prop · H90317 · 2021-09-23 00:00:00 — För att det förhållandet ska gälla även fortsättningsvis krävs inte särskild reglering i lag. 5.2Inga särskilda bestämmelser om straffmaximum Regeringens förslag: För brott som någon har begått efter det att han eller hon fyllt ska det, om det är föreskrivet för brottet, vara möjligt att döma till fängelse i högst eller på livstid. Allvarliga brott som har begåtts av någon som har fyllt ska också kunna leda till ett förhöjt straffmaximum vid återfall i allvarlig brottslighet. förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att det beträffande lagöverträdare i åldersgruppen 15–ska införas en reglering om att det strängaste fängelsestraff som kan komma i fråga för lagöverträdare i den åldersgruppen ska vara fängelse . Remissinstanserna: Några remissinstanser yttrar sig särskilt i frågan om ett höjt straffmaximum för lagöverträdare i åldersgruppen 18–. Kriminalvården anser att det skulle vara uppenbart olämpligt att införa en möjlighet att döma ut livstids fängelse för unga myndiga lagöverträdare, bl.a. eftersom risken för återfall i brott ökar utifrån längden på ett fängelsestraff och ett ökat bruk av sådana straff inte är ett lämpligt instrument för att uppnå en minskad brottslighet. En liknande uppfattning har () och som bl.a. pekar på att ett tidsobestämt straff kan få genomgripande negativa effekter för en ung lagöverträdare. och framhåller att det måste finnas ett absolut hinder mot att döma lagöverträdare under till livstids fängelse. Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt i frågan om brott som har begåtts i åldern 18–ska kunna leda till att straffskalan utvidgas vid återfall i allvarlig brottslighet. Hovrätten för och framför att en sådan förändring framstår som konsekvent i förhållande till utredningens förslag i övrigt. Stiftelsen motsätter sig en förändring i den delen. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över förslaget. Hovrätten för , Attunda tingsrätt, och () tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget mot bakgrund av utkastets förslag om slopad ungdomsreduktion vid straffmätningen för allvarliga brott. ombudsmän, , (), , , , kristna råd och kommun avstyrker eller är tveksamma till förslaget att lagöverträdare i åldersgruppen 18–ska kunna dömas till livstids fängelse, bl.a. eftersom risken för återfall i brott ökar utifrån längden på ett fängelsestraff och att livstidsstraffet av många skäl kan betraktas som inhumant. () anser att ett livstidsstraff, liksom fängelsestraff generellt, drabbar en ung myndig lagöverträdare hårdare än andra vuxna lagöverträdare i form av bl.a. uteblivna möjligheter till utbildning och sysselsättning. anser att nuvarande straffmaximum fängelse torde vara tillräckligt för att i tillräcklig utsträckning kunna beakta brottets allvar. avstyrker, med hänvisning till hovrättens uppfattning att den nuvarande särbehandlingen av unga myndiga lagöverträdare bör behållas, förslaget om att allvarliga brott som har begåtts av någon som har fyllt ska kunna leda till ett förhöjt straffmaximum vid återfall i allvarlig brottslighet. För att säkerställa att ungdomsreduktionen kan tillämpas oförändrad för lagöverträdare i åldersgruppen 15–anser , i likhet med utredningen, att det bör införas en reglering om att det strängaste fängelsestraff som kan komma i fråga för den åldersgruppen ska vara fängelse . Skälen för regeringens förslag Inga särskilda bestämmelser om straffmaximum för unga myndiga I 26 kap. 1 och 2 §§ finns det generella bestämmelser om minimi- och maximitider för fängelse samt om förhöjt straffmaximum vid flerfaldig brottslighet. För brott som någon har begått finns i 29 kap. 7 § andra stycket särskilda regler om det högsta straff som får dömas ut. Dessa innebär att det längsta straff som får dömas ut enligt huvudregeln är fängelse . Om fängelse och på livstid är föreskrivet för brottet eller vid flerfaldig brottslighet är det dock möjligt att döma ut fängelse . Som en följd av förslaget om slopad ungdomsreduktion för lagöverträdare i åldern 18–vid allvarlig brottslighet bör det också övervägas om det finns ett behov av att förändra regleringen om det svåraste straffet för den åldersgruppen. Utredningen föreslår att de formella begränsningar som finns om högsta straff bara ska gälla den som var vid tiden för brottet. Ett sådan förändring framstår enligt regeringen som konsekvent även i förhållande till den mer begränsade reform som föreslås beträffande straffmätningen för åldersgruppen 18– . Frågan om straffmätning i närheten av generella straffmaximum skulle bl.a. kunna uppkomma vid straffmätningen av sådan allvarlig brottslighet för vilken den generella ungdomsreduktionen skulle behållas som straffmaximum skulle det kunna leda till att utrymme saknas att göra en tillräckligt sträng straffmätning för de allra allvarligaste brotten, t.ex. mord. därmed i praktiken bli fråga om en delvis bibehållen ungdomsreduktion vid straffmätningen i dessa fall. Ett längre tidsbestämt fängelsestraff än bör alltså vara möjligt att döma ut för lagöverträdare i åldersgruppen 18–. En annan fråga är om en sådan höjning av straffmaximum för lagöverträdare i denna åldersgrupp bör innefatta även fängelse på livstid eller om den bör begränsas till att avse ett längre tidsbestämt straff, t.ex. Regeringen gör därvid följande överväganden. Fängelse på livstid får dömas ut om det är föreskrivet för brottet eller, vid flerfaldig brottslighet, för något av brotten. Livstids fängelse är föreskrivet för ett antal brott i , t.ex. mord, människorov, grov mordbrand och allmänfarlig ödeläggelse, grovt brott. Vidare är livstids fängelse före- skrivet för folkmord enligt lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser (1 §) samt för terroristbrott enligt lagen (2003:148) om straff för terroristbrott (2 § andra stycket). Livstidsstraffet är formellt livsvarigt. I praktiken sker dock ofta tidsbestämning av livstidsstraff när förflutit, numera främst genom prövning i allmän domstol enligt lagen (2006:45) om omvandling av fängelse på livstid. Lagen innebär inte någon rätt att få ett livstidsstraff omvandlat till fängelse . Straffet kan alltså även i praktiken vara Några remissinstanser tar avstånd från utredningens förslag att låta lagöverträdare i åldersgruppen 18–kunna dömas till livstids fängelse. Flera av dessa instansers invändningar, bl.a. att straffskärpningar och ett ökat användande av fängelse inte utgör effektiva åtgärder för att minska brottsligheten eller har någon återfallsförebyggande effekt och att livstidsstraffet kan bedömas som inhumant, tar dock närmast sikte på användningen av livstidsstraffet och gäller även andra myndiga Regeringen konstaterar att dessa synpunkter liksom andra liknande invändningar mot användande av livstidsstraffet har framförts i de lagstiftningsärenden som handlat om skärpningar av straffet för mord. Förändringar av straffet för det brottet har emellertid genomförts i syfte att livstidsstraffet ska kunna komma i fråga i betydligt I de lagstiftningsärendena har också getts uttryck för att livstidsstraffet fyller en viktig funktion som det yttersta fördömandet vid de mest klandervärda handlingarna som någon kan utföra (se prop. 2013/14:194 Skärpt straff för mord s. 14 och 15 och prop. 2018/19:138 Straffet för mord s. 15 och 16). I de övriga nordiska länderna finns inte några särskilda restriktioner i fråga om fängelsestraffets längd när det gäller lagöverträdare i åldersgruppen 18–. länder, med undantag för , finns det möjligheter att döma till fängelse på livstid. Sammantaget gör regeringen bedömningen att det inte bör finnas några särskilda bestämmelser om svåraste straff för brott som någon har begått efter det att han eller hon fyllt . Om det är föreskrivet för brottet ska det alltså vara möjligt att döma lagöverträdare i åldersgruppen 18–20 år till fängelse i högst eller på livstid. Ändringen innebär att bestämmelserna