prop · H803129 · 2021-03-23 00:00:00 — (9)De europeiska tillsynsmyndigheterna bör ersätta europe iska banktillsynskommittén, som inrättades genom kom missionens beslut /78/EG (2), kommittén för europeiska myndigheter med tillsyn över försäkringar och tjänstepensioner, som inrättades genom kommissionens beslut /79/EG (3), och europeiska värdepapperstill synskommittén, som inrättades genom kommissionens beslut /77/EG (4), och överta alla dessa kommittéers uppgifter och befogenheter, inbegripet att driva vidare pågående arbete och projekt, i tillämpliga fall. Varje euro peisk tillsynsmyndighets behörighetsområde bör definie ras tydligt. De europeiska tillsynsmyndigheterna bör vara ansvariga inför och rådet. När denna ansvarighet gäller sektorsövergripande frågor som har samordnats genom den gemensamma kommittén, bör de europeiska tillsynsmyndigheterna vara ansvariga, genom den gemensamma kommittén, för sådan samordning. (10)Myndigheten bör agera i syfte att förbättra den inre mark nadens funktion, särskilt genom att säkerställa en hög grad av effektiv och konsekvent reglering och tillsyn, med beak tande av samtliga medlemsstaters specifika intressen och finansinstitutens olika karaktär. Myndigheten bör skydda allmänna intressen såsom det finansiella systemets stabili tet, marknadernas och de finansiella produkternas transpa rens och skydda försäkringstagare, personer som omfattas av pensionssystem och förmånstagare. Myndigheten bör också förebygga tillsynsarbitrage och säkerställa likvärdiga förutsättningar, samt stärka den internationella samord ningen mellan tillsynsmyndigheterna till gagn för ekono min som helhet, inklusive finansinstituten och andra intressenter, konsumenter och arbetstagare. Dess uppgif ter bör även omfatta att främja konvergens i tillsynen och ge råd till unionens institutioner när det gäller reglering och tillsyn av försäkring, återförsäkring och tjänstepensio ner samt tillhörande frågor som rör bolagsstyrning, revi sion och ekonomisk redovisning. Myndigheten bör också ges visst ansvar för befintlig och ny finansiell verksamhet. (1) Se sidan 1 i detta nummer av EUT. (2) EUT L 25, 29.1.2009, s. 23. (3) EUT L 25, 29.1.2009, s. 28. (4) EUT L 25, 29.1.2009, s. 18. L 331/50 Europeiska unionens officiella tidning (11)Myndigheten bör också få utfärda tillfälliga förbud mot eller begränsningar av viss finansiell verksamhet som utgör ett hot mot välfungerande finansmarknader och mot mark nadernas integritet, eller mot stabiliteten i hela eller delar av det finansiella systemet i unionen, i de fall som anges och på de villkor som fastställs i de lagstiftningsakter som avses i denna förordning. Om det i en krissituation krävs att myndigheten inför ett sådant tillfälligt förbud, ska den göra detta i enlighet med och på de villkor som fastställs i denna förordning. I sådana fall där ett tillfälligt förbud eller en tillfällig begränsning av vissa former av finansiell verk samhet får sektorövergripande effekter, bör sektoriell lag stiftning föreskriva att myndigheten vid behov samordnar sin verksamhet med Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten) och Europeiska tillsyns myndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepen sionsmyndigheten), genom den gemensamma kommittén. (12)Myndigheten bör ta vederbörlig hänsyn till den inverkan som dess verksamhet har på konkurrensen och innovatio nen på den inre marknaden, unionens globala konkurrens kraft, den finansiella integreringen och unionens nya strategi för sysselsättning och tillväxt. (13)För att myndigheten ska kunna förverkliga sina syften bör den vara en juridisk person och åtnjuta administrativt och finansiellt oberoende. (14)På grundval av arbetet i internationella organ bör system risk definieras som risk för störningar av det finansiella sys temet som kan få allvarliga negativa konsekvenser för den inre marknaden och realekonomin. Alla typer av