prop · H803153 · 2021-03-23 00:00:00 — För att den svenska regleringen ska vara ändamålsenlig bör den, i enlighet med förslaget i promemorian, omfatta också rätten till fotografiska bilder. Flera remissinstanser, bl.a. , (Patent- och marknadsöverdomstolen) och SFIR, pekar på att terminologin i förslaget som läggs fram i promemorian avviker från direktivets ordalydelse, bl.a. när det gäller vilka aktörer som omfattas av bestämmelserna. Som anges i promemorian används benämningen sändarföretag i artikel 8. Det som avses är radio- och tv-företag (jfr broadcasting organisation i den engelska språkversionen av direktivet). Som anges i avsnitt 6 är radio- och tv-företag också det uttryck som vanligtvis används i upphovsrättslagen. I artikel 8 används även benämningen signaldistributör (signal distributor i den engelska språkversionen av direktivet). Med signaldistributör avses någon som, utan att vara ett radio- eller tv-företag, förmedlar radio- eller tv-program till allmänheten, dvs. typiskt sett en operatör (jfr artikel 2.4). Direktivet uppställer i övrigt inte några kvalifikationer med avseende på operatören, vilket innebär att den som sänder på det sätt som anges i artikel 8.1 är den som avses. Regeringen gör därför inte någon annan bedömning än den som görs i promemorian i fråga om hur bestämmelsen bör utformas i detta avseende. I artikel 8.1 anges att när ett radio- eller tv-företag genom direktinjicering överför sina programbärande signaler till en operatör utan att självt sända ”dessa” programbärande signaler direkt till allmänheten, och operatören överför ”dessa” programbärande signaler till allmänheten, ska radio- eller tv-företaget och operatören anses delta i en enda överföring till allmänheten. Enligt definitionen i direktivet avses med direktinjicering en teknisk process genom vilken ett radio- eller tv-företag överför sina programbärande signaler till en annan organisation än ett sådant företag på ett sådant sätt att de programbärande signalerna inte är tillgängliga för allmänheten under överföringen (artikel 2.4). Ordalydelsen i artikel 8.1 ger intryck av att bestämmelserna inte är tillämpliga när ett radio- eller tv-företag sänder den signal som ”direktinjiceras” direkt till allmänheten. Direktinjiceringen och den samtidiga utsändningen torde dock avse olika signaler. Bestämmelserna bör därför förstås så att de omfattar situationer då radio- eller tv-företaget inte verkställer en egen utsändning till allmänheten av signalinnehållet. Som konstateras i promemorian är det när radio- eller tv-företaget även sänder direkt till allmänheten i en sådan situation i stället fråga om vidaresändning (se avsnitt 7.1). I direktivets skäl förtydligas att regleringen inte ska tillämpas när operatören endast tillhandahåller radio- eller tv-företaget tekniska resurser i den mening som avses i rättspraxis från (se skäl 20 och t.ex. dom i mål C-325/14, SBS , punkt 32, samt där hänvisad rättspraxis). Direktivsbestämmelserna tar alltså sikte på situationer då operatören agerar självständigt i förhållande till radio- eller tv-företaget. Enligt det hittillsvarande rättsläget är det som ett radio- eller tv-företag gör i den situation som regleras i artikel 8.1 inte att betrakta som att företaget överför verken eller prestationerna till allmänheten (jfr EU-dom- stolens nämnda dom i mål C-325/14, SBS ). Det är i stället operatören som överför verken eller prestationerna till allmänheten. Att radio- eller tv-företaget och operatören ska anses delta i en enda överföring till allmänheten enligt terminologin i direktivet bör enligt bedömningen i promemorian förstås så att radio- eller tv-företaget ska anses delta i operatörens upphovsrättsliga förfogande. ifrågasätter bedömningen i promemorian och flera remissinstanser förespråkar att bestämmelsen ges samma ordalydelse som i direktivet och därmed utformas så att båda aktörerna anses delta i utsändningen. Regeringen konstaterar att också den utformning av bestämmelsen som