prop · H90349 · 2021-11-02 00:00:00 — Ansvaret för att se till att det finns ett centralt kattregister bör som utgångspunkt vara en uppgift för en statlig myndighet. Lagen om tillsyn över hundar och katter bör därför ändras så att även får i uppgift att föra det obligatoriska registret över kattägare. Det bör vara en uppgift för att bestämma om registreringen av kattägare ska ske i det befintliga hundregistret eller i ett nytt fristående register. Till skillnad från vad som föreslås i promemorian bör lagregleringen därför inte utformas så att det är fråga om ett gemensamt hund- och kattregister. Vidare bör regeringen få meddela föreskrifter om att ska få besluta att överlåta uppgiften att föra registret till en annan myndighet eller till en organisation. Eftersom uppgifter om hund- och kattägare inte behöver samlas i ett gemensamt register kan en överlåtelse av uppgiften att föra register till en annan myndighet eller till en organisation avse endast t.ex. registret över kattägare. En överlåtelse av uppgiften att föra register bygger på frivillighet, dvs. att en annan myndighet eller en organisation åtar sig uppgiften. I unionsrätten regleras behandlingen av personuppgifter i och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan kallad EU:s dataskyddsförordning. I svensk rätt kompletteras EU:s dataskyddsförordning bl.a. av lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning, förkortad dataskyddslagen, och förordningen (2018:219) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning. I EU:s dataskyddsförordning fastställs bestämmelser om skydd för fysiska personer med avseende på behandlingen av personuppgifter och om det fria flödet av personuppgifter (artikel 1.1). Syftet med förordningen är vidare att skydda fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter, särskilt deras rätt till skydd av personuppgifter (artikel 1.2). EU:s dataskyddsförordning ska tillämpas på sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis företas på automatisk väg samt på annan behandling än automatisk av personuppgifter som ingår i eller kommer att ingå i ett register (artikel 2). En personuppgift är enligt EU:s dataskyddsförordning varje upplysning som avser en identifierad eller identifierbar fysisk person. För att behandlingen av personuppgifter ska vara laglig krävs att behandlingen vilar på en rättslig grund. En sådan rättslig grund är enligt EU:s dataskyddsförordning att behandlingen av personuppgifter är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige (artikel 6.1 c). En annan rättslig grund är att behandlingen är nödvändig för att myndigheterna ska kunna utföra en uppgift av allmänt intresse (artikel 6.1 e). Grunden för behandlingen ska vara fastställd i unionsrätten eller i medlemsstaternas nationella rätt (artikel 6.3 första stycket). är hundägare skyldiga att märka och registrera sitt djur och detsamma föreslås gälla kattägare. Vidare är uppgift att föra register författningsreglerad. Myndighetens behandling av uppgifter om hund- och kattägare är därför nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse och är därigenom tillåten enligt artiklarna 6.1 c och 6.3. Vidare är behandling av personuppgifter ett led i myndighetens uppdrag att föra register över hundar och katter i syfte att kunna identifiera djurens ägare. Hanteringen av uppgifterna är nödvändig för att myndigheten ska kunna utföra sitt uppdrag och den måste därför bedömas som nödvändig för att fullgöra en uppgift av allmänt intresse som är reglerad i nationell lagstiftning (artiklarna 6.1 e och 6.3, jfr prop. 2017/18:122 s. 28–29). Register över kattägare får, i enlighet med vad som gäller för det nuvarande hundregistret, inte innehålla några känsliga personuppgifter. Register över kattägare kommer dock att innehålla uppgifter om personnummer eller annat nationellt identifikationsnummer. Personnummer och samordningsnummer får enligt 3 kap. 10 § dataskyddslagen behandlas utan samtycke endast när det är klart motiverat med hänsyn till 2021/22:49 ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Ändamålet med behandlingen av personnummer eller samordningsnummer i ett kattregister är att kunna fastställa vem som äger en katt. Utan person- eller samordningsnummer skulle det obligatoriska registret inte uppfylla sitt syfte. I enlighet med den bedömning som tidigare gjorts när det gäller hundregistret anser regeringen således att en behandling av personnummer eller samordningsnummer i ett kattregister är klart motiverad med hänsyn till ändamålet med behandlingen (jfr. 1999/2000:76 s. 14). Några ändringar av vilka uppgifter hundregistret får innehålla bedömdes inte heller vara nödvändiga vid den