prop · H90323 · 2021-10-12 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: I alkoholskattedirektivet och lagen om alkoholskatt används s.k. KN-nummer för att identifiera de skattepliktiga varorna. KN står för ”Kombinerade nomenklaturen” och är ett EU- gemensamt system på tullområdet som delar in varor i olika kategorier. För beskattningen är kopplingen låst till en viss version, vilket innebär att förändringar på tullområdet inte ändrar vad som är skattepliktiga varor. I det nuvarande alkoholskattedirektivet är hänvisningarna låsta till den version som gällde . Genom ändringsdirektivet ändras detta så att hänvisningarna i stället avser den lydelsen som finns i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/1602. Regeringen föreslår därför att även hänvisningen i lagen om alkoholskatt ska uppdateras. anser att även hänvisningarna i alkohollagen bör uppdateras. Detta lagstiftningsärende omfattar enbart skattefrågor och således inte några sådana ändringar. I lagen om alkoholskatt finns vissa undantag från skattskyldighet. Ett sådant är för alkohol som har blivit fullständigt denaturerad i enlighet med kraven i en angiven EU-förordning. Att alkohol har blivit fullständigt denaturerad innebär, något förenklat, att det har tillsatts vissa ämnen till den som gör den otjänlig för förtäring och gör det möjligt att identifiera alkoholen som denaturerad. Vilka ämnen som får användas till fullständig denaturering bestäms av varje medlemsstat och rapporteras till EU enligt vissa rutiner. Som alkoholskattedirektivet är formulerat och har tolkats räcker det att alkoholen har blivit fullständigt denaturerad i enlighet med någon medlemsstats krav för att räknas som fullständigt denaturerad, under förutsättning att kraven har anmälts ”i föreskriven ordning”. Om exempelvis en tillverkare i har använt den tyska metoden för denaturering har alkoholen tidigare ändå ansetts vara fullständigt denaturerad. Praxis har dock i flera EU-länder ändrats mot att alkoholen måste denatureras i enlighet med kraven i den medlemsstat där alkoholen släpps för konsumtion. I ändringsdirektivet ändras reglerna så att de speglar denna ändrade praxis. Reglerna för hur medlemsstater anmäler nya denatureringsmetoder ändras och förtydligas också. Regeringen föreslår därför att även reglerna i lagen om alkoholskatt ändras så att undantaget avser alkohol som är fullständigt denaturerad i enlighet med kraven i den medlemsstat där den har frisläppts för konsumtion, om dessa krav i föreskriven ordning blivit skriftligen anmälda och godkända. Även om begreppet ”i föreskriven ordning” numera inte brukar användas i svensk lagstiftning anser regeringen att samma begrepp som i direktivet bör användas i detta fall. har angett att detta är en betydande förändring i förhållande till vad som gäller och påpekar att enligt nuvarande bestämmelser är frisläppandet för konsumtion inte avgörande för bedömningen om av rätt denatureringsmetod använts eller från vilken tidpunkt varan ska anses vara skattebefriad. anser därför att det behöver förklaras vad innebörden blir av att bestämmelserna ändrats i detta avseende. Även har påpekat att reglerna innebär att olika förutsättningar gäller beroende på var varan har släppts för konsumtion. Regeringen instämmer i att de föreslagna reglerna skiljer sig från hur svensk lagstiftning är utformad. Som påpekar påverkar ändringen dels vilka denatureringsmetoder som kan användas för att varan 2021/22:23 ska bli skattebefriad, dels alkoholen blir skattebefriad. Avgörande för om alkoholen anses vara skattebefriad är om den vid frisläppandet för konsumtion är denaturerad i enlighet med kraven i den medlemsstat där frisläppandet sker. Om en vara blir skattebefriad vid frisläppandet kan den sedan flyttas till en annan medlemsstat utan att skattebefrielsen upphör. Exempel på hur reglerna ska tillämpas finns i författningskommentaren (avsnitt 11.2, kommentaren till 7 §). I praktiken borde ändringen dock få en relativt liten effekt. Som tidigare