några av remissinstanserna förordar innebär att inte bara operatören utan även radio- eller tv-företaget ska anses delta i det upphovsrättsliga förfogandet. Det framstår som närmast självklart att den som utför utsändningen också deltar i utsändningen. Det som behöver regleras är alltså att även radio- eller tv-företaget deltar i det upphovsrättsliga förfogandet. Enligt regeringens mening bör därför bestämmelsen utformas på det sättet. Utövande av rättigheter till utsändning vid direktinjicering Enligt artikel 8.1 ska radio- eller tv-företaget och operatören inhämta tillstånd från rättsinnehavarna för överföringen till allmänheten av de verk och andra prestationer som ingår i den aktuella utsändningen. Av direktivets skäl framgår att radio- eller tv-företaget och operatören bör erhålla tillstånd för sitt respektive bidrag i överföringen och att regleringen inte ska ge upphov till ett gemensamt ansvar (skäl 20). Flera remissinstanser, bl.a. och , ger uttryck för att artikel 8.1 även i fråga om inhämtande av tillstånd bör återspeglas i lagtexten. (Patent- och marknadsöverdomstolen) efterfrågar ett förtydligande av hur det förhållandet att båda aktörerna ska 2020/21:153 anses delta i överföringen till allmänheten kan antas förhålla sig till upp- hovsrättslagens systematik och sanktionssystem. Regeringen konstaterar att det förhållandet att inte bara operatören utan även radio- eller tv-företaget ska anses delta i överföringen till allmänheten av de verk och andra prestationer som ingår i utsändningen innebär att båda aktörerna behöver ha tillstånd från rättsinnehavarna för sitt respektive Annars är användningen otillåten, om det inte finns någon annan omständighet som gör den tillåten, t.ex. en inskränkning i upphovsrätten. Det saknas därmed anledning att införa någon särskild bestämmelse om att operatören och radio- eller tv-företaget ska inhämta tillstånd från Någon ytterligare ledning vad gäller operatörens och radio- eller tv-företagets ansvar ges inte i direktivet och den närmare innebörden av att de anses delta i överföringen är en fråga för rätts- Medlemsstaterna får enligt artikel 8.2 föreskriva att direktivets bestämmelser om utövande av rättigheter till vidaresändning samt medling (bestämmelserna i artiklarna 4–6) ska vara tillämpliga även vid utövandet av rätten att meddela eller vägra tillstånd till operatörer vid sådan sändning som avses i artikel 8.1 (som sker med hjälp av någon av de tekniker som avses i artikel 1.3 i satellit- och kabeldirektivet eller artikel 2.2 i det nu aktuella direktivet). I direktivets skäl anges att dessa operatörer, på samma sätt som operatörer av vidaresändningstjänster, ställs inför den avsevärda börda som klareringen av rättigheter utgör, med undantag för de rättigheter som innehas av radio- och tv-företagen. tillåtas att föreskriva att dessa operatörer ska kunna dra nytta av en mekanism för obligatorisk kollektiv förvaltning av rättigheter för sina sändningar på samma sätt och i samma utsträckning som operatörer av vidaresändningstjänster (skäl 20). I promemorian konstateras att den form av direktinjicering som regleras i artikel 8.1, dvs. utan att radio- eller tv-företaget sänder till allmänheten, inte förefaller förekomma på den svenska marknaden. promemorian anges också att det, för det fall sådana situationer skulle förekomma, framstår som att det bör vara möjligt för parterna att hantera rättighetsklareringen med hjälp av den svenska avtalslicensordningen, som bl.a. ger möjlighet att också på nya områden ingå avtal med stöd av bestämmelserna om generell avtalslicens. Flera remissinstanser som företräder upphovsmän och andra rättighets- havare, såsom KLYS, Copyswede, Bildupphovsrätt, , och och film, invänder mot bedömningen i pekar bl.a. på att den svenska marknaden, oaktat huruvida direktinjicering förekommer eller inte, befinner sig i en mycket föränderlig fas och understryker vikten av en framtidssäkrad Såväl som övriga företrädare framhåller att direkt- injiceringssituationen inte skiljer sig från vidaresändningssituationen i fråga om operatörernas klareringsbörda, och menar att det även vid direkt- injicering finns skäl att säkerställa att samtliga nödvändiga rättigheter går Regeringen instämmer i att behovet av att använda verk och andra skyddade prestationer kan förändras snabbt, inte minst till följd av den Den generella avtalslicensen infördes för att kunna möta ett förändrat behov på de områden där det redan finns möjlig- het att använda avtalslicens men också för förfoganden på nya områden. 