prop · H80385 · 2021-01-26 00:00:00 — 4) eller biträde till den skadelidande enligt 27 kap. 5 § andra stycket (p. Rätten att ge föreskrifter om provtagning för nykterhet är begränsad jämfört med vad som gäller för villkorligt frigivna. För skyddstillsynsdömda är det en förutsättning att det också beslutats om föreskrifter om vård eller behandling (andra stycket). Även övervakningsnämnden får om behov av det uppkommer besluta om föreskrifter för skyddstillsynsdömda. Det gäller bara sådana föreskrifter som avses i punkterna 1–4. kan alltså inte ge en föreskrift om biträde till den skadelidande enligt punkt 5. Däremot kan övervakningsnämnden ändra eller upphäva alla former av föreskrifter, även sådana om biträde till skadelidande (tredje stycket). Slutligen kan även övervakaren meddela anvisningar om hur en föreskrift ska verkställas i det enskilda fallet. Övervakaren får också tillfälligt jämka beslutade föreskrifter (fjärde stycket). När det gäller villkorligt frigivna får Kriminalvården besluta om elektronisk övervakning för att kontrollera att en föreskrift enligt 26 kap. 16 § följs. En förutsättning är att det är särskilt angeläget för att minska risken för att den övervakade begår nya brott. Elektronisk övervakning får beslutas åt gången (26 kap. 17 § ). Någon möjlighet att kontrollera föreskrifter som ges till skyddstillsynsdömda med elektronisk övervakning finns inte enligt nuvarande reglering. Ändrade villkor och föreskrifter För villkorligt frigivna gäller en allmän skyldighet för Kriminalvården att löpande ändra beslut eller fatta beslut om nya åtgärder när det gäller övervakning och föreskrifter så snart det finns anledning till det (26 kap. 18 § ). Någon misskötsamhet förutsätts inte för tillämpning av bestämmelsen. Avgörande är den dömdes behov. När det gäller skyddstillsynsdömda är systemet något annorlunda utformat. Som redovisas ovan är det rätten som inledningsvis fattar beslut om vilka föreskrifter som bedöms vara nödvändiga (28 kap. 6 a § första stycket ). Under samma förutsättningar som gäller för rätten kan övervakningsnämnden fatta beslut om föreskrifter (28 kap. 6 a § andra stycket ). Detta kräver inte misskötsamhet, utan bedömningen ska utgå från den dömdes situation och behov. Någon rätt för Kriminalvården att fatta beslut om föreskrifter eller villkor som den anser att det finns behov av finns inte. Åtgärder vid misskötsamhet för villkorligt frigivna finns i 26 kap. 19 § . Om den villkorligt frigivne bryter mot föreskrifter eller anvisningar om vad som i övrigt ska gälla för övervakningen får Kriminalvården först pröva att ändra formerna för övervakningen eller ändra eller ge nya föreskrifter enligt 26 kap. 18 § första stycket . Om det inte är tillräckligt får Kriminalvården meddela den frigivne en varning (första stycket). Är överträdelsen allvarlig kan övervakningsnämnden förklara villkorligt medgiven frihet förverkad upp till per gång. Om det är tillräckligt får övervakningsnämnden besluta om en mindre ingripande påföljd, såsom varning eller nya föreskrifter (andra och tredje styckena). Om den skyddstillsynsdömde inte iakttar vad som åligger honom eller henne till följd av domen på skyddstillsyn får övervakningsnämnden besluta föreskrifter, besluta om på vilket sätt och i vilken omfattning den dömde ska hålla kontakt med övervakaren eller Kriminalvården m.m., förordna ytterligare personer att biträda vid övervakningen, besluta om en varning eller besluta om förlängd övervakningstid (28 kap. 7 § första stycket ). Har ett beslut om förlängd övervakning fattats och ändrar sig förhållandena får nämnden besluta att övervakningen ska upphöra (andra stycket). Vid allvarliga fall av misskötsamhet ska övervakningsnämnden begära att åklagare vid domstol för talan om att skyddstillsynen ska undanröjas. Åklagare får självmant väcka sådan talan om det handlar om misskötsamhet vid s.k. kontraktsvård (28 kap. 8 § ). Om skyddstillsynen undanröjs ska rätten