finan siella mellanhänder, marknader och infrastrukturer kan vara potentiellt systemviktiga i någon utsträckning. (15)Gränsöverskridande risk innefattar alla risker som orsakas av ekonomisk obalans eller finansiella fallissemang i hela unionen eller delar av den, som kan få betydande negativa konsekvenser för transaktionerna mellan ekonomiska ope ratörer i två eller flera medlemsstater, för den inre mark nadens funktion eller för de offentliga finanserna i unionen eller någon av dess medlemsstater. (16)Europeiska unionens domstol har i sin dom av 2006 i mål C-217/04 (Förenade Storbritan nien och mot och Europe iska unionens råd) slagit fast att ”Det skall […] påpekas att det inte finns något stöd i ordalydelsen i artikel 95 EG [numera artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget)] för att de åtgärder som vid tas av gemenskapslagstiftaren med stöd av denna artikel är begränsade på så sätt att endast medlemsstaterna kan vara Det kan således visa sig vara nöd vändigt, enligt gemenskapslagstiftarens bedömning, att anta bestämmelser om att inrätta ett gemenskapsorgan, vars syfte är att bidra till genomförandet av en harmonise ringsprocess i situationer där det förefaller lämpligt att vidta icke-bindande kompletterings- och ramåtgärder för att underlätta genomförandet och den enhetliga tillämp ningen av rättsakter som har antagits med stöd av arti keln” (1). Myndighetens syfte och uppgifter – att bistå de behöriga nationella tillsynsmyndigheterna med att säker ställa en konsekvent tolkning och tillämpning av unions bestämmelserna och bidra till att skapa den finansiella stabilitet som krävs för finansiell integrering – står i nära samband med målen för unionens regelverk på området finansiella tjänster. Myndigheten bör därför inrättas med artikel 114 i EUF-fördraget som rättslig grund. (17)I följande lagstiftningsakter fastställs medlemsstaternas behöriga myndigheters uppgifter, även i fråga om samar bete inbördes och med kommissionen: Europaparlamen tets och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) (2), med undantag för avdelning IV, och rådets direktiv /92/EG av om försäkringsför medling (3), och rådets direktiv /41/EG av om verksamhet i och till syn över tjänstepensionsinstitut (4), och rådets direktiv /87/EG av om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat (5), rådets direktiv /225/EEG av om avskaf fande av inskränkningar i etableringsfriheten och i frihe ten att tillhandahålla tjänster avseende återförsäkring och retrocession (6), rådets direktiv /239/EEG av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (7), rådets direktiv /240/EEG av om avskaffande av inskränkningar i etableringsfriheten för verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (8), rådets direktiv /580/EEG av om ändring av direktiv 73/239/EEG om samordning av lagar och andra författ ningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (9), rådets direktiv /473/EEG av om samordning av lagar och andra författningar som avser koassuransverk samhet inom gemenskapen (10), rådets direktiv /641/EEG av om ändring, (1) 2006 s. I-3771, punkt 44. (2) EUT L 335, 17.12.2009, s. 1. (3) EGT L 9, , s. 3. (4) EUT L 235, 23.9.2003, s. 10. (5) EUT L 35, , s. 1. (6) EGT 56, , s. 878. (7) EGT L 228, , s. 3. (8) EGT L 228, , s. 20. (9) EGT L 189, , s. 13. (10) EGT L 151, , s. 25. Europeiska unionens officiella tidning L 331/51 speciellt med avseende på reserisker, i första direktivet (73/239/EEG) om samordning av lagar och andra författ ningar om rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring (1), rådets direktiv /344/EEG av om samordning av lagar och andra författningar angående rättsskyddsförsäkring (2), rådets direktiv /357/EEG av om sam ordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring, och med bestämmelser avsedda att göra det lättare att effektivt utöva friheten att tillhandahålla tjänster (3), rådets