prop · H80382 · 2021-01-26 00:00:00 — Det är inte lämpligt att, som Advokatfirma och Partners efterfrågar, nu särskilt ange om en viss försäkring kan anses som en tjänstepensionsförsäkring. I stället får det klarläggas i rättstillämpningen huruvida en frivilligt tecknad gruppförsäkring eller en sjukvårdsförsäkring i det enskilda fallet kan anses som en tjänstepensionsförsäkring. Skatterättslig definition av tjänstepensionsförsäkring, särskilt för egenföretagare Detta lagstiftningsärende berör i första hand den näringsrättsliga definitionen av tjänstepensionsförsäkring, dvs. vilka försäkringar som enligt lagen om tjänstepensionsföretag kan utgöra tjänstepensionsförsäkringar. Som berörts i tidigare lagstiftningsärenden, och som och också lyfter fram, finns det även en skatterättslig definition av tjänstepensionsförsäkring. Den skatterättsliga definitionen omfattar inte alla de försäkringar som kan utgöra tjänstepensionsförsäkring enligt lagen om tjänstepensionsföretag (se prop. 2004/05:165 s. 123, jfr även prop. 2018/19:158 s. 197–199). De ändringar som föreslås i lagen om tjänstepensionsföretag för försäkringar som egenföretagare tecknar för egen räkning påverkar inte den skatterättsliga definitionen av tjänstepensionsförsäkring. I inkomstskattelagen (1999:1229), förkortad IL, anges att det med tjänstepensionsförsäkring avses en pensionsförsäkring som har samband med tjänst och som den försäkrades arbetsgivare åtagit sig att betala samtliga för (58 kap. 7 §). Vid försäkringar som egenföretagare tecknar för egen räkning finns det inte någon arbetsgivare som har åtagit sig att betala samtliga för försäkringen. En försäkring som en 2020/21:82 egenföretagare tecknar för egen räkning kommer därmed inte att behandlas som en tjänstepensionsförsäkring enligt inkomstskattelagen. Hur en försäkring hanteras beror på vilken typ av näringsverksamhet som egenföretagaren bedriver. Om det rör sig om enskild näringsverksamhet torde försäkringen, som anger, utgöra en privat pensionsförsäkring. För delägare i handelsbolag torde en motsvarande försäkring kunna utgöra antingen en kapitalförsäkring eller en privat pensionsförsäkring (se ställningstagande , dnr 130 186604-05/111). Som och anför kan de skilda definitionerna i och för sig ge upphov till att privata pensionsförsäkringar för enskilda näringsidkare och för handelsbolagsdelägare skattemässigt felaktigt klassificeras som tjänstepensionsförsäkringar. Det ankommer dock på försäkringsföretag och tjänstepensionsföretag att ha en korrekt skattemässig hantering av de försäkringar som de tillhandahåller. Som en del av detta ska företaget lämna kontrolluppgift om betalda för privata pensionsförsäkringar, men inte för tjänstepensionsförsäkringar (se 22 kap. 8 § skatteförfarandelagen [2011:1244]). Tjänstepension som tryggas av utländska tjänstepensionsinstitut Tjänstepension kan tryggas av såväl svenska som utländska tjänstepensionsinstitut. I lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , förkortad LUFT, anges att det med tjänstepension i lagen förstås sådana avtal som ett utländskt tjänstepensionsinstitut ingår med arbetsgivare och som syftar till att trygga förmåner som har samband med yrkesutövning och som betalas ut i form av engångsbelopp eller periodiska utbetalningar och beror av att en eller flera personer uppnår eller förväntas uppnå en viss ålder eller kompletterar sådana förmåner och tillhandahålls sekundärt i form av utbetalningar vid dödsfall, invaliditet eller upphörande av anställning eller i form av bidrag eller tjänster vid sjukdom, medellöshet eller dödsfall. Detta gäller dock inte sådana avtal om tjänstepension som tecknas för egen räkning av egenföretagare (1 kap. 6 § fjärde och femte styckena). Ovan föreslås att tjänstepensionsföretag, dvs. , ska få tillhandahålla egenföretagare försäkringar för egen räkning. För att undvika en negativ särbehandling av utländska tjänstepensionsinstitut