översyn av bl.a. lagen om tillsyn över hundar och katter som gjordes inför att EU:s dataskyddsförordning började gälla (se prop. 2017/18:122). I artikel 5 i EU:s dataskyddsförordning finns principer för behandling av personuppgifter. Exempelvis framgår av artikel 5.1 e. att personuppgifter inte får förvaras i en form som möjliggör identifiering av den registrerade än vad som är nödvändigt för de ändamål för vilka personuppgifterna behandlas. Personuppgifter får lagras i den mån uppgifterna enbart behandlas för arkivändamål av allmänt intresse eller för vetenskapliga eller historiska forskningsändamål eller statistiska ändamål i enlighet med artikel 89.1. Det är den personuppgiftsansvarige som vid sin behandling av personuppgifter ansvarar för att principerna i EU:s dataskyddsförordning följs. Sammantaget gör regeringen, i likhet med promemorian, bedömningen att det nya kravet på märkning och registrering av katter inte föranleder något behov av anpassningar till EU:s dataskyddsförordning. Enligt nuvarande bestämmelse i 6 § lagen om tillsyn över hundar och katter är personuppgiftsansvarigt för behandlingen av personuppgifter i hundregistret. Vidare anges i bestämmelsen att regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får överlåta driften av registret till en annan myndighet eller till en organisation. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att har möjlighet att utse ett personuppgiftsbiträde som ska behandla personuppgifter för verkets räkning. Det framgår också att om regeringen eller väljer att överlåta driften till ett privat organ utgör bestämmelsen det lagstöd som krävs för att överlämna förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning till ett privat organ (prop. 1999/2000:76 s. 21 och prop. 2006/07:126 s. 64). Bestämmelsen i 6 § lagen om tillsyn över hundar och katter, som motsvarar 5 § i den nu upphävda lagen om märkning och registrering av hundar, kompletterade tidigare personuppgiftslagen (1998:204) med bakomliggande direktiv, och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). kompletterar bestämmelsen EU:s dataskyddsförordning. Enligt artikel 4.7 i EU:s dataskyddsförordning är en personuppgiftsansvarig en fysisk eller juridisk person, offentlig myndighet, institution eller annat organ som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen och medlen för behandlingen av personuppgifter. Med personuppgiftsbiträde avses enligt artikel 4.8 i EU:s dataskyddsförordning en fysisk eller juridisk person, offentlig myndighet, institution eller annat organ som behandlar personuppgifter för den personuppgiftsansvariges räkning. Någon skillnad i sak mellan definitionerna av begreppen personuppgiftsansvarig och personuppgiftsbiträde i EU:s dataskyddsförordning jämfört med definitionerna i det upphävda dataskyddsdirektivet finns inte. Däremot har personuppgiftsbiträden fått ett utökat ansvar genom EU:s dataskyddsförordning. var det bara den personuppgiftsansvarige som kunde göras skadeståndsskyldig för behandlingar som skedde i strid med bestämmelserna i personuppgiftslagen. Både enligt det tidigare gällande dataskyddsdirektivet och enligt EU:s dataskyddsförordning är det tillåtet, men inte ett krav, att i nationell rätt ange vem som är personuppgiftsansvarig. Syftet med en bestämmelse om personuppgiftsansvar kan vara att göra det tydligt för den enskilde vart han eller hon ska vända sig med klagomål på behandlingen av personuppgifter i ett register. Det är dock de faktiska förhållandena som är avgörande för vem som ska anses vara personuppgiftsansvarig för behandlingen av personuppgifter i det enskilda fallet. På samma sätt följer det av EU:s dataskyddsförordning vem som kan utses som personuppgiftsbiträde och de närmare förutsättningarna för att utse ett sådant biträde. I promemorian föreslås att bestämmelsen om personuppgiftsansvar i 6 § lagen om tillsyn över hundar och katter ska ändras så att det framgår att även är personuppgiftsansvarigt för behandlingen av personuppgifter i register över kattägare. Regeringen anser dock att en reglering som innebär att endast pekas ut som personuppgiftsansvarig är otydlig i förhållande till situationen om överlåter driften av registret till en annan myndighet eller till en organisation. Uttalandena i förarbetena till 6 § om att bestämmelsen utgör det lagstöd som krävs för att kunna överlåta förvaltningsuppgifter som innefattar myndighetsutövning till ett privat organ talar enligt regeringens mening för att syftet med bestämmelsen är att kunna överlåta ett vidare ansvar för registerföringen än vad ansvaret som personuppgiftsbiträde innebär. Till stöd för denna slutsats talar även den omständigheten