prop · H803204 · 2021-05-28 00:00:00 — Bestämmelserna om negativ rättskraft i 13 § andra stycket lagen om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt och 16 § 1 lagen om samarbete med ska upphävas. Bestämmelserna i 7 och 13 §§ lagen om internationellt samarbete rörande lagföring för brott samt 5 § lagen om rymdverksamhet ska i sak gälla oförändrade, men hänvisningarna till 2 kap. anpassas till den nya lydelsen. Även bestämmelsen i 4 § lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet ska i sak behållas oförändrad, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Regeringen föreslår emellertid inte att bestämmelsen om domsrätt i lagen om rymdverksamhet ska ändras i något annat avseende än att hänvisningar som där görs till 2 kap. ska justeras. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några synpunkter på utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag Vissa specialstraffrättsliga regleringar bör behållas medan andra kan upphävas Utgångspunkten för regeringens överväganden är att de särskilda bestämmelser om svensk domstols behörighet, åtalsprövning och krav på dubbel straffbarhet som finns i olika specialstraffrättsliga författningar ska finnas kvar endast i de fall då de generella bestämmelserna i inte kan tillämpas. Utformningen av flera av de särskilda domsrätts- bestämmelserna är beroende av åtaganden enligt olika internationella överenskommelser. Dessa regler är olika långtgående och kan svårligen inordnas i de mer allmänna domsrättsbestämmelserna i . Mot denna bakgrund bör flertalet av de särskilda domsrätts- bestämmelserna i specialstraffrätten även fortsättningsvis regleras i respektive lag. Bestämmelserna bör i sak lämnas oförändrade, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . I en del fall syftar de specialstraffrättsliga domsrättsbestämmelserna inte egentligen till att säkerställa en viss domsrätt, utan snarare till att åstadkomma ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet. Merparten av sådana bestämmelser bör, som redovisas i det följande, upphävas och i stället ersättas med undantag från krav på dubbel straffbarhet i . Med den utformning av bestämmelserna om åtalsförordnande som förslaget till 2 kap. har, bör en del specialstraffrättsliga bestämmelser, som behandlas i det följande, upphävas. Enligt 29 kap. 13 § är svensk domstol behörig att döma för brott enligt 8 § första stycket 12 i samma kapitel även i andra fall än som avses i 2 kap. . Bestämmelsen bör i sak behållas oförändrad, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Lagen om utlämning för brott Enligt 10 § lagen (1957:668) om utlämning för brott, får en person under vissa förutsättningar inte utlämnas för ett brott om fråga om ansvar för brottet prövats genom en lagakraftägande dom meddelad i en annan stat än den som gjort framställning om utlämning och den staten har tillträtt en överenskommelse som avses i 2 kap. 5 a § fjärde stycket . Det gäller inte i fråga om brott som avses i 2 kap. 3 § 6 eller 7 , såvida inte lagföringen har skett på begäran av den stat som gjort framställning om utlämning eller efter det att den som begärts utlämnad har utlämnats från denna stat för lagföring. Denna bestämmelse bör i sak behållas oförändrad, men hänvisningen till 2 kap. anpassas till den nya lydelsen. Den nya lydelsen av 2 kap. 9 § har en delvis annan utformning och innebörd än hittillsvarande 2 kap. 5 a § . Om en förändring av bestämmelser om när en tidigare utländsk dom utgör hinder mot lagföring i genomförs utan att någon motsvarande förändring görs i 10 § tredje stycket utlämningslagen så kan det visserligen sägas innebära ett avsteg från tanken att hinder mot ny lagföring i även ska utgöra hinder mot utlämning till tredje land för samma brott. Även om internationella åtaganden inte hindrar ett sådant avsteg kan det diskuteras om inte motsvarande ändring bör göras även i utlämningslagen. Det saknas emellertid beredningsunderlag för en sådan förändring. Behovet av en sådan förändring får därför om det bedöms nödvändigt övervägas i ett annat sammanhang. Enligt 10 § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln ska svensk lag tillämpas inom anläggning och säkerhetszon utanför territorialgränsen, med undantag för bestämmelserna i minerallagen (1991:45) och lagstiftningen angående jakt och fiske. Anläggningen och zonen ska anses belägna inom närmaste del av Sveriges sjöterritorium. Utredningen föreslår att denna bestämmelse ska behållas oförändrad och anför som skäl för detta att syftet med regeln är att klargöra att vattnet i en säkerhetszon inte är enskilt utan allmänt vatten och att vanliga svenska fastighetsrättsliga regler inte gäller för