2020/21:153 Som exempel nämndes bl.a. användning på radio- och tv-området, se propositionen Förbättrade möjligheter till licensiering av upphovsrätt (prop. 2012/13:141 s. 57 och 83). Att det numera finns möjlighet att ingå avtal med stöd av bestämmelserna om generell avtalslicens innebär i och för sig inte att det är uteslutet att införa nya särskilda avtalslicensbestämmelser eller att utöka de redan befintliga, om det skulle visa sig föreligga ett angeläget och konkret behov av det. Det som med flera framför beträffande eventuella svårigheter att träffa avtal i nu aktuella situationer ger emellertid inte anledning att föreslå en sådan ordning som direktivet öppnar upp för. Regeringen instämmer slutligen även i bedömningen i promemorian att det inte heller finns skäl att låta de förslag som gäller förhandling och medling vid avtal om vidaresändning genom annan teknik än kabel omfatta den situation som regleras i artikel 8.1. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska gälla i fråga om åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. na om var den upphovsrättsligt relevanta åtgärden ska anses ske vid tillgängliggörande av radio- och tv-program i en playtjänst ska dock tillämpas också för avtal som har ingåtts Dessutom ska bestämmelsen om deltagande i en överföring till allmänheten, som gäller i ett särskilt fall för ett radio- eller tv-företag och den som sänder ut en ljudradio- eller tv-sändning, tillämpas också för tillstånd som har lämnats före ikraftträdandet. Förslagen i promemorian överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag: Direktivet ska vara genomfört senast (artikel 12.1). Lagändringarna bör träda i kraft . På upphovsrättens område gäller allmänt att nya regler tillämpas även på skyddade verk och prestationer som har tillkommit före ikraftträdandet av de nya reglerna. Det finns inte någon anledning att här avvika från Principen gäller även utan särskilt förordnande (jfr t.ex. 2016/17:119). En annan princip som normalt gäller vid ändringar i upphovsrättslagen är att nya regler inte bör tillämpas när det gäller åtgärder som har vidtagits eller rättigheter som har förvärvats före ikraftträdandet. En effekt av det är att de nya reglerna som utgångspunkt inte påverkar redan ingångna avtal. Enligt artikel 11 i direktivet ska dock en annan ordning gälla i två fall. det vid ikraftträdandet finns ett avtal som skulle träffas av de föreslagna 2020/21:153 reglerna om var den upphovsrättsligt relevanta åtgärden ska anses ske och avtalstiden fortsätter att löpa efter , ska de nya reglerna tillämpas . Om det vid ikraftträdandet finns gällande tillstånd som löper ut efter som skulle träffas av bestämmelsen om att inte bara den som sänder ut en radio- eller tvsändning utan även ett radio- eller tv-företag i ett särskilt fall ska anses delta i en överföring till allmänheten, ska den nya bestämmelsen tillämpas . Det bör införas övergångsbestämmelser med den innebörden. I övrigt behövs det inte några övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen bedöms ha positiva effekter för enskilda. De förväntas leda till minskade transaktionskostnader för rättighetsklarering för radio- och tv-företag och vissa operatörer samt ökade valmöjligheter för konsumenter. Förslagen bedöms också ge upphov till nya licensieringsmöjligheter och därmed ökade intäkter för rättighetshavare. I övrigt medför förslagen inte några ökade intäkter eller