prop · H90376 · 2021-12-20 00:00:00 — Kravet på likviditetsbuffert minskar likviditetsrisken i säkerhets- massan, oavsett vilken strategi emittentinstituten använder för att uppfylla kravet. En märkbar förändring på den svenska marknaden är att det till följd av det nya kravet kommer att bli mer attraktivt att emittera obligationer som medger löptidsförlängning. Det är därför sannolikt att emissionsvolymerna av säkerställda obligationer med förlängningsbara Prop. 2021/22:76 löptidsstrukturer kommer att öka, något som varit relativt ovanligt Därmed kommer den svenska marknaden närma sig praxis på övriga europeiska marknader, där i genomsnitt av emissionsvolymerna har förlängningsbara löptidsstrukturer. I är motsvarande siffra . Investerarskyddet stärks också genom att lagförslaget innehåller begränsningar av emittenternas möjligheter att förlänga löptiden för säkerställda obligationer om det är till nackdel för investerare. Vidare skärps kraven på information till investerare, även om befintlig marknadspraxis till viss del redan motsvarar kraven. Eftersom kraven på tillåtna tillgångar justeras kan också säkerhets- massans sammansättning påverkas, om emittentinstituten väljer att utnyttja de nya möjligheter som regelverket medger. Bland annat höjs de tillåtna belåningsgraderna för bostadskrediter, från . Effekterna av detta bör vara begränsade. av lånen i säkerhetsmassan har belåningsgrader som överstiger , och genomsnittet är . Det finns inget som tyder på att lagförslaget skulle leda till någon väsentlig förändring av distributionen av belåningsgrader i säkerhetsmassan. Under vissa omständigheter höjs även de tillåtna belåningsgraderna för kommersiella fastighetskrediter, från Huvudregeln om är samma som . Konsekvenserna för investerare begränsas av en rad olika koncentrations- och kvalitetsregler för tillgångarna. Exempelvis får belåningsgraden för kommersiella fastighetskrediter överstiga endast om övervärdet i säkerhetsmassan är . Konsekvenserna begränsas också av att krediter som lämnats mot säkerhet i kommersiella fastigheter enligt svensk rätt inte får utgöra av säkerhetsmassan. Vidare är transparensen på marknaden hög. Om emittentinstituten väljer att göra väsentliga förändringar av obliga- tionernas riskprofil bör investerarna kunna prissätta detta. Lagändringarna bör därför inte påverka investerarskyddet på något påtagligt sätt. Investerarnas befintliga innehav i säkerställda obligationer påverkas inte av den nya regleringen, eftersom säkerställda obligationer som har getts ut före ikraftträdandet av lagändringarna i allt väsentligt undantas. Emittentinstitutens upplåningskostnader för säkerställda obligationer är låga i förhållande till annan upplåning. Detta kommer låntagarna till del i form av lägre ränteutgifter – främst för bolånetagare, vars lån utgör av obligationernas säkerhetsmassa. I den utsträckning förslaget medför ökade kostnader för emittentinstituten kan dessa komma att övervältras på bolånetagarna och påverka storleken på ränteutgifterna. Det nya regelverket bör dock inte medföra några omfattande kostnadsökningar (se avsnitt Effekter för emittentinstitut) och bolånetagare bör därför inte påverkas i någon väsentlig utsträckning. Detta gäller även andra relevanta låntagare, t.ex. jord- och skogsbrukare samt övriga kommersiella fastighetsaktörer. Effekter för myndigheter och allmänna förvaltningsdomstolar ansvarar för regelgivning, tillstånd och tillsyn på finansmarknadsområdet. I förhållande till tillämpningen av det nuvarande regelverket om säkerställda obligationer kommer tillämpningen av det nya regelverket om säkerställda obligationer att öka den administrativa bördan för i viss utsträckning. Det handlar framför allt om handläggning av olika slag av uppgifter som emittentinstituten ska lämna till . I den utsträckning som förslaget medför merkostnader för i förhållande till ska det hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förvaltningsrätten i anför att det är av vikt att effekterna för domstolarna av