prop · H803197 · 2021-05-17 00:00:00 — Frågan om verkställighet utomlands av ett beslut om förverkande enligt internationella verkställighetslagen prövas av vilket framgår av 26 § i samma lag samt 12 § första meningen förordning (1977:178) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Med stöd av 12 § internationella verkställighetsförordningen kan talan föras mot beslut hos regeringen genom besvär. En ansökan om verkställighet tillsammans med aktuellt avgörande och övriga handlingar ska överlämnas till som vidarebefordrar framställningen till behörig myndighet i berörd stat (28 § internationella verkställighetslagen). Samma ordning bör gälla vid verkställighet i . Några skäl att använda sig av en annan ordning finns inte. ansvar att pröva frågan om det ska begäras verkställighet i av ett beslut om förverkande bör framgå direkt av den nya lagen. Av den nya bestämmelsen bör det även framgå att framställningen överlämnas av till . Av artikel 678.5 i avtalet framgår att en framställning ska göras på det formulär som anges i en bilaga till avtalet (bilaga 46). Utöver själva framställningen ska även beslutet om förverkande bifogas (se avsnitt P i nämnda bilaga). Någon möjlighet att överklaga beslut bör inte införas. Någon sådan möjlighet finns inte i samarbetet enligt och rådets förordning (EU) 2018/1805 av om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande (EU-förordningen om frysning och förverkande). Skäl att Prop. 2020/21:197 göra en annan bedömning i förhållande till saknas. bör utses till centralmyndighet enligt artikel 676.1 (se avsnitt 8.1) och ska därmed med stöd av artikel 677.1 översända framställningen om verkställighet av beslut om förverkande till utsedda centralmyndighet. ligger denna funktion på . Några särskilda bestämmelser i lag om detta behövs inte. 8.4.2Verkställighet i båda stater Regeringens förslag: Om en framställning om verkställighet av ett svenskt beslut om förverkande har överlämnats till och i de fall även verkställer beslutet i , ska bevaka att det sammanlagda värdet av det som verkställs inte överstiger det belopp som anges i beslutet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 668 följer att en ansökan om verkställighet enligt artikel 665 inte påverkar den ansökande statens rätt att själv verkställa beslutet om förverkande. Det totala värdet av förverkandet får dock inte överstiga det belopp som anges i beslutet om förverkande. Om det konstateras att det kan bli fallet ska staterna samråda för att undvika ett överförverkande. Artikeln motsvaras av artikel 26 förverkandekonvention. Eftersom det finns risk för överförverkande om verkställighet av ett beslut om förverkande avseende en betalningsskyldighet sker i båda stater bör kontinuerligt bevaka ärendet så att ett sådant överförverkande inte sker. En bestämmelse om detta bör tas in i den nya lagen (jfr 2 kap. 5 § lagen [2011:423] om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande i vissa fall). Den samrådsskyldighet som föreskrivs kan, i den mån det behövs, regleras i förordning. Enligt artikel 667.3 ska den förverkade egendomen fördelas enligt en schablon. kan dock med stöd av artikel 667.4 begära en annan fördelning. Vem som ansvarar för en sådan begäran kan regleras i förordning (jfr 2 kap. 4 § förordningen [2011:578] om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande i vissa fall). 8.4.3Omvandling och andra åtgärder Regeringens förslag: ska inte få samtycka till att ett svenskt beslut om förverkande verkställs i genom omvandling enligt artikel 665.4 eller genom åtgärder enligt artikel 669 i avtalet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. 