prop · H803207 · 2021-06-07 00:00:00 — En sådan utformning som anger som är oberoende av om perioden överensstämmer med ett beskattningsår, bedöms inte kräva några särskilda hänsyn till företag som har räkenskapsår som understiger eller överstiger 12 månader. Även om bedömningen är att perioden inte behöver sammanfalla med det enskilda företagets beskattningsår, så kan det vid tillämpningen ändå underlätta om så är fallet. Eftersom en majoritet av de som kommer att kunna begära skattereduktionen har beskattningsår som sammanfaller med kalenderår, bedöms det vara lämpligt att den aktuella tidsperioden ska motsvara ett kalenderår. För en majoritet av de som kan begära skattereduktionen kommer den valda tidsperioden därmed att överensstämma med ett beskattningsår. Det innebär att perioden ska avslutas . Ett antal remissinstanser anser dock att förslaget bör utvidgas så att skattereduktionen även gäller för inventarieförvärv som görs under hela eller delar av 2022 eller framför att en sådan utvidgning bör övervägas. Enligt regeringens bedömning är förslaget att skatte- reduktionen ska omfatta 2021 väl avvägt och någon förlängd period bör Prop. 2020/21:207 därför inte införas. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att underlaget för skattereduktion endast ska omfatta inventarier som anskaffats till och med . Vad innebär den valda tidsperioden för personer vars beskattningsår sammanfaller med kalenderår? Reglerna i 18 kap. IL om årliga värdeminskningsavdrag är i vissa avseenden schabloniserade, bl.a. på så sätt att bestämmelserna inte kräver att ett företag tar ställning till när under ett beskattningsår som inventarier ska anses ha anskaffats. Oavsett om inventarierna anskaffats i början eller i slutet av beskattningsåret, så läggs de till avskrivningsunderlaget och skrivs av med samma procentsats. Ställning behöver dock tas till vilket beskattningsår som inventarier ska anses ha anskaffats eftersom det avgör om anskaffningsvärdet ska läggas till avskrivningsunderlaget. Bedömningen avgör således när värdeminskningsavdrag ska påbörjas för de enskilda inventarierna. Avgörande för denna bedömning är att leverans har ägt rum. Detta är inte lagreglerat, utan följer av rättspraxis. Avdrag har t.ex. fått göras när inventarier har levererats trots att all inmontering inte hade utförts (RÅ 1978 Aa 149). För egentillverkade inventarier är det rimligt att inventariet senast på balansdagen bör vara färdigställt. Genom användningen av begreppet anskaffning kommer skattereduktionen att harmonisera med redan gällande regler eftersom det inte skapar nya gränsdragningsfrågor. Om en annan tidpunkt än själva anskaffningen skulle väljas, t.ex. om redan beställningen av inventarier skulle konstituera en rätt till skattereduktion, skulle det skapa en gränsdragningsproblematik som inte finns i gällande regler och därmed en ökad administrativ börda. Beskattningsåret för fysiska personer är normalt sett ett kalenderår (1 kap. 13 § IL). I de fall då en enskild näringsidkare har ett brutet räkenskapsår i enlighet med 3 kap. bokföringslagen (1999:1078), förkortad BFL, är dock beskattningsåret lika med det brutna räkenskapsåret. De möjligheter som finns för att ha brutet räkenskapsår är i första hand när bokföringsskyldigheten inträder eller upphör (3 kap. 3 § BFL). Beskattningsåret är för juridiska personer räkenskapsåret (1 kap. 15 § IL). I praktiken har en majoritet av de juridiska personerna räkenskapsår som sammanfaller med kalenderår, varför en majoritet av dessa också har beskattningsår som sammanfaller med kalenderår. För de personer som har beskattningsår som sammanfaller med kalenderår kommer den valda tidsperioden, dvs. , alltså att motsvara ett beskattningsår. En närmare analys kring begreppet anskaffning efterlyses bl.a. av NSD. Begreppet anskaffning ska ha samma betydelse vid tillämpningen av den tillfälliga skattereduktionen, som vid bedömningen av när ett företag får påbörja värdeminskningsavdrag. Det innebär att ett inventarium som vid tillämpningen av 18 kap. IL anses ha anskaffats , på så sätt att anskaffningsvärdet får läggas till avskrivningsunderlaget, även ska anses ha anskaffats under vid tillämpning av den tillfälliga skatte- 2020/21:207 reduktionen. För de personer vars beskattningsår sammanfaller med kalenderår kommer de föreslagna bestämmelserna om den tillfälliga skattereduktionen därför att harmonisera med de redan gällande reglerna om årliga värdeminskningsavdrag. För en majoritet av de personer som kommer att kunna begära skattereduktionen kommer den valda tidsperioden därför inte alls, eller enbart i begränsad omfattning, innebära någon ökad administrativ börda. Vad innebär den valda tidsperioden för personer vars beskattningsår inte sammanfaller med kalenderår? För att bedöma om inventarier får läggas till underlaget för skattereduktion kan personer där den föreslagna tidsperioden till och med inte sammanfaller med ett beskattningsår behöva ta ställning till när under ett beskattningsår som inventarier ska anses ha anskaffats. I dessa fall kan således ställning behöva tas till om inventarierna har anskaffats 2020 eller 2021 respektive 2021 eller 2022. Som angetts ovan ska dock bedömningen av om inventarier anskaffats göras på samma sätt som vid bedömningen av när värdeminskningsavdrag får påbörjas. Förslaget medför att det införs 9 § lagen om skattereduktion för investeringar i inventarier som anskaffas . 