om svåraste straff endast ska Prop. 2021/22:17 gälla för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt , i stället för som hitintills . Förslaget är dock inte avsett att påverka den i praxis väletablerade ordningen för tillämpningen av ungdomsreduktionen vid brottslighet som begås av lagöverträdare i åldersgruppen 15–(jfr avsnitt 5.1 och 10.1). Något behov av att som utredningen och föreslår ändra bestämmelserna om vilket svåraste straff som kan dömas ut för den åldersgruppen finns därför inte. Brott som begås av unga myndiga bör kunna leda till ett förhöjt straffmaximum vid återfall i allvarlig brottslighet Om någon döms för ett brott och därefter gör sig skyldig till ny brottslighet är det fråga om återfall i brott. Är det fråga om återfall i allvarlig brottslighet kan enligt 26 kap. 3 § straffskalan utvidgas. Har någon dömts till fängelse i lägst och begår han eller hon ett nytt brott som är belagt med fängelse får han eller hon dömas för återfallet till fängelse som med överstiger det högsta straff som kan följa på brottsligheten. Brott som begåtts av någon innan han eller hon fyllt får emellertid inte läggas till grund för en sådan förhöjning. Utredningen föreslår att bestämmelsen om skärpt straffskala vid återfall i brott ska ändras så att den omfattar fall där den återfallsgrundande brottsligheten begåtts av lagöverträdare i åldern 18–. Behovet av ett sådan ändring ökar som en konsekvens av förslaget att slopa ungdomsreduktionen för unga myndiga vid allvarlig brottslighet (se avsnitt 5.1). Enligt regeringen är också de straffnivåer som styr tillämpligheten av den bestämmelsen sådana att den förändring som föreslås framstår som påkallad. Om en ung myndig person har dömts till fängelse och därefter återfaller i brott som har ett maximistraff som överstiger fängelse bör det finnas tillgång till ett förhöjt straffmaximum för att vid behov kunna lämna tillräckligt utrymme åt den återfallsskärpning som kan krävas vid straffmätningen. Bestämmelsen om skärpt straffskala vid återfall i allvarlig brottslighet bör därför ändras på så sätt att den även ska omfatta fall när den återfallsgrundande brottsligheten begåtts av en ung myndig person. 5.3Ingen särbehandling vid påföljdsvalet Regeringens förslag: Det ska inte krävas särskilda skäl för att döma någon som har begått brott efter det att han eller hon fyllt men innan han eller hon fyllt till fängelse. Ungdomsvård ska som utgångspunkt vara förbehållen personer som inte fyllt för brottet. Den som har begått brott efter det att han eller hon fyllt ska dock få dömas till ungdomsvård om det finns särskilda skäl för det. Ungdomstjänst och ungdomsövervakning ska vara förbehållna personer som inte har fyllt för brottet. Den som har fyllt när dom meddelas ska få dömas till ungdomstjänst eller ungdomsövervakning endast om det finns särskilda skäl för det. Den som har fyllt 2021/22:17 ska inte få dömas till ungdomsvård, ungdomstjänst eller ungdomsövervakning. förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår inte att den som har begått brott efter att det att han eller hon fyllt ska få dömas till ungdomsvård om det finns särskilda skäl för det. Utredningen har inte lämnat något förslag beträffande ungdomsövervakning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt om kravet på särskilda skäl för fängelse respektive tillämpningsområdet för ungdomsvård och ungdomstjänst. Hovrätten för framhåller att den inte har någon erinran mot förslaget att slopa kravet på särskilda skäl för fängelse beträffande lagöverträdare i åldersgruppen 18–även om inga förändringar görs beträffande straffmätningen för den åldersgruppen. Hovrätten anser också att de särskilda ungdomspåföljderna bör vara tillämpliga endast när den tilltalade begått brott . anser att förslaget om en slopad särbehandling vid påföljdsvalet är en logisk följd av en avskaffad ungdomsreduktion för lagöverträdare i åldern 18–. Vidare delar myndigheten bedömningen att