prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — Föräldrarna bör uppmärksammas på vikten av att information förmedlas på ett sätt som är till barnets bästa. Det går inte att ange någon bestämd ålder för när ett barn bör ges information och möjlighet att framföra sina åsikter. Detta får bedömas från fall till fall. Utgångspunkten måste vara att barn kan bilda åsikter, även om barnet kanske inte kan uttrycka dessa åsikter verbalt (se även CRC/C/GC/12 p. 20 och 21). Barnet ska ges förutsättningar att vara delaktigt och barnet ska skyddas i sitt deltagande, inte skyddas genom att hindras från delaktighet. Den som hämtar in barnets åsikter måste uppträda med varsamhet och ska inte försöka pressa barnet på synpunkter (jfr prop. 2017/18:121 s. 145). Det är viktigt att den som ska tillgodose barnets rätt till delaktighet – vanligtvis den som genomför en utredning eller som ska lämna upplysningar i ett mål om vårdnad, boende eller umgänge – 2020/21:150 dokumenterar vilken information som lämnas, vad barnet ger uttryck för och hur barnet i övrigt ges möjlighet att delta. När det gäller barn som är i stånd att bilda egna åsikter men som inte har förmåga att ge uttryck för dessa, får barnets åsikter så långt det är möjligt hämtas in på annat sätt. Utredningen kan då kompletteras genom samtal med personer i barnets omgivning som känner barnet väl. Förhållandena i det enskilda fallet kan även vara sådana att barnet inte vill framföra sina åsikter. Barnet är aldrig skyldigt att framföra sina åsikter, utan ska ges möjlighet att göra det (se prop. 2012/13:10 s. 38). Det bör framgå av dokumentationen om barnet har valt att inte framföra några åsikter. En annan sak är att domstolen eller socialnämnden då ändå kan behöva hämta in information från andra än barnet för ett fullödigt beslutsunderlag – för att kunna bedöma vad som är barnets bästa och för att få underlag för ett materiellt riktigt beslut. Det kan t.ex. innebära att uppgifter hämtas in från barnets närstående eller att uppgifter hämtas från dokumentation av vad barnet har framfört. Med hänsyn till principen om barnets bästa är det angeläget att barnets åsikter kan klargöras, som det sker på ett sätt som iakttar respekten för barnets integritet och självbestämmande. Se även författningskommentarerna till 19 § angående hörande av barn inom ramen för en utredning och till 20 § angående hörande inför att s.k. snabbupplysningar ska lämnas. Andra stycket motsvarar till sitt innehåll hittillsvarande 2 a § andra stycket, men terminologin ändras. Av bestämmelsen framgår att barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Att begreppet åsikter används markerar att det inte krävs att barnet kan ge uttryck för en konkret vilja. Att barnets ålder och mognad ska beaktas medför, liksom , generellt sett att hänsyn ska tas i högre grad till de äldre barnens åsikter än till de yngre barnens (se prop. 1994/95:224 s. 51). Hur mycket ett barn förstår är dock inte på ett entydigt sätt knutet till barnets ålder. Mognad avser förmågan att förstå och bedöma konsekvenserna av en särskild fråga, varvid den fortlöpande utvecklingen av barnets förmågor måste beaktas (jfr prop. 2017/18:121 s. 146). Enbart ålder kan alltså inte avgöra vikten av ett barns åsikter. 3 § Barnet står från födelsen under vårdnad av båda föräldrarna, om dessa är gifta med varandra, och i annat fall av modern ensam. Ingår föräldrarna senare äktenskap med varandra, står barnet från den tidpunkten under vårdnad av dem båda, om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare eller åt en tillfällig vårdnadshavare. Om det döms till äktenskapsskillnad mellan föräldrarna står barnet även därefter under båda föräldrarnas vårdnad, om inte den gemensamma vårdnaden upplöses enligt 5, 7 eller 8 §. Ska barnet även efter domen på äktenskapsskillnad stå under båda föräldrarnas vårdnad, ska rätten i domen påminna om att vårdnaden fortfarande är gemensam. Paragrafen innehåller bestämmelser om vem eller vilka som direkt på grund av lag är vårdnadshavare för ett barn. Frågan berörs i avsnitt 10.3. I första stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (10 d §). Övriga ändringar i paragrafen är språkliga. 