prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — Utredningen ger uttryck för att en sådan lagändring kan leda till att färre parter framställer interimistiska yrkanden om vårdnad, när det på förhand kan bedömas som mer eller mindre utsiktslöst. Det kan, enligt utredningen, i sin tur bidra till att konflikter mellan föräldrar inte trappas upp i onödan, vilket gynnar barnen. Regeringen delar utredningens uppfattning att reglerna om vårdnad, boende och umgänge i så stor utsträckning som möjligt bör utformas så att de motverkar att konflikter mellan föräldrar trappas upp i onödan. Utredningens kartläggning tyder emellertid inte på att reglerna om interimistiska beslut är konfliktdrivande eller att möjligheten att besluta interimistiskt används när det inte finns skäl för det. Det finns vidare anledning att, bl.a. av de skäl som SKR och Roks lyfter fram, vara försiktig med att ändra regler som fungerar väl, särskilt när ändringen inte är avsedd att medföra någon direkt skillnad i sak. Som JO och framhåller framstår det dessutom som mindre sannolikt att en domstol skulle konstatera att det visserligen behövs ett interimistiskt beslut om vårdnad, men att det inte finns särskilda skäl för ett sådant beslut. Sammantaget anser regeringen därför att det inte bör införas något krav på särskilda skäl för att få meddela ett interimistiskt beslut om vårdnad. Intermistiska beslut ska även i fortsättningen få meddelas i de fall när de behövs. Barns rätt till umgänge med någon annan än en förälder Ett barns vårdnadshavare har ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står det nära så långt möjligt tillgodoses (6 kap. 15 § tredje stycket ). I den mån ett sådant umgänge inte kommer till stånd är det en viktig uppgift för socialnämnden att försöka få vårdnadshavaren att se till barnets behov. Om umgänge önskas av någon annan än föräldrarna, får talan om umgänget föras av socialnämnden (6 kap. 15 a § andra stycket). Utredningen överväger om talerätten bör utvidgas och kommer fram till att det även fortsättningsvis endast bör vara socialnämnden som är behörig att väcka talan om barnets umgänge med någon annan än en förälder. De flesta remissinstanser har inte någon annan uppfattning. Föreningen och Föreningen invänder mot detta och förordar en egen talerätt för närstående. Föreningen lyfter också det faktum att det inte går att överklaga en socialnämnds beslut att inte väcka en talan om umgänge. Eftersom utredningen inte lämnar några förslag är det inte möjligt att överväga en ändring inom ramen för detta lagstiftningsärende. Det är dock, som även och Seniorerna pekar på, angeläget att socialnämnderna är medvetna om det ansvar de har för barnets rätt till umgänge med andra närstående och beaktar att många barn lever i andra familjekonstellationer än traditionella kärnfamiljer. I sammanhanget kan det också nämnas att regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att överväga vissa ändringar av de familjerättsliga reglerna bl.a. i förhållande till s.k. sociala föräldrar. I direktiven uttalas att utredaren ska ta ställning till om förutsättningarna för barn att upprätthålla 2020/21:150 en relation med sina sociala föräldrar efter separation eller förälders dödsfall behöver förbättras (dir. 2020:132). Inom ramen för uppdraget kan det bli aktuellt att överväga bl.a. olika sätt att förbättra förutsättningarna för ett barn att kunna ha umgänge med sin sociala förälder. 9 Medling i mål om vårdnad, boende eller umgänge 9.1 Medlarens kunskap och kompetens Regeringens förslag: Det ska framgå av lagen att en medlare ska ha relevant utbildning och yrkeserfarenhet och vara lämplig för uppdraget. Regeringens bedömning: Medlare bör själva ansvara för sin utbildning och kompetensutveckling. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningarna eller har inga invändningar mot dem. Flera remissinstanser anser dock att det bör införas ytterligare reglering av medlares kunskap och kompetens. Bland annat Familjerätts- socionomernas riksförening och för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks) förespråkar en obligatorisk utbildning för medlare. – Glöm aldrig Pela och (GAPF) och för Medling och Konflikthantering (SFM) framhåller att kompetens- och utbildningskravet för medlare bör konkretiseras. Flera remissinstanser, bl.a. Stiftelsen och Unizon, framhåller att det är viktigt att kunskapskravet för medlare innefattar kunskap om bl.a. våld och övergrepp. Juridiska fakultets- styrelsen vid påpekar att problemet med medlare verkar vara att det är svårt att avgöra om den tilltänkta medlaren besitter rätt kompetens, inte vilken kompetens medlaren ska ha, och att detta inte kommer att lösas genom förslaget. vid framhåller att en centralt organiserad utbildningsinsats kan vara motiverad. och Roks framför liknande synpunkter. Skälen för regeringens förslag och bedömning Medlarens kunskap och kompetens I samband med vårdnadsreformen infördes en möjlighet för domstolen att i ett mål om vårdnad, boende eller umgänge uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att komma överens. kartläggning framgår att en lämplig medlare med rätt kompetens ökar förutsättningarna för att få föräldrar att komma överens och att nå långsiktigt hållbara lösningar. används medling i relativt Medlingsförfarandet i familjemål är i stor utsträckning ett oreglerat område. Det finns inte någon på förhand bestämd ordning eller metod för hur en medling ska gå till. Hur medlarens arbete ska bedrivas får medlaren i stället, i samråd med domstolen, bedöma från fall till fall. Det är viktigt för ett lyckat medlingsförfarande att medlingen kan anpassas efter förutsättningarna i det enskilda fallet. Att det inte finns någon närmare reglering av hur medlingen ska gå till medför att medlarens kompetens och lämplighet blir särskilt viktig. Detta blir särskilt tydligt då de mål där medlare utses ofta är svåra och ställer höga krav på medlarens erfarenhet och kvalifikationer. Regeringen anser därför, i likhet med utredningen, att det bör införas en bestämmelse om kompetens- och lämplighetskrav för medlare. Sådana krav innebär en bättre kvalitetssäkring av medlare och kan i förlängningen leda till fler lyckade medlingsuppdrag. Frågan är hur dessa krav ska utformas. Att en medlare måste ha god kunskap om barn och om familjerättslig lagstiftning är givet, liksom att han eller hon bör ha erfarenhet av tvister som rör barn. En medlare bör också ha kunskap i att prata med barn och om hur våld och övergrepp inom familjen påverkar familjemedlemmarna. Normalt sett innebär detta att det är familjerättssekreterare, advokater, beteendevetare, psykologer och i vissa fall domare som kan komma i fråga för medlaruppdrag i ett familjemål. Det är emellertid enligt regeringen inte lämpligt att uppställa krav på specifik kompetens. Det är viktigt att uppdraget kan anpassas efter det enskilda fallet och att det finns möjlighet att ge uppdrag som medlare till personer med olika yrkesbakgrund och utbildning. Kraven bör därför utformas mer generellt och inte, som GAPF och SFM förordar, konkretiseras. Av samma skäl finns det inte anledning att införa krav på att den som får ett medlaruppdrag har genomgått någon viss obligatorisk utbildning för medlare, vilket några remissinstanser förordar. En lyckad medling är också i hög grad beroende av medlarens personliga egenskaper. Det bör därför även ställas upp ett krav på lämplighet för uppdraget i fråga. Medlaren måste t.ex. ha förmåga att sätta barnets bästa främst. Han eller hon måste vidare kunna hantera en känslig situation och vinna förtroende hos barnet och föräldrarna. Regeringen föreslår mot denna bakgrund att det ska framgå av lagen att medlaren ska ha relevant utbildning och yrkeserfarenhet och vara lämplig för uppdraget. Att medlaren också ska vara opartisk får anses ligga i sakens natur. Det är den enskilda domaren