nämnts har praxis på EU-nivå redan utvecklats i denna riktning. Det har även skett en kraftig minskning av antalet olika nationella denatureringsmetoder. finns i princip en gemensam s.k. Eurodenaturering och några få nationella metoder, vilka i vissa fall är mindre justeringar av Euro-denatureringen. Så länge alkohol som har denaturerats med Euro-denatureringen har frisläppts för konsumtion i någon av de medlemsstater som använder denna metod kommer den att vara skattebefriad. har angett att även alkohollagens bestämmelser om fullständigt denaturerad alkohol borde ändras. Som tidigare nämnts omfattar dock detta lagstiftningsärende inte några sådana ändringar. Ett ytterligare undantag från skatteplikt är för s.k. delvis denaturerad alkohol. Även här innebär denatureringen att ämnen har tillsatts för att göra alkoholen otjänlig för förtäring. Det är dock fråga om andra ämnen och ett annorlunda förfarande. I alkoholskattedirektivet uttrycks regeln som att alkoholen ska vara denaturerad i enlighet med någon medlemsstats krav och användas vid tillverkningen av en vara som inte är avsedd för konsumtion. I ändringsdirektivet justeras regeln så att den avser alkohol som används som del av processen för tillverkning av produkter som inte är avsedda att användas för humankonsumtion, förutsatt att alkoholen har denaturerats i enlighet med en medlemsstats krav för det avsedda ändamålet. Justeringen består av två delar. Den första är att alkoholen ska användas som en del av processen vid tillverkningen. Detta förtydligas i ändringsdirektivet som att alkoholen antingen ska ha införlivats i produkten som inte är avsedd för humankonsumtion eller används för underhåll och rengöring av tillverkningsutrustning som används i en sådan tillverkningsprocess. Den andra justeringen är att det förtydligas att denatureringen måste ha skett i enlighet med kraven för just det avsedda ändamålet. Jämfört med fullständigt denaturerad alkohol finns det betydligt fler olika denatureringsmetoder för delvis denaturerad alkohol. De olika metoderna är ofta kopplade till olika användningsområden. Förtydligandet innebär att en denatureringsmetod som är godkänd för exempelvis kosmetika enbart medför undantag från beskattning om den används i just kosmetika, men inte om den används i exempelvis rengöringsmedel. Regeringen föreslår att dessa två justeringar tas in i lagen om alkoholskatt. Förslaget medför ändringar i 1, 7 och 32 §§ lagen om alkoholskatt. Anpassningar med anledning av Regeringens förslag: Anpassningar till möjligheten att använda centraliserad klarering görs i bestämmelserna om skattskyldighet och skattskyldighetens inträde för mervärdesskatt och punktskatt samt bestämmelserna om beskattningsunderlag för mervärdesskatt vid import och tidpunkt för redovisning av utgående mervärdesskatt vid Särskilda bestämmelser införs i tullagen för att tydliggöra förfarandet för beslut om skatt vid import eller införsel av varor till när tulldeklarationen ges in i en annan medlemsstat med stöd av ett godkännande för centraliserad klarering. av skatten ska beräknas från det att gäldenären underrättats om beslutet Bestämmelserna om tullbrott i lagen om straff för smuggling anpassas till att uppgifter som behövs för att kunna besluta om skatten lämnas i tulldeklaration i ett annat EU-land. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. promemorian föreslås även en ändring i lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam. Remissinstanserna: anser att det behöver regleras särskilt vem som för del ska sköta fördelningen av tulluppbörden och förfarandet för detta när centraliserad klarering används. också ett behov av en ändring i 8 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling med anledning av att centraliserad klarering börjar tillämpas Övriga remissinstanser har inte yttrat sig särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag Enligt och rådets förordning (EU) nr 952/2013 av den om fastställande av en tullkodex för unionen, nedan kallad