prop · H803125 · 2021-03-16 00:00:00 — 2020/21:125 situationer där någon företräder någon annans intressen och där det finns en lojalitetsskyldighet av ett eller annat slag. I samband med att varumärkesdirektivet genomfördes i svensk rätt gjordes bedömningen att någon särskild reglering med anledning av bestämmelsen inte var nödvändig. Detta eftersom det relativa registreringshindret om ond tro ansågs tillämpligt i de aktuella situationerna. Vidare konstaterades att ansetts uppfylla krav i detta avseende. (Se prop. 2017/18:267 s. 171 f.) När det nu föreslås att det relativa registreringshindret om ond tro ska ersättas av ett absolut registreringshinder finns det anledning att på nytt överväga om det bör införas en särskild reglering i varumärkeslagen för den situationen att en agent eller en annan företrädare för varumärkesinnehavaren ansöker om registrering utan innehavarens tillstånd. Bestämmelsen om agenter och andra företrädare är som nämnts ett relativt registreringshinder i direktivet och hindret är obligatoriskt för medlemsstaterna. Det talar för att agentsituationen även fortsättningsvis bör omfattas av de relativa registreringshindren. Samtliga remissinstanser som yttrar sig i frågan är positiva till en sådan reglering. Även regeringen delar bedömningen i promemorian att det bör införas en särskild bestämmelse för de aktuella situationerna. Även i , och har en fristående bestämmelse för agentsituationen valts vid genomförandet av varumärkesdirektivet. Genom ändringen uppnås alltså dessutom större likhet med andra nordiska länder. föreslår att ”ombud” används i stället för ”agent”, bland annat eftersom ordet agent inte i sammanhanget har någon vedertagen svensk innebörd och att ombud bättre svarar mot de situationer direktivtexten syftar på. I den tidigare svenska lydelsen av varumärkesdirektivet användes begreppet ombud. Av en rättelse till direktivet som gjordes 2017 framgår emellertid att ombud ersatts av agent i den senaste lydelsen av direktivet. Direktivet är också avsett att träffa fler situationer än typiska ombudsförhållanden (se vidare i författningskommentaren, avsnitt 10.1). sen bör därför lämpligen avse ”en agent eller en annan företrädare”. Ond tro som hinder för registrering av ett Regeringens förslag: En generell bestämmelse som hindrar att ett före- tagsnamn registreras då ansökan har gjorts i ond tro ska föras in i lagen om företagsnamn bland de hinder mot registrering som motiveras av Bestämmelsen ska ersätta det hittillsvarande registreringshindret om ond tro. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget inga invändningar mot det. menar att det bör införas ett särskilt registreringshinder för den situationen att en agent eller en annan företrädare i eget namn registrerar huvudmannens företagsnamn, motsvarande det som föreslås för varumärken. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om företagsnamn och andra näringskännetecken finns i lagen om företagsnamn. Lagen möjliggör för näringsidkare att få ensamrätt till ett näringskännetecken som näringsidkaren använder som benämning för sin verksamhet. Ensamrätten förvärvas i de flesta fall genom registrering hos . Lagen följer i huvudsak varumärkeslagens struktur, men bygger inte – till skillnad från varumärkeslagen – på någon EU-gemensam reglering. Det är vanligt att företag använder sitt företagsnamn som enda kännetecken, både för verksamheten och för de varor eller tjänster som företaget erbjuder. Ett företagsnamn har därför ofta samma funktion som ett varumärke. Mot den bakgrunden är det en allmän utgångspunkt att de känneteckensrättsliga reglerna om skydd för näringskännetecken och varukännetecken bör samordnas i så hög grad som möjligt. finns det dock skäl att välja en annan lösning när det gäller företagsnamn, t.ex. på grund av hänsyn till företagsnamnets associationsrättsliga funktion (se prop. 2017/18:267 s. 204). Bestämmelserna om hinder mot registrering i varumärkeslagen och lagen om