bestämma en annan påföljd för Prop. 2020/21:85 brottet och då ta skälig hänsyn till vad den dömde undergått till följd av domen på skyddstillsyn. Om det inte finns tillräckliga skäl att undanröja skyddstillsynen, får rätten i stället besluta om åtgärd som avses i 28 kap. 7 § , exempelvis varning eller föreskrifter (28 kap. 9 § ). När det gäller villkorligt frigivna överklagas Kriminalvårdens beslut till övervakningsnämnden inom vars verksamhetsområde det frivårdskontor ligger där den övervakade är inskriven (37 kap. 7 § ). beslut i första instans eller efter överprövning av ett beslut av Kriminalvården får överklagas av den enskilde till tingsrätten i den ort där övervakningsnämnden ligger. För vissa särskilt utpekade beslut får även Kriminalvården överklaga övervakningsnämndens beslut. Andra beslut enligt än de som särskilt omnämns i överklagandebestämmelsen får inte överklagas (37 kap. 11 § ). För skyddstillsynsdömda gäller att rättens beslut överklagas enligt reglerna för överklagande i . Kriminalvårdens beslut avseende skyddstillsynsdömda överklagas till (37 kap. 7 § ). beslut får överklagas till tingsrätt (37 kap. 11 § ). 5Återfallsförebyggande åtgärder vid skyddstillsyn 5.1Behovet av en förändring Regeringens bedömning: Det finns ett behov av att förstärka de återfallsförebyggande åtgärder som kan vidtas under verkställigheten av skyddstillsyn. Möjligheterna för Kriminalvården att vidta kontroll- och stödåtgärder avseende skyddstillsynsdömda bör som utgångspunkt motsvara de som gäller för villkorligt frigivna och följa samma beslutsordning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna delar promemorians bedömning eller har ingen invändning mot den. är positiv till att Kriminalvården får ett utökat beslutsmandat och lyfter fram att frivården genom förslagen kan bli tydligare och effektivare i sina förebyggande insatser. Civil Rights Defenders understryker att möjligheter till kontroll och övervakning måste ses som en helhet tillsammans med adekvat stöd till den enskilde. för fram att det saknas en närmare analys av frågan om reglerna för skyddstillsynsdömda och villkorligt frigivna verkligen bör vara överensstämmande i alla avseenden, eftersom det rör sig om två olika Även () påpekar att villkorligt medgiven frihet och skyddstillsyn är olikartade åtgärder som aktualiseras under vitt skilda förutsättningar och anser att det saknas skäl att behandla dem på ett likartat sätt. Avseende beslutsordningen så ifrågasätter lämplig- heten i att så viktiga delar av bedömningen av hur ingripande påföljden ska vara överlämnas till en förvaltningsmyndighet. redogörelser för hur beslutsprocessen ska se ut hos , hur rätt kompetens ska säkerställas och hur förslagen påverkar kriminalvårds- Skälen för regeringens bedömning: En stor del av dagens brottslighet begås av personer som har dömts för brott. förebyggande arbete är därför centralt för att minska brottsligheten. lyfts fram bl.a. i propositionen Förstärkta återfallsförebyggande åtgärder vid villkorlig frigivning (prop. 2018/19:77 s. 26) är det av flera skäl ange- läget att det kan vidtas åtgärder för att minska risken för återfall i brotts- Redan en liten minskning av antalet återfall i brott har stor betydelse för brottsoffer och positiva effekter när det gäller samhällets kostnader. Av dem som dömdes till skyddstillsyn som mest ingripande påföljd 2003‒2013 hade återfallit i brott , efter två och . Att en förhållandevis stor andel av dem som dömts till skyddstillsyn återfaller i brottslighet tyder på att det finns ett behov av att stärka de återfallsförebyggande åtgärder som kan vidtas under en skyddstillsyn. I lagstiftningsärendet avseende villkorlig frigivning konstaterades att tiden efter villkorlig frigivning från ett fängelsestraff är särskilt känslig när det gäller risken för återfall i brott och att det därför fanns anledning att förstärka möjligheterna för Kriminalvården att vidta kontroll- och stödåt- gärder för den kategorin av dömda (prop. 2018/19:77 s. 26). 