prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — Av andra stycket, som i allt väsentligt utformas i enlighet med Lagrådets förslag, framgår att domstolen, om det finns särskilda skäl, får ta upp ett yrkande till prövning trots att den förälder som först framställer ett tvistigt yrkande inte har deltagit i något informationssamtal. Bestämmelsen ska tillämpas restriktivt. Särskilda skäl kan exempelvis föreligga om det med beaktande av barnets bästa framstår som särskilt angeläget att få till stånd ett skyndsamt beslut i en fråga om vårdnad, boende eller umgänge. Det kan handla om att det finns en omedelbar risk för att barnet far illa eller olovligen förs bort, en risk som inte kan eller bör hanteras på annat sätt. Det kan också vara fråga om en situation där det inte är möjligt att nå en förälder som befinner sig utomlands på okänd ort, eller att en förälder är allvarligt sjuk eller av andra skäl inte är tillgänglig, och att en samförståndslösning därför inte är en möjlighet. En annan situation då det skulle kunna vara motiverat att göra undantag från kravet på informationssamtal är om föräldrarna har deltagit i samarbetssamtal. Att en förälder av någon anledning inte vill delta i ett informationssamtal tillsammans med den andra föräldern bör normalt inte kunna utgöra särskilda skäl för undantag från kravet på deltagande i samtal. I den situationen kan en förälder i stället delta i ett enskilt samtal (se 6 § lagen om informationssamtal). Bedömningen av om det finns särskilda skäl måste alltid göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Domstolens prövning av om det finns särskilda skäl ska ta sin utgångspunkt i vad den förälder som framställer ett tvistigt yrkande framför, utan att detta kommuniceras med den andra föräldern. Om domstolen gör bedömningen att det finns särskilda skäl för en prövning, trots att den förälder som framställt ett tvistigt yrkande inte har deltagit i något informationssamtal, ska domstolen utfärda stämning eller på annat sätt kommunicera yrkandet eller yrkandena med den andra föräldern. Därefter är frågan om huruvida det krävs att föräldern deltagit i informationssamtal för att yrkandena ska tas upp till prövning slutligt avgjord. Domstolen bör i samband med att stämning utfärdas eller yrkandena på annat sätt kommuniceras med den andra föräldern dokumentera att bedömningen gjorts att särskilda skäl föreligger för att undanta föräldern från kravet på informationssamtal. Av 20 kap. 11 § andra stycket framgår att ett beslut om att ta upp ett yrkande om vårdnad, boende eller umgänge till prövning, trots att en förälder inte har deltagit i informationssamtal, inte får överklagas. I tredje stycket anges att rätten ska avvisa samtliga yrkanden om vårdnad, boende och umgänge om kravet på deltagande i informationssamtal hindrar att ett yrkande tas upp till prövning. finns både tvistiga och icke tvistiga yrkanden i målet ska alltså såväl de Prop. 2020/21:150 tvistiga som de otvistiga yrkandena avvisas. 18 a § Rätten får uppdra åt en medlare att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är förenlig med barnets bästa. En medlare ska ha relevant utbildning och yrkeserfarenhet och vara lämplig för uppdraget. Rätten kan lämna närmare anvisningar till medlaren om vad han eller hon ska iaktta när uppdraget utförs. Medlaren ska inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än . Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning. Medlaren har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget krävt. Rätten beslutar om ersättningen. Ersättningen betalas av allmänna medel. I paragrafen finns bestämmelser om medlare i mål om vårdnad, boende eller umgänge. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. I paragrafens första stycke görs ett tillägg. Av tillägget framgår att en medlare ska ha relevant utbildning och yrkeserfarenhet och vara lämplig för uppdraget. För att komma i fråga för ett uppdrag som medlare bör krävas god kunskap om den familjerättsliga lagstiftningen och erfarenhet av tvister som rör barn. Det är en fördel om den som utses också har någon form av utbildning i medling. En medlare bör även ha kunskap om hur man håller samtal med barn och om våld och övergrepp inom familjen och hur det påverkar föräldrar och barn. Normalt sett innebär detta att det främst är familjerättssekreterare, beteendevetare, psykologer, advokater och domare som kommer i fråga för medlaruppdrag. Lämplighetskravet tar sikte på medlarens personliga egenskaper. Han eller hon ska ha förmåga att sätta barnets bästa främst. Medlaren bör vidare kunna hantera en känslig situation och kunna vinna förtroende hos föräldrarna och barnet. Det är medlaren som ska visa att han eller hon uppfyller kompetens- och lämplighetskraven. Övriga ändringar är språkliga. 19 § Rätten ska se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillräckligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge ska socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Om nämnden har tillgång till upplysningar som kan ha betydelse för frågans bedömning, är nämnden skyldig att lämna sådana upplysningar till rätten. Om det behövs utredning utöver vad som sägs i andra stycket, får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att utföra den. Rätten får ge riktlinjer för utredningen och ska bestämma inom vilken utredningen ska vara slutförd. Tiden får inte sättas . Om det finns särskilda skäl för det, får rätten förlänga tiden. Rätten ska se till att utredningen bedrivs skyndsamt. Om det inte är olämpligt, ska den som utför utredningen höra barnet och redovisa barnets åsikter för rätten samt lämna förslag till beslut. Barnet får höras inför rätten, om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras. I paragrafen finns bestämmelser om domstolens utredningsskyldighet i frågor om vårdnad, boende och umgänge. 2020/21:150 bestämmelser om socialnämndens utredningar i sådana frågor och om hörande av barn inför rätten. Övervägandena finns i avsnitt 6.2 och 12.1. I tredje stycket görs en ändring. Ändringen innebär att domstolen alltid ska bestämma inom vilken en utredning ska vara slutförd och att inte får sättas . Om det finns särskilda skäl för det får tiden förlängas. Det är domstolen som bestämmer inom vilken tid utredningen ska Att det införs en tidsgräns innebär inte att utredningstiden alltid Domstolen måste i varje enskilt fall överväga vilken utredning som behövs och vad som är en rimlig tidsgräns. domstolen anger tiden bör hänsyn alltså tas till hur komplicerad tvisten är, men också till eventuella riktlinjer för utredningen som domstolen ger. mer omfattande utredning som krävs, desto behöver sättas. domstolen ger anvisningar om en mer begränsad utredning, kan utredningstiden sättas kortare. Domstolen behöver också, särskilt när det handlar om beslut som meddelas vid ett sammanträde för muntlig förberedelse men som ofta inte kommuniceras med socialnämnden, beakta när beslutet att inhämta en utredning kan komma att nå socialnämnden. Utredningstiden får aldrig sättas längre än fyra När domstolen avgör om det finns särskilda skäl för att förlänga utredningstiden måste barnets bästa beaktas och bedömas (se 2 a §). ytterligare utredningstid är en förutsättning för att socialnämnden ska kunna redovisa en utredning av tillräckligt hög kvalitet bör förlängd tid Det kan t.ex. handla om att förhållandena är komplicerade och socialnämnden behöver sammanställa en mycket stor informationsmängd, att det uppkommit frågor under utredningen som behöver följas upp, att fler än en socialnämnd är inblandad i utredningen eller att det parallellt pågår en s.k. barnavårdsutredning. En allmänt hög arbetsbelastning bör dock i allmänhet inte utgöra särskilda skäl för att medge förlängning. Barnets åsikter är av central betydelse vid bedömningen av vad som är barnets bästa i frågor om vårdnad, boende och umgänge (se 2 a §). ändringarna i fjärde stycket klargörs att utgångspunkten är att den som utför en utredning i frågor om vårdnad, boende eller umgänge ska samtala med barnet för att ge barnet möjlighet att uttrycka sina åsikter i frågorna (jfr 2 b § och artikel 12 i ). Det är alltså i normalfallet inte tillräckligt att bara försöka klarlägga barnets åsikter genom att tala med andra om barnet eller att ta del av vad som finns antecknat om vad barnet har uppgett. bör i första hand söka samförstånd med vårdnadshavarna kring det angelägna i att barnets rätt till delaktighet tillgodoses och att det sker på ett för barnet bra sätt. ofta vara av stor betydelse för barnets bästa. Att barnet, om det behövs, får höras utan vårdnadshavares samtycke och närvaro framgår av 20 a §. Att uttrycket åsikter används är avsett att markera att det inte krävs att barnet ger uttryck för en konkret vilja eller ger tillkänna något som kan likställas med ett ställningstagande till de yrkanden som framställs i målet för att barnets uppgifter ska beaktas och redovisas till domstolen (se även 2 b §). Barn vill inte alltid ta ställning mellan sina föräldrar, men barnet kanske på andra sätt ger uttryck för hos vem av föräldrarna barnet vill bo, t.ex. genom att berätta om relationen till syskon och vänner, vilken skola som barnet vill gå i eller vilka aktiviteter som barnet vill delta i. För att barnet ska ges bästa möjliga förutsättningar för sitt deltagande Prop. 2020/21:150 bör samtalet, om möjligt, äga rum i en trygg och barnanpassad miljö. kan vara att föredra att samtalet kan äga rum i barnets hemmiljö. behöver den som samtalar med barnet vara lyhörd för risken att närvaron i hemmet av en förälder kan påverka de uppgifter barnet lämnar. Det är viktigt att den som talar med barnet uppträder med varsamhet och inte försöker pressa barnet på synpunkter (jfr prop. 2015/16:180 s. 132). I undantagsfall kan det vara olämpligt att höra barnet. Om det framgår att ett barn är särskilt känsligt och barnets åsikter i de frågor som ska bedömas är väl dokumenterade , t.ex. för att barnet har varit föremål för en liknande process eller hörts inom ramen för en avslutad barnavårdsutredning, kan det vara olämpligt att höra barnet (se även prop. 1994/95:224 s. 54). Lämplighetsbedömningen tar sikte på frågan om huruvida det i ett enskilt fall kan vara olämpligt att genomföra samtal med barnet, inte huruvida barnet ska ges möjlighet att framföra sina åsikter (jfr 2 b §). Det finns inte någon nedre åldersgräns för när barn ska ges möjlighet att komma till tals. Utgångspunkten måste vara att barn kan bilda åsikter (se även CRC/C/GC/12 p. 20 och 21). Om det är olämpligt att höra ett barn eller om ett barn i och för sig är i stånd att bilda egna åsikter men – trots hjälpmedel – inte har förmåga att ge uttryck för åsikterna, får dessa så långt det är möjligt hämtas in på annat sätt. Det kan innebära att uppgifter hämtas in från barnets närstående eller personer i barnets omgivning i övrigt eller att uppgifter hämtas från dokumentation av vad barnet har framfört. Med hänsyn till principen om barnets bästa är det angeläget att barnets åsikter kan klargöras på ett sätt som iakttar respekten för barnets integritet och självbestämmande. Förhållandena i det enskilda fallet kan även vara sådana att barnet inte vill framföra sina åsikter. Barnet är aldrig skyldigt att framföra sina åsikter, utan ska ges möjlighet att göra det. En annan sak är att utredaren måste hämta in information för att få fram ett fullständigt underlag för sitt ställningstagande. För att få fram underlag om barnets situation kan utredaren exempelvis behöva hämta in information från personer i barnets omgivning. Det bör framgå av redovisningen till domstolen om barnet hörts mot en vårdnadshavares vilja, om barnet har valt att inte framföra några åsikter eller om det har bedömts vara olämpligt att höra ett barn. I det sistnämnda fallet bör även skälen för detta redovisas. Det hittillsvarande femte stycket överförs till 20 b §. Övriga ändringar är språkliga eller redaktionella. 