prop · H90349 · 2021-11-02 00:00:00 — Bland annat skulle myndigheternas djurskyddstillsyn underlättas av att en ägare till en vanvårdad hund snabbt skulle kunna identifieras. Vidare skulle en registrerad hundägare säkrare och snabbare kunna få tillbaka en bortsprungen hund. Det bedömdes även bli lättare att avgöra vem som har ansvaret för skador som en hund orsakat. Slutligen ansågs det också finnas ett behov av att kunna identifiera hundar av smittskyddsskäl. Lagförslaget innebar enligt regeringen en klar förstärkning av hundägarnas ansvar och borde uppfattas som att det leder till en ökad säkerhet för hunden och dess ägare. Regeringen bedömde att förslaget var ett viktigt steg på vägen till ett förbättrat djurskydd för landets hundar (prop. 1999/2000:76 s. 9–10). I förarbetena till lagen om tillsyn över hundar och katter, som ersatte lagen om märkning och registrering av hundar, uttryckte regeringen att de i prop. 1999/2000:76 angivna skälen för obligatorisk märkning och registrering av hundar fortfarande gällde (prop. 2006/07:126 s. 27). Krav på märkning och registrering bör även gälla katter Bortsprungna, övergivna och förvildade katter har ofta en bristande djurvälfärd. Katter som lever utan att någon tar ansvar för dem riskerar att utsättas för lidande, bl.a. till följd av att de saknar tillräcklig föda och skydd mot väder och vind. Det förekommer även problem med parasiter som påverkar djurens hälsa och välfärd negativt. De förhållanden som dessa katter lever under utgör således ett djurskyddsproblem och ibland orsakar katterna även problem för omgivningen. Uppskattningsvis finns ca 100 000 katter i som är övergivna eller förvildade. Länsstyrelserna och lägger mycket tid och resurser på att hantera ärenden om upphittade katter. Enligt regeringens mening är det angeläget att vidta åtgärder för att underlätta myndigheternas och de frivilliga organisationernas arbete med upphittade och övergivna katter och i förlängningen få ner antalet djur som saknar ett hem. Ett sätt att betona och tydliggöra ansvaret för katter är att göra det obligatoriskt att låta märka och registrera ägarskapet i enlighet med vad som redan gäller för hundägare. Eftersom katter är de enda husdjur som ofta rör sig helt fritt utomhus är behovet av att kunna identifiera ägaren till och med större än vad fallet är när det gäller hundar. En övervägande majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller är mycket positiva till förslaget att införa krav på märkning och registrering av katter och anser att förslaget är ett nödvändigt steg för att komma till rätta med problemet med bortsprungna, övergivna och förvildade katter. Bland myndigheter och organisationer som arbetar med frågor om katter råder det en enighet om att grunden till problemet med övergivna och förvildade katter är att katten har låg status som sällskapsdjur. De remissinstanser som är positiva till förslaget lyfter fram att obligatorisk märkning och registrering av katter skulle bidra till att ägaransvaret förtydligas, att det blir enklare att kunna identifiera och återförena bortsprungna katter med sina ägare och att kontrollera att djurskyddslagens (2018:1192) förbud mot att överge djur efterlevs, att det kommer att gå snabbare att besluta om vad som ska hända med en omhändertagen katt och att kattens status och värde kan komma att höjas. Vidare bedömer flera av remissinstanserna att myndigheternas och de frivilliga kattorganisationernas hantering av frågor som gäller katter kommer att underlättas och effektiviseras. ifrågasätter dock om ett krav på märkning och registrering av katter är proportionerligt med hänsyn till de effekter som verket bedömer att lagstiftningen kommer att få. Även efterfrågar en fördjupad proportionalitetsbedömning när det gäller avvägningen mellan de skyldigheter som förslagen innebär och nyttan med förslagen. När skyldigheten för hundägare att låta märka och registrera sina hundar infördes var det av hundägarna som frivilligt låtit märka och registrera sina djur. efter att märkning och registrering blev obligatoriskt för hundar var 9 av 10 hundar registrerade hos eller i Svenska register. 60procent av landets katter märkta. av dessa katter har registrerats i något register. Enligt regeringens mening finns det skäl att anta att ett krav på märkning och registrering av katter skulle få liknande genomslagskraft som den reglering som redan gäller för hundar. 