som utser medlare och bedömer om kompetens- och lämplighetskraven är uppfyllda. Juridiska fakultetsstyrelsen vid invänder att ett krav på kompetens och lämplighet inte gör det enklare att bedöma om en person är lämplig för ett medlaruppdrag, Regeringen konstaterar dock att en sådan bestämmelse tydliggör för alla aktörer vad som krävs för att komma i fråga för ett sådant uppdrag. Lagstadgade krav finns dessutom inom vissa andra områden, exempelvis vid medling i verkställighetsärenden, och svårigheter med att avgöra om en tilltänkt medlare uppfyller kraven kan knappast helt undgås. Vidare anser regeringen, till skillnad från bl.a. vid , att medlare själva bör ansvara för sin utbildning och kompetensutveckling. Så är fallet för medlare inom andra områden, och det saknas tillräckliga skäl för att ha en annan ordning för medlare i familjemål. Det framstår dock som värdefullt att det tas fram viss gemensam information som kan ges till personer som 2020/21:150 första gången får uppdrag som medlare. Utredningen föreslår att ska få i uppdrag att ta fram sådan information. Regeringen avser att återkomma till frågan. Regeringens förslag: Sekretess ska gälla hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som en part har lämnat till en medlare vid medling i ett mål där medlare utsetts enligt 6 kap. 18 a § , om parten har gjort förbehåll om det. uppgift i en allmän handling ska sekretessen gälla i högst . Medlare som utsetts enligt 6 kap. 18 a § ska få höras som vittnen om vad som anförtrotts dem vid medlingen eller vad de erfarit i samband med medlingen, endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det. Den tystnadsplikt som följer av sekretessbestämmelsen för medlare ska ha företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med Utredningen bedömer att medlare och deras biträden inte ska omfattas av det s.k. frågeförbudet, som innebär att de ska få höras som vittnen om vad som anförtrotts dem vid medlingen eller som de i samband därmed erfarit, endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen och delar bedömningen eller har inga invändningar mot dem. bör sekretessen gälla även för uppgifter som barnet lämnar till en medlare. Förvaltningsrätten i anser inte att det är rimligt att kräva att parterna ska kunna ta ansvar för att göra förbehåll för för Medling och Konflikthantering (SFM) framför en liknande synpunkt. Förvaltningsrätten framhåller vidare att det klart bör framgå för vilka uppgifter som sekretess kan gälla. remissinstanser, bl.a. och , anser att ett frågeförbud för medlare bör införas. menar att ett frågeförbud för medlare bör införas, men med undantag för anmälningsskyldigheten enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen. tingsrätt anser också att ett frågeförbud bör införas och framhåller att endast barnet bör ha möjlighet att häva ett frågeförbud. Skälen för regeringens förslag Stärkt sekretess för medlingsförfarandet Tystnadsplikt och handlingssekretess i det allmännas verksamhet regleras i offentlighets- och sekretesslagen, förkortad OSL. tvistemål där en medlare utsetts enligt 6 kap. 18 a § måste enligt regeringen anses höra till det allmännas verksamhet. Bestämmelserna i gäller såväl för myndigheten som sådan som för bl.a. anställda och uppdragstagare vid myndigheten (2 kap. 1 § OSL). Medlare som utses enligt 6 kap. 18 a § bör anses som uppdragstagare hos myndighet och därmed omfattas av reglerna i OSL (jfr prop. 2010/11:128 s. 72 och prop. 1979/80:2 del A s. 126). För sådana familjerättsliga mål som medlare utses i gäller sekretess hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhåll- anden, om en part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs (36 kap. 1 § andra stycket OSL). Av utredningen framgår att det har framförts synpunkter på att det inte finns en starkare reglering för att säkerställa medlingens konfidentiella natur. Medling kan i vissa fall vara det bästa sättet att nå en