5 § Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem och någon av dem vill få ändring i vårdnaden, ska rätten besluta att föräldrarna ska ha gemensam vårdnad om barnet eller att en av dem ska ha ensam vårdnad. Vid bedömningen av om föräldrarna ska ha gemensam vårdnad eller om en av dem ska ha ensam vårdnad ska rätten fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och ta ett gemensamt ansvar i frågor som rör barnet. Frågor om ändring i vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av en av föräldrarna eller båda. I mål om äktenskapsskillnad får rätten utan yrkande besluta att en av föräldrarna ska ha ensam vårdnad, om det är uppenbart att gemensam vårdnad är oförenlig med barnets bästa. Paragrafen innehåller bestämmelser om domstolens prövning när en ändring i vårdnaden aktualiseras. Övervägandena finns i avsnitt 8.1 och 8.2. Ändringarna i andra stycket innebär att domstolen, vid sin prövning av vårdnadsfrågan, ska fästa avseende särskilt vid föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och ta ett gemensamt ansvar i frågor som rör barnet och inte, som , vid föräldrarnas förmåga att samarbeta i sådana frågor. Domstolen får också, till skillnad från vad som gäller , besluta om gemensam vårdnad även om båda föräldrarna motsätter sig det. Föräldrarna ska ha gemensam vårdnad i alla fall där det är bäst för barnet. Någon presumtion för eller mot gemensam vårdnad ska inte gälla. I en situation där det förekommer våld eller andra former av övergrepp från en förälders sida bör t.ex. gemensam vårdnad i de allra flesta fall vara utesluten. Gemensam vårdnad förutsätter fortfarande i viss utsträckning ett fungerande samarbete mellan föräldrarna, eftersom det är nödvändigt för att de ska kunna ta ett gemensamt ansvar i frågor som rör barnet. Formerna för samarbetet kan emellertid se olika ut, och omfattningen av kontakterna mellan föräldrarna variera. Det viktiga är att föräldrarna kan hantera frågor som uppkommer och att ett bristande samarbete eller bristande gemensamt ansvarstagande inte går ut över barnet på ett sådant sätt att det är bättre för barnet att en förälder har ensam vårdnad. Fokus ska vara på barnet och konsekvenserna för barnet av föräldrarnas agerande. Avgörande ska alltså inte vara hur föräldrarnas kontakter ser ut, utan i vilken mån de kan lösa frågor på ett för barnet bra sätt utan att deras agerande påverkar barnet på ett negativt sätt. Att föräldrarna tar ett gemensamt ansvar innebär att de tillsammans kan lösa frågor som rör barnet och som omfattas av vårdnadsansvaret. Det kan t.ex. handla om att fatta beslut om skolval eller omsorg för barnet. Det kan också handla om att säkerställa att barnet får tillgång till olika stöd- och hjälpinsatser som barnet kan behöva och som kräver båda vårdnads- havarnas samtycke. Det kan göras genom omfattande eller få kontakter och kontakterna kan vara muntliga eller skriftliga. Det är alltså möjligt att ta ett gemensamt ansvar trots ett i praktiken mycket begränsat samarbete. Det handlar om att bedöma föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov främst och – när det krävs – tillsammans fatta beslut som är till barnets bästa. 