direktiv /49/EEG av om samordning av lagar och andra författ ningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäk ring) (4), och rådets direktiv nr 98/78/EG av om extra tillsyn över försäkringsföretag som ingår i en försäkringsgrupp (5), och rådets direktiv /17/EG av om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag (6), och rådets direktiv /83/EG av om livför säkring (7) och och rådets direktiv /68/EG av om återförsäk ring (8). Vad beträffar tjänstepensionsinstitut bör myndig hetens åtgärder emellertid inte inkräkta på nationell sociallagstiftning och arbetsmarknadslagstiftning. (18)Gällande unionslagstiftning som reglerar tillämpningsom rådet för denna förordning omfattar även relevanta delar av och rådets direktiv /60/EG av om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och finansie ring av terrorism (9) och av och rådets direktiv /65/EG av om dis tansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter (10). (19)Det är önskvärt att myndigheten bidrar till en bedömning av behovet av ett europeiskt nätverk av nationella garanti system för försäkringssektorn som har adekvat finansiering och är tillräckligt harmoniserat. (20)I enlighet med förklaringen (nr 39) till artikel 290 i EUF- fördraget som fogats till slutakten från den regeringskon som antog Lissabonfördraget, kräver utarbetandet av tekniska standarder för tillsyn stöd från teknisk expertis (1) EGT L 339, 27.12.1984, s. 21. (2) EGT L 185, , s. 77. (3) EGT L 172, , s. 1. (4) EGT L 228, , s. 1. (5) EGT L 330, 5.12.1998, s. 1. (6) EGT L 110, 20.4.2001, s. 28. (7) EGT L 345, 19.12.2002, s. 1. (8) EUT L 323, 9.12.2005, s. 1. (9) EUT L 309, 25.11.2005, s. 15 (10) EGT L 271, 9.10.2002, s. 16. på ett sätt som är specifikt för området finansiella tjänster. Det är nödvändigt att myndigheten tillåts att tillhandahålla sådan expertis, också för standarder eller delar av standar der som inte är baserade på förslag till tekniska standarder som myndigheten själv har utarbetat. (21)Det finns behov av att införa ett effektivt instrument för att fastställa harmoniserade tekniska standarder för tillsyn för finansiella tjänster för att – också genom ”en enda regel bok” – säkerställa likvärdiga förutsättningar och tillfreds ställande skydd av försäkringstagare, personer som omfattas av pensionssystem och andra förmånstagare i hela unionen. Eftersom myndigheten är ett organ som besitter ett avancerat kunnande på det specifika området, är det lämpligt och ändamålsenligt att den, på områden som fastställs i unionsrätten, anförtros uppgiften att utar beta förslag till tekniska standarder för tillsyn som inte inbegriper policyval. (22)Kommissionen bör godkänna dessa utkast till förslag till tekniska standarder för tillsyn genom delegerade akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget för att göra dem rättsligt bindande. De bör ändras endast under mycket begränsade och exceptionella omständigheter, eftersom myndigheten är den som står i nära kontakt med finans marknader och bäst känner till deras dagliga funktion. För slag till tekniska standarder för tillsyn bör ändras om de är oförenliga med unionsrätten, inte iakttar proportionalitets principen eller strider mot de grundläggande principer för den inre marknaden för finansiella tjänster som kommer till uttryck i unionens regelverk för finansiella tjänster. Kommissionen bör inte ändra innehållet i de förslag till tekniska standarder för tillsyn som utarbetats av myndig heten utan att detta först har samordnats med myndighe ten. För att säkerställa ett smidigt och snabbt antagningsförfarande av dessa standarder bör det faststäl las en tidsfrist för kommissionens beslut att godkänna för slag till tekniska standarder för tillsyn. (23)Med tanke på myndigheternas tekniska expertis på de områden för vilka tekniska standarder för tillsyn bör utvecklas, bör man notera kommissionens uttalade avsikt att som regel förlita