kostnader för enskilda eller för det allmänna. Bedömningen i promemorian överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna instämmer i bedömningen eller har ingen in- vändning mot den. Skälen för regeringens bedömning Konsekvenser för företag och andra enskilda Det föreslås en ny bestämmelse som medför att radio- och tv-företag behöver klarera rättigheter endast i det land där företaget huvudsakligen är etablerat. Det gäller de rättigheter som krävs för att tillgängliggöra vissa program i s.k. playtjänster i andra EES-länder. Det föreslås även att avtalslicensen för radio och tv som gäller vidaresändning blir teknikneutral. Det föreslås också en bestämmelse om att radio- och tv-företag som verkställer utsändningar inom EES och den som vill utföra en vidaresändning genom annan teknik än kabel ska förhandla om licensiering av rättigheterna i enlighet med god affärssed. Förslagen bedöms ha positiva effekter för enskilda eftersom de förväntas leda till minskade transaktionskostnader för rättighetsklarering för radio- och tv-företag och operatörer samt ge upphov till nya licensieringsmöjligheter och därmed ökade intäkter för rättighetshavare. Förslagen förväntas även leda till ökade valmöjligheter för konsumenter. De föreslagna bestämmelserna rör dock begränsade områden och effekterna torde bli relativt små. Därutöver föreslås en ny bestämmelse som innebär att inte bara den som sänder ut en radio- eller tv-sändning utan även ett radio- eller tv-företag i ett särskilt fall ska anses delta i överföringen till allmänheten av de verk och andra prestationer som ingår i utsändningen. Sådan s.k. direkt- Prop. 2020/21:153 injicering förekommer såvitt känt inte på den svenska marknaden och förslaget bedöms därför inte nämnvärt påverka svenska företag eller andra enskilda. Förslagen syftar till att genomföra ett EU-direktiv som i huvudsak inte lämnar något utrymme för andra nationella regleringar än de som följer direkt av direktivets bestämmelser. I de fall direktivet medger ett sådant utrymme följer förslagen den ordning som finns . Det finns därför inte anledning att göra någon ytterligare utredning av förslagens konsekvenser. Konsekvenser för domstolar och andra myndigheter Det föreslås att det ska bli möjligt att ansöka vid Patent- och om att få en medlare utsedd i samband med avtalsförhandlingar som rör vidaresändning genom annan teknik än kabel. Enligt nuvarande ordning finns det möjlighet att ansöka om sådan medling i samband med andra upphovsrättsliga avtalsförhandlingstvister, t.ex. när det är fråga om vidaresändning genom kabel. Handläggningen av de nya medlingsärendena kan innebära något ökade kostnader för domstolarna. Det är dock mycket sällan ansökningar om medling görs vid domstolen och antalet ansökningar förväntas inte öka med anledning av förslaget. Förslagen bedöms inte heller medföra några andra konsekvenser för det allmänna. 11.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk 3 a kap. Avtalslicenser Avtalslicenser för radio och tv 42 f § Var och en har rätt att till allmänheten och oförändrat återutsända (vidaresända) verk som ingår i en ljudradio- eller tv-utsändning, om avtalslicens gäller enligt 42 a §. Första stycket gäller inte verk till vilka rättigheterna till vidaresändning innehas av det radio- eller tv-företag som sänder ut den ursprungliga sändningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om avtalslicens avseende vidaresändning av ljudradio- eller tv-utsändningar. Med ändringarna genomförs delvis artiklarna 2.2 och 4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I första stycket anges enligt den hittillsvarande lydelsen att en vidaresändning kan ske trådlöst eller genom kabel. Med kabel avses trådbunden teknik (se prop. 1985/86:146 s. 30 och prop. 1994/95:58 s. 49). Bestämmelsen innebär alltså inte någon begränsning i fråga om vidaresändningsteknik. Stycket ändras så att angivandet av med vilka tekniker som vidaresändningen kan ske tas bort. Det innebär ingen ändring i sak. 2020/21:153 Första stycket ändras också så att den hittillsvarande begränsningen till verk som ingår i en trådlös ljudradio- eller tv-utsändning tas bort. Det innebär att det saknar betydelse med vilken teknik den ursprungliga utsändningen sker. I övrigt görs endast språkliga ändringar i paragrafen. 