hållbar överenskommelse som är till barnets bästa. Regelverket bör därför vara utformat så att förutsättningarna för medling är så goda som möjligt. Att medlingsförfarandet är konfidentiellt bidrar typiskt sett till att skapa en förtrolig situation mellan parter och medlare, något som i sin tur kan öka förutsättningarna för parterna att komma överens. Det är därför viktigt att en förälder kan känna att han eller hon kan vara öppen inom ramen för medlingsförfarandet och kan lämna uppgifter till en medlare utan att dessa behöver bli kända. När det gäller medling gör sig inte heller intresset av offentlighet gällande på samma sätt som vid dömande verksamhet. Av rekommendation för medling i familjetvister framgår också att medlemsstaterna bör se till att det finns lämpliga mekanismer för att möjliggöra att medlingssamtal i princip är konfidentiella. Sammanfattningsvis anser regeringen att sekretessintresset väger tyngre än insynsintresset för uppgifter som lämnas under medling. Sekretessen för uppgifter som lämnas till en medlare bör därför stärkas. Detta föreslås också av utredningen. Ingen remissinstans invänder mot det. Sekretessen bör omfatta uppgifter som en part lämnar till medlaren vid medlingen. Syftet med ändringen är att, genom goda förutsättningar för ett förtroligt förhållande mellan parterna och medlaren, öka förutsättningarna för parterna att komma överens. till detta syfte framstår det inte som motiverat att utvidga sekretessen till att även avse uppgifter som ett barn lämnar till medlaren, som anser. Om medlaren skulle vara förhindrad att framföra vad ett barn har sagt, skulle det dessutom kunna medföra att det blir svårare att få till stånd en överenskommelse som är förenlig med barnets bästa. När det gäller den närmare utformningen av sekretessbestämmelsen anser regeringen att det av bestämmelsen bör framgå att sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Sekretessen kan även omfatta uppgifter om andra enskilda än parterna. Utredningen föreslår att bestämmelsen i övrigt utformas på samma sätt som vid medling i dispositiva tvistemål (36 kap. 3 § OSL). För uppgifter vid sådan medling gäller sekretess utan skaderekvisit. För att åstadkomma ett förtroligt förhållande mellan medlaren och föräldrarna, där en förälder kan lämna uppgifter till medlaren utan oro för att medlaren för uppgifterna vidare, framstår det som nödvändigt med sekretess utan skaderekvisit även för medlare som utsetts enligt 6 kap. 18 a § . Mot det talar allmänhetens intresse av insyn. Det intresset gör sig dock inte så starkt gällande avseende medling. Regeringen anser därför vid en sammantagen bedömning att sekretess utan skaderekvisit bör gälla för uppgifter som en förälder lämnat till medlaren. 2020/21:150 Vidare krävs enligt den föreslagna bestämmelsen att parten gjort förbehåll om det för att sekretess ska gälla. Bland annat Förvaltningsrätten i och SFM vänder sig mot detta. SFM anser att det inte ska krävas något förbehåll för att uppgifter som lämnas under medlingen ska omfattas av sekretess. Förvaltningsrätten anser att det inte är rimligt att kräva att föräldrar som är i tvist med varandra ska kunna ta ansvar för att göra förbehåll för sekretess. Den föreslagna regleringen ska säkerställa att det inte uppkommer någon oklarhet om vilka uppgifter från en part som medlaren får föra vidare och att inte uppgifter i onödan omfattas av sekretess. Det kan visserligen tänkas att en part är omedveten om att han eller hon måste begära sekretess. Detta kan dock åtgärdas genom att medlaren informerar om gällande sekretessreglering innan samtalet börjar. Regeringen anser sammantaget att det finns goda skäl för att utforma sekretessbestämmelsen på samma sätt som för medling i dispositiva tvistemål, alltså utan skaderekvisit och med ett krav på att parten gjort förbehåll om att sekretess ska gälla. Ett biträde till medlaren får i de flesta fall tillgång till samma information