2020/21:197 Skälen för regeringens förslag: kan, vid verkställighet av ett beslut om förverkande där, enligt artikel 665.4 i avtalet komma överens med om att ett beslut om förverkande av viss egendom istället får verkställas genom ett åläggande att betala ett penningbelopp motsvarande värdet av den förverkade egendomen. När ett beslut om förverkande avser en viss specifik egendom, ska beslutet som huvudregel verkställas genom att just den egendomen förverkas. Svensk rätt tillåter inte sådan omvandling som föreskrivs i artikel 665.4(jfr prop. 2019/20:198 s. 65). Motsvarande bestämmelse om omvandling finns i artikel 18.2 i EU-förordningen om frysning och förverkande. En skillnad är att i EU-förordningen anges att en sådan överenskommelse kan ingås under förutsättning att den är tillåten enligt den utfärdande statens lagstiftning. Någon sådan hänvisning till nationell rätt finns inte i artikel 665.4 i avtalet. Av det skälet bör den nya lagen kompletteras med en bestämmelse om att inte får samtycka till en omvandling som föreskrivs i artikel 665.4. Av artikel 669 följer att den ansökande statens samtycke krävs för att den anmodade staten ska få ålägga ett fängelsestraff eller någon annan frihetsinskränkande åtgärd vid bristande fullgörelse. Artikeln motsvaras i princip av artikel 27 förverkandekonvention. I svensk rätt saknas möjlighet att verkställa ett beslut om förverkande genom en sådan åtgärd som avses i artikel 669 i avtalet (se prop. 2019/20:198 s. 64). Med beaktande därav bör en sådan åtgärd inte kunna vidtas när ett svenskt beslut om förverkande verkställs i . En kompletterande bestämmelse om att inte får lämna samtycke till sådan verkställighet bör därför tas in i den nya lagen (jfr 3 kap 2 § lagen [2020:968] med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande). 8.5Verkställighet av ett beslut om förverkande i 8.5.1Överlämnande av en inkommen ansökan Regeringens förslag: ska överlämna ansökan om verkställighet av ett beslut om förverkande till åklagaren för vidare handläggning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 8.2 föreslås att Regerings- kansliet ska vara centralmyndighet för samarbetet om verkställighet av beslut om förverkande, mot bakgrund av bl.a. den anmälan som regeringen gjort till i anslutning till att avtalet trädde i kraft. Som anges i samma avsnitt kommer att ansvara för den uppgiften. Med stöd av föreslagen bestämmelse om att ska vara centralmyndighet och artikel 677.1 kommer en ansökan om verkställighet av beslut om förverkande att ges in till . Enligt internationella verkställighetslagen ska, efter det att en fram- Prop. 2020/21:197 om verkställighet av beslut om förverkande gjorts till Regerings- kansliet, regeringen enligt 8 § pröva om hinder mot verkställighet finns enligt vissa bestämmelser i lagen. Om framställningen inte avslås överlämnas ansökan enligt samma bestämmelse till riksåklagaren för vidare handläggning. Efter det att en framställan om verkställighet av ett beslut om förverkande har gjorts till enligt avtalet bör någon prövning av regeringen om vissa hinder mot verkställighet finns, inte ske på det sätt som föreskrivs i internationella verkställighetslagen. Den prövningen bör i stället göras av domstol och åklagare med stöd av 11 § första stycket internationella verkställighetslagen. En sådan ordning framstår både som mer ändamålsenlig och effektiv. Den motiveras också av att skälen för att vägra verkställighet regleras uttömmande i avtalet och skiljer sig från de skäl för att vägra verkställighet som regeringen har att pröva enligt internationella verkställighetslagen. Även de tidsfrister och skyndsamhetskrav som gäller för handläggningen av en ansökan om verkställighet motiverar att en samlad prövning av skälen för att vägra verkställighet görs av domstol och åklagare. mottagit en ansökan om verkställighet av ett beslut om förverkande från bör ansökan överlämnas till åklagaren för vidare handläggning, vilket bör framgå av den nya lagen. Riksåklagaren bör, såvida inte Justitiekanslern eller någon av ombudsmän är särskild åklagare, bestämma vilka åklagare som ska vara behöriga att handlägga ett ärende om verkställighet av ett beslut om förverkande. Bestämmelser om detta kan tas in i förordning. 