unionstullkodexen, ska en tulldeklaration lämnas vid import av varor till EU:s tullområde (artikel 158). Även i de fall varor förs in till EU:s skatteområde från ett område som ingår i EU:s tullområde men inte ingår i EU:s skatteområde (t.ex. från till ) ska en tulldeklaration lämnas (artikel 134 i Kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/2446 av om komplettering av och rådets förordning (EU) nr 952/2013 vad gäller närmare regler avseende vissa bestämmelser i unionens tullkodex). Enligt artikel 179 i unionstullkodexen kan det i vissa fall vara möjligt att för varor som ska importeras till lämna tulldeklarationen till tullmyndigheterna i en annan medlemsstat, s.k. centraliserad klarering. På motsvarande sätt kan vid centraliserad klarering en tulldeklaration i vissa fall lämnas till för varor som ska importeras till ett annat EU-land. Centraliserad klarering är en förenkling för företag som till viss del motsvarar det förfarande som i tidigare tullkodex (rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen) kallades enhetstillstånd för förenklade förfaranden. 2021/22:23 ett företag ska kunna ansöka om tillstånd för centraliserad klarering som omfattar import eller införsel av varor till krävs bl.a. att företaget är en s.k. godkänd ekonomisk aktör för tullförenklingar och är registrerat till mervärdesskatt i . När import eller införsel av varor till ett EU-land deklareras med stöd av ett tillstånd för centraliserad klarering, lämnas tulldeklaration för varorna in till tullmyndigheten i det land som meddelat tillståndet även om varorna fysiskt förs in till ett annat EU-land. Enligt artikel 87 i unionstullkodexen uppkommer tullskulden i det land där tulldeklarationen lämnas in och det landets tullmyndighet fastställer tullen (artikel 101). Det är också till denna tullmyndighet som tullen ska betalas. Om en tulldeklaration för en import av varor till lämnas in i ett annat EU-land med stöd av tillstånd till centraliserad klarering uppkommer därmed tullskulden i det andra EU- landet i stället för i . Skattskyldighet för mervärdesskatt och punktskatter för importen uppkommer dock i . Arbete pågår med att i samtliga EU-länder införa IT-system som kan hantera informationsutbytet mellan tullmyndigheterna i de berörda länderna vid centraliserad klarering. Detta sker i två steg, varav det första steget (fas 1) har ett införandefönster från till . Vissa förtydliganden och kompletteringar bör göras av bestämmelserna i mervärdesskattelagen (1994:200), förkortad ML, punktskattelagstiftningarna, lagen (2000:1225) om straff för smuggling och tullagen (2016:253), förkortad tullagen, för att bättre anpassa dessa till förfarandet med centraliserad klarering. Enligt 2 kap. 1 a § ML förstås med import att en vara förs in till från en plats utanför EU. Med EU avses enligt 1 kap. 10 a § ML de territorier som tillhör en medlemsstat förutom de s.k. tredje territorier som anges i 1 kap. 10 b § ML. och är exempel på sådana tredje territorier som inte omfattas av definitionen av EU i ML. En införsel av varor från t.ex. till anses därför i mervärdesskattehänseende utgöra en import även om det i tullhänseende inte är en import utan en införsel till det svenska tullområdet från en plats inom EU:s tullområde (jfr 3 kap. 1 § tullagen). Mervärdesskatt ska betalas för en skattepliktig import till enligt 1 kap. 2 § ML. Vem som är skattskyldig regleras i 1 kap. 2 § första stycket 6 ML och tidpunkten för skattskyldighetens inträde regleras i 1 kap. 5 § ML. Om deklaranten, dvs. den som inger en tulldeklaration, är en juridisk person som är registrerad till mervärdesskatt i för beslutet om fastställande av tull, är beskattningsmyndighet och mervärdesskatten redovisas i mervärdesskattedeklarationen. Detsamma gäller om deklaranten är en icke-juridisk person som är registrerad till mervärdesskatt i för beslutet om fastställande av tull, om denne agerar i egenskap av en beskattningsbar person vid importen eller införseln. Om deklaranten är ett ombud