prop · H80385 · 2021-01-26 00:00:00 — och Civil Rights Defenders invänder dock mot att låta den myndighet som övervakar och kontrollerar den skyddstillsynsdömde även få besluta om bestraffning vid påstådd misskötsamhet. I den delen gör regeringen följande övervägande. I avsnitt 5.4 och 5.6föreslås att Kriminalvården ska få fatta beslut om särskilda föreskrifter och elektronisk övervakning för den som har dömts till skyddstillsyn. De överväganden som görs och de åtgärder som vidtas med anledning av misskötsamhet grundas i många fall på liknande överväganden som vid omprövning av meddelade föreskrifter och beslut. Det är också i stor utsträckning fråga om att fatta samma typ av beslut i båda fallen, dvs. ändrade eller nya föreskrifter och beslut. Kriminalvården har både kunskap och kompetens för att hantera misskötsamhet och det framstår som angeläget att det finns en enhetlig tillämpning av de åtgärder som vidtas med anledning av misskötsamhet. för fram är det inte heller ovanligt att det verkställs parallella påföljder av olika slag och hanteringen bör därför inte minst av praktiska skäl vara densamma. De skäl som har förts fram i fråga om att ge Kriminalvården rätt att besluta om föreskrifter och elektronisk övervakning i avsnitt 5.4 och 5.6 gör sig därför på samma sätt gällande för att ge Kriminalvården rätt att vidta åtgärder vid misskötsamhet. Regeringen gör sammantaget bedömningen att det bör vara Kriminalvården som, i stället för övervakningsnämnden, ansvarar för att vidta åtgärder vid misskötsamhet. Det görs genom att 28 kap. 7 § ändras. Vilka åtgärder Kriminalvården ska få vidta och vad det innebär för utformningen av 28 kap. 7 § i övrigt behandlas nedan. Vidare bör det enligt regeringen vara Kriminalvården som ansvarar för att anmäla till åklagare i de fall man anser att en skyddstillsyn bör undanröjas. Mot bakgrund av den bedömning som görs ovan av Kriminalvårdens kunskap och kompetens ser inte regeringen, till skillnad från Hovrätten över och och , att en sådan bedömning bör vara förbehållen övervakningsnämnden. En ändring som åstadkommer det föreslås i 28 kap. 8 § . Vilka åtgärder ska Kriminalvården få vidta vid misskötsamhet? I 28 kap. 7 § första stycket framgår i fem punkter de åtgärder som kan vidtas vid misskötsamhet som inte bör leda till att anmälan om undanröjande görs enligt 28 kap. 8 § . Den första punkten tar sikte på möjligheten att ge föreskrifter enligt 28 kap. 6 a § första stycket 1–4 och andra stycket . Regeringen anser att möjligheten att ge föreskrifter även fortsättningsvis bör vara en åtgärd som kan användas vid misskötsamhet. Kriminalvårdens föreskriftsrätt bör dock utökas och helt överensstämma med vad som gäller vid villkorlig frigivning enligt 26 kap. 16 § . Det innebär att Kriminalvården, om det behövs för att minska risken att den som står under övervakning begår nya brott eller för att på annat sätt underlätta hans eller hennes anpassning i samhället, får ändra formerna för övervakningen eller ändra eller ge nya föreskrifter. De särskilda föreskrifterna enligt 26 kap. 16 § andra stycket får avse på vilket sätt och i vilken omfattning den övervakade ska hålla kontakt med övervakaren eller Kriminalvården och en skyldighet för den övervakade att lämna underrättelser om uteblivelse från arbetsplats, skola eller liknande (p. 1 och 2), deltagande i återfallsförebyggande eller missbruksrelaterad programverksamhet (p. 3), missbruksvård, psykiatrisk vård eller annan behandling (p. 4), arbete, utbildning eller annan sysselsättning (p. 5), kontrollerat boende eller andra anvisningar om boendet (p. 6), vistelseort (p. 7) eller skyldighet att lämna vissa prover för kontroll av nykterhet (p. Är den övervakade skadeståndsskyldig får även föreskrifter ges om när och hur skadeståndsskyldigheten ska fullgöras (26 kap. 16§ tredje stycket). Att den särskilda bestämmelsen i 28 kap. 6 a § föreslås tas bort framgår av avsnitt 5.4. Vidare bör föreskrifterna kunna kontrolleras med hjälp av elektronisk övervakning på samma sätt som vid villkorlig frigivning (se avsnitt 5.6). I 28 kap. 7 §första stycket 2 och 3 ges möjlighet att besluta om föreskrifter om kontakt- och uppgiftsskyldighet samt att besluta om att ytterligare personer ska kunna biträda vid övervakningen. Det som regleras i punkt 2 omfattas av 26 kap. 16 § andra stycket 1 och 2 och behöver i enlighet med förslaget ovan inte längre särregleras i 28 kap. 7 § . Inte heller möjligheten att förordna en eller flera personer som biträder vid övervakningen behöver särregleras i 28 kap. 7 § . I stället är det tillräckligt att det finns en hänvisning i paragrafen till den möjligheten. I punkt 4 ges en möjlighet att besluta om varning. Den möjligheten behandlas under en särskild rubrik nedan. Punkt 5 ger en möjlighet till förlängning av övervakningstiden efter det att av prövotiden har förflutit. Till följd av förslaget i avsnitt 4.3 att övervakning ska löpa till dess annat beslutas behövs inte längre några särbestämmelser om förlängning av övervakningstiden. Någon sådan bestämmelse föreslås därför inte överföras till den nya lydelsen av 28 kap. 7 § . En varning kan beslutas när andra åtgärder ansetts otillräckliga För villkorligt frigivna gäller enligt den lagstiftning som trädde i kraft att varning är en åtgärd som ska tas till först när andra åtgärder ansetts otillräckliga (26 kap. 19 § första stycket ). att andra