5 kap. Vissa upphovsrätten närstående rättigheter Användning av ljudupptagningar för offentligt framförande m.m. 47 § Oavsett bestämmelserna i 45 § första stycket och 46 § första stycket får ljudupptagningar användas vid 1. ett offentligt framförande, eller 2. en överföring till allmänheten utom i fall då överföringen sker på ett sådant sätt att enskilda kan få tillgång till ljudupptagningarna från en plats och som de själva väljer. Vid användning som avses i första stycket har framställaren samt de utövande konstnärer vars framförande finns på upptagningen rätt till ersättning. Om två eller flera konstnärer har samverkat vid framförandet, kan den rätt som tillkommer dem göras gällande endast av dem gemensamt. Mot den som har använt anordningen ska konstnärer och framställare göra gällande sina krav . Används en ljudupptagning vid överföring i form av en ljudradio- eller tvutsändning som och oförändrat återutsänds (vidaresänds) till allmänheten gäller följande. Gentemot den som vidaresänder får krav på ersättning göras gällande endast genom sådana organisationer som företräder ett flertal utövande konstnärer eller framställare vars framföranden eller upptagningar används i . Organisationerna ska framställa kraven med de krav som avses i 42 a § tredje stycket. Bestämmelsen i 11 § andra stycket ska tillämpas i de fall som avses i denna paragraf. Denna paragraf gäller inte ljudfilm. Paragrafen innehåller bestämmelser om användning av ljudupptagningar i vissa fall. I paragrafens tredje stycke finns bestämmelser om inkassering av ersättning vid vidaresändning av ljudradio- eller tv-utsändning. Frågan behandlas i avsnitt 7.1. I tredje stycket tas begränsningen till trådlös ljudradio- eller tvutsändning och angivandet av med vilka tekniker vidaresändning kan ske bort. Ändringarna föranleds av motsvarande ändringar i 42 f §, se kommentaren till den paragrafen. I övrigt görs en språklig ändring i stycket. 49 b § Om någon sänder ut det som ett radio- eller tv-företag tillhandahåller denne utan att radio- eller tv-företaget sänder ut det som tillhandahålls, ska även radio- eller tv-företaget anses delta i överföringen till allmänheten av de verk och andra prestationer som ingår i utsändningen. Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om att inte bara den som en ljudradio- eller tv-sändning utan även ett radio- eller tv- företag i ett särskilt fall ska anses delta i överföringen till allmänheten av och andra prestationer som ingår i utsändningen. bestämmelsen genomförs artikel 8.1 i direktivet. Övervägandena finns i Prop. 2020/21:153 avsnitt 8. Paragrafen gäller när någon annan än ett radio- eller tv-företag sänder ut en ljudradio- eller tv-sändning. Det uppställs inga särskilda krav på den som sänder ut, men det är typiskt sett en operatör som förmedlar radio- eller tv-program till allmänheten. Om den som sänder ut inte agerar självständigt i förhållande till radio- eller tv-företaget, utan endast tillhandahåller radio- eller tv-företaget tekniska resurser enligt vad som avses i praxis från (se t.ex. dom i mål C‑325/14, SBS , punkterna 32 och 33 och där hänvisad rättspraxis), sänder denne inte ut i den mening som avses i paragrafen. Det är i den situationen radio- eller tv-företaget som sänder ut. För att paragrafen ska vara tillämplig krävs att radio- eller tv-företaget tillhandahåller sändningen (de programbärande signalerna) till den som sänder ut utan att verkställa en egen samtidig utsändning av innehållet. Den typ av tillhandahållande som det är fråga om benämns i direktivet som direktinjicering (artikel 2.4). Bestämmelsen gäller oavsett med vilken teknik tillhandahållandet av sändningen (direktinjiceringen) och utsändningen sker. Radio- eller tv-företaget och den som sänder ut ljudradio- eller tvsändningen ska anses delta i överföringen till allmänheten av de verk och andra prestationer som skyddas enligt lagen och som ingår i utsändningen. Det innebär att båda aktörerna behöver ha tillstånd från rättsinnehavarna för sitt deltagande i den överföringen. 