bör även sådana institut ges möjlighet att meddela tjänstepension för egenföretagare. Definitionen av tjänstepension i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i bör därför ändras så att den även omfattar avtal om tjänstepension som tecknas för egen räkning av egenföretagare. Samma krav bör gälla för avtal som egenföretagare tecknar för egen räkning som för de avtal som en arbetsgivare ingår med ett utländskt tjänstepensionsinstitut. Det ska således även för avtal som tecknas för egen räkning av en egenföretagare vara fråga om avtal som syftar till att trygga förmåner som har samband med yrkesutövning och som betalas ut i form av engångsbelopp eller periodiska utbetalningar och beror av att en eller flera personer uppnår eller förväntas uppnå en viss ålder (1 kap. 6 § fjärde stycket 1 LUFT). Det kan också röra sig om förmåner som kompletterar sådana förmåner och tillhandahålls sekundärt i form av utbetalningar vid dödsfall, invaliditet eller upphörande av anställning eller i form av bidrag Prop. 2020/21:82 eller tjänster vid sjukdom, medellöshet eller dödsfall (1 kap. 6 § fjärde stycket 2 LUFT). Den ändrade definitionen i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i innebär dock inte att utländska tjänstepensionsinstitut alltid får ingå avtal om tjänstepension med egenföretagare i . Bestämmelserna i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i bygger på att den huvudsakliga tillsynen av utländska tjänstepensionsinstitut ska ske i institutets hemland. Det är därför den behöriga myndigheten i det utländska tjänstepensionsinstitutets hemland som har ansvaret för den finansiella tillsynen över ett visst instituts verksamhet. Detta gäller även ett instituts verksamhet i ett annat land (3 kap. 1 § första stycket LUFT). Vid denna tillsyn gäller hemlandets lag. Således är det lagstiftningen i hemlandet, dvs. det land där det utländska tjänstepensionsinstitutet är auktoriserat eller registrerat, som ytterst avgör om ett utländskt tjänstepensionsinstitut får ingå avtal om tjänstepension med egenföretagare i . Endast de utländska tjänstepensionsinstitut som enligt sitt hemlands lagstiftning får ingå avtal om tjänstepension med egenföretagare för egenföretagarnas egen räkning har möjlighet att också ingå sådana avtal i . Den ändrade definitionen av tjänstepension innebär därmed endast att svensk rätt inte hindrar utländska tjänstepensionsinstitut från att ingå denna särskilda typ av avtal om tjänstepension i . framför att frågan om skattemässig neutralitet bör ses över. En sådan översyn faller dock utanför ramen för detta lagstiftningsärende. 6.2Försäkringar som tecknas för förtroendevalda och vissa andra kategorier av personer Regeringens förslag: Med tjänstepensionsförsäkring enligt lagen om tjänstepensionsföretag ska också avses försäkringar som tecknas –av staten för en riksdagsledamot, –av staten för en nämndeman i domstol, –av en kommun eller en region för en förtroendevald, –för en förtroendevald som har utsetts att företräda en arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation eller har utsetts till ledamot av ett beslutande organ inom en sådan organisation, eller –för en person med ett uppdrag som är jämförbart med dessa. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Promemorians förslag omfattar dock bara försäkringar som tecknas för förtroendevalda i kommuner och regioner. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. LO, Svensk Försäkring, och anser att även försäkringar för andra förtroendevalda bör omfattas, exempelvis försäkringar för riksdagsledamöter, nämndemän och fackligt förtroendevalda. och Kommuner och Regioner, med vilka flera kommuner och 2020/21:82 regioner instämmer, framför att den skatterättsliga definitionen av tjänstepensionsförsäkring bör ses över. Skälen för regeringens förslag Under arbetet med promemorian har fråga uppkommit hur de försäkringar som kommun och region tecknar för förtroendevalda hanteras enligt lagen om tjänstepensionsföretag. Det kan röra sig om försäkringar avseende ålders- och efterlevandepension som tecknas för s.k. fritidspolitiker, dvs. de som inom kommun eller region fullgör ett förtroendeuppdrag som inte är på heltid eller betydande del av heltid (se 4 kap. 12 § jämförd med 17 § kommunallagen [2017:725] och prop. 2016/17:171 s. 316 f.). Det kan också röra sig om grupplivförsäkringar och trygghetsförsäkringar för arbetsskada som tecknas för samtliga förtroendevalda i kommun och region. Ofta överensstämmer dessa försäkringar sett till de enskilda villkoren med de försäkringar som kommun och region tecknar för anställda. Det som särskiljer försäkringar för förtroendevalda är att det inte finns något anställningsförhållande (se bl.a. betänkandena Demokrati på arbetsplatsen, SOU 1975:1 s. 736, och Större ekonomisk trygghet för förtroendevalda – Rätt till ersättning vid arbetslöshet, SOU 2011:54 s. 40). Som flera remissinstanser för fram tecknas försäkringar även för andra förtroendevalda och personer med vissa andra uppdrag. I allt väsentligt överensstämmer också dessa försäkringar med försäkringar som tecknas för anställda. Exempelvis gäller för riksdagsledamöter att riksdagsförvaltningen ska se till att en ledamot är grupplivförsäkrad och arbetsskadeförsäkrad (14 kap. 1 § lagen [2016:1108] om ersättning till ledamöter). Också nämndemän i domstol och förtroendevalda som utsetts att företräda arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation eller utsetts till ledamot av beslutande organ inom en sådan organisation omfattas som huvudregel av en arbetsskadeförsäkring. De försäkringar som tecknas för de nu behandlade personkategorierna tillhandahållas vanligtvis av försäkringsföretag som också tillhandahåller försäkringar som ryms inom den nu gällande definitionen av tjänstepensionsförsäkring (1 kap. 4 § LTF). I praktiken torde det röra sig om ett fåtal försäkringsföretag som tillhandahåller försäkringar för förtroendevalda och andra personer med liknande uppdrag, där verksamheten till största delen består av försäkringar för arbetstagare. Dessa försäkringar torde även sett till de enskilda villkoren i huvudsak ha samma innehåll som de försäkringar som kan tecknas för anställda. Detta gäller särskilt för trygghetsförsäkringar mot arbetsskada. Ofta rör det sig också om försäkringar som har sin grund i kollektivavtal. Försäkringar som tecknas för förtroendevalda ska kunna anses som tjänstepensionsförsäkringar För tjänstepensionsföretag gäller, som anges i avsnitt 6.1 ovan, ett förbud mot främmande verksamhet. Ett tjänstepensionsföretag får därmed inte driva annan verksamhet än tjänstepensionsverksamhet avseende tjänstepensionsförsäkringar och därmed sammanhängande verksamhet (4 kap. 5 § LTF). Liksom för försäkringar som egenföretagare tecknar för egen räkning, har hanteringen av försäkringar för förtroendevalda betydelse för försäkringsföretags möjlighet att omvandla sig till tjänstepensionsföretag (jfr avsnitt 6.1). Försäkringar för den nu behandlade personkretsen berördes inte vid genomförandet i svensk rätt av andra tjänstepensionsdirektivet. I direktivet finns det inte någon definition av begreppet tjänstepensionsförsäkring. Tjänstepensionsförsäkring är i stället ett nationellt svenskt begrepp. Den yttersta gränsen för begreppet bestäms dock av vad som kan anses som tjänstepension enligt andra tjänstepensionsdirektivet. Enligt direktivet gäller att ett tjänstepensionsinstitut ska förvalta fonderade medel och vara etablerat oberoende av uppdragsgivande företag eller branschorganisation utifrån syftet att tillhandahålla pensionsförmåner i samband med yrkesutövning på grundval av överenskommelser eller ett avtal som slutits mellan vissa parter (artikel 6.1). Med pensionsförmån avses förmåner som betalas ut med anledning av uppnådd pensionsålder eller förväntat uppnående