8.5.2Skyldigheten att förverka egendom Regeringens bedömning: Inga kompletterande bestämmelser behövs i lag om den grundläggande skyldigheten att förverka egendom. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens bedömning: Artikel 665 innehåller bestämmelser om en skyldighet för den anmodade staten att förverka egendom efter en ansökan. Den anmodade staten ges i artikel 665.1 två alternativ för att leva upp till denna skyldighet. Det ena alternativet innebär att ett domstolsbeslut från den ansökande staten verkställs i den anmodade staten (punkt 1 a). Enligt det andra alternativet ska den anmodade staten lämna över begäran om förverkande till dess behöriga myndigheter i syfte att erhålla ett beslut om förverkande som sedan verkställs enligt den anmodade statens lagstiftning (punkt 1 b). Förverkande kan avse både specifik egendom och ett åläggande att betala ett penningbelopp som motsvarar värdet av vinningen av brott och verkställigheten ska ske gentemot all egendom som finns tillgänglig (artikel 665.3). Staterna kan vidare komma överens om att ett beslut om förverkande av viss egendom i stället får verkställas genom ett åläggande 2020/21:197 att betala ett penningbelopp motsvarande värdet av den förverkade egendomen (artikel 665.4). Vidare innehåller artikel 665.5 och 665.6 bestämmelser om samarbete vad gäller beslut om förverkande som inte har fattats inom ramen för ett straffrättsligt förfarande. För beslut om verkställighet föreskrivs en tidsfrist och ett allmänt skyndsamhetskrav samt en skyldighet att underrätta den ansökande staten om meddelat beslut och när tidsfristen inte kan hållas (artikel 665.7 och 665.8). Även om tidsfristen inte hålls kvarstår skyldigheten att förverka (artikel 665.9). Artikel 665 motsvaras delvis av artikel 23 förverkandekonvention. Den skyldighet som föreskrivs i artikel 665 om att förverka egendom följer direkt av avtalet och kräver i sig inga kompletterande bestämmelser i lag. Däremot bör det i lag föreskrivas vilket av de två alternativ som anges i artikel 665.1 som ska gälla när ett beslut om förverkande ska verkställas i (se avsnitt 8.5.3). Som konstateras i avsnitt 8.4.3 är det inte möjligt enligt svensk rätt att omvandla ett beslut om förverkande av viss egendom till att verkställas genom ett åläggande att betala ett penningbelopp motsvarande värdet av den förverkade egendomen. Det bör emellertid inte hindra att i det omvända fallet ingår en sådan överenskommelse som avses i artikel 665.4 om anser det lämpligt. Detta kan emellertid regleras i förordning (jfr 4 kap. 5 § förordning [2020:974] med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om ömsesidigt erkännande av beslut om frysning och beslut om förverkande). Vad gäller samarbetet enligt artikel 665.5 och 665.6 föreskrivs ingen skyldighet att samarbeta utan sådant samarbete ska endast ske när det är möjligt enligt den anmodade statens inhemska lagstiftning. Eftersom svensk rätt saknar bestämmelser om sådant samarbete kommer inte att kunna samarbeta i detta avseende. Inga kompletterande bestämmelser behövs därför. Iakttagandet av skyndsamhetskravet och den angivna tidsfristen i artikel 665.7–665.9 kräver inte heller några kompletterande bestämmelser i lag. Skyldigheten att underrätta om beslutet och samråda vid förseningar kan regleras i förordning. Regeringens förslag: Bestämmelserna om förfarandet för beslut om verkställighet av ett beslut om förverkande, om behörig tingsrätt och offentlig försvarare i 4 § tredje stycket, 9 §, 11 § första stycket, 15, 16, 24, 35, 38 och 39 §§ lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom ska gälla i tillämpliga delar vid verkställighet i av ett beslut om förverkande enligt avtalet. Gjorda hänvisningar ska inte avse vidarehänvisningarna till 11 § andra stycket, 12–14 §§ och 19–22 §§ lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens I Prop. 2020/21:197 promemorian föreslås inte att det uttryckligen ska framgå att det ska bortses från vidarehänvisningarna i 9 §, 11 § första stycket och 24 § till 11§ andra stycket, 12–14 §§ och 19–22 §§ internationella verkställighetslagen. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslagen. Skälen för regeringens förslag Som konstaterats i föregående avsnitt kan en anmodad stat välja ett av de alternativ som anges i artikel 665.1 vid verkställighet av ett beslut om förverkande. Det alternativ som väljs bör som nämnts ovan framgå av kompletterande bestämmelser i den nya lagen. Förfarandena i övrigt för att besluta om verkställighet och den faktiska verkställigheten av beslutet ska regleras av den anmodade statens inhemska lagstiftning (artikel 666.1). Däremot ska den bedömning som redan gjorts av vad som är styrkt i målet vara bindande för den anmodade staten (artikel 666.2). Vid åläggande av betalning av ett penningbelopp ska den anmodade statens behöriga myndighet på visst sätt räkna om beloppet till dess valuta (artikel 666.3). Artikeln motsvaras av artikel 24 förverkandekonvention. Eftersom internationella verkställighetslagens regler inte ska tillämpas generellt (se avsnitt 8.1) behövs kompletterande bestämmelser i den nya lagen när är anmodad stat. De bör reglera vilket förfarande som ska tillämpas dels för att besluta om att verkställighet av ett utländskt beslut om förverkande ska ske i , dels för den faktiska verkställigheten av det förstnämnda beslutet. Det inkluderar vilka myndigheter som handlägger och fattar beslut i frågan efter det att överlämnat ansökan till åklagare för vidare handläggning (se avsnitt 8.5.1). Regleringen i internationella verkställighetslagen I internationella verkställighetslagen finns utförliga bestämmelser om det närmare förfarandet efter det att en ansökan om verkställighet av ett beslut om förverkande överlämnats av . Förfarandet motsvarar det alternativ som föreskrivs i artikel 665.1 b i avtalet, dvs. att ett svenskt beslut om förverkande meddelas som därefter verkställs. I 4 § tredje stycket internationella verkställighetslagen finns ett förtydligande om att vad som sägs i den lagen om påföljd gäller även förverkande, om inte annat särskilt föreskrivs. Enligt 9 § internationella verkställighetslagen ansöker riksåklagaren hos rätten om dess prövning av framställningen. När det gäller denna prövning tillämpas bestämmelser om rättegången i brottmål, om inte annat anges i internationella verkställighetslagen. Vidare finns i nämnda paragraf ytterligare regler om det närmare förfarandet. I 15 § anges att vid tillämpning av regler i mål som avses i 9 § bedöms frågan om vilket straff som är stadgat för eller kan följa på visst brott, enligt svensk lag. Domstolen prövar om det finns hinder mot verk- ställighet enligt lagen (10 §). Om riksåklagarens ansökan bifalls meddelas 2020/21:197 ett nytt beslut om förverkande i dom enligt 11 §. Ett nytt beslut om förverkande kan också uppnås genom utfärdande av ett strafföreläggande enligt 16 §. I 12 och 13 §§ finns bestämmelser i de fall det rör sig om en frihetsberövande påföljd eller böter. Närmare bestämmelser om förutsättningarna för att verkställa ett beslut om förverkande finns i 14 §. I 17 och 18 §§ finns regler om användning av tvångsmedel, bl.a. om beslag. I 19– 22 §§ finns särskilda bestämmelser om utevarodomar och möjligheter till omprövning (opposition), vilka kan tillämpas vid verkställighet av en europeisk brottmålsdom i med stöd av Europeisk konvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar av (SÖ 1973:55). Den svenska domen ersätter det utländska beslutet om förverkande och verkställighet av domen sker med vissa undantag i enlighet med vad som i allmänhet är föreskrivet om verkställighet av svensk