tillämpningsområdet för ungdomspåföljderna bör knytas till åldern vid brottet i stället för tidpunkten för rättens dom. Stiftelsen motsätter sig uttryckligen ett förändrat tillämpningsområde för de särskilda ungdomspåföljderna. Förvaltningsrätten i motsätter sig ett slopande av särbehandlingen vid påföljdsvalet eftersom kravet på särskilda skäl för att kunna döma till fängelse, enligt förvaltningsrättens mening, regelmässigt torde vara uppfyllt beträffande den åldersgruppen vid allvarlig brottslighet. Hovrätten för anser att det bör övervägas att införa ett krav på att den som är ska få dömas till ungdomsvård endast om det finns särskilda skäl för det. lyfter behovet av en undantagsregel som innebär att ungdomsvård ska kunna komma i fråga för lagöverträdare i åldern 18–, t.ex. då den unge redan vårdas enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, om det finns särskilda skäl för det. Flera remissinstanser, t.ex. Förvaltningsrätten i , och kommun, ser ett behov av att analysera konsekvenserna för tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga beträffande ungdomar i åldern 18–i ljuset av utredningens förslag att ändra tillämpningsområdet för de särskilda ungdomspåföljderna, t.ex. ungdomsvård, till att inte längre omfatta lagöverträdare i den åldern. Förvaltningsrätten i kan inte se att reformen i något beaktansvärt avseende påverkar tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. påpekar att möjligheter att inom ramen för påföljdssystemet stödja ungdomar i åldersgruppen 18–med ett socialt nedbrytande beteende kan komma att minska som en konsekvens av utredningens förslag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utkastets förslag har en annan språklig och redaktionell utformning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna yttrar sig inte Prop. 2021/22:17 särskilt om kravet på särskilda skäl för fängelse respektive tillämpningsområdet för ungdomspåföljderna. , Attunda tingsrätt och har inga invändningar mot förslaget om att det inte ska krävas särskilda skäl för att döma en ung myndig lagöverträdare till fängelse. , , , , Förvaltningsrätten i , () och avstyrker eller ifrågasätter förändringen bl.a. med hänvisning till att den inte krävs för att skärpa reaktionen vid allvarlig brottslighet och att den skulle leda till en ökad användning av fängelsestraff även vid mindre allvarlig brottslighet, t.ex. vid återfall i sådan brottslighet eller då brottets art talar för fängelse. ombudsmän har en liknande uppfattning. anser att det är angeläget att överväga behovet av förändringen ytterligare eftersom risken enligt myndigheten är överhängande att betydligt fler lagöverträdare i den aktuella åldersgruppen fängelsestraff på grund av återfall i brott. förespråkar att tillämpningen av den aktuella påföljdsvalsregeln avgränsas utifrån det lägsta föreskrivna straffet för brottet, t.ex. fängelse eller och . () förordar en liknande lösning som tar sikte på att det i lagstiftningen bör komma till uttryck att särskilda skäl för fängelse ska anses föreligga om det för brottet är föreskrivet ett lägsta straff på fängelse . anser att det finns en risk för att vad som anses utgöra synnerliga skäl för att döma den som begått brott till fängelse förändras om motsvarande krav på särskilda skäl för de lagöverträdare som är slopas. Hovrätten för Nedre och Hovrätten för efterfrågar klargöranden om hur förslaget förhåller sig till påföljdskombinationen skyddstillsyn i förening med fängelse. Hovrätten för , Attunda tingsrätt, , , , (), Kommuner och Regioner, kommun och tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget om förändringar i ungdomspåföljdernas tillämpningsområde. har inte några synpunkter på utformning av förslaget i den delen, men avstyrker det med hänvisning till hovrättens uppfattning att den nuvarande särbehandlingen av unga myndiga lagöverträdare bör behållas. Kommuner och Regioner anser att det är rimligt att ungdomsvård i första hand förbehålls