olika lagförslag på finansmarknadsområdet bedöms samlat. Förslaget innebär att det nuvarande regelverket om säkerställda obliga- tioner anpassas till unionsrätten. En sådan anpassning påverkar inte i sig måltillströmningen till de allmänna förvaltningsdomstolarna i förhållande till . I det avseendet ska framhållas att det över huvud taget är mycket ovanligt att beslut överklagas av de företag som träffas av dem. Ett tiotal kreditinstitut har tillstånd att ge ut säkerställda obligationer och såvitt känt har inte något av beslut vid tillämpningen av regelverket om säkerställda obligationer överklagats till de allmänna förvaltningsdomstolarna. Förslaget genomför direktivet om säkerställda obligationer och står därför i överensstämmelse med unionsrätten. Behov av speciella informationsinsatser Det är främst emittentinstituten som direkt berörs av de föreslagna lagändringarna och dessa är redan väl informerade om de kommande lagändringarna. Som nämns ovan rör det sig om stora företag med erfarenhet av och resurser för omvärldsbevakning och regelefterlevnad. Vidare representeras emittentinstituten av en gemensam branschorganisa- tion som också deltar i remissförfarandet. Regeringen ser därför inget behov av särskilda informationsinsatser till följd av lagändringarna. 10.1Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:1223) om utgivning av säkerställda obligationer 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om kreditinstituts rätt att ge ut säkerställda obligationer. I paragrafen finns bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Ändringen i paragrafen är en följd av att det införs en definition av Prop. 2021/22:76 kreditinstitut i 2 §. Av 2 § framgår att med kreditinstitut i denna lag avses kreditinstitut enligt 1 kap. 5 § lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse, dvs. svenska banker och kreditmarknadsföretag. 2 § I denna lag avses med bostadsfastighet: en bostadsfastighet enligt artikel 4.1.75 i tillsynsförordningen, derivatavtal: avtal som träffats, i syfte att uppnå balans mellan finansiella villkor för tillgångar i säkerhetsmassan och motsvarande villkor för de säkerställda obligationerna, mellan ett emittentinstitut och ett kreditinstitut, ett utländskt kreditinstitut inom EES eller en sådan motpart till fordringar som anges i artikel 129.1 a och b i tillsynsförordningen, emittentinstitut: ett kreditinstitut som fått tillstånd enligt 2 kap. 1 § att ge ut säkerställda obligationer, EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, kreditinstitut: ett kreditinstitut enligt 1 kap. 5 § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, likviditetstäckningsförordningen: kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/61 av om komplettering av och rådets förordning (EU) nr 575/2013 när det gäller likviditetstäckningskravet för kreditinstitut, säkerhetsmassa: tillgångar som anges i 3 kap 1 och 2 §§ och i registret antecknade medel enligt 3 kap. 10 § andra stycket andra meningen och 4 kap. 4 § i vilka obligationsinnehavarna och emittentinstitutets motparter i derivatavtal har förmånsrätt enligt denna lag och förmånsrättslagen (1970:979), säkerställda obligationer: obligationer och andra jämförbara skuldförbindelser som är förenade med förmånsrätt i emittentinstitutets säkerhetsmassa, tillsynsförordningen: och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappers- företag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012, och utländskt kreditinstitut inom EES: ett utländskt kreditinstitut enligt 1 kap. 5 § lagen om bank- och finansieringsrörelse som hör hemma inom EES. Paragrafen innehåller definitioner. Ändringarna i paragrafen genomför delvis artikel 6.1 a i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.1, 6.1.2 och 6.1.4. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Ändringen av definitionen av derivatavtal avser kretsen av möjliga motparter till sådana avtal, vilken anpassas till de ändrade bestämmelserna om tillåtna exponeringar i säkerhetsmassan enligt 3 kap. 1 och 2 §§. Ändringen av definitionen av emittentinstitut är en följd av att uttrycken bank och kreditmarknadsföretag ersätts med begreppet kreditinstitut (1 §). Ändringen av definitionen av säkerhetsmassa och utmönstringen av den nuvarande definitionen av fyllnadssäkerheter är en följd av att 3 kap. 1, 2 och 10 §§ får en ny lydelse. I paragrafen införs nya definitioner avseende bostadsfastighet, EES, kreditinstitut, likviditetstäckningsförordningen, tillsynsförordningen och utländskt kreditinstitut inom EES. Definitionen av bostadsfastighet finns i artikel 4.1.75 i tillsynsförord- ningen. Med bostadsfastighet (eng. ”residential property”) avses ”en bostad (eng. ’’) som innehas av ägaren eller bostadsrättshavaren (eng. ’the owner or the lessee of the ’), inbegripet rätten att bo i en bostadsrättslägenhet i (eng. ’including the right to inhabit an apartment in housing cooperatives located in ’)”. 2021/22:76 den nya definitionen omfattar bostäder i form av fast och lös egendom, såsom småhusfastigheter, tomträtter och bostadsrätter. I lagen används också tillsynsförordningens uttryck kommersiella fastigheter. Tillsynsförordningen innehåller emellertid ingen definition av det uttrycket, se kommentaren till 3 kap. 1 § angående gränsdragningen mellan bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter. Den nya definitionen av kreditinstitut ersätter de nuvarande defini- tionerna av bank och kreditmarknadsföretag. Hänvisningarna till EU-förordningarna är dynamiska, dvs. avser förord- ningarna i den gällande lydelsen. Det görs också redaktionella ändringar. 1 § Ett kreditinstitut får ge ut säkerställda obligationer efter tillstånd av Finans- inspektionen. Tillstånd ska meddelas om 1.bolagsordningen, stadgarna eller reglementet överensstämmer med denna lag, 2.det finns skäl att anta att den planerade verksamheten kommer att bedrivas enligt bestämmelserna i denna lag och andra författningar som reglerar verksam- heten, 3.tidigare utgivna obligationer och andra jämförbara skuldförbindelser, som är utgivna för att finansiera krediter av det slag som får ingå i säkerhetsmassan, omvandlas till säkerställda obligationer eller hanteras på ett för borgenärerna likvärdigt sätt enligt en plan som har godkänts av , och 4.kreditinstitutet i en ekonomisk plan redovisar att dess finansiella situation är så stabil att övriga borgenärers intressen inte riskeras. I den ekonomiska planen enligt första stycket 4 ska det ingå ett yttrande från revisorerna som styrker redovisningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om förutsättningarna för tillstånd att ge ut säkerställda obligationer. Ändringarna i paragrafen är en följd av att uttrycken bank och kredit- marknadsföretag ersätts med begreppet kreditinstitut (1 kap. 1 §). Övriga ändringar är redaktionella. 3 § Benämningen svensk säkerställd obligation får användas endast som beteckning för en sådan skuldförbindelse som uppfyller kraven i denna lag. En skuldförbindelse som avses i första stycket får även benämnas europeisk säkerställd obligation, europeisk säkerställd obligation (premium) och mot- svarande utländska officiella beteckningar inom EES. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om skyddade benäm- ningar. Paragrafen genomför artikel 27 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Enligt första stycket får benämningen svensk säkerställd obligation endast användas för en sådan skuldförbindelse som uppfyller kraven i denna lag, inbegripet föreskrifter som har meddelats med stöd av 6 kap. 3 §. Enligt 2 § får benämningen säkerställd obligation användas endast för en sådan skuldförbindelse som omfattas av denna lag. Kravet för att använda benämningen svensk säkerställd obligation är alltså högre än kraven för att använda benämningen säkerställd obligation. En säkerställd obligation som uppfyller kraven i nationell rätt som genomför direktivet får enligt artikel 27.1 i direktivet benämnas europeisk En säkerställd obligation som uppfyller kraven för Prop. 2021/22:76 att benämnas