dom (24 §). I35–42 §§ internationella verkställighetslagen finns vissa gemensamma bestämmelser. Merparten av dessa rör inte samarbetet om verkställighet av beslut om förverkande. I 35 § anges att är laga domstol i mål och ärenden enligt lagen. Förverkad egendom tillfaller enligt 36 § staten. Med stöd av den bestämmelsen kan regeringen besluta om en annan fördelning av det som har förverkats. I 38 och 39 §§ finns bestämmelser om hinder mot åtal i och ersättning till offentlig försvarare. En hänvisning bör ske till vissa bestämmelser i internationella verkställighetslagen Vid handläggningen och prövningen av om ett beslut om förverkande enligt avtalet ska verkställas, bör flera, men inte alla, av ovan redovisade bestämmelser i internationella verkställighetslagen gälla i tillämpliga delar. Detta bör ske genom en hänvisning i den nya lagen till relevanta regler i internationella verkställighetslagen. Mot bakgrund av att avtalets bestämmelser är direkt tillämpliga kan hänvisningarna i flera fall inte omfatta hela bestämmelsen, utan endast delar. Lagrådet anser att den hänvisningsteknik som används i föreslagen lagtext medför att det i vissa fall blir otydligt vilka bestämmelser i internationella verkställighetslagen som ska tillämpas, eftersom de uppräknade bestämmelserna i sin tur hänvisar vidare till andra paragrafer i den lagen, som inte ska tillämpas. Den föreslagna bestämmelsen bör enligt Lagrådet justeras på så sätt att det i hänvisningarna till relevanta bestämmelser uttryckligen anges vilka vidarehänvisningar det ska bortses från. Regeringen instämmer i Lagrådets förslag om hur den föreslagna lagtexten bör utformas. Med beaktande av att internationella verkställighetslagens bestämmelser mestadels använder begreppet påföljd även när förverkande avses bör det för att tillämpningen ska underlättas hänvisas till 4 § tredje stycket om att vad som sägs i den lagen om påföljd även gäller förverkande. När det gäller förfarandet för att pröva om ett beslut om förverkande som har meddelats i ska verkställas i , bör bestämmelserna i 9 §, 11 § första stycket, 15 och 16 §§ internationella verkställighetslagen gälla i tillämpliga delar. I 9 § internationella verkställighetslagen finns bestämmelser om för- farandet, bl.a. att vid sakens handläggning ska bestämmelser om rättegången i brottmål tillämpas. Eftersom vägransgrunderna i artikel 670 är direkt tillämpliga bör ingen hänvisning till 10 § ske. Bestämmelsen i 11 § första stycket om domstolens meddelande av dom bör tillämpas vid verkställighet enligt den nya lagen. Andra stycket i 11 § avser de fall när verkställighet ska ske av en frihetsberövande påföljd (se prop. 1972:98 s. 117). Även bestämmelserna i 12 och 13 §§ rör frihetsberövande påföljder samt böter. Någon hänvisning till 11 § andra stycket samt 12 och 13 §§ bör således inte göras. Hänvisningen som görs i 11 § första stycket till 12–14 §§ bör därför inte heller tillämpas. Mot bakgrund av artikel 665 om skyldigheten att förverka, artikel 666.3 om att ett ålagt penningbelopp på visst sätt ska räknas om till den anmodade statens valuta och artikel 670 i avtalet om tillgängliga vägransgrunder bör någon hänvisning till 14 § internationella verkställighetslagen inte göras. När det sker en vidarehänvisning till denna paragraf bör den alltså bortses från. Däremot bör 15 § i samma lag tillämpas för att tydliggöra vilka bestämmelser i som ska tillämpas, bl.a. om rättens sammansättning. För att åklagaren ska kunna meddela ett strafföreläggande om förverkande bör en hänvisning till 16 § internationella verkställighetslagen göras i den nya lagen. En hänvisning bör dock inte ske till andra stycket andra meningen i den paragrafen eftersom den hänvisar till andra bestämmelser i internationella verkställighetslagen som inte ska tillämpas. Bestämmelsen i 18 § om bl.a. beslag är inte aktuell att tillämpa eftersom användning