sig på de förslag till tekniska standar der för tillsyn som myndigheterna lagt fram för den med anledning av antagandet av de motsvarande delegerade akterna. Om myndigheten emellertid försummar att lägga fram ett förslag till tekniska standarder för tillsyn inom den tidsfrist som fastställts i den relevanta lagstiftningsakten, ska det säkerställas att resultatet av utövandet av de dele gerade befogenheterna faktiskt uppnås och beslutsproces sens effektivitet bör upprätthållas. Därför bör kommissionen i dessa fall ha befogenhet att anta tekniska standarder för tillsyn om inget förslag från myndigheten föreligger. (24)Kommissionen bör också ges befogenhet att anta tekniska standarder för genomförande genom genomförandeakter enligt artikel 291 i EUF-fördraget. L 331/52 Europeiska unionens officiella tidning (25)På områden som inte omfattas av tekniska standarder för tillsyn eller genomförande bör myndigheten ha befogen het att utfärda riktlinjer och rekommendationer för til lämpningen av unionsrätten. För att säkerställa transparens och öka överensstämmelsen med dessa riktlinjer och rekommendationer i de nationella tillsynsmyndigheternas agerande, bör det vara möjligt för myndigheten att offent liggöra skälen till att dessa riktlinjer och rekommendatio ner inte har följts av de nationella tillsynsmyndigheterna. (26)Att säkerställa en korrekt och fullständig tillämpning av unionsrätten är en oeftergivlig förutsättning för integre rade, transparenta, ändamålsenliga och korrekt fungerande finansmarknader, för det finansiella systemets stabilitet och för neutrala konkurrensvillkor för finansinstitut inom hela unionen. Det bör därför inrättas en mekanism genom vil ken myndigheten kan åtgärda fall av överträdelser av uni onsrätten som består i underlåtenhet att tillämpa den eller att den tillämpas felaktigt. Denna mekanism bör tillämpas på områden där otvetydiga och ovillkorliga skyldigheter fastställs genom unionsrätten. (27)För att möjliggöra reaktioner som står i proportion till all varet i fall av felaktig eller ofullständig tillämpning av uni onsrätten bör en trestegsmekanism tillämpas. Som ett första steg bör myndigheten ha befogenhet att göra utred ningar om det påstås att nationella myndigheter i utövan det av sin tillsyn tillämpat skyldigheter enligt unionsrätten felaktigt eller ofullständigt, och dessa bör leda till en rekom mendation. Som ett andra steg, om den behöriga natio nella myndigheten inte följer rekommendationen, bör kommissionen ha befogenhet att avge ett formellt yttrande med beaktande av myndighetens rekommendation, med anmodan till den behöriga myndigheten att vidta de åtgär der som krävs för att uppfylla bestämmelserna i unionsrätten. (28)Om i exceptionella fall den behöriga myndigheten i fråga ihållande underlåter att agera, bör myndigheten, som ett tredje steg, ha befogenhet att, för att få denna situation att upphöra, som en sista utväg anta beslut riktade till enskilda finansinstitut. Denna befogenhet bör endast gälla under exceptionella omständigheter då en behörig myndighet inte följer det formella yttrande som riktats till den i fall då unionsrätten är direkt tillämplig på finansinstitut med stöd av nu gällande eller kommande unionsförordningar. (29)Allvarliga hot mot finansmarknadernas korrekta funktion och integritet eller mot stabiliteten i det finansiella syste met i unionen kräver snabba och samfällda reaktioner på unionsnivå. Myndigheten bör därför kunna kräva att natio nella tillsynsmyndigheter vidtar specifika åtgärder för att avhjälpa en krissituation. Befogenheten att fastställa att en krissituation föreligger bör överlåtas till rådet, efter begä ran från någon av de europeiska tillsynsmyndigheterna, kommissionen eller ESRB. (30)Myndigheten bör kunna kräva att nationella tillsynsmyn digheter vidtar specifika åtgärder för att avhjälpa en krissi tuation. De åtgärder som vidtas av myndigheten i