52 a § Om någon vill utföra en vidaresändning genom kabel av verk och andra prestationer som ingår i en ljudradio- eller tv-utsändning och begär men inte på önskade villkor får avtal om detta hos en organisation som företräder ett flertal rättighetshavare till i använda verk eller prestationer på området eller hos ett radio- eller tv-företag som verkställer utsändningar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), har denne på begäran rätt till förhandling med organisationen respektive företaget. En förhandlingsskyldig part ska själv eller genom ombud inställa sig vid förhandlingssammanträde och, om det behövs, lägga fram ett motiverat förslag till lösning av den fråga som förhandlingen avser. Parterna kan gemensamt välja en annan form för förhandling än sammanträde. Den som bryter mot bestämmelsen i andra stycket ska ersätta uppkommen skada. Vid bedömande av om och i vilken utsträckning skada har uppkommit för någon ska hänsyn tas även till dennes intresse av att bestämmelsen iakttas och till övriga omständigheter av annat än rent ekonomisk betydelse. Den som vill utföra en vidaresändning genom annan teknik än kabel och ett radio- eller tv-företag som verkställer utsändningar inom EES ska förhandla om licensiering av rättigheter till vidaresändningen i enlighet med god affärssed. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt till förhandling för den som vill utföra en vidaresändning genom kabel. I paragrafens fjärde stycke, som är nytt, finns en bestämmelse om avtalsförhandlingar om licensiering av rättigheter till vidaresändning genom annan teknik än kabel. Med bestämmelsen i fjärde stycket genomförs artikel 5.2 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. 2020/21:153 I första stycket förtydligas att den förhandlingsrätt som föreskrivs gäller även när det är fråga om andra skyddade prestationer än verk som ingår i en ljudradio- eller tv-utsändning. Bestämmelsen ändras också på så sätt att den hittillsvarande begränsningen till en trådlös ljudradio- eller tv-utsändning tas bort. Den ändringen föranleds av motsvarande ändring i 42 f §, se kommentaren till den paragrafen. Det hittillsvarande kravet på att organisationen ska företräda svenska rättighetshavare ändras så att organisationen ska företräda ett flertal rättighetshavare till i använda verk eller andra skyddade prestationer på området. Därmed anpassas bestämmelsen till det nuvarande representationskravet i de gemensamma bestämmelserna om avtalslicens i 42 a §. Enligt fjärde stycket, som är nytt, är den som vill genomföra en sådan vidaresändning som avses i första stycket genom annan teknik än kabel och ett radio- eller tv-företag som verkställer utsändningar inom EES skyldiga att förhandla i enlighet med god affärssed. Skyldigheten gäller endast förhandling om licensiering av rättigheter till vidaresändning genom annan teknik än kabel, dvs. med annan trådbunden teknik än kabel eller med trådlös teknik. Bestämmelsen ålägger inte någon av parterna en skyldighet att förhandla. Om den ena parten saknar intresse av att ett avtal kommer till stånd innebär bestämmelserna inte något krav på att förhandlingar ska inledas. Däremot reglerar bestämmelsen hur förhandlingar går till när sådana väl förekommer. När det gäller frågan om i vilket skede skyldigheten uppkommer träffas helt klart den situationen att båda parter är intresserade av att ett avtal kommer till stånd och har inlett diskussioner. Också den situationen att den ena parten på begäran lämnat ett erbjudande om vissa licensieringsvillkor utlöser en skyldighet att förhandla enligt god affärssed.