anläggningar där. Regeringen instämmer i utredningens bedömning och föreslår ingen ändring av 10 §. Vidare framgår av 14 § att den som utom riket har begått brott som avses i 11 § döms, om han eller hon finns i , efter lagen och samt vid svensk domstol även om 2 kap. 2 eller 3 § nämnda balk inte är tillämplig. Denna bestämmelse bör, liksom utredningen föreslår, i sak behållas oförändrad, men hänvisningen till 2 kap. anpassas till den nya lydelsen. I 14 § tredje stycket finns en bestämmelse om åtalsförordnande. Prövningen av åtal kan ske med stöd av de allmänna bestämmelserna i 2 kap. och den särskilda bestämmelsen i tredje stycket bör därför upphävas. Lagen om internationellt samarbete rörande lagföring för brott Lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott innehåller bestämmelser om överförande av lagföring för brott till eller från stat som har tillträtt den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål. Av 7 § framgår bl.a. att en framställning om överförande av lagföring inte får bifallas om hinder mot lagföring föreligger enligt 2 kap. 5 a § . Hänvisningen bör anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . I 13 § samma lag finns en bestämmelse om undantag från åtalsförordnande, med en hänvisning till . Specialregeln bör lämpligen behållas lag, men hänvisningen anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet I lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet finns bestämmelser som tillämpas gällande sådan kriminalvård vid samarbete med stat som har tillträtt den europeiska konventionen rörande övervakning av villkorligt dömda eller villkorligt frigivna personer. Detsamma gäller för samarbete med andra stater, som har ingått överenskommelse om sådant samarbete med. Av 4 § i lagen framgår att verkställighet i av utländsk brottmålsdom endast får ske efter framställning av en annan stat och att framställningen under vissa förutsättningar inte får bifallas. En sådan situation är om fråga om ansvar för gärning som påföljden avser har prövats genom lagakraftägande dom i annan stat än den som har gjort framställningen och hinder mot lagföring för gärningen här i landet till följd av den utländska domen. Bestämmelsen bör i sak gälla oförändrad, men hänvisningen till 2 kap. 5 a § anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. nämnda balk. Lagen om åtgärder mot förorening från fartyg Lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg innehåller bestämmelser om bl.a. förbud mot sådan förorening, mottagning av skadliga ämnen från fartyg och olika åtgärder för att förebygga eller begränsa förorening. I 10 kap. finns vissa ansvarsbestämmelser. Av 10 kap. 10 § framgår en utvidgad domsrätt över vissa brott enligt lagen som begåtts på ett utländskt fartyg i ekonomiska zon. Utvidgningen består av en hänvisning bestämmelser om domsrätt för brott som begåtts utanför och bör behållas i sak men anpassas till den föreslagna lydelsen av 2 kap. nämnda balk. Detsamma gäller den särskilda bestämmelse om åtalsprövning som finns i 10 kap. 11 §. Lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor Enligt 3 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor är svensk domstol behörig att döma över brott mot lagen även i andra fall än som avses i 2 kap. . Bestämmelsen innehåller också en upplysning om att åtalsförordnande regleras i 2 kap. 5 § . Syftet med införandet av 3 § i lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor var, som utredningen framhåller, att kravet på dubbel straffbarhet för brott som begås utomlands skulle tas bort. slogs fast att åtalsprövningen bör genomföras på så sätt att åtal inte ska väckas för brott som helt saknar anknytning till . Detta kan uppnås genom att, i stället för genom den specialstraffrättsliga bestämmelsen, de vanliga behörighetsreglerna i 2 kap. tillämpas, som ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet görs. 3 § lag kan då Det finns inte heller något behov av att behålla upplysnings- bestämmelsen i andra stycket. Av 5 § andra stycket lagen (1982:963) om rymdverksamhet framgår att svensk domstol är behörig att döma för brott enligt lagen även i andra fall än som avses i 2 kap. . Av skäl som hänger samman med tillståndsgivningen i 2 § i lagen om rymdverksamhet, kan i princip endast svenska medborgare kan begå brott mot lagen utanför . Utredningen föreslår, mot bakgrund av den föreslagna utformningen av svensk domstols allmänna behörighet att döma över brott som begås av svenska medborgare, att bestämmelsen i 5 § andra stycket ska upphävas och ersättas av ett undantag från kravet på dubbel straffbarhet. Det pågår en översyn av lagen om rymdverksamhet. Enligt regeringen finns det skäl att avvakta