2020 trädde nya regler avseende villkorlig frigivning i kraft och möjlig- heterna att ingripa med kontroll- och stödåtgärder avseende villkorligt fri- givna är nu större än de som gäller för dem som har dömts till skydds- Reglerna om vilken instans som ska och får vidta åtgärder är också En redogörelse för de huvudsakliga skillnaderna finns i avsnitt 4. Inom ramen för det lagstiftningsärendet uppmärksammade flera remiss- instanser de skillnaderna och påpekade att de som har döms till skydds- tillsyn normalt sett har samma behov av stöd och kontroll som de som har blivit villkorligt frigivna. Remissinstanserna pekade också på att det är olyckligt att olika beslutssystem gäller för dem som har dömts till skydds- tillsyn och dem som har blivit villkorligt frigivna. terades att det kan finnas anledning att överväga om motsvarande föränd- ringar som gjordes beträffande dem som har blivit villkorligt frigivna även borde göras avseende dem som har dömts till skyddstillsyn (prop. 2018/19:77 s. 50–51). Som och (Juridiska fakul- teten) påpekar finns det skillnader mellan villkorlig frigivning och skydds- tillsyn som behöver beaktas. för fram att villkorlig frigivning förutsätter att en person i grunden har meddelats en fängelsedom, vilket betyder att det brott som den dömde har Prop. 2020/21:85 förövat och omständigheterna kring det är förhållandevis allvarliga. teten anser vidare att skyddstillsyn aktualiseras under helt andra förutsättningar, att det handlar om två helt skilda nivåer inom påföljdssystemet och att det saknas skäl att behandla dem på ett likartat sätt. Regeringen konstaterar dock att en grundförutsättning för skyddstillsyn är att brottsligheten bör föranleda ett strängare straff än böter (28 kap. 1 § ) och att straffvärdet då är sådant att rätten ska pröva om det finns tillräckliga skäl för fängelse (30 kap. 4 § ). Det handlar alltså i båda fall om brottslighet med ett straffvärde på fängelsenivå. Regeringen konstaterar vidare att det finns en rad likheter mellan villkorlig frigivning och skyddstillsyn, bl.a. att det i båda fall handlar om kriminalvård i frihet och om att utöva kontroll bl.a. i syfte att den dömde inte ska återfalla i brottslighet. Statistiken avseende återfall i brottslighet efter en dom på skyddstillsyn visar också att det är angeläget att ge Kriminalvården förstärka möjligheterna att vidta kontroll- och stödåtgärder också för den kategorin av dömda. När det gäller beslutsordningen så är det Kriminalvården som beslutar i frågor om övervakning avseende villkorligt frigivna (26 kap. 12 § andra stycket ). I det lagstiftningsärendet konstaterades bl.a. att det normalt är Kriminalvården som har bäst kunskap om klientens behov och hur verkställigheten fungerar i varje enskilt fall. Inom finns också den kompetens som krävs för att göra överväganden och fatta beslut om åtgärder för att minska risken för återfall i brott. Det är t.ex. normalt Kriminalvården som bereder ärendena inför övervakningsnämnden. Motsvarande gäller för dem som dömts till skyddstillsyn och regeringen anser därför att Kriminalvården står väl vad gäller beslutsprocess och kompetens, vilket frågar om. Som lyfter fram syftar förslaget om att ändra beslutsordningen till att göra Kriminalvårdens brottsförebyggande arbete effektivare. Mot den bakgrunden anser regeringen sammanfattningsvis att möjligheterna för Kriminalvården att vidta kontroll- och stödåtgärder under en dom på skyddstillsyn bör göras mer lika de som gäller för villkorlig frigivning och att samma beslutsordning bör gälla i så stor utsträckning som möjligt. Ändring av föreskrifter om samhällstjänst Regeringens förslag: Kriminalvården ska, i stället för övervaknings- nämnden, kunna ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst när det finns skäl till det. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot konstaterar dels att förslaget inte innebär någon ändring av under vilka omständigheter ändringar av en föreskrift om samhällstjänst ska få ske, dels att Kriminalvården torde ha bäst känne- dom om hur verkställigheten i frihet fungerar i det enskilda fallet. gäller en domstols föreskrift om samhällstjänst eller om att en dömd person ska biträda en skadelidande på visst sätt saknar domare- förbund en problematisering och analys av de konstitutionella aspekterna av att överlämna beslutanderätt från övervakningsnämnden, som är en domstolsliknande nämnd, till Kriminalvården. Skälen för regeringens förslag: gäller att övervakningsnämnden, när det finns skäl för det, får upphäva eller ändra en föreskrift om samhälls- tjänst (28 kap. 2 a § tredje stycket ). att det i vissa fall kan finnas skäl att ändra själva föreskriften om samhälls- tjänst utan att den utdömda påföljden behöver undanröjas. exempelvis hända att det, utan att det beror på den dömde, uppstår hinder mot att fullgöra samhällstjänsten hos en viss arbetsgivare och det endast återstår några timmars arbete. I ett sådant fall kan det vara lämpligt att sätta ned antalet timmar. Också i fall då den dömde på grund av sjukdom eller skada inte kan fullgöra samhällstjänsten kan det vara rimligt att justera eller ta bort föreskriften (prop. 1997/98:96 Vissa reformer av påföljds- 102–103). Ett av syftena med reformen avseende villkorlig frigivning var att flytta beslutsrätten för olika frågor från övervakningsnämnden till Kriminal- vården för att skapa ett mer flexibelt system. Det bör utifrån de utgångs- punkter som anges i avsnitt 5.1 gälla även när påföljden är skyddstillsyn. Redan av den anledningen framstår det som rimligt att uppgiften att justera en föreskrift om samhällstjänst bör ligga på Kriminalvården i stället för på Som konstateras i avsnitt 5.1 är det normalt Krimi- nalvården som har bäst kunskap om klientens behov och hur verkställig- heten av skyddstillsynen fungerar i det enskilda fallet. vården finns också kompetens och erfarenhet av att göra de överväganden och bedömningar som behövs inför ett beslut att ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst. Kriminalvårdens personal som i dag bereder dessa ärenden inför övervakningsnämndens beslut och mynd- igheten har redan befogenhet att justera en beslutad arbetsplan, om det behövs på grund av ändrade förhållanden som t.ex. arbetsbrist eller sjuk- dom (prop. 1997/98:96 s. 102–103). Regeringen anser sammanfattningsvis att Kriminalvården, i stället för övervakningsnämnden, bör ges rätten att ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst som har dömts ut i kombination med skyddstillsyn. sådan ändring föreslås i 28 kap. 2 a § tredje stycket . konstaterar föreslås inte någon ändring av under vilka omständigheter ändringar av en föreskrift om samhällstjänst ska få ske eller på vilket sätt. saknar en problematisering och analys av de konstitutionella aspekterna av att överlämna beslutanderätt från övervak- ningsnämnden, som är en domstolsliknande nämnd, till Kriminalvården. Regeringen konstaterar inledningsvis att det är i få situationer som Krimi- nalvården får ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst och att de förändringar som Kriminalvården får göra är begränsade. också om åtgärder som är nödvändiga för att hantera omständigheter som inträffat efter domen. Kriminalvården har redan enligt gällande lagstift- ning möjlighet att under verkställigheten fatta olika beslut med anledning av ändrade omständigheter i den dömdes situation som kan sägas påverka den påföljd som domstolen dömt ut. Till exempel kan Kriminalvården besluta om att den villkorliga frigivningen ska skjutas upp vid missköt- samhet enligt 26 kap. 6 a § . Enligt 11 kap. fängelselagen (2010:610) kan Kriminalvården vidare fatta olika beslut om vistelse Prop. 2020/21:85 utanför anstalt som möjliggör frigång tidigare än den normala tidpunkten för villkorlig frigivning enligt 26 kap. 6 § . Kriminalvården har också