5.2.3Krav på viss innehavstid för att förhindra missbruk Regeringens förslag: Underlaget för skattereduktion omfattar endast inventarier som fortfarande tillhör näringsverksamheten vid utgången av det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas efter detta datum. Motsvarande ska gälla för inventarier som har anskaffats av ett kommissionärsföretag. För svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer som helt eller till viss del inte är skattskyldiga för sina inkomster, ska kravet på innehavstid sträcka sig fram till utgången av det räkenskapsår som avslutas eller, om räkenskapsåret inte avslutas , det första räkenskapsåret som avslutas efter detta datum. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. I promemorian föreslogs inte hur kravet på viss innehavstid ska hanteras vid kommissionärsförhållanden. Remissinstanserna: Av remissinstanserna är det enbart som yttrat sig över förslaget om ett krav på viss innehavstid. anser att förslaget är väl avvägt. framför även att beroende på om kommittentföretag ska ha rätt till skattereduktion vid kommissionärsförhållanden, så kan kravet på viss innehavstid behöva knytas till kommissionärsföretaget. Det bör göras på så sätt att kommissionärs- företaget ska ha kvar inventariet vid utgången av det första beskattnings- Prop. 2020/21:207 året som skattereduktionen kan begäras. Skälen för regeringens förslag Ett krav på viss innehavstid kan förhindra missbruk I likhet med vad som anges i promemorian bör bestämmelserna utformas så att risken för missbruk motverkas. Därför bör det bl.a. införas bestämmelser om att inventarierna ska innehas . Enligt regeringens bedömning kan ett krav på viss innehavstid för att inventarierna ska få läggas till underlaget för skattereduktionen bl.a. förhindra att tillgångar förvärvas enbart i syfte att få tillgång till skattereduktionen, och att tillgångarna sedan säljs vidare. Ett krav på viss innehavstid kan på så sätt även förhindra att två olika personer begär skattereduktion för en och samma tillgång. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att det ska införas ett krav på viss innehavstid för att inventarier ska få läggas till underlaget till skatte- Innehavstidens längd knyts till beskattningsårets utgång Innehavstidens längd bör inte sträcka sig längre än vad som är nödvändigt för att motverka missbruk av sådant slag som anges ovan. lämpligt att gällande regler, om möjligt, utgör förebild vid den närmare En gällande bestämmelse som i viss utsträckning kan tjäna som en sådan förebild är bestämmelsen i 18 kap. 13 § andra stycket 2 IL, som anger att avskrivningsunderlaget vid räkenskapsenlig avskrivning och restvärdes- avskrivning ska öka med anskaffningsvärdet på sådana inventarier som anskaffats under beskattningsåret och som vid utgången av detta fortfarande tillhör näringsverksamheten. Enligt denna bestämmelse finns det alltså ett krav på att företagen måste kunna visa att vissa inventarier fortfarande tillhör näringsverksamheten. utgörs av beskattningsårets utgång. Regeringen bedömer därför att det är lämpligt att kravet på viss innehavstid för att inventarier ska få läggas till underlaget för skatte- reduktionen ska ange att inventarierna fortfarande tillhör närings- verksamheten vid utgången av ett beskattningsår. detta är väl avvägt. I övrigt har remissinstanserna inte framfört några synpunkter på förslaget i denna del. Vilket beskattningsår ska kravet på innehavstid knytas till? Som framgår av avsnitt 5.4 nedan föreslås att skattereduktionen ska tillgodoräknas det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas efter detta datum. Till den del som underlaget för skattereduktion inte kan utnyttjas det beskattningsåret, föreslås en möjlighet att utnyttja det återstående underlaget det Frågan uppstår därför hur kravet på viss innehavstid ska förhålla sig till att skattereduktionen kan begäras under två Ska kravet på innehavstid knytas till det 2020/21:207 beskattningsår som skattereduktionen faktiskt tillgodoräknas eller till det första beskattningsåret som skattereduktionen kan tillgodoräknas? Om kravet på innehavstid skulle knytas till det beskattningsår som skattereduktionen faktiskt tillgodoräknas konstaterar regeringen att underlaget för skattereduktion riskerar att skilja sig mellan de två olika beskattningsåren om skattereduktion medges båda åren. I promemorian föreslås dock att möjligheten att begära att skattereduktion tillgodoräknas även det efterföljande året, ska avse det outnyttjade underlaget (se även avsnitt 5.4). Det vill säga det underlag som inte kunde utnyttjas det första beskattningsåret. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att kravet på innehavstid i stället ska knytas till det första beskattningsåret som skattereduktionen kan tillgodoräknas – dvs. till det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas efter detta datum. Regeringen följer därmed den synpunkt som Lagrådet framför om att utforma bestämmelsen som behandlar kravet på viss innehavstid utan en hänvisning till annan bestämmelse i samma lag. Bestämmelsen utformas därför i stället på så sätt att det utan en sådan hänvisning framgår direkt av bestämmelsen hur länge inventarierna måste innehas för att de ska kunna ingå i ett underlag för skattereduktion. Justeringen av bestämmelsen innebär ingen förändring i sak av förslaget. Motsvarande bör gälla när ett kommissionärsföretag i en kommissionärsverksamhet innehar inventarier. Regeringen föreslår därför att kravet ska utformas så att inventarierna fortfarande ska tillhöra kommissionärsverksamheten vid utgången av det första beskattningsåret som kommittentföretaget kan tillgodoräknas skattereduktionen. Detta betyder att kommissionärsföretaget måste inneha inventarierna till utgången av det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas efter detta datum. Handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer Det föreslås i avsnitt 5.7 att om ett svenskt handelsbolag har ett underlag för skattereduktion, har delägarna rätt till skattereduktion för detta underlag. Detsamma föreslås för i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, till den del som dessa personer inte är skattskyldiga för sina inkomster. Som framgår ovan föreslås att kravet på innehavstid ska knytas till ett beskattningsår. För svenska handelsbolag kan dock kravet på viss innehavstid inte knytas till ett beskattningsår på grund av att handelsbolagen inte är skattskyldiga för sina inkomster. Med hänsyn till detta bör kravet knytas till handelsbolagets räkenskapsår och inte delägarens beskattningsår. Motsvarande bedöms vara lämpligt när en delägare i en i utlandet delägarbeskattad juridisk person har rätt till skattereduktionen. Regeringen föreslår därför att kravet på innehavstid för svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer som helt eller till viss del inte är skattskyldiga för sina inkomster, i stället knyts till utgången av det räkenskapsår som avslutas eller, om räkenskapsåret inte avslutas , det första räkenskaps- året som avslutas efter detta datum. Regeringen följer den synpunkt som Prop. 2020/21:207 framförs av Lagrådet om den språkliga utformningen av bestämmelsen. Förslaget medför att det införs 10 § lagen om skattereduktion för investeringar i inventarier som anskaffas . Begränsning vid förvärv från personer inom samma intressegemenskap för att förhindra Regeringens förslag: I underlaget för skattereduktion ska det inte räknas in utgifter för inventarier som har anskaffats från en person i samma intressegemenskap och som hos denne, eller någon i samma intressegemenskap, har använts för stadigvarande bruk. anskaffats från en person i samma intressegemenskap ska värdet som läggs till underlaget högst få uppgå till inventariernas marknadsvärde Med personer i intressegemenskap avses företag som ingår i en koncern av sådant slag som anges i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen. Samtliga svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer som något av företagen, direkt eller indirekt, äger andel i genom ett eller flera svenska handelsbolag eller i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, ska anses ingå i intresse- Med personer i intressegemenskap avses även en fysisk person och ett eller flera företag som denne innehar av kapitalet eller rösterna i. Även svenska handelsbolag och i utlandet delägar- beskattade juridiska personer som den fysiska personen äger andel i Regeln tillämpas på såväl direkta som indirekta innehav. En fysisk person och en närstående till denne ska räknas som en enda person vid bedömningen av om det föreligger en intressegemenskap. Detsamma gäller de delägare som tillsammans med den fysiska personen ska anses som en enda delägare vid tillämpning av 57 kap. 3 § Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. förhållande