prop · H90341 · 2021-11-02 00:00:00 — I syfte att effektivisera kontantcirkulationen får utge ersätt- ning eller ge räntefri kredit till företag som avskilt och lagrat sedlar och mynt enligt anvisningar (5 kap. 3 § tredje stycket lag). Möjligheten att kunna betala räntekostnadsersättning eller ge räntefri kredit är en viktig förutsättning för att möjliggöra för någon annan aktör än att driva depåverksamhet. Det beror på att det är förknippat med en finansieringskostnad att lagerhålla kontanter. bör därför även fortsättningsvis kunna betala räntekostnadsersättning eller ge räntefri kredit till företag som avskilt och lagrat kontanter. Till skillnad från den nuvarande regleringen, där ersättning enbart kan lämnas i syfte att effektivisera kontantcirkulationen, bör det inte anges något specifikt syfte för att ska kunna betala räntekostnadsersättning eller bör få meddela föreskrifter om räntekostnads- Prop. 2021/22:41 ersättning eller räntefri kredit. Till skillnad från och anser regeringen att det bör vara upp till att besluta om, hur och till vem ersättning ska lämnas. Genom förslaget införs en skyldighet för att driva depåer. Till skillnad från och Säkerhetsföretagen anser rege- ringen därför att det – vid sidan av den offentliga depåverksamheten – saknas anledning att finansiera privat depåverksamhet på annat sätt än genom räntekostnadsersättning eller räntefritt lån. Regeringens förslag: ska följa, analysera och vid behov samordna hanteringen av kontanter i . Ett företag som bedriver verksamhet som påverkar tillgången till kontanter i ska underrätta om företaget avser att upphöra med denna verksamhet. ska få meddela föreskrifter om underrättelseskyldig- heten. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. I fråga om övervakning anser i att det är viktigt med kontinuerlig dialog för att möta eventuella gränsdragnings- problem mellan ansvar och länsstyrelsernas uppdrag kring grundläggande betaltjänster. I fråga om avveckling av verksamhet anser i Västra Göta- lands län att ett företag som har underrättat om att verksam- heten ska upphöra bör följa en upprättad avvecklingsplan. anser att det behövs en gräns för hur långt i förväg ett företag ska behöva underrätta om att verksamheten ska upp- höra. Skälen för regeringens förslag ska ansvara för övervakning av hanteringen av kontanter bör ha ett ansvar för att övervaka hanteringen av kontanter. Detta ansvar bör bestå dels i att följa och analysera kontanthanteringen, dels att ha en samordnande roll om det finns ett behov av det. I avsnitt 18.1 föreslås att uppföljning och analys av kontanthanteringen ska rapporteras till . För att kunna fullgöra sin uppgift behöver information från olika aktörer. Det föreslås att ska kunna inhämta information från företag i fråga om verksamhet med kontanthantering (se avsnitt 19.1). Ett annat sätt för att inhämta information är genom den samverkan som sker i , vilket är ett forum som bedriver tillsammans med övriga berörda 2021/22:41 myndigheter i kontantkedjan på frivillig basis. Som utredningen konstaterat bör det inte införas något lagstadgat krav att driva ett sådant råd, utan bör ha flexibilitet att välja andra former av samverkan om det framstår som lämpligare. Genom samverkan kan bidra till informations- och erfarenhetsutbyten mellan myndigheter, men också mellan andra centrala aktörer på kontanthanteringsområdet. Samverkan ökar också möjlighet att på ett tidigt stadium uppmärksamma problem eller svagheter som kan finnas på kontanthanteringsområdet. övervakning av kontanthanteringen kan innebära gräns- dragningar i förhållande till andra myndigheter, t.ex. Post- och telestyrel- sens och länsstyrelsernas ansvar för grundläggande betaltjänster. I likhet med i anser regeringen därför att det är viktigt att myndigheterna samverkar med varandra (se avsnitt 7.4.2). Underrättelse om avveckling av verksamhet Ett företag som bedriver verksamhet som påverkar tillgången till kontanter i bör underrätta om företaget avser att upphöra med denna verksamhet. bör få meddela föreskrifter om underrättel- seskyldigheten. i anser att ett företag som har under- rättat om att verksamheten ska upphöra bör följa en upprättad avvecklingsplan. efterlyser en gräns för hur långt i förväg ett företag ska behöva underrätta om att verksamheten ska upphöra. bör underrättas efter att företaget beslutat sig för att upphöra med verksamheten. Underrättelsen bör ske i sådan tid att har möjlighet att agera utifrån de förändrade förutsättningar som avvecklingen av verksamheten innebär för tillgången till kontanter i . Regeringens förslag: ska, efter medgivande, få ge ut digitala betalningsmedel. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. ECB och direktion anför att kravet på att med- givande kan strida mot om elektroniska pengar och direk- tionen anser också att det kan strida mot instruktionsförbudet. Direktionen framför också att processen för godkännande bör tydliggöras. Skälen för regeringens förslag: Ett digitalt betalningsmedel ska mot- svara en valuta. Om skulle ge ut ett nytt digitalt betalnings- medel, t.ex. en e-krona, till allmänheten skulle det medföra en stor föränd- ring av betalningsmarknaden. Till skillnad från ECB och direktion anser regeringen därför att medgivande bör krävas innan ett nytt digitalt betalningsmedel ges ut. ECB och direktion anför att kravet på att god- Prop. 2021/22:41 kännande kan strida mot unionsrätten. om utgivning av elektroniska pengar finns i Europa- parlamentets och rådets direktiv /110/EG av om rätten att starta och driva affärsverksamhet i pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet, om ändring av direktiven /60/EG och 2006/48/EG och om upphävande av direktiv /46/EG. Det har i svensk rätt genomförts genom lagen (2011:755) om elektroniska pengar. Enligt den lagen krävs det tillstånd från att driva verksamhet i form av utgivning av elektroniska pengar. omfattas inte av lagen om elektroniska pengar. Den omständigheten att inte omfattas av om elektroniska pengar utgör emellertid inte hinder mot att det ställs krav på medgivande för utgivning av digitala betalningsmedel, inbegripet elektroniska pengar. Det unionsrättsliga instruktionsförbudet finns i EUF-fördraget (arti- kel 130). Instruktionsförbudet tar sikte på att skydda en centralbank mot styrning av bankens operativa beslut (se avsnitt 8.1.4). Frågan om Riks- banken ska få ge ut digitala betalningsmedel, utöver kontanter och bered- skapspengar, kan knappast anses vara ett sådant operativt beslut. Den föreslagna ordningen bedöms sammanfattningsvis inte komma i konflikt med unionsrätten. direktion vill att processen för godkännande tydliggörs. Regeringen konstaterar att bestämmelser om framställning till finns i riksdagsordningen (9 kap. 17 § och tilläggsbestämmelse 9.17.4). Det kan i det avseendet framhållas att regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att analysera för- och nackdelar med digitala central- bankspengar, särskilt effekterna för allmänheten, penningpolitiken, den finansiella stabiliteten, kreditinstitutens verksamhet och konkurrensen på betalningsmarknaden, samhällets beredskap vid kriser och krig samt arbetet med att motverka penningtvätt och finansiering av terrorism. Utredaren ska också ta ställning till behovet av att ger ut digitala centralbankspengar, s.k. e-kronor, särskilt med beaktande av den internationella utvecklingen av digitala centralbankspengar, och om dessa ska vara lagliga betalningsmedel. Utredaren ska därutöver ta ställning till om författningsförslag eller andra åtgärder är nödvändiga och i före- kommande fall föreslå sådana (direktiv 2020:133). Uppdraget har sin grund i ett tillkännagivande från (bet. 2018/19:FiU44). Regeringens förslag: Vid höjd beredskap ska få ge ut beredskapspengar. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. 2021/22:41 i , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och anser att beredskapspengar bör få ges ut även under fredstida krissituationer. Skälen för regeringens förslag: Vid höjd beredskap, t.ex. krig, kan det finnas behov av andra betalningsmedel än under normala förhållanden. Det bör därför finnas en möjlighet för att ge ut beredskaps- pengar vid höjd beredskap. Till skillnad från i , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att utvidga förslaget till fredstida krissituationer, t.ex. ett långvarigt elavbrott. Regeringens förslag: Kontanter och beredskapspengar ska vara lagliga Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att innebörden av begreppet lagliga betalningsmedel ska klargöras i lag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Flera remissinstanser – ECB, vid universi- tet, , , i , i , i län, i , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, direktion, , och Säkerhetsföretagen – väcker olika frågor som har koppling till förslaget om att klargöra innebörden av lagligt betalningsmedel, varvid vissa av dessa remissinstanser är kritiska till att innebörden av lagligt betalnings- medel ska vara olika för kontanter och beredskapspengar. Skälen för regeringens förslag: Sedlar och mynt som ges ut av Riks- banken är lagliga betalningsmedel (5 kap. 1 § andra stycket lag). Innebörden av lagligt betalningsmedel är att var och en är skyldig att ta emot sedlar och mynt som betalning (prop. 1986/87:143 s. 64). Skyldigheten kan dock avtalas bort i civilrättsliga förhållanden eller vissa offentligrättsliga förhållanden av civilrättslig karaktär (HFD 2015:49). kan också göras undantag från skyldigheten i författning (se t.ex. 62 kap. 2 § skatteförfarandelagen [2011:1244]). Kontanter (dvs. sedlar och mynt, se avsnitt 10.2) bör fortsatt vara ett Även beredskapspengar, som ska kunna ges ut vid höjd beredskap, bör vara ett lagligt betalningsmedel. Utredningen föreslår att innebörden av begreppet lagliga betalnings- medel ska klargöras i lag. Flera remissinstanser väcker frågor som har koppling till förslaget. Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att ta ställning till innebörden av att vissa betalningsmedel har ställning som lagliga betal- ningsmedel, om det fortfarande finns behov av att vissa betalningsmedel har ställning som lagliga betalningsmedel och om innebörden av uttrycket lagliga betalningsmedel i så fall bör förändras i förhållande till . uppdraget ligger också att föreslå eventuella författningsförslag eller andra åtgärder (dir. 2020:133). Mot den bakgrunden anser regeringen att det för Prop. 2021/22:41 närvarande inte finns skäl att gå vidare med utredningens förslag om att klargöra innebörden av lagligt betalningsmedel. 11Fredstida krissituationer och höjd beredskap Totalförsvar är verksamhet som behövs för att förbereda för krig. Totalförsvaret består av militär verksamhet (militärt försvar) och civil verksamhet (civilt försvar). , regeringen, statliga myndigheter, kommuner, regioner, näringsliv, frivilligorganisationer samt enskilda individer är alla delar av det samlade totalförsvaret. För att stärka landets försvarsförmåga kan beredskapen höjas. Höjd beredskap är antingen skärpt beredskap eller högsta beredskap. När är i krig råder högsta beredskap. Är i krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen besluta om skärpt eller högsta beredskap. Under högsta beredskap är totalförsvar all samhällsverksamhet som då ska bedrivas (1 kap. 1 och 3 §§ lagen [1992:1403] om totalförsvar och höjd beredskap). Vid planering och genomförandet av verksamhet i fred ska banken beakta de krav som totalförsvaret ställer. Vid beredskapsplane- ringen ska samråda med i frågor om finansiella tjänster och med i frågor som har samband med utrikeshandeln (9 kap. 7 § lag). Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse 1995 då ansvaret för banker och finansiella företag flyttades från till för att beredskapsplane- ringen skulle följa ansvarsprincipen. Principen innebär att den som har ansvar för en verksamhet under normala förhållanden, om inget annat reglerats, också har ansvaret under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap. I övrigt saknas bestämmelser för beredskaps- ansvar. Ansvaret avser därför endast den egna verksamheten och omfattar inte något ansvar för företag verksamma inom ansvarsområde i fred. har därför inte befogenhet att meddela föreskrifter eller möjlighet att begära uppgifter från företag eller ålägga företag att vidta någon åtgärd för att stärka krisberedskapen. och andra berörda myndigheter samarbetar med företag inom finanssektorn på frivillig grund inom ramen för samverkansorganet FSPOS (Finansiella Sektorns Privat-Offentliga Samverkan). FSPOS verkar för att stärka den finansiella infrastrukturen genom att samverka, öva, kartlägga och dela information och på så sätt värna sektorn och sam- hället. Bland FSPOS medlemmar finns banker, försäkringsbolag, fond- kommissionärer (värdepappersbolag), finansiella infrastrukturbolag, Riks- gäldskontoret, , och . För statliga myndigheter finns bestämmelser om skyldighet att vidta förberedelser inför och under fredstida krissituationer och höjd beredskap bl.a. i förordningen (2015:1052) om krisberedskap och bevakningsansva- riga myndigheters åtgärder vid höjd beredskap (krisberedskapsförordning- en) och förordningen (2015:1053) om totalförsvar och höjd beredskap. Av dessa förordningar följer att myndigheterna ska planera för och vidta åtgärder för att ha en god förmåga att hantera sina uppgifter under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap. Myndigheterna ska analysera om det finns sårbarheter eller hot och risker inom myndighetens ansvars- område som synnerligen allvarligt kan försämra förmågan till verksamhet inom området. Myndigheten ska även se till att dess anställda får den utbildning och övning som behövs för att de ska kunna lösa sina uppgifter i samband med krissituationer. Vid en krissituation ska myndigheter sam- verka och stödja varandra och vidta de åtgärder som behövs för att hantera