att beslut av en enskild organisation som ansvarar för driften av ett register får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (26 § lagen om tillsyn över hundar och katter) och att vissa bestämmelser i förvaltningslagen (2017:900) har gjorts tillämpliga på beslut som meddelats av en organisation. Det gäller förvaltningslagens bestämmelser om rättelse av beslut (36 §), om ändring av beslut (37–39 §§) och om överklagande (42– 47 §§). Sammantaget bedömer regeringen därför att en överlåtelse av driften av ett register med stöd av bestämmelsen i 6 § innebär att en annan myndighet eller en organisation får överta det ansvar för registret som har enligt 3 § lagen om tillsyn över hundar och katter. En överlåtelse innebär således att en annan myndighet eller en organisation får ett sådant ansvar för registret att det är denna myndighet eller organisation som blir personuppgiftsansvarig för behandlingen av personuppgifter och inte . Regeringen anser därför att bestämmelsen om personuppgiftsansvar bör ändras så att det framgår att 2021/22:49 om en överlåtelse sker, är den myndighet eller den organisation som får uppgiften att föra register personuppgiftsansvarig för behandlingen av personuppgifter. Den behandling av personuppgifter som utförs av den som övertagit uppgiften från vilar på samma rättsliga grunder i EU:s dataskyddsförordning som de som gäller för myndighetens behandling, dvs. artiklarna 6.1 c, 6.1 e och 6.3. Enligt regeringens mening bör uttrycket ”driften av registret” i lagen om tillsyn över hundar och katter ersättas med ”uppgiften att föra register” för att bättre motsvara vad en överlåtelse avses omfatta. innehåller uppgifter om namn, person-, samordnings- eller organisationsnummer och kontaktuppgifter till hundägare. Motsvarande uppgifter om kattägare bör finnas i ett obligatoriskt register över kattägare. Enligt 6 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641), förkortad OSF, gäller sekretess för uppgifter i hundregistret om en enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs. Regeringen avser att ändra 6 § OSF så att register över kattägare omfattas av samma sekretess som gäller för hundregistret. Utgångspunkten enligt bestämmelsen är dock att uppgifter i register över hund- och kattägare är offentliga och det krävs, som sägs ovan, att det finns en särskild anledning att anta att den enskilde eller någon närstående lider men för att sekretess ska gälla. i län framför att sekretessen för namn och adress för hund- och kattägare bör skärpas. Det har enligt regeringens mening dock inte framkommit att det finns behov av att se över frågan om en starkare sekretess för uppgifter om hund- och kattägare. Enligt 5 § andra stycket lagen om tillsyn över hundar och katter har , , länsstyrelserna, och de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet direktåtkomst till hundregistret. kan ha behov av att kontrollera vem som är ägare till en hund eller katt som någon har för avsikt att föra ut ur eller in i landet. och länsstyrelserna behöver åtkomst till registret främst för att kunna fullgöra sin samordnande roll respektive kontrollskyldighet enligt djurskyddslagstiftningen. har behov av tillgång till registret inte bara på grund av sina uppgifter enligt djurskyddslagen utan även i andra sammanhang, t.ex. vid efterforskning av ägare enligt hittegodslagen. Kommuner kan också ha ett ansvar för att hantera övergivna och förvildade katter och andra djur. I egenskap av fastighetsägare har kommunerna en möjlighet att, med stöd av 21 § lagen om tillsyn över hundar och katter, initiera avlivningar av övergivna och förvildade katter. Katter och andra djur kan också bli kommunens ansvar om de utgör ett miljö- eller hälsoproblem. Kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet behöver därför ha tillgång till uppgifter ur registret. Bestämmelsen om direktåtkomst i 5 § är formulerad så att det anges att myndigheterna ”ska ha” direktåtkomst till hundregistret. Av förarbetena till 5 § kan inte utläsas att direktåtkomsten ska vara begränsad till vissa typer av uppgifter (prop. 1999/2000:76 och prop. 2006/07:126). Formuleringen att myndigheterna ”ska ha” direktåtkomst talar enligt regeringens mening för att avsikten har varit att bestämmelsen automatiskt ska bryta den sekretess som annars kan gälla för uppgifter i registret enligt 6§ OSF (jfr. 2000/01:33 s. 131–132). Regeringen instämmer i promemorians bedömning att bestämmelsen om direktåtkomst bör ändras så att myndigheternas åtkomst även gäller register över kattägare. Myndigheterna bör ges åtkomst till samma typer av uppgifter som de har tillgång till när det gäller hundägare, dvs. det bör inte gälla någon