2020/21:150 Det är inte tillräckligt att föräldrarna i praktiken lyckas fatta nödvändiga beslut, om det rör sig om ett helt ensidigt agerande där en förälder genomgående tvingas aktivt agera och söka den andra föräldern för att inte barnet ska komma i kläm. Lika lite som föräldrar som bor tillsammans måste vara överens eller lika engagerade i alla frågor om barnet, måste dock föräldrar som lever isär vara det. I många frågor blir det naturligt att den förälder som barnet vistas hos bestämmer. Om kontakter mellan föräldrarna leder till dispyter, är det bra om kontakterna hålls på ett minimum. Gemensam vårdnad behöver inte vara utesluten om föräldrarna i praktiken lyckas lösa den typ av större frågor som kräver båda vårdnadshavarnas samtycke på ett sätt som inte går ut över barnet, även om det sker genom att en förälder tar ett steg tillbaka och inte i alla frågor aktivt tar ställning. Viss kontakt och ett visst mått av ömsesidigt engagemang krävs dock för att ett gemensamt ansvarstagande ska kunna konstateras. Det faktum att förmågan att ta ett gemensamt ansvar ska beaktas vid bedömningen av om vårdnaden ska vara gemensam eller inte innebär inte att föräldrarnas vilja att ta ett gemensamt ansvar är avgörande för vem av föräldrarna som ska ges ensam vårdnad, om domstolen kommer fram till att det är bäst för barnet att vårdnaden inte är gemensam. Lagtexten utesluter inte att domstolen beslutar om gemensam vårdnad även om båda föräldrarna motsätter sig den vårdnadsformen. Det är barnets bästa i det enskilda fallet som ska vara avgörande, inte föräldrarnas inställning. Redan möjligheten att döma till gemensam vårdnad mot en förälders vilja måste dock användas med stor försiktighet och lyhördhet (se prop. 2005/06:99 s. 51). I de flesta fall kommer därför ett beslut om gemensam vårdnad inte att vara till barnets bästa om båda föräldrarna motsätter sig den vårdnadsformen. De konsekvenser som det kan få för ett barn om föräldrarna inte klarar att utöva vårdnaden gemensamt måste noga övervägas. För att ett beslut om gemensam vårdnad ska anses vara till barnets bästa torde därför krävas att det av omständigheterna i målet tydligt framgår att föräldrarna i praktiken har förmåga att ta ett gemensamt ansvar i frågor som måste lösas. Så kan till exempel vara fallet när det är tydligt att de meningsskiljaktigheter som finns rör annat än sådant som är direkt kopplat till vårdnadsansvaret och det framgår att föräldrarna trots dessa kan fatta nödvändiga beslut tillsammans. I huvudsak kommer beslut om gemensam vårdnad mot båda föräldrarnas vilja därför att aktualiseras i situationer där föräldrarna redan har gemensam vårdnad och domstolen anser att det är bäst för barnet att den gemensamma vårdnaden består. Det kan dock inte uteslutas att det även i andra situationer kan vara tydligt att det är bäst för barnet om föräldrarna ges gemensam vårdnad. Övriga ändringar är språkliga eller redaktionella. 10 § Om barnet står under vårdnad av en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare eller av en tillfällig vårdnadshavare och om någon av barnets föräldrar eller båda vill få vårdnaden överflyttad till sig, får rätten besluta om detta. Rätten får inte flytta över vårdnaden till föräldrarna gemensamt om båda föräldrarna motsätter sig det. Frågor om överflyttning av vårdnaden enligt första stycket prövas på talan av båda föräldrarna eller en av dem eller på talan av socialnämnden. I paragrafen finns bestämmelser om överflyttning av vårdnaden från vårdnadshavare som förordnats särskilt för barnet till barnets förälder. Övervägandena finns i avsnitt 10.4. I första stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (10 d §). I stycket görs även en redaktionell ändring. Om en tillfällig vårdnadshavare har utsetts för ett barn och det senare visar sig att en särskilt förordnad vårdnadshavare inte ska utses för barnet, kan en talan om att någon av föräldrarna eller båda ska återfå vårdnaden föras med stöd av denna paragraf. En situation när en sådan talan aktualiseras skulle kunna vara om en förälder skadat den andra föräldern så allvarligt att denna inte kan utöva vårdnaden om barnet, men denna förälder sedan återhämtar sig från sina skador. En annan situation skulle kunna vara om en förälder misstänks för att ha dödat den andra föräldern men det senare visar sig att den förstnämnda föräldern inte hade något med dödsfallet att göra. Att socialnämnden har en skyldighet att agera om en åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnaden om ett barn framgår av 5 kap. 2 § socialtjänst- förordningen (2001:937). 