europeisk säkerställd obligation och dessutom uppfyller kraven enligt artikel 129 i tillsynsförordningen får enligt artikel 27.2 i direktivet benämnas europeisk säkerställd obligation (premium). I andra stycket anges att en säkerställd obligation som uppfyller kraven enligt svensk rätt, och därmed får benämnas svensk säkerställd obligation, även får benämnas europeisk säkerställd obligation, europeisk säkerställd obligation (premium) och motsvarande utländska officiella beteckningar inom EES. Detta beror på att den svenska regleringen av säkerställda obligationer har mer långtgående krav än kraven enligt artikel 129 i tillsynsförordningen, t.ex. en gräns för till hur stor del säkerhetsmassan får utgöras av hypotekskrediter med säkerhet i kommersiella fastigheter. 1 § Säkerhetsmassan får bestå av 1.krediter som har lämnats mot säkerhet i bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter enligt artikel 129.1 d och f i tillsynsförordningen (hypotekskrediter), för- utsatt att krediterna uppfyller de villkor som uppställs i 3–7 §§, och 2.offentliga fordringar enligt artikel 129.1 a och b i tillsynsförordningen. Hypotekskrediter som har lämnats mot säkerhet i kommersiella fastigheter får utgöra högst av säkerhetsmassan. Det gäller dock inte för hypoteks- krediter som har lämnats mot säkerhet i kommersiella fastigheter som huvud- sakligen används för jordbruks- eller skogsbruksändamål. Säkerheter i bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter ska uppfylla kraven i artikel 208.2, 208.4 och 208.5 i tillsynsförordningen. Säkerheterna ska bestå av inteckning i fast egendom eller tomträtt, av pant i bostadsrätt eller av motsvarande utländska säkerheter. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillåtna tillgångar i säkerhets- massan. Paragrafen genomför delvis artikel 6.1 a i direktivet och innebär att svensk rätt anpassas till bestämmelserna om godkända tillgångar i säkerhetsmassan i artikel 129 i tillsynsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.1–6.1.3. Ändringarna i första stycket 1 innebär att tillåtna säkerheter för hypo- tekskrediter anpassas till tillsynsförordningen och gäller bostadsfastig- heter och kommersiella fastigheter. Det innebär bl.a. att egendom avsedd för jordbruksändamål tas bort som en särskild typ av säkerhet. Ändringarna i första stycket 2 innebär att bestämmelsen om offentliga krediter anpassas till bestämmelserna om tillåtna exponeringar mot offentliga rättssubjekt – såsom staten, regioner, kommuner och kommunalförbund – i tillsynsförordningen. Uttrycket offentliga krediter ersätts med uttrycket offentliga fordringar mot bakgrund av att tillsyns- förordningens bestämmelser omfattar fler typer av fordringar än endast krediter. Någon skillnad i sak mellan uttrycket fordringar och uttrycket exponeringar i tillsynsförordningen avses inte. Ändringarna i andra stycket är en följd av att egendom som utgör säkerhet för hypotekskrediter och som används för huvudsakligen kommersiella ändamål utgör kommersiella fastigheter i enlighet med tillsynsförordningen. Begränsningen att hypotekskrediter lämnade mot säkerhet i kommersiella fastigheter inte får överstiga av säkerhetsmassan gäller dock inte heller i fortsättningen för kommersiella 2021/22:76 fastigheter som huvudsakligen används för jordbruks- eller skogsbruks- ändamål. Tredje stycket, som är nytt, anger formkrav för säkerheter för hypoteks- krediter. Hänvisningen till tillsynsförordningen avser krav på rättslig förutsebarhet (artikel 208.2), krav på dokumentation avseende vilka slags bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter som emittentinstituten godtar och vilken utlåningspolicy de har i detta avseende (artikel 208.4) samt krav på att emittentinstituten inrättat processer för att övervaka att säkerheter för hypotekskrediter har lämplig skadeförsäkring (artikel 208.5). Att dessa krav uppfylls är en förutsättning för att hypoteks- krediterna ska vara förenliga med artikel 129.1 i tillsynsförordningen och kraven på godtagbara säkerställda tillgångar enligt artikel 6.1 a i direktivet. Säkerheterna måste även uppfylla krav vad avser värdering enligt bl.a. artikel 208.3 i tillsynsförordningen (se 7 §). 