en rätt att ändra särskilda föreskrifter för villkorligt frigivna (26 kap. 18 § ). Det gäller även i de fall föreskrifterna har prövats av domstol. Mot den bakgrunden gör regeringen bedömningen att det inte finns något hinder mot att också anförtro Kriminalvården uppgiften att i stället för övervakningsnämnden ändra eller upphäva en föreskrift om samhällstjänst. Regeringens förslag: En skyddstillsyn ska vara förenad med övervak- ning eller till den tidigare tidpunkt som Kriminal- Övervakningstiden får dock inte understiga . Beslut i frågor om övervakning ska, sedan domstolen avgjort målet, fattas av Kriminalvården i stället för av övervakningsnämnden. De särskilda regler som gäller för förlängning av övervakningstiden tas bort, vilket leder till vissa följdändringar. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. memorian föreslås att det ska vara möjligt för Kriminalvården att i undan- tagsfall besluta om en kortare övervakningstid än . Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har ingen invändning mot dem, däribland Civil Rights Defenders och ser särskilt positivt på att övervakningstiden för skyddstillsynsdömda ska kunna anpassas mer individuellt. en bedömer att förslagen kan ha en gynnsam effekt vad gäller klienters benägenhet att inte missköta sig men att det också finns en risk för att de ökade möjligheterna till kontroll leder till ökad upptäckt av misskötsamhet och påverkar bedömningen av hur stor andel klienter som kan komma att pekar på att av alla som återfaller är det knappt hälften som gör att ett beslut om övervakning prövas löpande och anser att det, utifrån de alternativstraff som är aktuella, inte kan vara rimligt med en över- vakningstid som överstiger för majoriteten av de som döms till Ett antal remissinstanser invänder mot att en skyddstillsyn, om inte annat beslutas, ska vara förenad med övervakning . Enligt Hovrätten för framstår det som mer ändamåls- enligt att behålla den nuvarande ordningen med en övervakningstid på ett år, bl.a. mot bakgrund av att intensiteten i en skyddstillsyn även fortsätt- ningsvis bör vara som störst under den första delen av verkställigheten och att övervakningen i många fall kan upphöra . sitet () anser att någon empiri som stödjer att förlängd övervakningstid skulle minska återfallen inte har presenterats och för fram att återfall i kriminalvårdspåföljder har sjunkit . () ifrågasätter om det finns ett reellt behov av ändringen för att skapa en mer flexibel ordning när det 2020/21:85 gäller möjligheterna att styra övervakningstidens längd och hade gärna sett reflektioner kring risken att ändringen blir kontraproduktiv och leder till att fler personer återfaller i brott. anser att förslaget måste ställas mot den enskildes rätt till ett privatliv och övervakningens avtagande effekt och att behovs- och proportionalitetsprincipen, liksom principerna om likabehandling och förutsägbarhet behöver beaktas. för fram att en förlängning av övervakningstiden väcker frågor om skyddstillsyn generellt ska ses som en svårare påföljd än vad den är med nuvarande bestämmelser och att det bör övervägas att införa en bestämmelse om att Kriminalvården ska pröva om övervakningen ska upphöra, alternativt att den dömde kan begära en sådan prövning. Hovrätten över och ställer sig tveksam till om en skyddstillsyn, i de fall övervakningstiden kommer att vara betydligt kortare än och med hänsyn till besöksintensiteten för lågriskklienter, kommer att bli mer ingripande än en villkorlig dom. Om skyddstillsynen inte får något innehåll riskerar det att urholka trovärdigheten i påföljdssystemet, vilket kan leda till att domstolar inte längre anser att en skyddstillsyn är en tillräckligt ingripande åtgärd och att antalet korta fängelsestraff ökar. Hovrätten avser därför att övervakningstiden även fortsättningsvis ska vara . Skälen för regeringens förslag och gällande regler avseende övervakningstiden vid skyddstillsyn Vilken övervakningstid