konsekvenserna av denna (1, 5, 8 och 9 §§ krisberedskapsförordningen). Av förordningen om totalförsvar och höjd beredskap följer vidare att varje myndighet i sin verksamhet ska beakta totalförsvarets krav. Myndigheter ska även planera för att under höjd beredskap kunna fortsätta sin verksamhet så långt det är möjligt med hänsyn till tillgången på personal och förhållandena i övrigt. Myndigheternas planering för total- försvaret ska ske i samverkan med de statliga myndigheter, kommuner, regioner, sammanslutningar och näringsidkare som är berörda (4 § förord- ningen om totalförsvar och höjd beredskap). Ett antal utpekade myndigheter, bevakningsansvariga myndigheter, har ett särskilt ansvar för krisberedskapen och ska vidta ytterligare förbere- delser inför och vid höjd beredskap än andra myndigheter. De bevaknings- ansvariga myndigheterna ska bl.a. samverka med andra myndigheter, kommuner och näringsidkare och vissa av dem ska vid en kris kunna upprätta en ledningsfunktion. Därutöver ska dessa myndigheter bl.a. pla- nera för att kunna anpassa verksamheten inför en förändrad säkerhets- politisk situation samt ta ut, utbilda och öva personal för myndighetens verksamhet vid höjd beredskap (10 och 16 §§ krisberedskapsförord- ningen). För att främja en helhetssyn i planeringen för krisberedskap och höjd beredskap ska de bevakningsansvariga myndigheternas planering bedrivas inom samverkansområden. Syftet med arbetet i samverkans- områdena är att myndigheternas planering ska samordnas. Inom samver- kansområdet Ekonomisk Säkerhet har bl.a. , Myndig- heten för samhällsskydd och beredskap och ett sådant ansvar. har fokus i arbetet på finansmarknadsområdet i och internationellt främst varit finansiell stabilitet och olika former av åtgärder för att motverka störningar i det finansiella systemet under finans- kriser. Frågan om ansvar för fredstida krissituationer och höjd beredskap behandlas i Försvarsberedningens rapport – Inriktningen av totalförsvaret och utformningen av det civila försvaret 2021–2025 (Ds 2017:66 s. 181–188). genomgripande förändringar har skett i finansiella system sedan avregleringen , vilket har gjort att det saknas rele- vanta strukturer att falla tillbaka på i totalförsvarsplaneringen. Försvars- beredningen pekar ut kontanter som betalningsmedel och reservrutiner för att hantera betalningar i betalningsavvecklingssystem () som två grundläggande faktorer som bidrar till det finansiella systemets funktionalitet. För att upprätthålla grundläggande ekonomiska trans- aktionsmöjligheter måste befolkningen även ha tillgång till alternativa betalningsmedel eller någon form av statliga krediter. Det finansiella systemet, inklusive många av leden i kontanthanteringskedjan, är beroende av att både elförsörjning och elektroniska kommunikationer fungerar. Det bör därför finnas både en totalförsvarsplanering och övade förberedelser och reservförfaranden för att säkerställa det finansiella systemets grundläggande funktionalitet också när el och elektroniska kommunikationer slagits ut. Försvarsberedningen anger därför att den fredstida utvecklingen av kris- beredskapen i finanssektorn bör kompletteras med en totalförsvarsplane- ring och förberedelser för att hantera höjd beredskap. En sådan planering bör, enligt Försvarsberedningen, innefatta relevanta krigsplaceringar, t.ex. av kreditinstitutens och värdetransportföretagens personal, tydligare krav och beredskapsföreskrifter för företag i det finansiella systemet och ut- vecklade planer för att hantera förväntade problem med elförsörjning och elektroniska kommunikationer under krigsfara och krig, t.ex. avseende kontanthantering. Försvarsberedningen föreslår vidare att ska utses till sektorsansvarig myndighet för betalningsväsendet med ett tydligt mandat att leda planeringen och förbereda sektorn inför höjd beredskap. Vidare måste, enligt Försvarsberedningens uppfattning, delar av lagstift- ningen som rör betalningsväsendet ses över. Regeringens proposition Totalförsvaret 2021–2025 I propositionen Totalförsvaret 2021–2025 (prop. 2020/21:30) bedömer regeringen att det –2025 är särskilt viktigt att arbetet med att stärka motståndskraften i de viktigaste samhällsfunktionerna vidareutvecklas och fördjupas, bl.a. vad gäller finansiell beredskap. Reger- ingen delar Försvarsberedningens bedömning att utvecklingen av den fredstida krisberedskapen i finanssektorn bör kompletteras med fortsatt totalförsvarsplanering och förberedelser för att hantera höjd beredskap och då ytterst krig. Regeringen delar vidare bedömningen att det måste finnas förutsättningar att upprätthålla grundläggande ekonomiska