företagsnamn är utformade på i huvudsak samma sätt. Några skäl att reglera registreringshindret på grund av ond tro på ett annat sätt i lagen om företagsnamn än i varumärkeslagen finns inte. En generell bestämmelse om ond tro bör därför införas som ett absolut registreringshinder även i lagen om företagsnamn. Bestämmelsen bör, på samma sätt som i varumärkeslagen, ersätta det hittillsvarande relativa registreringshindret om ond tro. Den nya bestämmelsen är tänkt att, i likhet med förslaget i varumärkeslagen, omfatta de situationer som omfattas av den hittillsvarande bestämmelsen, men också situationer där en registrering strider mot allmänna intressen. I promemorian görs bedömningen att det inte finns något behov av en bestämmelse i lagen om företagsnamn som motsvarar den som föreslås i varumärkeslagen om agenter eller andra företrädare. Den situation som varumärkesdirektivet och tar sikte på är nämligen enligt promemorian specifik för varumärkesregistreringar och aktualiseras inte på samma sätt vid registreringar av företagsnamn. och anser dock att det kan finnas behov av en bestämmelse som reglerar de situationer där en agent eller en annan företrädare för huvudmannen ansöker om registrering i eget namn utan tillstånd. Enligt dem kan en sådan bestämmelse aktualiseras exempelvis i situationer då agenten eller företrädaren är ett svenskt aktiebolag som antar ett nytt företagsnamn som överensstämmer med huvudmannens utländska kännetecken. Även SFIR pekar på att den situationen kan uppkomma, men framhåller att en registrering i så fall borde kunna hindras genom en tillämpning av den föreslagna generella bestämmelsen om ond tro. De situationer som remissinstanserna pekar på torde redan enligt hittillsvarande reglering kunna vara exempel på sådant som kan utgöra ond tro. Den föreslagna bestämmelsen om ond tro är som nämnts tänkt att täcka de situationer som omfattas av det hittillsvarande registreringshindret. Till skillnad från vad som gäller för varumärkeslagen finns det inte heller 2020/21:125 någon EU-rättslig skyldighet att ha en sådan reglering som ett relativt hinder. Regeringen instämmer därför i bedömningen i promemorian att det inte finns något behov av en särskild bestämmelse om agenter och andra företrädare i lagen om företagsnamn. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . De nya bestämmelserna i lagen om skydd för beteckningar på jord- bruksprodukter och livsmedel ska tillämpas även på beteckningar som har fått skydd före ikraftträdandet. Bestämmelserna om skadestånd och om spridning av information om dom i intrångsmål ska dock inte tilläm- pas på intrång, försök till intrång eller förberedelse till intrång som har skett före ikraftträdandet. De nya bestämmelserna i varumärkeslagen ska tillämpas även på varumärken som har registrerats och ansökningar om registreringar som har gjorts före ikraftträdandet. De nya bestämmelserna i lagen om företagsnamn ska tillämpas även på företagsnamn som har registrerats och ansökningar om registreringar som har gjorts före ikraftträdandet. Promemoriornas förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag Det är angeläget att lagändringarna träder i kraft . nya bestämmelserna bedöms kunna träda i kraft . Övergångsbestämmelser till lagen om skydd för beteckningar på Lagändringarna innebär att sanktionsbestämmelser införs vid intrång i den rätt till en beteckning som följer av anslutningsförordningen och frihand- elsavtalen med och . Det är en allmän princip inom immaterialrätten att ny lagstiftning blir tillämplig också på rättigheter som har uppkommit innan den nya lagstift- ningen har trätt i kraft. Detta gäller även utan särskilt förordnande (se t.ex. 2017/18:267 s. 214). Det innebär att lagändringarna blir tillämpliga även på beteckningar som har fått skydd före ikraftträdandet. är möjligt att en del beteckningar hinner få skydd innan lagändringarna har trätt i kraft är det av tydlighetsskäl lämpligt att detta uttryckligen anges i