20 § I mål eller ärenden om vårdnad, boende eller umgänge får rätten, om det behövs, besluta om vårdnad, boende eller umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har fått laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Innan ett beslut enligt första stycket meddelas ska motparten få tillfälle att yttra sig i frågan. Rätten kan hämta in upplysningar från socialnämnden i frågan. lämnar upplysningar ska den, om det inte är olämpligt, höra föräldrarna och barnet. Om rätten har meddelat ett beslut som ännu gäller när målet eller ärendet ska avgöras, ska rätten ompröva beslutet. 2020/21:150 Ett beslut enligt denna paragraf får verkställas på samma sätt som en dom som har fått laga kraft. Beslutet får dock när som helst ändras av rätten. I paragrafen finns bestämmelser om interimistiska beslut i mål eller ärenden om vårdnad, boende och umgänge och om förfarandet i samband med sådana beslut. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Barnets åsikter är av central betydelse vid bedömningen av vad som är barnets bästa i frågor om vårdnad, boende och umgänge (se 2 a §). Genom en ändring i andra stycket, där ”om det är lämpligt” byts ut mot ”om det inte är olämpligt”, stärks barnets rätt till delaktighet (jfr 2 b § och artikel 12 i ). Ändringen markerar att barnet och föräldrarna, som utgångspunkt, ska ges möjlighet att uttrycka sina åsikter i ett samtal med en företrädare för socialnämnden. Lämplighetsbedömningen tar sikte på frågan om huruvida det i ett enskilt fall kan vara olämpligt att genomföra samtal, inte huruvida barnet ska ges möjlighet att framföra sina åsikter (jfr 2 b §). ska göra rimliga ansträngningar för att kunna höra barnet och föräldrarna, om det inte redan från början står klart att det är olämpligt. Samtal med föräldrarna bör som utgångspunkt alltid hållas. Utredaren får utifrån samtalet med föräldrarna och övriga omständigheter avgöra om det i ett enskilt fall kan vara olämpligt att höra barnet. Vid bedömningen av i vilka fall det kan anses olämpligt att höra ett barn, kan ledning hämtas i författningskommentaren till 19 §. I de allra flesta fall bör dock ett samtal hållas även med barnet. I att rimliga ansträngningar ska göras ligger också att företrädaren för nämnden, trots den skyndsamhet som måste prägla hanteringen, bör försöka skapa förutsättningar för att barnet på ett tryggt sätt ska kunna utöva sin rätt till delaktighet (se även författningskommentarerna till 2 b och 19 §§). Det kan handla om att ge barnet möjlighet att träffa företrädaren och i en miljö som är anpassad för barnet. Med hänsyn till den korta tid som ofta står till buds kan det i vissa fall vara praktiskt omöjligt att åstadkomma ett hörande av barnet, eller en förälder. Det är då viktigt att de ansträngningar eller de överväganden som har gjorts redovisas till domstolen i upplysningarna. Liksom när ett barn ska höras inom ramen för en utredning (19 §) gäller att socialnämnden i första hand, trots den begränsade tid som står till buds, bör söka samförstånd med barnets vårdnadshavare kring det angelägna i att barnets rätt till delaktighet tillgodoses och att det sker på ett för barnet bra sätt. Det kan ofta vara av stor betydelse för barnets bästa. Att barnet, om det behövs, får höras utan vårdnadshavares samtycke och närvaro framgår av 20 a §. Övriga ändringar är språkliga eller redaktionella. 