till promemorian har dock vissa förtydliganden gjorts i regeln om inventarier som används för stadigvarande bruk samt av definitionen Remissinstanserna: Enbart har yttrat sig i frågan. anser att definitionen av företag i intressegemenskap inte är Det är i vissa fall oklart om de företag som ingår i kretsen ska anses vara i intressegemenskap med varandra. Det finns också vissa oklarheter om hur regeln om närstående ska tolkas. också att regeln om förvärv som görs av företag inom intresse- gemenskapen bör kompletteras så att det framgår att tillgången inte får ha använts för stadigvarande bruk av något av de ingående företagen. för också fram önskemål om att det vid sidan om reglerna om t.ex. förvärv inom en intressegemenskap och sale-and-lease-back införs en 2020/21:207 möjlighet att ingripa mot rena missbruksfall. Enligt ska en sådan generell missbruksregel exempelvis tillämpas på förvärv som inte skulle ha skett utan att den föreslagna lagen hade införts och som i någon mening kan anses ha skett i strid med syftet bakom den föreslagna lagen. Skälen för regeringens förslag Behovet av en närståenderegel För att motverka risken för missbruk bör det införas bestämmelser som undantar transaktioner som genomförs inom en intressegemenskap. Som nämnts ovan i avsnitt 5.2.1 bör skattereduktionen även gälla inventarier som har använts för stadigvarande bruk av någon annan (dvs. begagnade inventarier). Detta medför emellertid att det finns ett behov av att införa en regel som undantar förvärv från personer som är i intressegemenskap. I annat fall skulle underlag för skattereduktion kunna uppkomma genom interna förvärv som inte skulle vara någon egentlig nyanskaffning, exempelvis för en företagsgrupp som helhet. Kravet på innehavstid för att få skattereduktion förhindrar att en och samma tillgång ingår i flera olika underlag för skattereduktion genom förvärv i flera led (se avsnitt 5.2.3), men hindrar inte att skattereduktion kan erhållas för inventarier som personer som är i intressegemenskap som helhet anskaffade . Regeringen anser därför att det är nödvändigt att införa någon form av regel för att undanta förvärv från personer som är i intressegemenskap från rätten till skattereduktion. Detta innebär även att det finns behov att definiera vad som ska avses med intressegemenskap. Den föreslagna närståendekretsen och definitionen av vad som avses med intressegemenskap När en närståenderegel ska utformas är det viktigt att beakta att syftet med skattereduktionen är att stimulera till ekonomisk aktivitet genom att ge ett incitament för nyinvesteringar. Enligt regeringens bedömning bör det således införas en robust regel som förhindrar skattereduktion vid förvärv som inte innebär någon egentlig nyinvestering och som görs mellan företag och personer som inte är verkligt oberoende av varandra. Detta talar för en vid närståendekrets. Ingen remissinstans har ifrågasatt behovet av en närståenderegel och majoriteten har inte haft några invändningar mot utformningen. har dock framfört ett antal synpunkter på hur den bör utformas. Regeringen anser mot denna bakgrund att sådana anskaffningar som inte innebär någon egentlig nyinvestering utan i stället avser sådana inventarier som har anskaffats i princip inte bör omfattas. Detta innebär att skattereduktion inte ska ges vid förvärv mellan parter som ingår i följande krets: 1.en koncern av sådant slag som anges i årsredovisningslagen, 2.en oäkta koncern, dvs. när en fysisk person äger ett eller flera företag, 3.närstående personer till den fysiska personen enligt 2 (make, föräldrar, barn m.fl.) och deras företag, och 4.företag som ägs av sådana personer som tillsammans med den fysiska personen enligt 2 ska behandlas som en enda delägare vid tillämpning av reglerna i 57 kap. IL (personer som är verksamma i betydande omfattning i bolaget). Med hänsyn till detta föreslår regeringen att definitionen av intressegemenskap bör utformas på följande sätt. Inledningsvis bör det anges att med personer i intressegemenskap avses företag som ingår i en koncern av sådant slag som anges i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen (1995:1554). Samtliga svenska handelsbolag och i utlandet delägarbeskattade juridiska personer som något av företagen, direkt eller indirekt, äger andel i genom ett eller flera svenska handelsbolag eller i utlandet delägarbeskattade juridiska personer, ska anses ingå i intressegemenskapen. Lagrådet anser att bestämmelsen lagtekniskt bör formuleras på ett något annorlunda sätt. Med undantag för att ordet ”företag” bytts ut mot ”personer” har regeringens förslag kopierats ordagrant från 24 kap. 22 § och 24 a kap. 3 § IL eftersom syftet är att samma krets ska omfattas. För att inte skapa