2021/22:49 Som flera remissinstanser lyfter fram skulle en ökning av antalet märkta och registrerade katter underlätta för länsstyrelserna och att fastställa vem som är ägare till ett upphittat djur och det skulle bli mycket lättare att särskilja ägda katter från övergivna och förvildade katter. Enligt regeringens mening är ett krav på märkning och registrering ett verkningsfullt sätt att betona och tydliggöra det ansvar som det innebär att ha katt. Regeringen bedömer att det är sannolikt att ett krav på märkning och registrering kommer att minska antalet övergivna och förvildade katter och därmed också dessa djurs lidande samt de ansvariga myndigheternas och frivilligorganisationernas kostnader. Fördelarna med obligatorisk märkning och registrering måste dock vägas mot de nackdelar som förslaget kan anses innebära för enskilda. Krav på märkning och registrering innebär ett visst besvär och en viss kostnad för ägaren. Kostnaden för både märkning och registrering kan uppskattas till 300–. Vidare innebär ett krav på registrering att det blir nödvändigt att behandla personuppgifter såsom namn, personnummer och kontaktuppgifter. Genom regleringen av vilka uppgifter som registret får innehålla och den sekretess som föreslås gälla blir påverkan på de enskilda kattägarna dock begränsad (se mer om behandling av personuppgifter och sekretess för uppgifter i avsnitt 6.3). Sammantaget anser regeringen att fördelarna med ett krav på märkning och registrering överväger det intrång som förslaget innebär för enskilda, och att kravet därför är proportionerligt. Regeringen instämmer således i promemorians bedömning att det bör vara obligatoriskt att märka och registrera katter. Krav på märkning och registrering av katter bör regleras i samma lag där motsvarande krav för hundar regleras. De nya bestämmelserna bör därför införas i lagen om tillsyn över hundar och katter. Ägaren ska märka och registrera sin katt Regeringens förslag: Den som äger en katt ska låta märka sitt djur så att det kan identifieras. Märkningen ska vara bestående. registrera sitt ägarskap i ett för ändamålet avsett register. Bestämmelserna om krav på märkning och registrering ska gälla katter som stadigvarande finns i . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteteten av remissinstanserna är positiva eller har inte något att invända mot förslaget. Djurens Rätt instämmer i förslaget att det är ägaren av djuret som ska ansvara för att ägarskapet registreras men anser att också andra personer, t.ex. en veterinär, uppfödare eller en person som överlåter en katt, kan se till att registreringen görs. i och Djurskyddet understryker vikten av ett en registrering sker i samband med att djuret märks. i pekar på att lagen annars riskerar att bli anser att det är önskvärt att en registrering garanteras vid märkningen. och veterinärer behöver ta fram ett system som tillförsäkrar att registrering och betalning sker i samband med märkningen. Kommuner och Regioner anser att lagen om tillsyn över hundar Prop. 2021/22:49 och katter måste utformas så att barn inte ska vara ansvariga för märkning och registrering av hundar och katter. Om förslaget genomförs finns en risk att fler barn skuldsätts. Ansvaret bör i stället läggas på barnets förmyndare. De kravrutiner som tillämpas för hundregistret innebär inte att barnets skulder försvinner för den händelse att de inte betalas, endast att kravåtgärder inte vidtas förrän barnet fyllt . Kommuner och Regioners uppfattning att det är olyckligt om det skapas ytterligare möjligheter att skuldsätta barn. Myndigheterna anser att om barn ska kunna registrera sig som ägare till en katt ska vårdnadshavaren vara betalningsansvarig för registreringsavgiften. Kattunionen anser att den som matar och sköter en katt ska anses vara ägare och att även jordbruksföretagen måste ha ett ägaransvar. anser även att det bör införas en åldersgräns för att få äga ett i län anser att det bör införas en åldersgräns på för att en person ska få registrera sig som ägare till en katt. Skälen för regeringens förslag Ägaren ansvarar för att katten blir märkt och registrerad Syftet med ett krav på märkning och registrering är att göra det möjligt att identifiera ägaren till en katt. Som redovisats ovan har detta betydelse framför allt för djurskyddet och för de myndigheter och ideella organisationer som arbetar med att säkerställa djurskyddet och att ta hand om katter som saknar ett hem. Enligt 2 § lagen om tillsyn över hundar och katter är det hundägaren som bär ansvaret för att låta märka och registrera sin hund och märkningen ska Regeringen instämmer i promemorians förslag att motsvarande reglering bör gälla för katter. Det föreslås därför att den som äger en katt ska vara skyldig att låta märka och registrera sitt djur och att märkningen ska vara bestående. Djurens Rätt anser att också andra personer, t.ex. en veterinär, kan se till att registreringen görs. ser positivt på om veterinärer och uppfödare upparbetar rutiner som innebär att kattägare får information och hjälp med att göra en anmälan om registrering