utfallet av den översynen och inte nu gå fram med de förslag som utredningen har föreslagit i denna del. Eftersom ett nytt 2 kap. införs, behöver emellertid vissa hänvisningar i den aktuella bestämmelsen ändras. I 51 a § jaktlagen (1987:259) anges att den som, inom ekonomiska zon, har begått brott enligt lagen döms vid svensk domstol, även i andra fall än som avses i 2 kap. . Bestämmelsen, som har stöd i en internationell överenskommelse, bör i sak behållas oförändrad, men anpassas till den föreslagna lydelsen av 2 kap. . Lagen om ekonomiska zon Av 17 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon framgår att svensk domstol är behörig att döma för brott enligt lagen, även i andra fall än som avses i 2 kap. . Bestämmelsen, som har stöd i en internationell överenskommelse, bör i sak behållas oförändrad, men anpassas till den föreslagna lydelsen av 2 kap. . Enligt 49 § fiskelagen (1993:787) är svensk domstol behörig att döma för brott enligt lagen, även i andra fall än som avses i 2 kap. . Bestämmelsen har sin grund i en internationell överenskommelse och bör i sak bibehållas, men anpassas till den föreslagna lydelsen av 2 kap. . Lagen om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt I 13 § andra stycket lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt finns en bestämmelse om en tidigare tribunaldoms negativa rättskraft. Förslaget till ny lydelse av 2 kap. innehåller en generellt tillämplig bestämmelse om tidigare doms verkan som hinder för lagföring i . 2020/21:204 Det saknas mot den bakgrunden skäl att behålla särregleringen i andra stycket. Detta stycke bör därför upphävas. Lagen om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerarfartyget I lagen (1995:732) om skydd för gravfriden vid vraket efter passagerar- fartyget finns bestämmelser som förbjuder dykning och annan undervattensverksamhet i vraket. Svensk domstol är enligt 5 § behörig att döma över brott mot detta förbud, även i andra fall än som avses i 2 kap. . Behörighetsregeln är, som utredningen konstaterar, nödvändig för att ska uppfylla sina åtaganden enligt den internationella överenskommelse som ligger bakom lagen. Regeln bör därför finnas kvar, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Lagen om vissa internationella sanktioner Enligt 9 § lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner kan en svensk medborgare som utomlands har begått brott enligt lagen dömas till ansvar för detta även i andra fall än som avses i 2 kap. . Vid lagens tillkomst framhölls, som utredningen påpekar, att syftet med bestämmelsen var att undanta de aktuella brotten från kravet på dubbel straffbarhet. Den föreslagna lydelsen av 2 kap. innehåller en generell domsrättsregel för brott begångna av svenska medborgare. Domsrättsbestämmelsen i 9 § lagen om vissa internationella sanktioner bör därför upphävas och i stället ett undantag från kravet om dubbel straffbarhet föras in i det nya 2 kap. . I 9 § finns också ett undantag från reglerna i nuvarande 2 kap. 5 a § om rättsverkan av en tidigare utländsk dom. Även i denna del är de generella bestämmelserna i 2 kap. tillräckliga, varför 9 § i sin helhet kan upphävas. I lagens 10 § finns en åtalsprövningsregel, som med den nya lydelsen av 2 kap. inte längre behövs. Även denna bestämmelse bör därför upphävas. Lagen om samarbete med I 16 § 1 lagen (2002:329) om samarbete med Internationella brottmåls- domstolen finns en bestämmelse om negativ rättskraft beträffande en tidigare dom från . Förslaget till ny lydelse av 2 kap. innehåller en generellt tillämplig bestämmelse om tidigare doms verkan som hinder för lagföring i . Det saknas mot den bakgrunden skäl att behålla särregleringen i första punkten, som därför bör utgå. Lagen om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall Enligt 6 § lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen) är svensk domstol behörig att under vissa förutsättningar döma för brott enligt lagen även i andra fall än som avses i 2 kap. . Bestämmelsen går utöver de generella bestämmelserna i , bl.a. såvitt avser domsrätt över brott som har begåtts till förmån för en juridisk person som är etablerad i . Bestämmelsen bör i sak behållas oförändrad, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder Enligt 2 kap. 3 § 5 lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder, får överlämnande inte beviljas om det enligt 2 kap. 8 § andra stycket skulle strida mot ett villkor, som har uppställts vid utlämning eller överlämnande till . Bestämmelsen bör i sak behållas oförändrad, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Lagen om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet I 9 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet (rekryteringslagen) finns en bestämmelse motsvarande 6 § i finansierings- lagen. De överväganden som är aktuella beträffande sistnämnda lagrum, gör sig gällande även beträffande 9 § rekryteringslagen. Av skäl som ovan anförts, bör bestämmelsen i 9 § anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Enligt 13 kap. 11 § första stycket luftfartslagen (2010:500) är svensk domstol behörig att döma för vissa brott enligt lagen, om gärningsmannen befinner sig i , även i andra fall än som avses i 2 kap. . Bestämmelsen har grund i svenska konventionsåtaganden och bör i sak behållas oförändrad, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . I 13 kap. 11 § andra stycket anges att åtal får väckas utan förordnande enligt 2 kap. 5 § andra stycket . Denna särbestämmelse bör behållas i luftfartslagen, men som Transportstyrelsen framhåller anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . I17 kap. 2 § andra stycket radio- och tv-lagen (2010:696) finns bestämmelser om svensk domstols behörighet att döma över brott även i andra fall än som avses i 2 kap. . Denna utvidgning av domsrätten bör lämpligen även fortsättningsvis göras genom en särskild bestämmelse i radio- och tv-lagen. I 17 kap. 2 § andra stycket finns även en bestämmelse som innebär att en utländsk dom inte hindrar efterföljande lagföring i . Med den utformning som den generella bestämmelsen härom i 2 kap. föreslås få, finns något behov av en sådan bestämmelse i radio- och tv-lagen och den bör därför upphävas. Lagrummets tredje stycke innehåller en bestämmelse om åtals- förordnande. Liksom utredningen finner om bestämmelsens motsvarighet i den tidigare gällande radio- och tv-lagen, bör denna bestämmelse upphävas. Paragrafen gäller endast brott som begås på öppna havet, dvs. utanför svenskt territorium, och för brott begångna på sådant område krävs 2020/21:204 som huvudregel åtalsförordnande enligt bestämmelser härom. Den särskilda åtalsprövningsregeln i tredje stycket ska därför upphävas. Lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder Enligt 2 kap. 4 § 3 lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder får överlämnande inte beviljas om det enligt 2 kap. 8 § andra stycket skulle strida mot ett villkor som har ställts upp vid utlämning eller överlämnande till . Bestämmelsen bör i sak behållas oförändrad, men anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . Lagen om straff för olovlig befattning med klusterammunition Enligt 2 § lagen (2012:179) om straff för olovlig befattning med klusterammunition gäller att svensk domstol är behörig att döma för brott enligt lagen även i andra fall än som avses i 2 kap. . Lagens utformning vilar på konventionsrättslig grund och domsrätts- bestämmelserna bör mot denna bakgrund behållas. De bör vidare även fortsättningsvis finnas i speciallagstiftningen, som dock bör anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. . I paragrafens andra stycke finns en upplysning om att åtalsprövningsregler finns i 2 kap. . Även denna bestämmelse bör anpassas till kapitlets nya lydelse. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regeringens bortsett från tidpunkten för ikraftträdande. Remissinstanserna har inte några synpunkter på utredningens förslag och bedömning. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . Regeringen föreslår att detta sker . Det är en grundläggande straffrättslig princip att ingen får dömas till straff för en gärning som inte var straffbelagd när den begicks. Denna princip kommer till uttryck bl.a. i 2 kap. 10 § regeringsformen och i 5 § lagen (1964:163) om införande av . Någon särskild övergångsbestämmelse krävs därför inte för den föreslagna straffbestämmelsen om aggressionsbrott, som alltså endast ska tillämpas på gärningar som begåtts efter ikraftträdandet. De föreslagna ändringarna i 2 kap. och i specialstraffrätten Prop. 2020/21:204 om svensk domstols behörighet avser processuella bestämmelser. Utgångspunkten för processrättslig lagstiftning är att den tillämpas direkt från ikraftträdandet. Det innebär att bestämmelserna om inte annat föreskrivs är tillämpliga oavsett om behörigheten utvidgas eller begränsas genom lagändringarna. Om ett mål anhängiggjorts enligt tidigare gällande rätt och svensk domstol enligt de då gällande reglerna var behörig att pröva målet, behåller domstolen dock sin behörighet, även om sådan behörighet saknas enligt de nya bestämmelserna. Vid mer omfattande nyregleringar kan det finnas anledning att överväga särskilda övergångsbestämmelser. Regeringens förslag till ett nytt 2 kap. , och de därtill hörande följdändringarna i specialstraffrätten, innebär dock inte så betydande ändringar i sak