ska ovan nämnda krav vara uppfyllda av den för vars räkning ombudet handlar. I övriga fall är beskattningsmyndighet och tar ut mervärdesskatten (2 kap. 2 § tullagen). Huvudregeln för beräkning av beskattningsunderlaget för mervärdesskatt vid import finns i 7 kap. 8 § ML och regleringen av redovisningstidpunkterna för utgående och ingående skatt avseende import finns i 13 kap. 6 och 23 §§ ML. I rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt, nedan kallat mervärdesskattedirektivet, finns bestämmelser om när den beskattningsgrundade händelsen inträffar vid import (vilket i ML motsvaras av tidpunkten för skattskyldighetens inträde vid import) i artikel 70 och 71 och i dessa artiklar regleras även när mervärdesskatten blir utkrävbar. Vidare finns bestämmelser om beskattningsunderlag vid import i artiklarna 85–89 och bestämmelser om vem som ska betala mervärdesskatt vid import i artikel 201. Om ett tillstånd för centraliserad klarering har meddelats i och tulldeklaration för varor som importeras till ett annat EU-land lämnas till i med stöd av tillståndet, ska mervärdesskatt för varorna inte tas ut i eftersom det i mervärdesskattehänseende inte är en import i . Några anpassningar behöver därför inte göras av de nuvarande bestämmelserna i i detta hänseende. Om tillstånd till centraliserad klarering har meddelats i ett annat EU- land och tulldeklaration för varorna lämnas till tullmyndigheten i det landet för varor som importeras till finns det däremot behov av att komplettera nuvarande bestämmelser i . Det bör därför införas särskilda bestämmelser i 1 kap. 2 § första stycket 6 ML som anger vem som är skattskyldig i dessa fall. Den som är eller skulle ha varit skyldig att betala tullen i det andra EU-landet ska även vara skattskyldig för mervärdesskatten för importen, på motsvarande sätt som i de fall tullskuld uppkommer eller skulle ha uppkommit i . Om den som är eller skulle ha varit skyldig att betala tullen är ett ombud och är beskattningsmyndighet ska dock den för vars räkning ombudet handlar vara skattskyldig. Även denna reglering motsvarar regleringen i ML för när ombud används och tullskuld uppkommer i . Vem som är gäldenär för tullskulden regleras i artikel 77 i unionstullkodexen. Vidare föreslås att bestämmelsen i 1 kap. 5 § ML om när skattskyldigheten inträder vid import till ska förtydligas. Bestämmelsen delas upp i två stycken där det första stycket reglerar tidpunkten för skattskyldighetens inträde när tullskuld uppkommer eller skulle ha uppkommit i och det andra stycket reglerar när skattskyldigheten inträder i de fall tullskulden uppkommer eller skulle ha uppkommit i ett annat EU-land för att en tulldeklaration lämnats in i det landet med stöd av tillstånd för centraliserad klarering. I artikel 77.2 i unionstullkodexen regleras att en tullskuld vid import ska uppkomma då tulldeklarationen godtas, och det är därmed som skattskyldigheten uppkommer. I syfte att anpassa lagtexten till lydelsen i artikel 77.2 och för att lagtexten i denna bestämmelse och 1 kap. 2 § första stycket 6 ska vara enhetliga, föreslås vidare några språkliga ändringar. Av 7 kap. 8 § ML framgår hur beskattningsunderlaget vid import beräknas. I första stycket anges att beskattningsunderlaget vid import utgörs av varans värde för tulländamål, fastställt av , med tillägg av tull och andra statliga skatter eller avgifter, utom mervärdesskatt, som tas ut av med anledning av införseln. Vid import av varor till 2021/22:23 där tulldeklaration lämnas i ett annat EU-land med stöd av tillstånd för centraliserad klarering uppstår tullskulden i det andra EU-landet enligt artikel 87 i unionstullkodexen. Det är därmed den utländska tullmyndigheten som i dessa fall fastställer tullvärdet och tar ut tull och sådana avgifter som utgör importtullar som grundas på den EU- gemensamma tulltaxan (artiklarna 56, 101 och 179.3 d i unionstullkodexen). Skatter och övriga avgifter ska dock även i dessa fall tas ut av (när är beskattningsmyndighet). Det bör därför