personer som inte har fyllt , men att det bör finnas en möjlighet att i vissa fall döma en ung myndig person till en sådan påföljd och att det tydligare bör framgå att det gäller även när det pågår insatser mot den unge med stöd av socialtjänstlagen. Även , Föreningens Socialchefer, kommun och kommun ser positivt på att det ska vara möjligt döma den som har begått brott efter till ungdomsvård om det finns särskilda skäl. kommun framhåller för sin del vikten av att den möjligheten används restriktivt. anser inte att ungdomspåföljdernas tillämpningsområde bör inskränkas. Skälen för regeringens förslag Det bör inte krävas särskilda skäl för att döma en ung myndig lagöverträdare till fängelse Om den tilltalade har fyllt 18 men inte för brottet får rätten enligt 30 kap. 5 § andra stycket döma till fängelse endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. Frågan om det finns tillräckliga skäl för fängelse med anledning av brottets straffvärde avgörs med beaktande av längden på det straff som skulle dömas ut om fängelse valts som påföljd med tillämpning av den s.k. ungdomsreduktionen (i praxis kallat straffmätningsvärdet). Ett straffmätningsvärde motsvarande fängelse krävs för att det ska finnas en presumtion att välja fängelse som påföljd (se bl.a. NJA 2012 s. 849, NJA 2014 s. 559, NJA 2014 s. 990 och NJA 2015 s. 1024). Vid bedömningen av om det annars finns skäl för fängelse beaktas tidigare brottslighet eller brottets art. Kravet på särskilda skäl innebär att det behövs starkare skäl för att bestämma påföljden till fängelse när den tilltalade inte har fyllt för brottet än annars. Utredningen föreslår att lagöverträdare i åldersgruppen 18–inte ska särbehandlas vid valet av påföljd bl.a. på så sätt att det inte ska krävas särskilda skäl för att döma lagöverträdare i den åldersgruppen till fängelse. Samma förslag lämnas av (SOU 2012:34 band 3 s. 822–828). Enligt regeringens mening framstår ett slopande av särbehandlingen av unga myndiga lagöverträdare vid påföljdsvalet som angeläget för att säkerställa den avsedda effekten av det förslag som lämnas beträffande ungdomsreduktionen: att allvarlig brottslighet som begås av unga myndiga lagöverträdare ska mötas av en kraftigare reaktion . Om kravet på särskilda skäl med hänsyn till gärningens straffvärde kvarstod skulle, till skillnad från vad och Förvaltningsrätten i anser, en osäkerhet kunna uppstå i rättstillämpningen i frågan om vilken betydelse det skulle ges vid valet av påföljd beträffande brottslighet för vilken ungdomsreduktionen föreslås avskaffas, t.ex. rån. Flera remissinstanser invänder mot förslaget på den grunden att det skulle leda till en ökad repressionsnivå, t.ex. i form av en ökad användning av fängelsestraff, även i de fall det är den unga myndiga lagöverträdarens tidigare brottslighet eller brottets art som talar för att välja fängelse som påföljd. Som redovisas i avsnitt 4.4.2 är det för påföljdssystemets trovärdighet emellertid av väsentlig betydelse att återfall i brott kan ges ett tillräckligt genomslag vid den straffrättsliga bedömningen. Samhället måste genom en skärpt reaktion vid återfall kunna markera att upprepad brottslighet är allvarligare än enstaka brott. Att så kan ske är viktigt även när det är fråga om återfall i brott av en ung myndig person, t.ex. efter en tidigare utdömd ungdomspåföljd (jfr prop. 2019/20:118 s. 33 och 34). Som påpekat kan det dock på grund av de restriktioner som finns mot att döma unga myndiga lagöverträdare till fängelse ibland saknas förutsättningar att beakta återfallet i tillräcklig utsträckning vid valet av påföljd (se SOU 2012:34 band 3 s. 825). Även det förhållandet att det är fråga om brott av sådan art att det bedömts vara angeläget att kunna ingripa med en sträng påföljd trots att straffvärdet i sig inte är påtagligt högt bör enligt regeringen kunna tillmätas en ökad betydelse vid påföljds- bestämningen för lagöverträdare i åldersgruppen 18–. Det handlar exempelvis