detta hänseende bör inte påverka kommissionens befogenheter enligt artikel 258 i EUF-fördraget att inleda ett överträdel seförfarande mot den medlemsstat vars tillsynsmyndighet har underlåtit att vidta sådana åtgärder, eller kommissio nens rätt att under sådana omständigheter vidta proviso riska åtgärder i enlighet med Europeiska unionens Det ansvar som åligger en med lemsstat i enlighet med Europeiska unionens domstols praxis om medlemsstatens tillsynsmyndigheter underlåter att vidta de åtgärder som myndigheten kräver bör inte hel ler påverkas. (31)För att säkerställa ändamålsenlig och effektiv tillsyn och ett välavvägt hänsynstagande till olika medlemsstaters behö riga myndigheters ståndpunkter, bör myndigheten med bindande verkan kunna lösa tvister i gränsöverskridande situationer mellan dessa behöriga myndigheter, bland annat inom tillsynskollegierna. Det bör föreskrivas ett för likningsskede under vilket de behöriga myndigheterna kan nå en överenskommelse. Myndigheten bör vara behörig i fråga om oenigheter avseende förfarandet eller innehållet i en åtgärd, eller när en medlemsstats behöriga myndighet underlåter att vidta åtgärder i sådana fall som är fastställda i de rättsligt bindande unionsakter som avses i denna för ordning. I ett sådant läge bör någon av de berörda tillsyns myndigheterna ha rätt att hänskjuta frågan till myndigheten, som bör agera i enlighet med denna förord ning. Myndigheten bör ha möjlighet att kräva att de berörda behöriga myndigheterna vidtar särskilda åtgärder eller avstår från åtgärder, så att frågan kan lösas och över ensstämmelse med unionsrätten säkras, med bindande ver kan för dessa behöriga myndigheter. Om en behörig myndighet inte rättar sig efter det förlikningsbeslut som riktats till den, bör myndigheten ges befogenhet att anta beslut riktade direkt till finansinstitut på områden av uni onsrätten som är direkt tillämpliga på dem. Befogenheten att anta ett sådant beslut bör tillämpas endast som sista utväg och i så fall uteslutande för att sörja för en korrekt och enhetlig tillämpning av unionsrätten. I fall där den til lämpliga unionslagstiftningen ger medlemsstaternas behö riga myndigheter beslutanderätt kan myndighetens beslut inte ersätta utövande av denna beslutanderätt som sker i enlighet med unionsrätten. (32)Krisen har visat att det rådande systemet med samarbete mellan nationella myndigheter vars befogenheter begrän sar sig till enskilda medlemsstater är otillräckligt när det gäller finansinstitut med gränsöverskridande verksamhet. (33)Expertgrupper som medlemsstaterna har inrättat för att undersöka orsakerna till krisen och lämna förslag till för bättringar av regleringen och tillsynen av finanssektorn har bekräftat att de nuvarande systemen inte är en sund bas för en framtida reglering och tillsyn av gränsöverskridande finansinstitut i hela unionen. (34)Såsom anges i de-Larosière-rapporten ”[har vi] i huvudsak två alternativ: det ena alternativet är ’chacun pour soi’, dvs. svälta räv-lösningar, det andra är ett förstärkt, pragmatiskt Europeiska unionens officiella tidning L 331/53 och förnuftigt europeiskt samarbete till allas fördel i syfte att bevara en öppen världsekonomi. Detta kommer tvek löst att leda till ekonomiska vinster.” (35)Tillsynskollegierna är av stor betydelse för att översynen av finansinstitut med verksamhet över nationsgränserna ska kunna bli ändamålsenlig, effektiv och konsekvent. Myndig heten bör bidra till att främja och övervaka effektivitet, ändamålsenlighet och konsekvens i arbetet i tillsynskolle gierna och i detta hänseende inta en ledande roll när det gäller att säkerställa att tillsynskollegierna för gränsöver skridande finansinstitut fungerar enhetligt och konsekvent i hela unionen. Myndigheten bör därför spela en ledande roll och ha oinskränkt rätt att delta i tillsynskollegiernas arbete i syfte att effektivisera dessas funktion och utbytet av uppgifter