begränsning i förhållande till sekretessbelagda uppgifter. Regeringen anser dock att bestämmelsen som reglerar direktåtkomst och en sekretessbrytande reglering bör formuleras på det sätt som är brukligt i senare lagstiftning. Bestämmelsen i 5 § andra stycket lagen om tillsyn över hundar och katter bör därför ändras så att det i stället anges att de berörda myndigheterna ”får medges” direktåtkomst till register över hund- och kattägare. För att möjliggöra direktåtkomst till register avser regeringen vidare i stället att i förordning införa en bestämmelse om uppgiftsskyldighet som enligt 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, bryter sekretessen mellan myndigheter. Av 11 kap. 4 § OSL följer att sekretessbestämmelsen i 6 § OSF som utgångspunkt blir tillämplig även hos den myndighet som genom direktåtkomst till register fått tillgång till sekretessreglerade uppgifter. Bestämmelsen om direktåtkomst för vissa myndigheter i 5 § andra stycket lagen om tillsyn över hundar och katter gäller även om ansvaret för registret överlåts till en enskild organisation (prop. 2006/07:126 s. 64). Däremot är ett register som förs av en organisation inte offentligt enligt tryckfrihetsförordningens bestämmelser om allmänna handlingar och sekretessbestämmelsen i 6 § OSF blir därmed inte heller tillämplig på uppgifter hos organisationen. Enligt 2 kap. 4 § OSL ska vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av allmänna handlingar hos en myndighet dock gälla också hos organ som anges i bilagan till OSL i den mån handlingarna hör till den verksamhet som anges i bilagan. Om det blir aktuellt att överlåta ansvaret för register över hundar eller katter till en organisation finns det enligt regeringens mening anledning att överväga om organisationen och dess registerverksamhet ska anges i bilagan till OSL (jfr. 1999/2000:76 s. 14). anser att även veterinärer och djursjukvårdare bör ges direktåtkomst till registret och () anser att därutöver även ideella organisationer som bedriver tillståndspliktig verksamhet bör få direktåtkomst. Regeringen kan visserligen se fördelar med att exempelvis veterinärkliniker och ideella organisationer på egen hand kan gå in i kattregistret och söka efter ägaren till en upphittad katt. Frågan om enskilda bör ges direktåtkomst till registret är dock förenad med ett flertal överväganden som rör skyddet för den personliga integriteten. Ideella organisationer och andra enskilda omfattas som huvudregel inte heller av bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagstiftningen, varför direktåtkomst för någon annan än en myndighet kräver särskilda överväganden i det avseendet. Några sådana överväganden har inte gjorts i promemorian. Regeringen gör mot denna bakgrund bedömningen att det inte i detta lagstiftningsärende finns beredningsunderlag eller har fram- 2021/22:49 kommit tillräckliga skäl för att ge vissa enskilda direktåtkomst. Enskilda som vill få uppgifter ur registret får i stället vända sig till , eller annan myndighet eller organisation om ansvaret har överlåtits, och begära att få ta del av uppgifterna genom registerutdrag eller liknande. Enligt 3 § andra stycket lagen om tillsyn över hundar och katter får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet för hundägaren att betala en avgift för registreringen och för utrustning för att läsa av märkningen och om beräkningen av avgiften. Av 8 § förordningen om tillsyn över hundar framgår att sådana avgiftsföreskrifter får meddelas av . I enlighet med vad som föreslås i promemorian bör bemyndigandet ändras så att föreskrifter om skyldighet att betala avgift och om beräkningen av avgiften även får meddelas för kattägare. När det gäller de avgifter som tar ut bör de, på samma sätt som gäller avgifter för hundregistret, få disponeras av myndigheten. beslut om registrering av hund får enligt 26 § lagen om tillsyn över hundar och katter överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller enligt bestämmelsen beslut som fattas av någon annan som ansvarar för driften av registret. Bestämmelsen bör ändras så att även beslut om registrering av katter får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. I enlighet med den bedömning som görs ovan bör uttrycket ”driften av registret” bytas ut mot ”uppgiften att föra registret”. 6.4Förelägganden när någon inte märker eller registrerar sin katt Regeringens förslag: Bestämmelserna om rätt för att meddela de förelägganden som behövs för att bestämmelserna om märkning och registrering av hundar ska följas ska även gälla bestämmelserna om märkning och registrering av katter. Detsamma ska gälla rätten att förena ett föreläggande med vite. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte några synpunkter på förslaget. Djurens rätt stödjer förslaget. och Länsstyrelserna i län och län ifrågasätter om möjligheten att besluta om förelägganden och viten skapar tillräckliga incitament för hund- och kattägare att märka sina djur. Dessa instanser anser att ett system med sanktionsavgifter sannolikt skulle vara mer effektivt, särskilt om sanktionsavgiften är högre än kostnaden för att märka djuret eller om avgiften höjs stegvis till dess att registrering och märkning sker. i län pekar särskilt på ärenden där kattägare har ett stort antal djur och låter dessa reproducera sig okontrollerat, vilket är en förhållandevis vanlig ärendetyp. Det är arbetskrävande för att begära utdömanden av viten och myndigheten anser att det bör klarläggas hur ett utdömande av flera löpande viten kan ske med hänsyn till begränsningen i 9 § andra stycket viteslagen. i län påpekar att enligt 10 § lagen om tillsyn över hundar och katter får förelägganden eller förbud inte meddelas för en person som inte har fyllt . Skälen för regeringens förslag: Överträdelser av de nuvarande bestämmelserna om märkning och registrering av hundar är inte straffsanktionerade. Regeringen anser att inte heller överträdelser av de föreslagna bestämmelserna om märkning och registrering av katter kan anses vara av den art som motiverar en kriminalisering (jfr. 1999/2000:76 s. 18). Enligt 9 § första stycket lagen om tillsyn över hundar och katter får meddela de förelägganden som behövs för att bestämmelserna om märkning och registrering av hundar ska följas. Förelägganden får enligt 9 § andra stycket förenas med vite. Regeringen anser att bör ha motsvarande befogenheter för att kunna se till att kravet på märkning och registrering av katter efterlevs. Bestämmelsen i 9 § första stycket bör därför, som föreslås i promemorian, ändras så att det framgår att befogenhet att meddela förelägganden gäller även i fråga om bestämmelser om märkning och registrering av katter. Av 10 § framgår att den som är inte får meddelas förelägganden om märkning och registrering. Samma sak bör gälla oavsett om föreläggandet gäller märkning och registrering av en hund eller en katt. Bestämmelsen är, i likhet med bestämmelsen i 9 § andra stycket om vite, inte begränsad till att gälla registrering eller märkning av hundar. Någon ändring i de bestämmelserna behövs därför inte för att de ska gälla även i fråga om märkning och registrering av katter. och Länsstyrelserna i län och län anser att sanktionsavgifter sannolikt skulle vara ett effektivare verktyg för att komma åt bristande efterlevnad av bestämmelserna om märkning och registrering än förelägganden och viten. Regeringen anser dock att systemet med vitesförelägganden är effektivt och att det inte har framkommit skäl att ändra på detta. Det saknas också beredningsunderlag för att nu föreslå att sanktionsavgifter bör införas för överträdelser av bestämmelser om märkning och registrering. i län efterfrågar även ett klargörande över hur bestämmelsen i viteslagen om utdömande av löpande viten ska tolkas. Enligt 9 § andra stycket viteslagen får det, i mål om utdömande av löpande vite och där flera överträdelser av föreskriften är uppe till samtidig bedömning, inte på en gång utdömas högre belopp än som har angetts i föreläggandet. Vidare anges i 9 § andra stycket samma lag att när ett beslut i ett sådant mål har vunnit laga kraft, får vite inte dömas ut för sådana överträdelser av föreskriften som har gjorts innan målet väcktes. Förutsättningarna för att utdöma löpande vite i de fall som kattägare inte har följt ett föreläggande är dock en fråga som får avgöras av rättstillämpningen. Regeringens förslag: De nya bestämmelserna om krav på märkning och registrering ska börja gälla . De nya bestämmelserna ska inte tillämpas på katter som är födda före Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. promemorian föreslås att tidpunkten för ikraftträdande ska vara den och att bestämmelserna om krav på märkning och registrering inte ska tillämpas på katter som är äldre än . Remissinstanserna: anser att den föreslagna tiden för ikraftträdandet är för kort för att hinna nå ut med information till djurägarna så att de hinner märka alla katter. förespråkar en ettårig övergångstid. Länsstyrelserna i län, och län anser att övergångstiden bör vara . Även () anser att är en rimlig tid för att nuvarande kattägare ska hinna märka och registrera sitt bedömer att myndigheten behöver minst ett och ett halvt år på sig för att bygga om det befintliga registret och ändra de föreskrifter som är nödvändiga att ändra. När det gäller frågan vilka katter som ska undantas från kravet på