om sexuellt utnyttjande av barn, mened, övergrepp i rättssak, barnpornografibrott, grovt rattfylleri, narkotikabrott, vapenbrott och viss terrorismrelaterad brottslighet. Tyngden i skälen mot utredningens förslag måste också bedömas i ljuset av de allmänna utgångspunkterna vid påföljdsbestämningen och de förändringar som genomförts i regelverket sedan särbehandlingen i påföljdsvalet för unga myndiga lagöverträdare infördes. Vid valet av påföljd är fängelse den svåraste påföljden som ska väljas i sista hand. Domstolen ska alltså först pröva om villkorlig dom eller skyddstillsyn är tillräckligt ingripande påföljder. Möjligheterna att välja en annan påföljd än fängelse vid artbrottslighet eller återfall i brott har ökat genom de allteftersom utvidgade möjligheterna att förena en icke frihetsberövande påföljd med en föreskrift om samhällstjänst. Huvudsyftet med dessa reformer har varit att minska antalet korta fängelsestraff (jfr bl.a. prop. 1997/98:96 s. 83–88 och 95–99). I förarbetena framhålls att en föreskrift om samhällstjänst kan vara särskilt lämpad för unga lagöverträdare (samma prop. s. 99). Lagöverträdare i åldersgruppen 18–särbehandlas inte heller i förhållande till andra myndiga lagöverträdare enligt bestämmelserna i och lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare om förundersökning, åtalsprövning eller straffprocessuella tvångsmedel såsom t.ex. häktning. De särbehandlas inte heller när det gäller formerna för verkställighet av ett häktningsbeslut eller fängelsestraff enligt bestämmelserna i häkteslagen (2010:611) eller fängelselagen (2010:610). På nämnda områden är det endast misstänkta eller dömda personer som omfattas av särskilda bestämmelser. Sammanfattningsvis anser regeringen att särbehandlingen av unga myndiga lagöverträdare vid påföljdsvalet bör slopas helt och inte, som och () ger uttryck för, avgränsas utifrån brottets allvar. Kravet på särskilda skäl för att döma lagöverträdare i åldersgruppen 18–till fängelse bör alltså tas bort och påföljdsvalet för den åldersgruppen som utgångspunkt ske utifrån samma regelverk som för andra myndiga lagöverträdare. Som Lagrådet framhåller innebär ett sådant förslag att rättstillämparen vid mindre allvarlig brottslighet kommer att hamna i situationer där det inte behövs starkare skäl än annars för att döma unga myndiga lagöverträdare till fängelse med anledning av brottets art eller den unga myndiges tidigare brottslighet, som bestämmelsen om ungdomsreduktion vid straffmätningen i 29 kap. 7 § första stycket kommer att vara tillämplig. Enligt rådande praxis har frågan om fängelse bör väljas som påföljd med anledning av t.ex. brottslighetens art avgjorts sammantaget med det tilltänkta straffets längd med hänsyn tagen till ungdomsreduktionen (straffmätningsvärdet) (jfr t.ex. NJA 2014 s. 559, NJA 2014 s. 990 och Högsta domstolens dom i mål nr B 2862-20). Den ordningen beträffande påföljdsvalet för unga myndiga lagöverträdare har, i likhet med vad Lagrådet anmärker, ansetts haft visst stöd i 30 kap. 5 § andra stycket , som föreslås tas bort. Enligt regeringen framstår en fortsatt sådan rättstillämpning likväl som förenlig med grunderna för påföljdsbestämningen och konsekvent med de hänsynstaganden som ligger bakom den bibehållna särbehandlingen av unga myndiga vid straffmätningen för mindre allvarlig brottslighet. 2021/22:17 ett par remissinstanser påpekar kan dock den slopade särbehandlingen vid påföljdsvalet, tillsammans med det förslag som lämnas om en slopad ungdomsreduktion vid straffmätningen för allvarliga brott, bl.a. förutses påverka utrymmet att för allvarlig brottslighet döma unga myndiga lagöverträdare till skyddstillsyn med fängelse enligt 28 kap. 3 § (jfr NJA 2015 s. 1024 p. 29–35). De närmare konsekvenserna för påföljdspraxis i olika hänseenden av de förslag som lämnas om förändrad straffrättslig särbehandling av unga myndiga lagöverträdare måste emellertid ytterst bli en fråga för rättstillämpningen.