i det obligatoriska registret. Det yttersta ansvaret för registreringen bör dock ligga på djurets ägare, bl.a. för att det ska bli tydligt vem skyldigheten att märka och registrera katter vilar på. bestämmelser om hur en anmälan om registrering av hundar ska göras framgår av föreskrifter (SJVFS 2008:41) om märkning och registrering av hundar och information om detta finns också på myndighetens blankett för registrering. i och Djurskyddet understryker vikten av att registrering sker i samband med att djuret märks. innehåller förordningen (2007:1240) om tillsyn över hundar bestämmelser om när en hund senast ska vara märkt och registrerad. märkning och registrering är knuten till hundens ålder, eller till efter att hunden har överlåtits eller förts in i landet. mening är det lämpligt att, även när det gäller katter, i förordning reglera en senaste tidpunkt för när djuret ska vara märkt och registrerat. 2021/22:49 blir det tydligt för både den enskilde djurägaren och myndigheterna när kravet på märkning och registrering ska vara uppfyllt. Även om det i normalfallet kan vara en lämplig ordning att en registrering sker i direkt anslutning till att man låter märka sin katt anser regeringen att detta inte bör vara ett krav. En senaste tidpunkt för när en katt ska vara märkt och registrerad bör i stället, i enlighet med vad som gäller för hundar, knytas till djurets ålder eller till efter att djuret har överlåtits eller förts in i landet. Märkningen av katten ska vara bestående. Ett halsband med uppgifter om ägaren är inte att anse som en bestående märkning eftersom det enkelt kan avlägsnas eller förvanskas. Det kan även förloras genom en olyckshändelse. Den närmare regleringen av vilken typ av märkning som ska användas och när katten senast ska vara märkt kommer, på samma sätt som för hundar, att regleras i förordning. märks hundar med tatuering eller mikrochips. Vilka katter ska märkas och registreras? Kravet på märkning och registrering av katter ska på motsvarande sätt som gäller för hundar gälla djur som stadigvarande finns i . Det innebär att katter som tillfälligtvis vistas i landet för t.ex. deltagande i utställningar inte behöver vara märkta och registrerade i . Däremot gäller enligt och rådets förordning (EU) nr 576/2013 av om förflyttning av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte och om upphävande av förordning (EG) nr 998/2003 att katter och hundar ska vara märkta för att kunna förflyttas över gränserna inom EU. Ett krav på märkning och registrering av katter bör inte begränsas geografiskt på så sätt att kravet t.ex. bara skulle gälla inom tätbebyggt område. En sådan begränsning skulle ge upphov till gränsdragnings- och tillämpningsproblem och försvåra myndigheternas möjligheter att övervaka att reglerna om märkning och registrering efterlevs. Det skulle även bli svårt att få ett tydligt genomslag för bestämmelserna. Djurskyddslagstiftningens krav på skötsel och tillsyn gäller självfallet även ladugårdskatter. Vem ska anses vara kattägare? Varken den tidigare eller den nuvarande djurskyddslagen innehåller någon uttrycklig reglering av vem som är ansvarig för att lagens bestämmelser uppfylls. I förarbetena till den gamla djurskyddslagen uttalades att det är ägaren eller den som på annan grund innehar eller förfogar över djuret som är ansvarig för att bestämmelserna i djurskyddslagen iakttas. Vem eller vilka inom den angivna gruppen som är ansvarig måste avgöras med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet (prop. 1987/88:93 s. 55). Detta har enligt förarbetena till den nya djurskyddslagen inte föranlett några betydande problem vid tillämpningen av lagstiftningen. I praktiken innebär nuvarande reglering att ansvaret för att djurskyddslagens bestämmelser följs normalt ligger på den eller de personer som håller djuret, dvs. den eller de som faktiskt innehar eller förfogar över djuret. Det är inte ovanligt att ett djur hålls av någon annan än den som i civilrättslig mening äger djuret. När det gäller katter är det inte alltid självklart att det finns någon som Prop. 2021/22:49 betraktar sig som ägare. Ofta finns det dock någon som har tagit på sig det ansvar för en katt som en djurhållare har enligt djurskyddslagen, dvs. ser till katten och sköter den, ger den mat och vatten och tar den till veterinär i samband med skada eller sjukdom. Om en katt utan en eventuell ägares initiativ har flyttat in på t.ex. en gård bör en anmälan göras till enligt hittegodslagen (prop. 2017/18:147 s. 62). Om kattens ägare inte blir känd som anges i 4 § hittegodslagen kan katten tillfalla den som hittat djuret, om upphittaren vill det. Upphittaren blir då skyldig att märka och registrera katten. Skulder kopplade till att underåriga äger