oklarhet beträffande tillämpningen väljer regeringen därför att inte följa Lagrådets förslag i denna del. I övrigt följer regeringen de synpunkter på den språkliga utformningen av bestämmelsen om personer i intressegemenskap som Lagrådet har lämnat. Regeringen anser vidare att samtliga företag som ingår i en oäkta koncern ska vara i intressegemenskap med varandra. Det bör därför anges att med personer i intressegemenskap avses även en fysisk person och ett eller flera företag som den fysiska personen, direkt eller indirekt, innehar av kapitalet eller rösterna i. Motsvarande bör gälla om en fysisk person, direkt eller indirekt, äger andel i ett eller flera svenska handelsbolag eller i en eller flera i utlandet delägarbeskattade juridiska personer. Detta innebär följande. Begreppet ”personer i intressegemenskap” ska omfatta en fysisk person och ett eller flera företag som den fysiska personen, direkt eller indirekt, innehar av kapitalet eller rösterna i. Som påpekar finns det anledning att förtydliga lagtexten så att det klart framgår att om flera företag omfattas, så är de även i intressegemenskap med varandra. Vidare ska en fysisk person och ett eller flera svenska handelsbolag som den fysiska personen, direkt eller indirekt, äger andel i anses vara personer i intressegemenskap. Omfattas flera handelsbolag så anses de också vara i intressegemenskap med varandra. Detsamma ska gälla en fysisk person och en eller flera i utlandet delägarbeskattade juridiska personer som den fysiska personen, direkt eller indirekt, äger andel i. I likhet med vad som anges ovan ska exempelvis två i utlandet delägarbeskattade juridiska personer vara i intressegemenskap med varandra om de ägs av samma fysiska person direkt eller indirekt. Även i situationen där samma fysiska person direkt eller indirekt exempelvis äger ett företag och ett handelsbolag, så är dessa i intressegemenskap med varandra. För att motverka kringgåenden som innebär att exempelvis två makar eller deras företag köper inventarier av varandra föreslår regeringen att en fysisk person och en närstående till den fysiska personen bör räknas som en enda person vid bedömningen av om det föreligger en intressegemenskap. Att de räknas som en person innebär att de är i intressegemenskap med varandra. Även personer som driver ett företag tillsammans utan att vara närstående i den betydelse som anges i 2 kap. 2020/21:207 22 § IL bör omfattas. Det innebär att reglerna även bör gälla för de delägare som ska anses som en enda delägare vid tillämpning av 57 kap. 3 § IL. Definitionen gör att även företag, handelsbolag och utländska juridiska personer som ägs av någon av dem som ska räknas som en enda person också ingår i intressegemenskapskretsen. Om exempelvis två syskon har var sina aktiebolag så är alla i intressegemenskap med varandra. Den föreslagna definitionen av personer i intressegemenskap innebär att närståenderegeln träffar en vid krets. Det bör dock beaktas att den regel som föreslås för att förhindra missbruk mellan närstående företag och personer, enbart reglerar under vilka förutsättningar inventarier – som förvärvas mellan dem som är närstående – ska kunna ligga till grund för skattereduktionen. Inga skattemässiga konsekvenser i övrigt uppkommer till följd av definitionen av intressegemenskap. Regeln innebär alltså att skattereduktion aldrig kommer att ges för inventarier som har använts för stadigvarande bruk av någon i intressegemenskapen och som säljs mellan personer som är i intressegemenskap. Alternativet till en långtgående definition av vilka som ska anses ingå i intressegemenskapen hade varit att över huvud taget inte ge skattereduktion vid förvärv av inventarier som har använts för stadigvarande bruk. Regeln som förhindrar skattereduktion vid förvärv inom en intressegemenskap bör inte tillämpas på nya inventarier Enligt regeringens bedömning bör regeln som förhindrar skattereduktion vid förvärv inom en intressegemenskap utformas så att den inte omfattar nya inventarier. En orsak till detta är att det inte är rimligt att exempelvis en koncern som tillverkar sådana tillgångar som blir inventarier hos köparen ska behöva köpa tillgångar av ett utomstående företag för att få skattereduktion, om de har ett behov av egentillverkade tillgångar i sin egen verksamhet. I enlighet med dessa överväganden föreslår regeringen därför att närståenderegeln enbart ska gälla för sådana inventarier som någon inom intressegemenskapssfären har använt för stadigvarande bruk i sin verksamhet. För företag och personer som beskattas i innebär detta att regeln blir tillämplig på tillgångar som har varit inventarier hos det säljande företaget. Ingen av remissinstanserna har haft några invändningar mot förslaget i denna del.