förtydligas att vid import till där tulldeklaration lämnas i ett annat EU-land med stöd av tillstånd till centraliserad klarering ska beskattningsunderlaget utgöras av varans värde för tulländamål som fastställts av det andra EU-landets tullmyndighet, med tillägg av tull och avgifter som tas ut av det andra EU-landets tullmyndighet eller av med anledning av införseln. Vidare ska i beskattningsunderlaget även ingå andra statliga skatter, utom skatt enligt ML, som tas ut av med anledning av införseln. På samma sätt som vid en import till där tulldeklarationen lämnas till så ska dock tillägg av tull, skatt eller avgifter inte göras i fall då tullen, skatterna eller avgifterna ingår i varans värde. Slutligen föreslås en anpassning av bestämmelsen i 13 kap. 6 § ML om redovisningstidpunkt för utgående skatt vid import till där tulldeklarationen lämnas i ett annat EU-land med stöd av ett tillstånd för centraliserad klarering. I de fall en tulldeklaration lämnas till för en import till ska den utgående skatten redovisas i den redovisningsperiod under vilken har ställt ut en tullräkning eller ett tullkvitto för importen (13 kap. 6 § 4 ML). ställer alltid ut en tullräkning eller ett tullkvitto där tullvärdet framgår, oavsett om någon tull eller skatt ska betalas. I unionstullkodexen finns dock inte något krav på att tullmyndigheterna ska underrätta deklaranterna i de fall någon tullskuld inte uppkommer, och även i de fall tullskuld uppkommer behöver underrättelse inte alltid ske (se artikel 102 i unionstullkodexen). Det finns därmed inte någon motsvarande underrättelse som redovisningen av utgående skatt kan kopplas till i de fall tulldeklaration för en import till lämnas till tullmyndigheten i ett annat EU-land. Redovisningen bör kopplas till en tydlig tidpunkt som deklaranten har uppgift om för att redovisningen ska vara enkel att hantera. Vidare bör, för att underlätta kontrollmöjligheten för , samma redovisningstidpunkt gälla oavsett i vilket EU-land tulldeklarationen lämnas in. Därför föreslås att redovisningen kopplas till tidpunkten för skattskyldighetens inträde, vilket enligt 1 kap. 5 § ML är den tidpunkt då tullskulden uppkommer eller skulle ha uppkommit om varan hade varit belagd med tull. Tullskulden uppkommer enligt artikel 77.2 i unionstullkodexen då tulldeklarationen godtas. Deklaranterna ska som huvudregel underrättas av tullmyndigheterna om datum för när tulldeklarationen har godtagits, se artikel 226 i Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/2447 av om närmare regler för genomförande av vissa bestämmelser i och rådets förordning (EU) nr 952/2013 om fastställande av en tullkodex för unionen (dock gäller detta underrättelsekrav först när de i artikeln angivna IT-systemen har färdigställts). Deklaranterna kommer därigenom att ha vetskap om denna Den föreslagna regleringen av tidpunkten för redovisning av utgående Prop. 2021/22:23 skatt när tulldeklaration lämnas i ett annat EU-land med stöd av centraliserad klarering innebär att redovisningstidpunkten i normalfallet kommer att inträffa något tidigare (cirka en ) än i de fall tulldeklarationen lämnas till . Utgående skatt kan därför komma att behöva redovisas i en tidigare redovisningsperiod än vid import till där tulldeklaration lämnas till . Detta beror på att godtagandet av tulldeklarationen normalt sker i nära anslutning till att deklarationen har lämnats in medan tullräkningar ställs ut av måndagen i tredje veckan efter den vecka under vilken importen sker. Se vidare avsnitt 9 avseende konsekvenserna av denna ändring. För svensk del uppbärs flertalet punktskatter av vid import. För skatt som betalas till gäller tullagen. Detta gäller skatt enligt lagen (1972:226) om skatt på annonser och reklam, lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt, lagen (1994:1776) om skatt på energi, lagen (2016:1067) om skatt på kemikalier i viss elektronik, lagen (2018:696) om skatt på vissa nikotinhaltiga produkter och lagen (2020:32) om skatt på plastbärkassar. Enligt