som medlaren. Det finns ingen anledning att sekretesskyddet för uppgifter som lämnats till biträden utformas på ett annorlunda sätt än det som föreslås för medlare. Även biträden bör därför omfattas av den föreslagna sekretessbestämmelsen. Sekretesstiden för uppgifter i allmänna handlingar bör i enlighet med vad som gäller för andra uppgifter i familjerättsliga mål och ärenden gälla i högst . Sekretess innebär såväl handlingssekretess som tystnadsplikt. Som huvudregel har dock rätten att meddela och offentliggöra uppgifter enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen företräde framför sekretess, om det inte är fråga om en uppgift som har lämnats i en förtroendesituation och inte vid myndighetsutövning. I sådana fall bör rätten att meddela och offentliggöra uppgifter normalt vara utesluten. Också när det gäller sekretessbestämmelser utan skaderekvisit kan det finnas större anledning att överväga undantag från rätten att meddela och offentliggöra uppgifter (jfr prop. 2010/11 s. 74 f.). Den nu föreslagna sekretessbestämmelsen saknar skaderekvisit, och det är fråga om uppgifter som lämnas i en förtroendesituation. Den tystnadsplikt som följer av den föreslagna sekretessbestämmelsen bör därför ha företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. Ett frågeförbud för medlare bör införas Det är en allmän medborgerlig plikt att vittna i domstol. Vittnesplikten är viktig för domstolens möjlighet att få ett fullgott underlag för prövningen av mål och ärenden. Vissa person- eller yrkeskategorier har tystnadsplikt i fråga om uppgifter som de har fått reda på i sin yrkesutövning. Det finns exempelvis regler om tystnadsplikt för advokater i (8 kap. 4 § första stycket). I en del fall får tystnadsplikten ge vika för vittnesplikten. I uppställs dock vissa begränsningar i vittnesplikten genom det s.k. frågeförbudet (36 kap. 5 §). Frågeförbudet innebär bl.a. att personer som tillhör vissa yrkeskategorier – t.ex. medlare i dispositiva tvistemål, advokater och psykologer – får höras som vittne om något som anförtrotts dem i deras yrkesutövning eller vid medlingen endast om det är medgivet i lag eller den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till det (36 kap. 5 § ). Utredningen överväger frågan om införande av ett frågeförbud för medlare i fråga om sådant som anförtrotts dem under medlingen och konstaterar att det finns omständigheter som talar såväl för som mot att införa ett sådant förbud. Utredningen gör dock bedömningen att det inte bör införas något förbud eftersom det kan hindra att uppgifter som medlaren har kännedom om och som är av betydelse för bedömningen av barnets bästa kommer fram i en rättegång. Flera remissinstanser, bl.a. , och , vänder sig mot utredningens bedömning och anser att ett frågeförbud bör införas för att öka utsikterna för att föräldrar ska nå en överenskommelse för barnets bästa. Enligt regeringen bör försiktighet iakttas när det gäller att bestämma att tystnadsplikten för en viss yrkesgrupp ska gå före vittnesplikten. Som nämns ovan finns dock ett sådant frågeförbud som utredningen överväger för andra typer av medlare. För att införa ett sådant förbud även för medlare enligt 6 kap. 18 a § talar också, liksom när det gäller stärkt sekretess för uppgifter under medlingsförfarandet, att det ytterligare skulle säkerställa medlingens konfidentiella och förtroliga karaktär. Utsikterna att nå en överenskommelse – vilket i allmänhet är förenligt med barnets bästa – är sannolikt större om föräldrarna kan känna sig fria i vad de ger uttryck för under medlingen och kan lämna uppgifter till medlaren utan att riskera att dessa avslöjas under en eventuell huvudförhandling. Av betydelse i sammanhanget är frågan om huruvida medlare är anmälningsskyldiga. Av utredningens kartläggning framgår att det råder en oklarhet bland medlare om det. För myndigheter vars verksamhet berör barn och unga och för dem som är verksamma inom