10 a § Om en särskilt förordnad vårdnadshavare ska utses, ska någon utses som är lämpad att ge barnet omvårdnad, trygghet och en god fostran. underårig får inte förordnas till vårdnadshavare. Två personer kan utses att gemensamt utöva vårdnaden, om de är gifta med varandra eller är sambor. För syskon ska samma person utses till vårdnadshavare, om inte särskilda skäl talar mot det. Om en vårdnadshavare ska förordnas efter föräldrarnas död och föräldrarna eller en av dem har gett till känna vem de önskar till vårdnadshavare, ska denna person förordnas, om det inte är olämpligt. Paragrafen innehåller bestämmelser som reglerar vem som ska utses till särskilt förordnad vårdnadshavare för ett barn. I första stycket tydliggörs att paragrafen reglerar situationen att en särskilt förordnad vårdnadshavare ska utses. Övriga ändringar i paragrafen 10 d § Om det finns behov av att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare för ett barn, men det saknas en lämplig person att förordna för det ändamålet, får rätten, om det finns särskilda skäl, flytta över vårdnaden till en tillfällig I uppdraget som tillfällig vårdnadshavare ingår inte att tillgodose den faktiska vården om barnet. Till tillfällig vårdnadshavare får den utses som på grund av sina kunskaper och erfarenheter och även i övrigt är särskilt lämplig för uppdraget. underårig får inte utses till tillfällig vårdnadshavare. För syskon ska samma person utses, om inte särskilda skäl talar mot det. En talan om att utse en tillfällig vårdnadshavare förs av socialnämnden. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om överflyttning av vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare. finns i avsnitt 10.1 och 10.2. I första stycket, som utformas efter synpunkter från Lagrådet, anges de grundläggande förutsättningarna för att rätten ska få flytta över vårdnaden 2020/21:150 om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare. Det ska finnas ett behov av att flytta vårdnaden om ett barn till en särskilt förordnad vårdnadshavare. sådan vårdnadsöverflyttning ska dock inte vara möjlig, eftersom det inte finns någon lämplig person att utse som särskilt förordnad Regleringen tar inte sikte på situationer där avsikten är att göra en ändring i vårdnaden mellan föräldrarna. I sådana fall kan en skyndsam ändring i stället åstadkommas genom en begäran om att domstolen ska fatta ett interimistiskt beslut (se 20 §). tillfällig vårdnadshavare ingår inte att tillgodose den faktiska vården om Möjligheten att utse en tillfällig vårdnadshavare är främst avsedd att användas i den situationen att det har förekommit dödligt eller annars mycket allvarligt våld inom familjen, men en tillämpning i andra situationer är inte utesluten. Avgörande för om vårdnaden ska flyttas över till en tillfällig vårdnadshavare ska, liksom i alla andra frågor om vårdnad om ett barn, vara vad som är bäst för barnet (2 a §). barnets åsikter beaktas och tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad (2 b §). Om en vårdnadshavare uppsåtligen dödar eller allvarligt skadar den andra föräldern, får han eller hon så gott som alltid anses ha brustit i omsorgen om barnet på ett sådant sätt att det är till barnets bästa att vårdnaden tas ifrån honom eller henne. En förutsättning för att förordna en tillfällig vårdnadshavare är alltså att det finns behov av att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare för ett En tillfällig vårdnadshavare ska dock inte förordnas i varje situation där det behöver utses en särskilt förordnad vårdnadshavare. är avsedd att tillämpas endast i undantagsfall, när det finns särskilda skäl. Det kan t.ex. handla om att det finns brådskande beslut som behöver fattas för barnets räkning och som annars inte kan fattas. Så kan också vara fallet när det närmast skulle framstå som stötande eller kränkande för barnet att låta föräldern kvarstå som vårdnadshavare. Om en förälder dödats