av pensionsålder eller, om de kompletterar dessa förmåner och tillhandahålls sekundärt, i form av utbetalningar vid dödsfall, invaliditet eller upphörande av anställning eller i form av bidrag eller tjänster som tillhandahålls vid sjukdom, medellöshet eller dödsfall. För att den ekonomiska tryggheten ska stärkas får pensionsförmånerna betalas ut som en livslång utbetalning, , i form av ett engångsbelopp eller genom en kombination av dessa alternativ (artikel 6.4). I arbetsrättslig bemärkelse är förtroendevalda och övriga kategorier av personer som diskuteras oftast att anse som arvoderade uppdragstagare (se promemorian Reglering av ekonomiska förmåner för förtroendevalda i , Ds 2017:63 s. 14). Det finns då inte något anställningsförhållande mellan en förtroendevald och exempelvis en kommun eller en region. Vissa likheter finns dock oavsett om det rör sig om en uppdragsgivare och en förtroendevald eller en arbetsgivare och en anställd. I båda fallen rör det sig vanligtvis om ett frivilligt åtagande av en fysisk person att mot ersättning utföra arbete för någon annans räkning. Förtroendeuppdrag jämställs också i vissa sammanhang med förvärvsarbete (se 13 b § lagen [1997:238] om arbetslöshetsförsäkring). Flera av de nu aktuella försäkringarna har till syfte att en person som tillhör en viss kategori ska ges samma skydd hos en uppdragsgivare som en anställd har hos en arbetsgivare. Detta gäller särskilt för kommuner och regioner, som har både förtroendevalda och anställda. För fritidspolitiker är syftet med försäkringarna att förtroendevalda inte ska hamna i en sämre ekonomisk situation på grund av uppdraget (se prop. 2016/17:171 s. 316 f.). De försäkringar som tecknas för förtroendevalda och övriga nu behandlade personkategorier får därmed anses ha ett sådant samband med yrkesutövning att de ryms inom vad som enligt andra tjänstepensionsdirektivet kan utgöra en pensionsförmån. Detta betyder att tjänstepensionsföretag, , enligt andra tjänstepensionsdirektivet har möjlighet att meddela försäkringar för dem. I lagen om tjänstepensionsföretag anges att det med tjänstepensionsförsäkring avses livförsäkring enligt 2 kap. 11 § som har samband med yrkesutövning och där utbetalning av försäkringsbelopp (engångsbelopp eller periodiska utbetalningar) är beroende av att en eller flera personer uppnår eller förväntas uppnå en viss ålder samt försäkringar som meddelas 2020/21:82 som tillägg till sådana försäkringar. Försäkringar för förtroendevalda och de andra kategorier av personer som behandlas torde, i enlighet med vad som anges i närmast föregående stycke, rymmas inom denna definition. Då försäkringar för förtroendevalda, riksdagsledamöter och andra nu aktuella personer inte berördes vid genomförandet av andra tjänstepensionsdirektivet bör det nu förtydligas att det med tjänstepensionsförsäkring enligt lagen om tjänstepensionsföretag avses också försäkringar som tecknas för dem. Detta bör ske genom en ny bestämmelse i lag. Som LO, Svensk Försäkring, och anser bör med förtroendevalda inte bara avses förtroendevalda i kommun och region. Bland annat bör försäkringar som tecknas av staten för riksdagsledamöter, av staten för nämndemän i domstol, för förtroendevalda som utsetts att företräda arbetsgivar- eller arbetstagarorganisation eller utsetts till ledamot av beslutande organ inom en sådan organisation kunna anses som tjänstepensionsförsäkringar. Det finns även personer i andra organisationer som har ett med dessa personer jämförbart uppdrag, t.ex. ledamöter i kyrkofullmäktige eller förtroendevalda i . Också försäkringar som tecknas för sådana personer bör kunna anses som tjänstepensionsförsäkringar enligt lagen om tjänstepensionsföretag. Kommuner och Regioner, med vilka flera kommuner och regioner instämmer, anser att det finns anledning att se över den skatterättsliga definitionen av tjänstepensionsförsäkring, så att förtroendevalda inom kommun och region ges samma möjlighet till kollektivavtalad tjänstepension som anställda inom kommun och region. En sådan översyn faller dock utanför ramen för det nu aktuella lagstiftningsärendet. 