Nya bestämmelser om säkerhets- och skyddsåtgärder brukar som princip också bli tillämpliga direkt, dvs. även med avseende på intrång som har skett eller påbörjats före ikraftträdandet. Detsamma gäller för nya bestäm- Prop. 2020/21:125 melser om vitesförbud (jfr prop. 2017/18:267 s. 218). Bestämmelserna om s.k. korrigeringsåtgärder (t.ex. förstörande av varorna), informationsföreläggande och intrångsundersökning bör i enlighet med nämnda princip tillämpas vid intrång eller försök eller förberedelse till intrång som har begåtts före ikraftträdandet. Det är inte motiverat med någon avvikande lösning när det gäller vitesförbud, utan detta bör också vara möjligt att få till stånd även för åtgärder som har påbörjats före ikraftträdandet. Det bör dock – i linje med allmänna principer – inte finnas någon rätt till ersättning i fråga om intrång som har skett före ikraftträdandet (jfr exempelvis prop. 2017/18:267 s. 218). I klargörande syfte bör detta komma till uttryck i en övergångsbestämmelse. Bestämmelsen om spridning av information om dom i intrångsmål ger innehavaren rätt att begära att den som har gjort eller medverkat till ett intrång också ska stå kostnaden för informationsspridningen. Kostnadsansvaret ligger nära en form av ersättning till rättighetsinnehavaren. I likhet med rätten till skadestånd bör den bestämmelsen inte tillämpas om intrånget har skett före ikraftträdandet (jfr prop. 2017/18:267 s. 218). Även detta bör av klargörande skäl komma till uttryck i en övergångsbestämmelse. Några andra övergångsbestämmelser behövs inte. Övergångsbestämmelser till varumärkeslagen och lagen om företagsnamn När det gäller ändringarna i varumärkeslagen och lagen om företagsnamn bör det, i linje med det tidigare anförda, anges i övergångsbestämmelser att de nya bestämmelserna tillämpas på varumärken och företagsnamn som har registrerats före ikraftträdandet. Lagändringarna bör även bli tillämpliga beträffande sådana ansökningar där beslut om registrering ännu inte har meddelats när ändringarna träder i kraft. Denna lösning – som valts i tidigare lagstiftningsärenden – medför att de sakliga förändringar som genomförs i fråga om ond tro slår igenom på en gång. På så sätt undviks dubbla regelverk, vilket ökar tydligheten och förutsebarheten till fördel för användarna. (Se prop. 2009/10:225 s. 389 och prop. 2017/18:267 s. Lagändringarna innebär en viss utvidgning i förhållande till de befintliga reglerna när det gäller registreringshindret och hävningsgrunden om ond tro. Däremot innebär – som framgått – den nya bestämmelsen om agenter och andra företrädare inte någon saklig nyhet. Det kan diskuteras om det bör införas en övergångsbestämmelse när det gäller hävning av en registrering på grund av ond tro eftersom förutsättningarna för att hindra en registrering i viss mån utökas. Den som har fått en registrering beviljad bör som utgångspunkt inte behöva riskera att registreringen hävs bara för att förutsättningarna för registrering ändras med ny lagstiftning. Med hänsyn till att registreringshindret tar sikte på registreringar som skett i ond tro och därför kan anses otillbörliga, finns det dock i det här fallet anledning att låta lagändringarna omfatta också varumärken och företagsnamn som har registrerats före ikraftträdandet. 2020/21:125 Någon särskild övergångsbestämmelse för hävningssituationen bör därför inte införas. Mot bakgrund av att lagändringarna inte innebär en förstärkning av den ensamrätt som en registrering innebär, bedöms det inte vara nödvändigt med några övergångsbestämmelser för åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. Regeringens bedömning: Förslagen innebär att skyddet för geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar stärks och att reglerna om ond tro förtydligas. Förslagen medför inte några ökade kostnader för myndigheter och har inte betydelse för jämställdhetspolitikens genomförande. Promemoriornas bedömningar överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inga