eller om en förälder skadats så allvarligt att föräldern inte inom överskådlig tid kan förväntas fungera i sin roll som vårdnadshavare, t.ex. på grund av medvetslöshet eller mycket allvarliga skador i övrigt, och den andra föräldern är frihetsberövad för brottet, får situationen så gott som alltid anses vara sådan att det finns behov av att skyndsamt förordna en vårdnadshavare särskilt för barnet. Det ska vidare saknas en lämplig person att utse som särskilt förordnad Om en skyndsam ändring krävs, kan den i annat fall åstadkommas genom att domstolen fattar ett interimistiskt beslut (20 §). Att det saknas en lämplig person att förordna kan bero på att det inte finns någon i barnets närhet som är villig och lämplig att åta sig uppdraget att vara vårdnadshavare för barnet. Det kan dock också vara så att det i och för sig finns en person som är villig och lämplig, men att det ännu inte går att ta ställning till om barnet kan och rimligen bör acceptera denna person och att personen därför inte kan förordnas (se prop. 1981/82:168 s. 68). Rekvisitet att det saknas en lämplig person att förordna ska inte tolkas Att hitta en person som är villig att åta sig ett uppdrag som särskilt förordnad vårdnadshavare och att bedöma personens lämplighet kan och måste få ta . Om socialnämnden bedömer att den inom en eller kommer att kunna väcka en talan om att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet, kan det vara bättre att socialnämndens resurser läggs på det arbetet och att ett interimistiskt beslut sedan begärs, än på att väcka en talan om att utse en tillfällig vårdnadshavare. I uppdraget som tillfällig vårdnadshavare ingår inte att tillgodose den faktiska vården om barnet och uppdraget medför således inte att barnet ska vara bosatt hos den tillfälliga vårdnadshavaren. Det finns dock inte något som hindrar att den tillfälliga vårdnadshavaren har ansvar för den faktiska vården om barnet. ansvarar för att säkerställa att ett barn, t.ex. vars ena förälder dödats eller allvarligt skadats av den andra föräldern, får sitt behov av fysisk trygghet och omvårdnad tillgodosett. Den faktiska vården om barnet kan tillgodoses på olika sätt, genom en placering som bygger på frivillighet eller med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). regler om vårdnad tar sikte på den rättsliga vårdnaden om barnet. En tillfällig vårdnadshavare har i det avseendet samma uppgifter och ansvar som andra vårdnadshavare. Den tillfälliga vårdnadshavarens befogenheter och skyldigheter kan dock i praktiken vara begränsade genom att barnet är placerat hos någon annan och kan ytterligare inskränkas i den mån det behövs för att genomföra vården av barnet, se 11 § fjärde och femte styckena LVU. Av andra stycket framgår de lämplighetskrav som ställs på en tillfällig vårdnadshavare. Precis som för en särskilt förordnad vårdnadshavare får den som är underårig inte utses till tillfällig vårdnadshavare. En tillfällig vårdnadshavare kommer normalt också att vara barnets förmyndare och en underårig kan inte förordnas till förmyndare. Liksom för särskilt förordnade vårdnadshavare och förmyndare ska samma person utses för syskon, om inte särskilda skäl talar mot det. Att syskon bor på olika orter eller att de i stor utsträckning har motsatta intressen skulle kunna utgöra särskilda skäl mot att utse samma person till vårdnadshavare. Uppdraget som tillfällig vårdnadshavare förutsätter att den som utses, mot bakgrund av sina kunskaper och erfarenheter, bedöms vara särskilt lämplig för uppdraget. Det kan vara fråga om en advokat eller en biträdande jurist på advokatbyrå som har erfarenhet av uppdrag som målsägandebiträde eller särskild företrädare för barn och som har utfört de uppdragen på ett bra sätt. Om det finns en särskild företrädare förordnad för barnet, som har tagit över vårdnadshavarens befogenheter att ta tillvara barnets rätt under en förundersökning och efterföljande rättegång, kan det finnas anledning att i första