20 a § får, i ett förfarande om vårdnad, boende eller umgänge enligt detta kapitel, höra ett barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Paragrafen, som är ny, ger en socialnämnd rätt att samtala med ett barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Enligt paragrafen får socialnämnden i ett förfarande om vårdnad, boende eller umgänge höra ett barn utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Bestämmelsen gäller när ett hörande av barnet aktualiseras inom ramen för ett förfarande som regleras i förevarande kapitel. Att socialnämnden har en motsvarande rätt att höra ett barn i en utredning som sker på nämndens eget initiativ inför ett ställningstagande till om en talan ska väckas om vårdnadsöverflyttning enligt 7 eller 8 § framgår av 11 kap. 10 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453). Att höra ett barn mot en vårdnadshavares vilja torde främst aktualiseras inom ramen för utredningar och s.k. snabbupplysningar (se 19 respektive 20 §). Även om barnet får höras utan vårdnadshavares samtycke och närvaro ska socialnämnden i första hand söka samförstånd kring hur barnets rätt till delaktighet ska tillgodoses och att det sker på ett för barnet bra sätt. Utredaren kan t.ex. förklara syftet med samtalet för vårdnadshavarna och hur det är tänkt att genomföras och sedan redovisas, vilket i de flesta torde vara tillräckligt för att samtycke ska ges. Utredaren bör vara lyhörd för de skäl som en vårdnadshavare som motsätter sig ett samtal med ett barn anger. Vårdnadshavaren är den som känner sitt barn bäst och de allra flesta vårdnadshavare vill barnet väl. Det kan i undantagsfall vara bäst för ett barn att ett samtal inte hålls. Enbart det faktum att det pågår en process i domstol behöver inte innebära att det föreligger en intressekonflikt mellan barnet och dess föräldrar eller att vårdnadshavarna inte klarar av att företräda barnet. Ett samtal med ett barn mot en vårdnadshavares vilja ska därför alltid föregås av noggranna överväganden både i fråga om huruvida barnet ska höras och hur hörandet praktiskt ska gå till. Om ett samtycke inte erhålls, ska vårdnadshavaren ändå alltid informeras innan ett samtal med barnet äger rum (se även prop. 2009/10:192 s. 19). Samtalet med barnet får genomföras utan att vårdnadshavaren är närvarande. Detta innebär dock inte att samtalet måste genomföras på det sättet. Det får övervägas från fall till fall om det finns anledning att använda den möjligheten när samtalet ska hållas. Även här måste utredaren vara lyhörd för vårdnadshavarens, men även barnets, synpunkter. I vissa fall kanske ett bättre resultat uppnås om vårdnadshavaren tillåts närvara. Samtal med barn kan även aktualiseras i andra situationer, t.ex. inför att socialnämnden ska godkänna ett avtal mellan föräldrarna (se 17 a §). Det kan dock förutsättas att samtal mot föräldrarnas vilja mycket sällan kommer att bli aktuellt i en sådan situation. Det handlar här om att föräldrarna i samförstånd, och ibland med socialnämndens hjälp, frivilligt har träffat en överenskommelse, och behovet av att i dessa fall tvinga fram ett hörande av barnet torde vara högst begränsat. Samtal med barn kan även aktualiseras inom ett medlingsförfarande (18 a §). Förevarande bestämmelse ger dock inte någon rätt för en medlare att höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke eller närvaro. Den rätten är förbehållen socialnämnden. Behov för en medlare att under sådana förhållanden höra barnet torde ytterst sällan föreligga. Om ett samtal med barnet utan en vårdnadshavares samtycke ändå aktualiseras, krävs samverkan med socialnämnden och domstolen för att samtalet ska komma till stånd. Samverkan med socialnämnden och domstolen krävs också om 2020/21:150 frågan om hörande av ett barn utan vårdnadshavarens samtycke aktualiseras när rätten har uppdragit åt ett annat organ att utse någon att verkställa en utredning i en fråga om vårdnad, boende eller umgänge (19 § tredje stycket). 20 b § Trots sekretess enligt 26 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) är en socialnämnd som har tillgång till uppgifter som kan ha betydelse för bedömningen av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge skyldig att lämna sådana uppgifter på begäran av en socialnämnd som enligt 17 a § ska pröva om ett avtal mellan föräldrarna kan godkännas eller som ska lämna upplysningar eller utföra en utredning enligt 19 eller 20 §. Detsamma gäller när uppgifterna begärs av den som socialnämnden har utsett att utföra en utredning enligt 19 §. Paragrafen, som är ny, reglerar skyldigheten för en socialnämnd att i vissa fall lämna uppgifter till en annan socialnämnd, eller till den som av en socialnämnd utsetts att utföra en utredning. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. Paragrafen motsvarar delvis hittillsvarande 17 a § tredje stycket och 19 § femte stycket. Skyldigheten för en socialnämnd att till en annan socialnämnd lämna uppgifter som omfattas av sekretess utsträcks dock till att även omfatta situationen när en domstol begär in upplysningar enligt 19 § andra stycket eller 20 § andra stycket. Enligt bestämmelsen får en socialnämnd som ska godkänna ett avtal mellan föräldrarna eller lämna upplysningar till domstolen samt den som ska utföra en utredning i en fråga om vårdnad, boende eller umgänge ta del av uppgifter från en annan socialnämnd, även om s.k. socialtjänst- sekretess råder (se 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen). Däremot bryts inte den s.k. familjerådgivningssekretessen (jfr 26 kap. 3 § offent- lighets- och sekretesslagen). 7 kap. Om underhållsskyldighet 12 § En talan om underhåll till barn tas upp av rätten i den ort där svaranden har sin hemvist. En sådan fråga kan väckas även i samband med mål om fastställande av faderskapet till barn, äktenskapsmål, mål om vårdnaden om barn eller mål om barns boende. Om det kan antas att sekretess gäller för de uppgifter som behövs för att avgöra svarandens hemvist, får en talan om underhåll tas upp även av rätten i den ort där käranden har sin hemvist. Om det kan antas att sekretess gäller också för de uppgifter som behövs för att avgöra kärandens hemvist eller om käranden saknar hemvist i landet, får målet tas upp även av . Om det inte finns någon behörig domstol enligt första eller andra stycket, tas målet upp av . Paragrafen innehåller forumregler för mål om underhåll till barn. Övervägandena finns i avsnitt 11.1. Det nya andra stycket innehåller kompletterande bestämmelser om behörig domstol när det förekommer skyddade personuppgifter i ett Om det kan antas att sekretess gäller för uppgifter som behövs för att avgöra var svaranden har sin hemvist, t.ex. svarandens adress eller folkbokföringsort, får målet även tas upp av den domstol där käranden har Prop. 2020/21:150 sin hemvist. Om det kan antas att sekretess gäller också för kärandens uppgifter eller om käranden är bosatt utomlands, kan målet även tas upp av . Bestämmelserna anger ytterligare behöriga forum, men utesluter inte att ordinarie forum används. Bestämmelserna är alltså fakultativa på så sätt att käranden, trots att det kan antas att sekretess gäller för svarandens personuppgifter, kan välja att väcka talan vid rätten i den ort där svaranden har sin hemvist – om käranden känner till denna. På motsvarande sätt är det, när detsamma kan antas gälla för båda parternas uppgifter, möjligt för käranden att vända sig till tingsrätten i den ort där någon av parterna har hemvist, i stället för att använda sig av . I likhet med den grundläggande regleringen i första stycket är bestämmelserna dispositiva. Domstolen ska alltså pröva sin behörighet endast efter invändning eller när svaranden har uteblivit från ett sammanträde eller underlåtit att ge in ett svaromål. Begreppet sekretessbelagd uppgift definieras i 3 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) som en sekretessreglerad uppgift för vilken sekretess gäller i ett enskilt fall. Det spelar inte någon roll varför en uppgift sekretessbelagts eller vilken form av sekretess som råder. Prövningen måste av naturliga skäl utgå från vilka uppgifter en enskild person har möjlighet att få del av, inte vilka uppgifter som domstolen, eller en annan offentlig aktör, kan få fram. Kraven för att visa att det kan antas att sekretess gäller för en uppgift bör inte ställas alltför högt.