2 § I säkerhetsmassan får det även ingå fordringar mot kreditinstitut och utländska kreditinstitut inom EES (fordringar mot kreditinstitut). 1. fordringar som grundas på derivatavtal och som uppfyller kraven för kredit- kvalitetssteg 1 eller 2 enligt artikel 129.1 c i tillsynsförordningen, 2. fordringar som grundas på derivatavtal och som endast uppfyller kraven för kreditkvalitetssteg 3 enligt artikel 129.1 c i tillsynsförordningen, om Finans- inspektionen godkänner det i enlighet med artikel 129.1a c andra meningen i samma förordning, 3.andra fordringar som uppfyller kraven för kreditkvalitetssteg 1 eller 2 enligt artikel 129.1 c i tillsynsförordningen och som är tillgångar på nivå 1 eller 2A enligt artikel 3 i likviditetstäckningsförordningen, och 4.övriga fordringar som får användas för att uppfylla kravet på likviditets- buffert enligt 9 a §. Fordringar mot kreditinstitut får inte överstiga de andelar som anges i artikel 129.1a i tillsynsförordningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillåtna tillgångar i säkerhets- massan. Ändringarna genomför delvis artikel 6.1 a i direktivet. Över- vägandena finns i avsnitt 6.1.4. Ändringarna i paragrafen innebär att bestämmelserna om s.k. fyllnads- säkerheter i säkerhetsmassan tas bort och ersätts med bestämmelser om tillåtna fordringar mot kreditinstitut. I 9 a § finns bestämmelser om tillåtna tillgångar i den särskilda likviditetsbufferten för den säkerställda obligationen. Enligt första stycket får fordringar mot kreditinstitut ingå i säkerhets- massan. Med fordringar avses samma sak som exponeringar enligt till- synsförordningen. I andra stycket anges vilka fordringar mot kreditinstitut som enligt huvudregeln får ingå i säkerhetsmassan. Punkterna 1 och 2 gäller fordringar enligt derivatavtal. Enligt punkt 2 får med tillämpning av artikel 129.1a c andra meningen i tillsynsförordningen även tillåta fordringar mot kreditinstitut på grund av derivatavtal, som endast uppfyller kraven för kredit- kvalitetssteg 3. Förutsättningarna enligt den artikeln är att betydande potentiella koncentrationsproblem i de berörda medlemsstaterna till följd av tillämpningen av de krav för kreditkvalitetssteg 1 och 2 som avses i artikel 129.1 a i tillsynsförordningen kan dokumenteras och att ett beslut Prop. 2021/22:76 om att tillåta sådana fordringar föregås av samråd med . gäller andra fordringar än fordringar enligt derivatavtal. Punkten 4 gäller övriga fordringar som får användas för att uppfylla kravet på en likviditetsbuffert i säkerhetsmassan, t.ex. fordringar i form av viss kort- fristig inlåning som endast uppfyller kraven för kreditkvalitetssteg 3 enligt artikel 129.1 c i tillsynsförordningen. Enligt tredje stycket får fordringar mot kreditinstitut inte överstiga de procentandelar av det nominella beloppet för det utgivande kredit- institutets utestående säkerställda obligationer som anges i artikel 129.1a i tillsynsförordningen. 3 § När en hypotekskredit lämnas får krediten ingå i säkerhetsmassan till den del krediten i förhållande till säkerheten ligger inom de belåningsgrader som följer av artikel 129.1 d och f i tillsynsförordningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillåtna tillgångar i säkerhets- massan. Paragrafen genomför delvis artikel 6.1 a i direktivet. Övervägan- dena finns i avsnitt 6.1.5. Ändringen innebär att bestämmelserna om tillåtna belåningsgrader för hypotekskrediter i säkerhetsmassan anpassas till bestämmelserna om tillåtna belåningsgrader i tillsynsförordningen. Det innebär bl.a. att belåningsgraden för bostadskrediter höjs från och att den nuvarande och särskilda belåningsgraden för fast egendom som är avsedd för jordbruksändamål tas bort, se kommentaren till 1 §. 