7.1Ändamålsenliga regler för tilläggsförsäkringar Regeringens bedömning: Regleringen är i huvudsak ändamålsenlig även för försäkringsklassen tilläggsförsäkringar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Svensk Försäkring och Kommuner och Regioner anser att det bör förtydligas att ett skadeförsäkringsföretag har möjlighet att omvandlas direkt från skadeförsäkringsföretag till tjänstepensionsföretag utan att först behöva ombilda sin skadeförsäkringsrörelse till livförsäkringsrörelse enligt försäkringsrörelselagen. Skälen för regeringens bedömning Det fjärde tillkännagivandet rör försäkringsklassen tilläggsförsäkringar. I tillkännagivandet anges att ytterligare anpassningar behöver göras för att regelverket ska bli ändamålsenligt för den typen av försäkringar. som meddelar tilläggsförsäkringar bör inte i praktiken utestängas från tillträde till den nya regleringen för tjänstepensionsföretag. därför skyndsamt analysera frågan ytterligare för att undvika att sådana effekter uppstår och återkomma till i frågan (bet. punkt 5 och s. 23, rskr. 2019/20:27). Regleringen är i huvudsak ändamålsenlig för tilläggsförsäkringar Tilläggsförsäkring är en försäkringsklass enligt lagen om tjänstepensions- företag (2 kap. 11 § I b). Ett tillstånd att driva verksamhet som tjänste- pensionsföretag kan avse endast denna försäkringsklass eller den och en eller flera av de övriga försäkringsklasserna. försäkringar som meddelas som tillägg till försäkringar som ingår i den försäkringsklass som avser livförsäkringar. flera olika slags försäkringar, bl.a. olika former av olycksfallsförsäkringar och sjukförsäkringar (prop. 2018/19:158 s. 210 f.). skap är att tilläggsförsäkringar i allmänhet inte innehåller den sparande- komponent som ingår i en livförsäkring som tecknas för livsfalls skull, som en pensionsförsäkring är. Det är i stället fråga om en försäkring som ger skydd mot en viss risk, dvs. ersättning om en viss oväntad händelse inträffar såsom sjukdom eller olycksfall. Motsvarande försäkringar kan meddelas av ett skadeförsäkringsföretag som har tillstånd enligt försäkringsrörelselagen. företag kan t.ex. meddela försäkring för sjukdom eller olycksfall enligt tillståndsklasserna 1 och 2 i försäkringsrörelselagen (2 kap. 11 §). skadeförsäkringsföretag vars försäkringar är tjänstepensionsförsäkringar kan om det så önskar ansöka om omvandling så att företaget i stället får tillstånd att meddela tilläggsförsäkringar enligt lagen om tjänstepensions- Som Svensk Försäkring anför finns det inte något hinder mot att ett skadeförsäkringsföretag direkt söker och beviljas tillstånd att driva tjänstepensionsverksamhet som tjänstepensionsföretag, dvs. företaget först, som ett mellansteg, ansöker om tillstånd att driva liv- försäkringsrörelse enligt försäkringsrörelselagen. Eftersom det inte finns något hinder mot att ett tjänstepensionsföretag bara har tillstånd att meddela tilläggsförsäkringar, kan ett tjänstepensions- företag vara specialiserat på just denna verksamhet eller meddela tilläggs- försäkringar som komplement till sitt utbud av livförsäkringar som tecknas för livsfalls skull (pensionsförsäkringar). Den flexibilitet som regleringen ger är tänkt att skapa bättre förutsättningar för företagen att själva avgöra hur de vill organisera och driva sin verksamhet. tagens möjligheter att erbjuda ändamålsenliga och effektiva lösningar (samma prop. s. 211). Det finns vissa betydelsefulla skillnader mellan tilläggsförsäkringar och betydligt än andra tjänstepensionsförsäkringar. allmänhet inte någon sparandekomponent. Det är därför inte lika viktigt 2020/21:82 att skyddsnivån är anpassad för att ge ökade möjligheter att skapa avkastning över tiden, vilket kan förväntas ger högre nivåer