punktskattelagstiftningarna förstås med import att en vara förs in till från tredje land. Med tredje land avses länder och områden utanför Europeiska unionens punktskatteområde. På samma sätt som för mervärdesskatten omfattas vissa territorier som tillhör medlemsstater inom EU inte av punktskatteområdet. och är exempel på sådana territorier som utgör tredje land vid tillämpning av punktskattelagstiftningarna. En införsel av varor från t.ex. till anses därför i punktskattehänseende utgöra en import även om det i tullhänseende inte är en import utan en införsel till det svenska tullområdet från en plats inom EU:s tullområde (jfr 3 kap. 1 § tullagen). Punktskatt ska betalas för en import av skattepliktiga varor till . Vem som är skattskyldig och tidpunkten för skattskyldighetens inträde regleras på ett i huvudsak identiskt sätt i de punktskattelagar som räknades upp ovan (se t.ex. 9 c § och 20 § första stycket 8 lagen om tobaksskatt). Om ett tillstånd till centraliserad klarering har meddelats i och tulldeklaration för varor som importeras till ett annat land lämnas i med stöd av tillståndet ska skatt för varorna inte tas ut i eftersom det i punktskattehänseende inte är en import till . De nuvarande bestämmelserna bedöms i detta hänseende fungera väl och några anpassningar behöver inte göras. Om tillstånd till centraliserad klarering har meddelats i ett annat EU- land och tulldeklaration för varorna lämnas i det landet för varor som fysiskt importeras till finns det däremot behov av att något komplettera nuvarande bestämmelser i punktskattelagarna. En särskild bestämmelse föreslås därvid införas som anger vem som är skattskyldig i dessa fall. Den som är eller skulle ha varit skyldig att betala tullen i det andra EU-landet ska även vara skattskyldig för punktskatten för importen, på motsvarande sätt som i de fall tullskuld uppkommer eller skulle ha uppkommit i . Vem som är gäldenär för tullskulden regleras i artikel 77 i unionstullkodexen. 2021/22:23 Vidare föreslås att bestämmelserna i respektive lag om när skattskyldigheten inträder vid import till ska förtydligas på motsvarande sätt som föreslagits ovan för bestämmelsen om skattskyldighetens inträde i ML. Regeringen har i budgetpropositionen (prop. 2021/22:1 Förslag till statens budget , finansplan och skattefrågor, avsnitt 11.16) aviserat att lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam bör avskaffas . Regeringen har därefter beslutat propositionen Avskaffad reklamskatt i vilken det föreslås att nämnda lag upphävs . Mot denna bakgrund föreslås inte i denna proposition några ändringar i lagen om skatt på annonser och reklam. Vid centraliserad klarering inges tulldeklarationen till tullmyndigheten i en annan medlemsstat än den där varorna befinner sig. Det är även i den medlemsstaten som tullen för varorna ska fastställas och betalas (artikel 179.3 d i unionstullkodexen). I de fall centraliserad klarering används för varor för vilka punktskatt eller mervärdeskatt ska betalas vid importen eller införseln ska dock punktskatten och mervärdesskatten för varorna även fortsättningsvis fastställas och betalas i den medlemsstat där varorna fysiskt befinner sig vid importen eller införseln. Skatt och tull ska därmed fastställas och betalas i olika medlemsstater. För att tydliggöra hanteringen av beslut om mervärdesskatt och punktskatt i de fall ett tillstånd för centraliserad klarering tillämpas bör särskilda bestämmelser införas för att reglera vissa grundläggande aspekter. Att beslutar om punktskatt för den som är skattskyldig för import följer direkt av respektive lag om punktskatt. För att den praktiska hanteringen av detta beslutsfattande tydligt ska framgå av tullagen föreslås att det i 2 kap. tullagen införs en ny bestämmelse om att skatten ska fastställas av genom ett särskilt beslut i de fall en tulldeklaration för varor för vilka skatt ska tas ut enligt 1 § första stycket har getts in i ett annat EU-land med stöd av ett tillstånd för centraliserad klarering.