämpande verksamhet där t.ex. en förundersökning avseende narkotikasmuggling inleds. Behovet av att kunna genomföra en kroppsvisitation i dessa situationer framstår därför inte som så trängande att det väger över intresset av att bestämmelsen i fråga överensstämmer med den ordning som gäller för en polisman eller en kustbevakningstjänsteman.