på utbetalningarna i en försäkring som innehåller ett sparande. Som redovisas i avsnitt 4.1 är skyddsnivån i det riskkänsliga kapitalkravet särskilt anpassad för just detta syfte (se även samma prop. 319–322). är det betydelsefullt att regleringen för tjänstepensionsföretag är flexibel och att den står öppen för de gängse former av tjänstepensionsförsäkringar som förekommer i kollektivavtal och i övrigt på den svenska arbetsmarknaden. till den svenska tjänstepensionsmarknaden har det inte framkommit skäl att ha en annan skyddsnivå för tilläggsförsäkringar än för andra former av tjänstepensionsförsäkringar. Det skydd som tjänstepensionsregleringen ger får därför anses ändamålsenligt även för tilläggsförsäkringar. Det har gjorts anpassningar i regleringen för att den ska fungera även för tilläggsförsäkringar. En sådan anpassning är att det finns utrymme att beräkna kapitalkrav även för väsentliga försäkringsrisker i tilläggsförsäkringar. I lagen om tjänstepensionsföretag görs en uppräkning av vissa undergrupper som det ska beräknas kapitalkrav för inom kategorin försäkringsrisk (8 kap. 4 §), men uppräkningen är inte uttömmande. Det finns därför utrymme att låta beräkningen av kapitalkravet för försäkringsrisk omfatta även andra risker som kan vara aktuella för tilläggsförsäkringar (samma prop. s. 329). Detta sker genom föreskrifter på lägre nivå än lag. har meddelat sådana föreskrifter genom bestämmelser om kapitalkrav för tilläggsrisk. Detta omfattar i sin tur kapitalkrav för inkomstskydd, ekonomisk förlust och sjukvårdskostnader (7 kap. 37–41 §§ föreskrifter och allmänna råd [FFFS 2019:21] om tjänstepensionsföretag). Som anges i avsnitt 4.1 är det angeläget att kapitalkraven för de risker som ingår i det riskkänsliga kapitalkravet är ändamålsenligt utformade. Det har inom ramen för översynen inte framkommit att kapitalkraven för försäkringsklassen tilläggsförsäkringar skulle vara bristfälligt utformade. Om det genom nytt underlag skulle visa sig att något behöver justeras, finns det anledning att återkomma till frågan. Som nämns i avsnitt 4.1 är detta i första hand en fråga för . Det bör dock ytterst finnas en beredskap hos regeringen att säkerställa att det riskkänsliga kapitalkravet är ändamålsenligt utformat genom att vid behov göra nödvändiga förordningsändringar. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att regleringen får anses ändamålsenlig även för försäkringsklassen tilläggsförsäkring. Det finns dock skäl att göra vissa klargöranden och anpassningar som främst tar sikte på företag som är försäkringsföretag och som överväger att ombilda sig till tjänstepensionsföretag. Det handlar i huvudsak om frågor som har att göra med dessa företags skattemässiga förhållanden och som syftar till att företagen inte i praktiken ska utestängas från regleringen till följd av sådana hänsyn. Förslag i dessa frågor behandlas i de följande avsnitten 7.2 och 7.3. Regeringens förslag: Det ska förtydligas att ett tjänstepensionsföretags säkerhetsreserv får ingå i kapitalbasen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Kommuner och Regioner ser positivt på förslaget och anför att det ger försäkringsföretag en bättre utgångspunkt vid omvandling till tjänstepensionsföretag. anser att förslaget behöver utredas närmare. Inspektionen ifrågasätter om syftet med reglerna om säkerhetsreserven har varit att även verksamhet i livförsäkringsföretag och tjänstepensionsföretag som omfattas av inkomstbeskattning ska innefattas i definitionen av säkerhetsreserv. Enligt inspektionen krävs även en konsekvensanalys för livförsäkringsföretag som har inkomstbeskattad verksamhet. efterfrågar en översyn av hur tilläggsförsäkringar beskattas och därtill en närmare analys av skattemässiga konsekvenser av att även livförsäkringsföretag och tjänstepensionsföretag enligt promemorian ska få göra avsättningar till säkerhetsreserven. Skälen för regeringens förslag