inom tillsynskollegierna samt främja konvergens och enhetlighet mellan kollegierna i tillämpningen av uni onsrätten. I de-Larosière-rapporten påpekas att ”snedvrid ningar av konkurrensen och tillsynsarbitrage som beror på olika tillsynsrutiner måste undvikas, eftersom det kan även tyra den finansiella stabiliteten, bland annat genom att det främjar en överföring av den finansiella verksamheten till länder med mindre strikt tillsyn. Tillsynssystemet måste uppfattas som rättvist och väl avvägt.” (36)Det är nödvändigt med konvergens på områdena förebyg gande, hantering och lösande av kriser, inklusive finansie ringsmekanismer, för att säkerställa att offentliga myndigheter är i stånd att rekonstruera eller avveckla fal lerande finansinstitut som man minimerar kon sekvenserna av fallissemang för det finansiella systemet, beroendet av skattebetalares medel för räddningsaktioner för försäkrings- och återförsäkringsföretag och använd ningen av offentliga medel, begränsar skadeverkningarna på ekonomin och samordnar tillämpningen av nationella avvecklingsåtgärder. I detta avseende bör kommissionen kunna uppmana myndigheten att bidra till den utvärdering som avses i artikel 242 i direktiv /138/EG, särskilt av tillsynsmyndigheternas samarbete inom tillsynskollegierna, deras funktionsduglighet, tillsynspraxisen för att fastställa kapitaltilläggen, utvärderingen av fördelarna med att för stärka grupptillsynen och dispositionen av egna kapitalet inom en grupp av försäkrings- eller återförsäkringsföretag, inbegripet möjliga åtgärder för att förstärka en sund gränsöverskridande förvaltning av försäkringsgrupper, sär skilt av riskhantering och kapitalförvaltning, och även att rapportera om eventuell ny utveckling och eventuella nya framsteg rörande en uppsättning samordnade nationella krishanteringsarrangemang, inbegripet huruvida det behövs ett system med samstämmiga och trovärdiga finan sieringsmekanismer med lämpliga finansieringsinstrument. (37)När det gäller den nuvarande översynen av Europaparla mentets och rådets direktiv /19/EG av om system för garanti av insättningar (1) och Europaparla mentets och rådets direktiv nr 97/9/EG av 1997 om system för ersättning till investerare (2) noteras kommissionens avsikt att särskilt uppmärksamma behovet av att säkerställa ytterligare tillnärmning inom unionen. När det gäller försäkringssektorn noteras också kommis sionens avsikt att undersöka möjligheten att införa unions bestämmelser för att skydda försäkringstagare i situationer då försäkringsbolag fallerar. De europeiska tillsynsmyndig heterna bör ges en viktig uppgift på dessa områden och bör ges lämpliga befogenheter när det gäller det europeiska nätverket av nationella garantisystem för försäkringssektorn. (38)Delegering av uppgifter och ansvar kan bidra positivt till tillsynsnätverkens funktion, för att undvika dubbelarbete inom tillsynen, främja samarbete och därigenom effektivi sera tillsynsprocessen samt minska belastningen på finans instituten. Denna förordning bör därför klart ange den rättsliga grunden för sådan delegering. Medlemsstaterna bör följa den allmänna regeln att delegering bör vara tillå ten, men bör kunna införa särskilda villkor för delegering av ansvar, till exempel när det gäller information om och anmälan av arrangemang för delegering. Delegering av uppgifter innebär att uppgifterna utförs av myndigheten eller av en annan nationell tillsynsmyndighet än den ansva riga myndigheten, som ansvaret för tillsynsbeslu ten ligger kvar hos den delegerande myndigheten. Delegering av ansvar innebär att myndigheten eller en nationell tillsynsmyndighet (den befullmäktigade myndig heten) bör kunna besluta i ett visst tillsynsärende i eget namn i den delegerande myndighetens ställe. Sådan dele gering bör styras av principen att behörigheten bör tillde las en myndighet som har bäst förutsättningar att vidta åtgärder i ett enskilt ärende.