bl.a. yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet och fullgör uppgifter som berör barn och unga gäller en anmälningsskyldighet (14 kap. 1 § socialtjänstlagen). Att en myndighet eller person är anmälningsskyldig innebär en skyldighet att genast anmäla till socialnämnden om myndigheten eller personen i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. Den som är anmälningsskyldig är också uppgiftsskyldig. Det innebär en skyldighet att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för en barnavårdsutredning. Uppgifter som omfattas av anmälningsskyldigheten kan lämnas till socialnämnden utan hinder av sekretess. Medling enligt 6 kap. 18 a § syftar till att få till stånd en överenskommelse i frågor som rör barnet, och utredningen bedömer att medlarens uppgifter måste anses beröra barn på ett sådant sätt att medlingsförfarandet är att anse som en verksamhet som omfattas av anmälnings- och uppgiftsskyldigheten. Liksom bl.a. delar regeringen utredningens bedömning i denna del. Vidare kan det konstateras att domstolen har ett ansvar att se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillräckligt utredda. Särskilt med hänsyn till barnets intresse av att målet får en riktig utgång får rättens utredningsskyldighet anses vara långtgående. ska också ges tillfälle att lämna upplysningar innan ett mål om vårdnad, boende eller umgänge avgörs. Nämnden är då skyldig att lämna upplysningar som kan 2020/21:150 vara av betydelse för frågans bedömning. Behövs ytterligare utredning, får domstolen uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa en sådan utredning. Domstolen kan också fullgöra sin utredningsskyldighet på andra sätt, exempelvis genom att höra personer som kan antas ha kännedom om uppgifter av betydelse för bedömningen av barnets bästa. Med beaktande av det ovanstående framstår risken som liten för att uppgifter av betydelse för bedömningen av barnets bästa, som medlaren kan ha fått kännedom om inom ramen för medlingsförfarandet, inte kommer fram genom utredningen i ett mål. Att förbättra förutsättningarna för att medling kan genomföras på ett förtroligt sätt skulle öka förutsättningarna för att medlingen blir framgångsrik. En överenskommelse i samförstånd är i de flesta fall bäst för barnet. Sammanfattningsvis anser regeringen därför att ett frågeförbud är förenligt med barnets bästa och att ett frågeförbud för medlare enligt 6 kap. 18 a § bör införas. Utsatta barns intresse av att uppgifter kommer fram torde väl kunna tillgodoses genom anmälnings- och uppgiftsskyldigheten i socialtjänstlagen och genom domstolens ansvar för utredningen i målet. Något undantag från frågeförbudet för uppgifter som omfattas av anmälningsskyldigheten i socialtjänstlagen, som synes förorda, behövs därför inte. Frågeförbudet bör utformas på samma sätt som för medlare i bl.a. dispositiva tvistemål. Det innebär att frågeförbudet gäller, om inte den till vars förmån tystnadsplikten gäller samtycker till att vittnet hörs. Härigenom säkerställs att det som en part sagt i förtroende till medlaren inte utan partens medgivande kommer fram genom att medlaren vittnar under den fortsatta rättegången eller i en efterföljande rättegång. Tystnadsplikten gäller till förmån för föräldrarna. Att låta ett barn häva frågeförbudet, som föreslår, är därför inte aktuellt. Eftersom ett biträde i de flesta fall får tillgång till samma information som medlaren bör förutom medlaren även dennes biträde omfattas av frågeförbudet, i likhet med vad som gäller för övriga yrkeskategorier som omfattas av frågeförbudet. 9.3Barnets delaktighet i medlingsförfarandet stärks Den föreslagna portalparagrafen om barnets rätt till information och rätt att komma till tals (se avsnitt 6.2) kommer även att gälla för samtal vid medling enligt 6 kap. 18 a § . Det innebär att medlare ska se till att barnets rätt att komma till tals och rätt till information uppfylls inom ramen för medlingsförfarandet.