djur , Kommuner och Regioner och bedömer att det finns en risk att fler barn kommer att skuldsättas till följd av förslagen och anser att lagen måste utformas så att barn inte kan vara ansvariga för märkning och registrering av hundar och katter, alternativt att vårdnadshavaren görs betalningsansvarig för registreringsavgiften. I djurskyddslagen finns inte någon reglerad åldersgräns för att få äga eller ansvara för djur. Det innebär att underåriga i vissa fall kan registreras som ägare till en hund enligt nuvarande bestämmelser i lagen om tillsyn över hundar och katter. Den underårige blir då också betalningsansvarig för registreringsavgiften för hunden. Både frågan om det bör införas en åldersgräns för att få äga eller ansvara för djur och frågan om lagen om tillsyn över hundar och katter bör ändras så att ett barns förmyndare blir betalningsansvarig för registreringsavgiften i stället för barnet behandlas i propositionen till den nya djurskyddslagen. Regeringen bedömde att det får vara upp till vårdnadshavaren att, med beaktande av den underåriges individuella mognad och kunskap, avgöra om den underårige bör anförtros skötseln av ett djur (prop. 2017/18:147 s. 75). Vidare bedömde regeringen att det inte fanns skäl att införa något undantag från huvudregeln att den som är ägare i civilrättslig mening också bör ansvara för de kostnader som ägandet medför. Detta gäller även när barn blir ägare genom att deras förmyndare ingår en rättshandling för barnets räkning (prop. 2017/18:147 s. 76–77). Kommuner och Regioner påpekar att barns skulder för registreringsavgifter inte försvinner om skulden inte betalas. I stället vidtas kravåtgärder för obetalda registreringsavgifter när barnet har fyllt . Regeringen anser dock att det inte i detta lagstiftningsärende har framkommit tillräckliga skäl för att göra någon annan bedömning än den som relativt gjordes i förarbetena till djurskyddslagen när det gäller frågan om ett ålderskrav för att få registrera sig som ägare till en katt eller betalningsansvaret för registreringsavgifter avseende hundar och katter. Dessa frågor får därför vid behov ses över i ett annat sammanhang. 6.3Jordbruksverket ska föra ett register över kattägare Regeringens förslag: ska föra ett register över kattägare. Registret får användas för att fastställa vem som äger en katt. , , länsstyrelserna, och de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet får, på samma sätt som gäller för hundregistret, medges direktåtkomst till registret över kattägare. Regeringen får meddela föreskrifter om att får överlåta uppgiften att föra register över kattägare till en annan myndighet eller till en organisation. ska vara personuppgiftsansvarigt för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför. Den myndighet eller den organisation som får uppgiften att föra register ska vara personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten eller organisationen utför. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.skyldighet för kattägare att betala en avgift för registreringen och för utrustning för att läsa av märkningen, och 2.beräkningen av avgiften. Beslut om registrering av en katt som har fattats av eller av den som ansvarar för uppgiften att föra registret får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Regeringen ska få disponera de avgiftsintäkter som en statlig myndighet tar ut för registrering av kattägare. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. I promemorian föreslås att ska föra ett gemensamt register över hund- och kattägare (hund- och kattregistret), att direktåtkomst ska avse uppgifter i hund- och kattregistret samt att en överlåtelse till en annan myndighet eller till en organisation ska avse driften av hund- och kattregistret. I promemorian föreslås inte att det i lagen om tillsyn över hundar och katter ska anges att en annan myndighet eller en organisation är personuppgiftsansvarig för det fall överlåter uppgiften att föra register. I promemorian föreslås inte heller att beslut om registrering av en katt ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol eller att regeringen ska få disponera de statliga avgiftsinkomsterna från kattägare. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är positiva eller har inte något att invända mot förslagen, däribland , , Förvaltningsrätten i , Kammarrätten i och Djurens Rätt. () avstyrker dock förslaget att ska ansvara för registret och anser att förbundet i stället bör ges ansvaret att föra ett centralt kattregister. SVERAK uppger att förbundets befintliga kattregister uppfyller de krav som enligt promemorian bör ställas på ett register och att det redan innehåller en stor andel av de katter som redan är registrerade, ca 350 000 katter. är sökbart online dygnet runt, och det vore mer kostnadseffektivt Prop. 2021/22:49 att använda förbundets befintliga register än att utveckla det nuvarande Registret är tillgängligt för myndigheter som t.ex. SVERAK uppger vidare att kostnaderna – både för driften av registret och för informationsinsatser – kan hanteras av förbundet samt att det är kattägarna själva och inte staten som ska bära kostnaderna. () anser också att det kan vara en bättre lösning att använda de befintliga kattägarregistren än att inrätta ett statligt kattägarregister. () bedömer att t.ex. SVERAK och SKK i och för sig skulle kunna administrera ett väl fungerande id-register men anser att det inte är lämpligt att ideella organisationer ansvarar för en uppgift som måste anses vara ett myndighetsansvar. Föreningen pekar vidare på att det saknas garantier för att ideella organisationer fortlever . Av de skälen anser SVEKATT att driften av registret inte bör överlåtas till en organisation. anser att även veterinärer och djursjuk- vårdare ska ha direktåtkomst till registret. ofta i kontakt med upphittade och skadade katter och för att kunna ge dessa djur vård behöver deras ägare snabbt identifieras. utöver veterinärer och djurvårdspersonal bör även ideella organisationer, som har tillstånd enligt 6 kap. 4 § djurskyddslagen att bl.a. hålla och föda upp djur, ges åtkomst till registret. Vid behov kan de uppgifter som andra än myndigheterna får tillgång till begränsas till t.ex. namn och telefonnummer, under förutsättning att ägare samtyckt till att lämna ut i län anser att sekretessen för namn och adress på ägare bör skärpas. Skälen för regeringens förslag Grundläggande bestämmelser om register över kattägare bör finnas i lag Av 4 och 6 §§ förordningen om tillsyn över hundar framgår vilka uppgifter som får finnas i hundregistret. Det handlar om uppgifter om hundägarens namn, person-, samordnings- eller organisationsnummer och kontakt- uppgifter samt uppgifter om djurets identitet och märkning. uppgifter om kattägare och om katter bör finnas i kattregistret. av alla hushåll har katt. Ett krav på att kattägare ska registrera sitt ägarskap kommer därför att leda till en ganska omfattande registrering av enskilda. Var och en är enligt 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. Denna grundläggande rättighet får enligt 2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen begränsas genom lag under vissa villkor och endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett De uppgifter som ska registreras om varje kattägare är till sin karaktär inte känsliga för den enskilde. Även om registret kommer att omfatta många enskilda instämmer regeringen i promemorians bedömning att intrånget i den personliga integriteten inte kan anses betydande i den 2021/22:49 mening som avses i 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. Eftersom det kan bli fråga om att registrera en relativt stor del av befolkningen bör dock, i enlighet med vad som gäller för hundregistret och vad som föreslås i promemorian, grundläggande bestämmelser om registret över kattägare finnas i lag. Av 5 § första stycket lagen om tillsyn över hundar och katter framgår att ändamålet med hundregistret är att fastställa vem som äger en hund. Bestämmelsen bör ändras så att det framgår att motsvarande ändamål gäller för registret över kattägare, dvs. registret ska få användas för att fastställa vem som äger en katt. Ansvaret för register över kattägare Enligt den nuvarande bestämmelsen i 3 § första stycket lagen om tillsyn över hundar och katter ska föra ett för landet centralt register över hundägare. kan överlåta driften av hundregistret till en myndighet eller till en organisation (6 § lagen om tillsyn över hundar och katter och 6 § förordningen om tillsyn över hundar). Under rubriken personuppgiftsansvar nedan görs bedömningen att uttrycket ”driften av registret” bör ersättas med ”uppgiften att föra register” för att bättre motsvara vad som avses med bestämmelsen. Ett alternativ till att på motsvarande sätt ge ansvar för att föra registret över kattägare skulle kunna vara att lägga uppgiften direkt på en enskild organisation. SVERAK anser att obligatorisk registrering av kattägare bör göras i deras befintliga register. SVERAK har byggt upp ett register över katter och deras ägare och registret innehöll ca 350 000 katter . Förbundet samarbetar med bl.a. veterinärer för att öka andelen märkta och registrerade katter. Organisationen har gjort en uppskattning av kostnader som ska finansieras genom att kattägarna får betala en registreringsavgift. Enligt regeringens bedömning framstår det dock som mest ändamålsenligt att reglera frågan om ansvaret för ett kattregister på samma sätt som ansvaret för hundregistret.