synpunkter. Skälen för regeringens bedömning Konsekvenser för företag och andra enskilda I lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel finns redan bestämmelser som gör varumärkeslagens sanktioner tillämpliga på beteckningar som skyddas av EU-förordningar och internationella avtal. Förslagen innebär att dessa sanktioner görs tillämpliga på beteckningar från tredjeländer som har fått skydd enligt anslutningsförordningen eller frihandelsavtalen med och . Förslagen bedöms ha positiva effekter för enskilda eftersom det blir lättare att ingripa mot varor som gör intrång och därigenom vilseleder konsumenter om varornas ursprung. När det gäller påverkan på svenska företag avser de nu aktuella beteckningarna främst varor som är typiska för länder utanför EU. Förslagen bedöms därför inte nämnvärt påverka just svenska företag. Även förslagen som rör varumärkeslagen och lagen om företagsnamn bedöms ha positiva effekter för enskilda bland annat eftersom det blir lättare att hindra registreringar som är otillbörliga. Ändringarna innebär dessutom att praxis bättre återspeglas i lagstiftningen, vilket medför att enskilda får ett tydligare regelverk att förhålla sig till. Förslagen som rör lagen om skydd för beteckningar på jordbruksprodukter och livsmedel bedöms inte innebära någon ökad arbetsbörda för domstolarna. Förslagen innebär visserligen ökade möjligheter att ingripa mot intrång vid domstol. Antalet mål i domstolarna som rör skyddade beteckningar är dock begränsat och förväntas inte öka nämnvärt med anledning av förslagen. Förslagen bedöms inte heller medföra några ökade kostnader för andra myndigheter. När det gäller ändringarna i varumärkeslagen och lagen om företags- Prop. 2020/21:125 namn är det inte helt ovanligt att ond tro görs gällande som hinder för en Förslagen innebär att så kan ske i några ytterligare fall än enligt hittillsvarande bestämmelser. Det bedöms dock inte leda till någon nämnvärd ökad arbetsbörda för registreringsmyndigheter eller domstolar. 10.1Förslaget till lag om ändring i varumärkeslagen (2010:1877) Nationell registrering av varumärken Hinder mot registrering på grund av hänsyn till allmänna intressen 7 § Ett varumärke får inte registreras om varumärket 1.strider mot lag eller annan författning eller mot goda seder eller allmän ordning, 2.är ägnat att vilseleda allmänheten i fråga om varans eller tjänstens art, kvalitet, geografiska ursprung eller någon annan omständighet, 3.utan tillstånd innehåller en sådan statlig eller internationell beteckning eller ett sådant kommunalt vapen som enligt lag eller annan författning inte får användas obehörigen som varumärke, eller något som lätt kan förväxlas med en sådan beteckning eller ett sådant vapen, 4.utan tillstånd innehåller ett sådant kännetecken som enligt lagen (2014:812) om skydd för kännetecken i den internationella humanitära rätten inte får användas obehörigen som varumärke, eller något som kan förväxlas med ett sådant kännetecken, 5.innehåller en ursprungsbeteckning, en geografisk beteckning, en beteckning för ett traditionellt uttryck för vin eller en beteckning för en garanterad traditionell specialitet, i den utsträckning beteckningen är skyddad enligt unionsrätten, 6.innehåller eller består av något som är ägnat att uppfattas som en geografisk beteckning för vin eller spritdrycker och märket avser vin eller spritdrycker av annat ursprung, eller 7.innehåller eller i väsentliga delar återger en äldre växtsortbenämning som avser en växtsort av samma eller närstående växtart, i den utsträckning växtsorten är skyddad enligt växtförädlarrättslagen (1997:306) eller unionsrätten. Ett varumärke får inte heller registreras om ansökan om registrering gjordes i ond tro. Ett kollektiv-, garanti- eller kontrollmärke får inte registreras om villkoren för märkets användning strider mot goda seder eller allmän ordning. Ett kollektivmärke som avses i 6 § får vidare inte registreras om villkoren inte tillåter medlemskap i sammanslutningen för alla som tillhandahåller sådana varor eller tjänster som märket avser och varorna eller tjänsterna har sitt ursprung i det geografiska område som märket avser. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka fall ett varumärke inte får registreras på grund av hänsyn till allmänna intressen, s.k. absoluta regi- Övervägandena finns i avsnitt 6. Andra stycket, som får nytt innehåll, har sin motsvarighet i artikel 4.2 i Enligt bestämmelsen får ett varumärke inte registre- 2020/21:125 ras om ansökan om registrering gjordes i ond tro. Ändringen innebär att ond tro införs som ett absolut registreringshinder. Bestämmelsen ersätter den hittillsvarande regleringen om ond tro i 8 § första stycket 4, som är ett s.k. relativt registreringshinder. Genom ändringen får regleringen om ond tro en mer generell tillämpning som närmare överensstämmer med direktivets. Begreppet ond tro har en självständig unionsrättslig innebörd och styrs därför främst av praxis. Begreppet har samma innebörd såväl i varumärkesdirektivet som i EU:s varumärkesförordning, i vilken ond tro utgör en grund för hävning av registreringar av EU-varumärken (artikel 59.1 b i förordningen). (Se t.ex. dom av , Sky m.fl., mål C-371/18, EU:C:2020:45, punkt 73.) Ond tro har i ljuset av detta en delvis annan betydelse i varumärkesrätten än vad begreppet vanligen har i den allmänna förmögenhetsrätten. Begreppet tar här närmast sikte på någon form av illvilja eller affärsmässig otillbörlighet (se Patent- och marknadsöverdomstolens beslut av i mål PMÖÄ 5441-17). Avgörande vid bedömningen av om ond tro föreligger är de omständigheter som förelåg för ansökan om registrering av varumärket. Vid bedömningen ska beaktas samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet. har i sin praxis pekat på vissa omständigheter som särskilt ska beaktas. Bland dessa ingår om sökanden kände till eller borde ha känt till att någon annan använder ett identiskt eller liknande kännetecken för identiska eller liknande varor eller tjänster och om sökandens avsikt med registreringen var att hindra tredje man från att använda det sökta kännetecknet. (Se domar av , Chocoladenfabriken , mål C‑529/07, EU:C:2009:361 och , , mål C-320/12, EU:C:2013:435.) Ond tro kan även föreligga i situationer där det sökta varumärket inte är förväxlingsbart med ett kännetecken som används av någon annan. Av praxis följer att bestämmelsen kan vara tillämplig då en ansökan om registrering görs utan att innehavaren har för avsikt att använda varumärket för sådana varor eller tjänster som ansökan avser. Enligt domstolen krävs i dessa fall att sökanden antingen haft för avsikt att skada någon annans intressen i strid med god affärssed eller haft för avsikt att – i förhållande till tredje män i allmänhet – få en ensamrätt i strid med ett varumärkes grundläggande funktioner (se domar av , Koton, mål C-104/18 P, EU:C:2019:724 och , Sky m.fl., mål C-371/18). Det nya registreringshindret är alltså avsett att träffa både sådana situationer som omfattas av det hittillsvarande relativa registreringshindret i 8 § första stycket 4, och situationer där en ansökan kommer i konflikt med de allmänna intressen som varumärkessystemet avser att skydda. Även om regleringen nu får ett bredare tillämpningsområde torde den även fortsättningsvis ha sin största betydelse i de fall där sökanden vet om att kännetecknet kan förväxlas med ett kännetecken som används av någon annan. Registreringshindret gäller generellt och är inte begränsat till förhållanden i utan kan till exempel avse sökandens onda tro i förhållande till användning av ett kännetecken i ett annat land. Av 3 kap. 1 § första stycket 1 följer att ond tro också är en grund för Prop. 2020/21:125 hävning av registreringen av ett varumärke. Bestämmelserna i det hittillsvarande andra stycket flyttas till ett nytt tredje stycke. Hinder mot registrering på grund av andra rättigheter 8 § Ett varumärke får inte registreras om varumärket 1.