4 § I samband med att ett emittentinstitut lämnar hypotekskrediter ska säkerhetens marknadsvärde fastställas genom en individuell värdering. En värdering får dock grundas på generella prisnivåer om den avser 1.fast egendom som utgör bostadsfastighet i en- eller tvåfamiljshus, 2.tomträtt som har upplåtits för bostadsändamål avseende en- eller tvåfamiljs- hus, eller 3.bostadsrätt som har upplåtits för bostadsändamål. Med marknadsvärde avses det pris som skulle uppnås vid en marknadsmässig försäljning där skälig tid ges för förhandlingar. Marknadsvärdet ska bedömas utan hänsyn till spekulativa och tillfälliga förhållanden. Paragrafen innehåller bestämmelser om värderingsprinciper. Paragrafen genomför artikel 6.5 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.1.6. Paragrafen reglerar individuell eller generell värdering av säkerheter till hypotekskrediter i säkerhetsmassan. Den generella värderingen gäller vissa av de bostadsformer som omfattas av den nya definitionen av bostadsfastighet i 1 kap. 2 §. Ändringarna i första stycket är en följd av att uttrycket marknadsvärde inte längre används i 3 §. I andra stycket görs en språklig ändring. 6 § Hypotekskrediter får vara säkerställda endast med säkerheter i egendom belägen inom EES. Paragrafen innehåller bestämmelser om geografisk begränsning. Ändringen i paragrafen är en följd av att det införs en ny definition av EES i 1 kap. 2 §. 2021/22:76 7 § Ett emittentinstitut ska kontrollera marknadsvärdet för egendom som utgör säkerhet för hypotekskrediter i enlighet med artikel 129.3 i tillsynsförordningen. Om marknadsvärdet av egendom som utgör säkerhet för en hypotekskredit minskat avsevärt, får i säkerhetsmassan endast inräknas den del av krediten som efter värdeminskningen ligger inom den belåningsgrad som gäller enligt 3 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillåtna tillgångar i säkerhets- massan. Paragrafen genomför delvis artikel 6.1 a i direktivet. Över- vägandena finns i avsnitt 6.1.6. Ändringarna i första stycket innebär att kravet på att med viss regel- bundenhet kontrollera marknadsvärdet för egendom som utgör säkerhet för hypotekskrediter anpassas till motsvarande bestämmelser i tillsyns- förordningen. Ändringarna i andra stycket är en följd av att 3 § får en ny lydelse. Övriga ändringar är redaktionella. 8 § Det nominella värdet av säkerhetsmassan ska överstiga det sammanlagda nominella värdet av de fordringar som kan göras gällande mot emittentinstitutet på grund av säkerställda obligationer med . Värdet av säkerhetsmassan ska även täcka kostnader för förvaltning och avveckling av säkerställda obligationer under konkurs. Dessa kostnader får bestämmas till ett schablonbelopp. Paragrafen innehåller bestämmelser om matchning. Paragrafen genomför delvis artikel 15 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.1. Andra stycket, som är nytt, anger att värdet av säkerhetsmassan också ska täcka kostnader för förvaltning och avveckling av säkerställda obligationer under konkurs. I 14 kap. konkurslagen (1987:672) finns bestämmelser om konkurskostnader. Det anges även att kostnaderna för förvaltning och avveckling av säkerställda obligationer under konkurs får bestämmas till ett schablon- belopp. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur schablonbeloppet ska bestämmas (6 kap. 3 §). 9 § tillgångar i säkerhetsmassan ska ges sådana villkor beträffande valuta, ränta och räntebindningsperiod att en god balans upprätthålls med motsvarande villkor för de säkerställda obligationerna. Derivatavtal får användas i detta syfte. ska anses ha uppnått en sådan balans som avses i första stycket om nuvärdet av tillgångarna i säkerhetsmassan, med avdrag för kostnader som anges i 8 § andra stycket, överstiger nuvärdet av skulderna avseende säkerställda obligationer med . Vid beräkningen ska även nuvärdet av derivatavtal beaktas. ska se till att betalningsflödena avseende tillgångarna i säkerhets- massan, derivatavtal och säkerställda obligationer är sådana att institutet kan fullgöra sina betalningsförpliktelser gentemot innehavare av säkerställda obligationer och motparter i derivatavtal.