att det av det skälet finns något behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: De kostnader som kan uppkomma till följd av kriminaliseringen av aggressionsbrott i svensk rätt och av ratificering av ändringarna i Romstadgan kan rymmas inom befintliga Även kostnaderna som kan uppkomma med anledning av förslaget till ny lydelse av 2 kap. och de följdändringar som föreslås i viss specialstraffrättslig lagstiftning kan rymmas inom Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: De flesta av remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över frågan. , som har granskat betänkandet utifrån hur förslagen kan tänkas påverka verksamheten ekonomiskt, organisatoriskt och utbildningsmässigt, bedömer att utredningen inte innehåller förslag som, i någon större mån, påverkar Domstolar på ett sådant sätt. Kriminalvården pekar på att varje nykriminalisering otvivelaktigt innebär ökade kostnader för rättsväsendet. Kriminalvårdens del gäller detta särskilt för brott som leder till långa fängelsestraff med obligatorisk häktning och som inte heller preskriberas. Utredningens antagande att antalet aggressionsbrott som kommer att utredas och lagföras i kan väntas bli oerhört lågt ifrågasätts inte. Kriminalvården vill ändå poängtera att redan ett enstaka fall skulle innebära en inte obetydlig kostnad för myndigheten. anför att förslaget innebär en utvidgning av domsrätten i vissa fall när brottet riktat sig mot en svensk medborgare eller någon med hemvist i Förändringen kommer att kräva ökade resurser både hos Polisen Skälen för regeringens bedömning: Regeringen föreslår att aggressionsbrott ska införas i svensk rätt. Dessutom föreslås ett nytt 2 kap. om svensk straffrättslig domsrätt, med följdändringar i viss Genom att det i svensk rätt införs möjlighet att i lagföra personer som har begått aggressionsbrott 2020/21:204 kan kostnader uppkomma för utredningar om och lagföring av sådana brott. Straff som döms ut för aggressionsbrott skulle också, som Kriminalvården anför, kunna medföra vissa kostnader för rättsväsendet. Med största sannolikhet kommer dock, med hänsyn till den begränsade domsrätt och de krav på åtalsförordnande som föreslås, antalet aggressionsbrott som handläggs vid svenska myndigheter att vara mycket få. Det är inte otänkbart – utan snarare ett troligt scenario – att det kommer att dröja innan lagstiftningen om aggressionsbrott alls tillämpas. Det högst begränsade antalet fall då det kan tänkas bli aktuellt att i utreda och vid svensk domstol döma någon för aggressionsbrott innebär att de eventuella kostnader som kan uppkomma med anledning av att detta brott införs i svensk rätt, bör kunna rymmas inom ramen för befintliga anslag. Detsamma gäller de kostnader som kan uppkomma till följd av ratificeringen av ändringarna i Romstadgan. Ändringarna i lagstiftningen om svensk domstols behörighet innebär inte någon betydande förändring i sak av den svenska domsrätten. Merparten av förändringarna består således snarare i att andra lagtekniska lösningar föreslås och att bestämmelserna delvis systematiseras annorlunda mot vad som gäller . Ny lagstiftning kräver regelmässigt utbildningsinsatser och inledningsvis kommer förslagen i denna del att kräva viss utbildning för de personer som har att tillämpa bestämmelserna. Kostnader för utbildning innefattas normalt av myndigheters anslag och de förslag som lämnas får därför rymmas inom befintliga kostnadsramar. En moderniserad och tydligare lagstiftning kan också förenkla rättstillämpningen för rättsväsendets myndigheter med effektivisering som följd. En ratificering av Kampalaändringarna avseende aggressionsbrottet och en kriminalisering av aggressionsbrottet i svensk rätt motverkar straffrihet för detta brott och kan därigenom sägas bidra till den allmänpreventiva verkan som är en av grundtankarna bakom Romstadgan och Internationella brottmålsdomstolens verksamhet. Förslagen bedöms inte medföra några konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män eller påverka möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 8.1Förslaget till lag om ändring i 2 kap. Om svensk domstols behörighet I kapitlet finns bestämmelser om svensk domstols behörighet att döma över brott. Att svensk domstol när den är behörig ska tillämpa svensk lag följer redan av 1 kap. 1 § (jfr även 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen) och behöver inte markeras särskilt i detta kapitel (jfr dock 12 §). Rubriken ändras därför från ”Om tillämpligheten av svensk lag” till ”Om svensk domstols behörighet”. Kapitlet är indelat i fyra underavdelningar. I 1–2 §§ finns bestämmelser om svensk domstols behörighet att döma över brott som har begåtts i