är identiskt med ett äldre varukännetecken för varor eller tjänster av samma 2.är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken för varor eller tjänster av samma eller liknande slag, om det finns en risk för förväxling, inbegripet risken för att användningen av varumärket leder till uppfattningen att det finns ett samband mellan den som använder varumärket och innehavaren av varukännetecknet, eller 3.är identiskt med eller liknar ett äldre varukännetecken som är känt inom en betydande del av omsättningskretsen, och användningen av varumärket utan skälig anledning skulle dra otillbörlig fördel av eller vara till skada för varukännetecknets särskiljningsförmåga eller anseende, oavsett om användningen avser varor eller tjänster av samma, liknande eller annat slag. Med ett varukännetecken avses i första stycket 1.ett varumärke som är registrerat enligt detta kapitel, 2.ett varumärke som är registrerat genom en internationell varumärkesregistrering som enligt 5 kap. fått giltighet i , 3.ett varukännetecken som är inarbetat, om det inarbetade skyddet gäller inom en väsentlig del av landet, och Ett varumärke får inte heller registreras om ansökan om registrering görs i eget namn av en agent eller en annan företrädare för en innehavare av ett varukännetecken och ansökan avser innehavarens kännetecken. Varumärket får dock registreras om företrädaren har innehavarens tillstånd eller annars har giltiga skäl för sitt handlande. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka fall ett varumärke inte får registreras på grund av andra rättigheter, s.k. relativa registreringshinder. Övervägandena finns i avsnitt 6. Den hittillsvarande bestämmelsen i första stycket 4 om ond tro som ett relativt registreringshinder tas bort. I stället införs en mer generell bestämmelse om ond tro som ett absolut registreringshinder i 7 § andra stycket. Tredje stycket är nytt och har sin motsvarighet i artikel 5.3 b i varumärkesdirektivet. Bestämmelsen innehåller ett särskilt registreringshinder för den situationen att en agent eller en annan företrädare ansöker om registrering av ett varumärke i eget namn, utan tillstånd från innehavaren av varukännetecknet och utan att agenten eller företrädaren har giltiga skäl för sitt handlande. En motsvarande regel finns i artikel 8.3 i EU:s varumärkesförordning. Regleringen bygger på artikel 6 septies i för industriellt rättsskydd, SÖ 1970:60. Syftet med regleringen är att motverka missbruk av förtroendeplikten i affärsrelationer. Bestämmelsens utformning ligger nära ordalydelsen i direktivet och följaktligen även den närmast likalydande bestämmelsen i varumärkesförordningen. Den praxis som har utvecklats rörande bestämmelsen i förord- 2020/21:125 ningen kan därför i många fall också vara relevant i fråga om tolkningen av direktivet. Begreppen agent och företrädare är avsedda att ha en vid innebörd och innefatta alla typer av avtalsförhållanden där den ena parten representerar den andras intressen oavsett hur förhållandet formellt betecknas. En förutsättning är att det finns en lojalitetsskyldighet av ett eller annat slag. Det kan typiskt sett omfatta t.ex. återförsäljare, licenstagare, konsulter och juridiska ombud. kundförhållanden omfattas dock inte. (Jfr t.ex. tribunalens dom av , Mouldpro, T-796/17, EU:T:2019:88.) Bestämmelsen förutsätter att agentens eller företrädarens ansökan avser ett varukännetecken som huvudmannen innehar. Bestämmelsen ansluter nära till direktivet och det blir främst en fråga för rättstillämpningen och ytterst att precisera den närmare innebörden och räckvidden av registreringshindret. Enligt tribunalens praxis avser hindret äldre rättigheter som är identiska med det sökta varumärket (se tribunalens dom av , , T-7/17, EU:T:2018:679). Bestämmelsen begränsar sig inte till registrerade varumärken, utan även inarbetade varukännetecken kan omfattas. Skyddet för det innehavda varukännetecknet behöver inte heller ha uppkommit i .