som ska gälla för skyddstillsynsdömda har reglerats på olika sätt sedan tillkomst. När trädde i kraft stod den dömde under övervakning under hela den treåriga prövotiden. Om det visade sig att övervakning inte längre var nödvändig skulle övervakningsnämnden besluta att övervakningen skulle upphöra. Nämnden hade dock även efter ett sådant beslut möjlighet att på nytt ställa den dömde under övervakning om det fanns behov av det. Vid misskötsamhet kunde prövotiden, och därmed även övervakningen, förlängas. Genom lagstiftning som trädde 1974 gjordes förändringar i regelverket. Prövotiden skulle fortfarande vara , men övervakningen skulle upphöra utan något särskilt beslut när den pågått . Möjlighet till förlängning fanns dock. Dessutom infördes en skyldighet att pröva om övervakning fortfarande var motiverad (Kungl. Maj:ts proposition med förslag till ändringar i bestämmelser om kriminalvård i frihet, m.m., prop. Enligt dagens regler, som till stora delar infördes (Proposition om ändring i m.m. [villkorlig frigivning och kriminalvård i frihet m.m.], prop. 1982/83:85), upphör övervakningen vid skyddstillsyn utan att något särskilt beslut om det behöver fattas när av prövotiden har förflutit (28 kap. 5 § andra stycket ). eller domstol kan dock besluta om en förlängning av övervakningstiden i vissa fall. En redogörelse för dessa situationer finns i avsnitt 4. Förändringar av övervakningstiden och beslutsbefogenheten När det gäller villkorlig frigivning har Kriminalvården möjlighet att anpassa övervakningstiden så att den löper så länge den dömde har behov av det (26 kap. 12 § tredje stycket ). För att Kriminalvårdens resurser ska kunna koncentreras till fall där de kan förväntas fylla ett behov får övervakningstiden inte bli längre än vad som är motiverat med hänsyn till den dömdes situation och behov. Kriminalvården får därför ändra ett beslut om övervakning när det finns anledning till det och kan t.ex. besluta att övervakningen ska upphöra. Finns det därefter åter behov av stöd och kontroll kan Kriminalvården på nytt ställa den villkorligt frigivne under övervakning (26 kap. 18 § första stycket ). Utifrån de utgångspunkter som anges i avsnitt 5.1 bör det som gäller för villkorligt frigivna också gälla för skyddstillsynsdömda. Även för skyddstillsynsdömda finns det skäl att förtydliga att det är behovet av övervakning som ska styra övervakningstidens längd. Som pekar på anpassas övervakningstiden för skyddstillsynsdömda på så vis mer individuellt. pekar också på att drygt hälften av dem som återfaller i brott efter en dom på skyddstillsyn, gör det två och tre. En längre övervakningstid för dem som har behov av det kan ge bättre möjligheter till kontroll och stöd avseende dessa personer. Reglerna om övervakningstid vid skyddstillsyn bör därför ändras så att övervakningen inte upphör automatiskt utan löper vidare om inte annat beslutas. Lagtekniskt föreslås det ske genom att 28 kap. 5 § andra stycket ändras så att det där framgår att övervakningen upphör vid prövotidens utgång om inte annat har beslutats. Vad det förslaget får för konsekvenser för de särregler om förlängning av övervakningstiden som nuvarande 28 kap. 5 § andra stycket hänvisar till finns beskrivet nedan, under rubriken reglerna om att förlänga övervakningstiden bör tas bort. Vidare bör det, i enlighet med bedömningen i avsnitt 5.1, vara Kriminalvården som i stället för övervakningsnämnden beslutar i frågor om övervakning sedan domstolen avgjort målet. En sådan beslutsordning stämmer överens med vad som gäller för villkorligt frigivna (26 kap. 12 § andra stycket ). Kriminalvården bör alltså, liksom gäller för villkorligt frigivna, löpande kunna bedöma om övervakning behövs. Lagtekniskt bör detta åstadkommas genom att 28 kap. 6 § , som anger vilka bestämmelser i 26 kap. som ska tillämpas på motsvarande sätt beträffande den som dömts till skyddstillsyn, kompletteras med en hänvisning till 26 kap. 18 § .