hand undersöka om denne är villig att åta sig uppdraget som tillfällig vårdnadshavare för barnet. Kravet på att den tillfälliga vårdnadshavaren på grund av sina kunskaper och erfarenheter ska vara särskilt lämplig för uppdraget utesluter emellertid inte att någon med annan yrkesbakgrund utses. Till exempel kan en familjehemsförälder i vissa fall komma i fråga. Den tillfälliga vårdnadshavaren ska dock kunna utföra sitt uppdrag med endast barnets bästa för ögonen, även om det innebär att ifrågasätta de åtgärder som socialnämnden beslutar om. Kravet på att den som förordnas som tillfällig vårdnadshavare även i övrigt ska vara särskilt lämplig för uppdraget innebär att rätten vid lämplighetsbedömningen ska ta hänsyn också till andra omständigheter än relevanta kunskaper och erfarenheter. En tillfällig vårdnadshavare bör ha förmåga att sätta sig in i barnets situation och kommunicera med barnet på 2020/21:150 ett lättförståeligt och anpassat sätt. Han eller hon måste också kunna hantera svåra och känsliga situationer som kan innefatta komplexa En tillfällig vårdnadshavare behöver kunna hantera kontakter med – utöver barnet – t.ex. anhöriga till barnet, barnets familjehem, förskola eller skola, anställda hos socialnämnden och annan vård- och omsorgspersonal som barnet kommer i kontakt med. måste utövas så att barnets bästa sätts i främsta rummet och – i den mån som förutsättningar finns för det – hänsyn tas till barnets åsikter. på att den tillfälliga vårdnadshavaren även i övrigt ska vara särskilt lämplig innebär också att om personen förvisso uppfyller kraven på kunskap och erfarenhet men har uppvisat dåligt omdöme eller agerat olämpligt, bör han eller hon inte förordnas (jfr prop. 2017/18:86 s. 49 och prop. s. 33). I uppdraget som tillfällig vårdnadshavare ingår inte, oavsett vem som utses, att företräda ett barn som har utsatts för brott under en förundersökning och efterföljande brottmålsrättegång. vårdnadshavare utses kommer det normalt att saknas skäl att låta en särskild företrädare som förordnats för barnet stå kvar. då inte längre finns några sådana motstridiga intressen mellan vårdnadshavare och barn som motiverar ett sådant förordnande. behöver fortsatt stöd och hjälp i brottmålsprocessen får i stället övervägas om ett målsägandebiträde behöver förordnas. Liksom det vid valet av tillfällig vårdnadshavare är naturligt att överväga om den särskilda företrädaren kan komma i fråga, kan i denna situation övervägas om den tillfälliga vårdnadshavaren är lämplig även som målsägandebiträde. dock fråga om två olika uppdrag, med olika ersättningsregler (se 10 f §). Även om den tillfälliga vårdnadshavarens uppdrag är temporärt (se 10 e §) måste den tillfälliga vårdnadshavaren vara beredd på att uppdraget kan komma att bestå . Det kan inte uteslutas att det i vissa fall kan dröja år till dess att det finns en lämplig person att föreslå som barnet har ett så gott förhållande till att barnet kan och rimligen bör acceptera honom eller henne som särskilt förordnad vårdnadshavare. om det är fråga om en tillfällig lösning ska, liksom vid andra frågor om vårdnad, barnets åsikter beaktas vid valet av person (2 b §). En fråga om överflyttning av vårdnaden prövas på talan av Det framgår av tredje stycket. En sådan talan handläggs som ett tvistemål (17 § fjärde stycket). Det är inte möjligt att utse fler än en person till tillfällig vårdnadshavare för ett barn. domstolen ska göra har likheter med den som görs inom ramen för en prövning av interimistiska yrkanden om vårdnad, boende eller umgänge med stöd av 20 §. Domstolens underlag för ett beslut kommer ofta att vara Kravet på utredning får därför anpassas efter omständigheterna i det enskilda fallet och vägas mot vikten av en skyndsam prövning. ett effektivt förfarande bör socialnämnden till sin ansökan bifoga relevanta delar av den utredning som finns tillgänglig, inklusive uppgifter om vem som nämnden föreslår ska utses och varför den personen bedöms vara