transaktions- möjligheter genom tillgång till kontanter, alternativa betalningsmedel eller någon form av statliga krediter. Det måste finnas en totalförsvarsplanering, övade förberedelser och reservförfaranden som syftar till att upprätthålla det finansiella systemets grundläggande funktionalitet även vid allvarliga störningar. För att uppnå detta bör de berörda statliga myndigheterna fort- sätta arbetet med att stärka beredskapen så att de kan fullgöra sina upp- gifter. I detta ligger att det måste finnas relevanta beredskapsföreskrifter och planer för personalförsörjning i krissituationer och att finanssektorns internationella beroenden beaktas. Regeringen anser att det finns skäl att överväga om lagstiftning som rör betalningsväsendet bör uppdateras. har tillkännagett för regeringen att den ska tillsätta en 2021/22:41 utredning av digitaliseringens och den minskade kontantanvändningens konsekvenser för betalningsmarknaden och statens och den privata sektorns roller på denna marknad (bet. 2018/19:FiU44 punkt 1, rskr. 2018/19:293). Regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att se över statens roll på betalningsmarknaden (dir. 2020:133). Uppdraget ska redovisas . Regeringen konstaterar att berörda statliga myndigheters uppgifter inom det civila försvaret har stor betydelse för andra aktörer, såväl myndigheter som företag och individer. Vissa personalförstärkningar kan behövas hos de berörda myndigheterna för att säkerställa förmåga att fortsätta totalförsvarsplaneringen och utveckla arbetet och stärka förmågan ytterligare. Det finns också behov av investeringar i bl.a. it-infrastruktur och lokaler som ytterligare bidrar till att stärka förmågan. Regeringens förslag: ska ha en god förmåga att upprätt- hålla sin verksamhet under fredstida krissituationer och vid höjd bered- skap, inbegripet att allmänheten ska kunna göra betalningar under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningen föreslår dock att allmänheten ska kunna göra nödvändiga betalningar även under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap. Utredningens förslag har dessutom en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. och anser att det inte ska ställas något nödvändighetskrav i fråga om allmänhetens betalningar, eftersom det inte går att värdera olika betalningar eller att prioritera vissa betalningar framför andra. Försvarsmakten, i , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, och Säkerhetspolisen anser att det är oklart hur ansvar förhåller sig till det bered- skapsansvar som myndigheter under regeringen har, inbegripet Finans- Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och Svenska framhåller i det avseendet att ett delat beredskapsansvar mellan och kan leda till ökade kostnader för de företag som omfattas av det delade beredskapsansvaret. heten för samhällsskydd och beredskap anser att ska lämna de uppgifter som Myndigheten för samhällsskydd och beredskap behöver. Försvarsmakten och anser att åtgärder för att stärka beredskapen i finanssektorn behöver vidtas . Skälen för regeringens förslag: I egenskap av centralbank har Riks- banken en avgörande roll för det finansiella systemet. fortsätta med sin verksamhet även under fredstida krissituationer och vid höjd beredskap har stor betydelse för motståndskraft. Den finansiella sektorn hanterar ett stort antal betalnings- transaktioner som i många fall är beroende av varandra i form av att de sker i sekvens eller simultant. () har en central roll i den finansiella infrastrukturen, eftersom flera Prop. 2021/22:41 andra system och dess operatörer är sammanlänkade med systemet såsom VPC-systemet, Bankgirosystemet och systemet Betalningar i realtid Dessa system är beroende av att avveckling av betalningar slutligt kan göras i centralbankspengar, vilket sker i RIX-systemet. Även tillgång till kontanter har en central roll för att allmänheten ska kunna göra betal- ningar, inte minst vid höjd beredskap eftersom efterfrågan på kontanter i så fall kan förväntas öka kraftigt. Störningar i systemen som möjliggör elektroniska betalningar eller betalningar med kontanter får stora konse- kvenser för bl.a. allmänhetens möjlighet att göra betalningar. Den finan- siella infrastrukturen för att kunna genomföra betalningar måste därför fungera även under stark påfrestning. Mot bakgrund av uppgift att tillhandahålla betalningsav- vecklingssystem och dess övriga uppgifter bör vara ansvarig för att allmänheten ska kunna göra betalningar under fredstida kris- situationer och vid höjd beredskap. Det ansvaret går inte längre än Riks- bankens ansvarsområde under normala förhållanden.