av tvångsmedel kommer att ske med stöd av artiklarna 663 och 664 i avtalet samt lagen om internationell rättslig hjälp (se avsnitt 8.2). De särskilda bestämmelserna om förfarandet vid en utevarodom, bl.a. om opposition, som finns i 19–22 §§ internationella verkställighetslagen ska inte heller tillämpas då avtalet inte möjliggör ett sådant förfarande (jfr artikel 670.5 f och 670.7 i avtalet). Vidarehänvisningen till dessa bestämmelser som görs i 9 § i samma lag bör därför inte heller tillämpas. För verkställighet av domstolens dom om förverkande enligt 9 och 11 §§ internationella verkställighetslagen eller ett godkänt strafföreläggande enligt 16 § bör en hänvisning till 24 § första och andra styckena i samma lag ske. Vidarehänvisningar som görs i 24 § andra och tredje styckena till 11 § andra stycket och 12–14§§ i samma lag bör dock inte tillämpas. När det sedan gäller de gemensamma bestämmelserna i internationella verkställighetslagen bör en hänvisning göras till 35, 38 och 39 §§ i samma lag. bör vara laga domstol på samma sätt som i övriga mål enligt internationella verkställighetslagen (35 §). Förbud mot åtal bör även gälla vid verkställighet av ett beslut om förverkande enligt avtalet (38 §). Reglerna om ersättning till offentlig försvarare bör också vara tillämpliga (39 §). Beträffande 36 § hänvisas till avsnitt 8.5.4. Av artikel 669 följer att den ansökande statens samtycke krävs för att den anmodade staten ska få ålägga ett fängelsestraff eller någon annan frihetsinskränkande åtgärd vid bristande fullgörelse. Artikeln motsvaras i princip av artikel 27 förverkandekonvention. Som konstateras i avsnitt 8.4.3 saknas i svensk rätt möjlighet att verkställa ett beslut om förverkande genom en sådan alternativ åtgärd (se prop. 2019/20:198 s. 64). Eftersom artikel 666.1 hänvisar till förfarandet enligt nationell rätt i den anmodade staten kommer verkställighet i genom en alternativ åtgärd enligt artikel 669 inte kunna ske. 2020/21:197 8.5.4 Förfogande över förverkad egendom Regeringens förslag: Vid förfogande över förverkad egendom ska 36 § första stycket lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom tillämpas. ska meddela beslut om fördelningen av influtna medel i enlighet med artikel 667.3. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag: Artikel 667 innehåller bestämmelser om förfogandet över förverkad egendom. Huvudregeln är att förverkad egendom får förfogas över i enlighet med den anmodade statens lagstiftning (artikel 667.1). Om det finns stöd enligt nationell rätt ska också den anmodade staten överväga att överlämna egendomen till den ansökande staten för återställande av egendomen till dess rättmätiga ägare eller för ersättning till brottsoffer (artikel 667.2). I de fall ett penningbelopp erhållits till följd av det verkställda förverkandet ska det fördelas mellan staterna i enlighet med den schablon som föreskrivs i artikel 667.3. Vidare finns det möjlighet för staterna att i ett enskilt fall träffa andra avtal om förfogandet över egendomen (artikel 667.4). Artikeln motsvaras delvis av artikel 25 förverkandekonvention. För förfogandet över förverkad egendom hänvisas till den anmodade statens nationella lagstiftning. I avsnitt 8.5.3 föreslås också att för verkställighet av beslut om förverkande ska gälla i huvudsak vad som i allmänhet är föreskrivet för verkställighet av beslut som fått laga kraft genom en hänvisning till 24 § internationella verkställighetslagen. Enligt 36 kap. 17 § tillfaller förverkad egendom staten (det undantag som föreskrivs i nämnda bestämmelse är inte aktuellt här). Utgångspunkten i 36 § första stycket internationella verkställighetslagen är densamma, dvs. förverkad egendom eller dess värde tillfaller staten. Regeringen kan dock på begäran av den ansökande staten bestämma att egendomen eller dess värde helt eller delvis ska överlämnas till den andra staten.