åtgärder bör prövas först är att varning är en relativt allvarlig åtgärd som ofta kan utgöra underlag för en bedömning av om villkorligt medgiven frihet bör förklaras förverkad (se prop. 2018/19:77 s. 65). Även när det gäller skyddstillsynsdömda finns skäl att utforma 28 kap. 7 § så att en varning kan beslutas först när man övervägt om andra åtgärder kan vara tillräckliga. Bestämmelsen i 28 kap. 7 § bör utformas så att det anges att Kriminalvården vid misskötsamhet får vidta någon av de åtgärder som avses i 26 kap. 18 § första stycket . Genom en sådan hänvisning får Kriminalvården rätt att meddela föreskrifter enligt 26 kap. 16 § , att besluta om elektronisk övervakning enligt 26 kap. 17 § , att besluta i frågor om övervakning enligt 26 kap. 12 § och förordna om biträde vid övervakningen enligt 26 kap. 13 § andra stycket . Först om dessa åtgärder kan anses otillräckliga bör en formell varning kunna meddelas. Till följd av hänvisningen till 26 kap. 12 § behövs inte längre den reglering som finns i 28 kap. 7 § andra stycket och som innebär att ny övervakning som beslutats med anledning av misskötsamhet ska upphöra när den inte längre behövs. Det kan dessutom påpekas att det till följd av förslaget i avsnitt 5.3, att lägga till 26 kap. 18 § till de bestämmelser om villkorlig frigivning som enligt 28 kap. 6 § ska tillämpas på motsvarande sätt beträffande den som dömts till skyddstillsyn, alltid finns en möjlighet för Kriminalvården att enligt 26 kap. 12 § besluta att övervakning ska upphöra när det inte längre finns behov av det. I 38 kap. 3 § andra stycket finns en forumbestämmelse som anger att talan om undanröjande av skyddstillsyn får väckas bl.a. vid den tingsrätt inom vars område den övervakningsnämnd som gjort framställningen är verksam. Eftersom rätten att göra en framställning nu föreslås överföras till Kriminalvården behöver en ändring göras i bestämmelsen. Som föreslås i promemorian bör bestämmelsen i stället formuleras så att talan kan väckas i den tingsrätt inom vars området det frivårdskontor ligger där den skyddstillsynsdömde är inskriven. I 33 kap. 6 a § finns en särskild bestämmelse som medger att ordföranden vid det sammanträde då övervakningsnämnden beslutade att begära att åklagare för talan om att skyddstillsynen ska undanröjas kan delge den dömde information om att förenklad delgivning ska användas i tingsrättsförfarandet. Som Kriminalvården påpekar i sitt remissvar bör den bestämmelsen ändras med anledning av förslaget att överföra rätten att begära att åklagare för talan om undanröjande från övervakningsnämnden till Kriminalvården. Bestämmelsen föreslås ändras så att förenklad delgivning kan användas i tingsrätten om information om det har delgetts den dömde personligen av en anställd inom med anledning av myndighetens beslut att begära att åklagare för talan om att skyddstillsynen ska undanröjas. När det gäller behovet av en uttrycklig överklagandetid avseende de beslut som Kriminalvården får meddela konstaterar regeringen att ett över- 2020/21:85 klagande av ett beslut ska ha kommit in till beslutsmyndigheten från den dag då den som överklagar fick del av beslutet genom den myndigheten. Om den som överklagar är en part som företräder det allmänna, ska överklagandet dock ha kommit in från den dag då beslutet meddelades (44 § förvaltningslagen [2017:900]). Regeringen ser därför inte behov av någon uttrycklig överklagandetid som Kriminalvården efterfrågar. 6.2Rättens möjligheter att vidta åtgärder Regeringens förslag: Om rätten anser att det inte finns tillräckliga skäl för att undanröja en dom på skyddstillsyn ska den i stället kunna vidta åtgärder i samma utsträckning som Kriminalvården. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att rätten inte ska kunna besluta om elektronisk övervakning. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Hovrätten för anser att det särskilt i mål om undanröjande av skyddstillsyn framstår som naturligt att rätten ges tillgång till samma åtgärder som Kriminalvården och övervakningsnämnden, vilket även Hovrätten över och och för fram. Hovrätten över och anser också att det bör komma till uttryck att talan om undanröjande nästan uteslutande väcks vid den domstol som först avgjorde det mål där skyddstillsynen dömts ut. Skälen för regeringens förslag: Om rätten anser att det inte finns tillräckliga skäl för att undanröja en dom på skyddstillsyn med anledning av misskötsamhet får rätten i stället besluta om sådana åtgärder som kan komma i fråga enligt 28 kap. 7 § med dess hänvisningar (28 kap. 9 § andra stycket ). Det bör gälla även fortsättningsvis. I promemorian föreslås att rätten inte ska kunna besluta om elektronisk övervakning i en sådan situation. Anledningen till det var dock inte av principiell karaktär utan hade sin grund i promemorians bedömning att rätten inte skulle ha möjlighet att besluta om elektronisk övervakning i samband med domen. Samma bedömning gjordes i lagrådsremissen. Hovrätten för och Hovrätten över och för fram bl.a. att det kan framstå som inkonsekvent att rätten har färre möjligheter än Kriminalvården när den ska pröva frågan om undanröjande av skyddstillsyn. I avsnitt 5.6 konstaterar regeringen att det inför ett ställningstagande av om elektronisk övervakning ska beslutas finns behov av viss utredning, t.ex. om den dömdes hemförhållanden och hur hemmavarande barn och andra anhöriga skulle kunna påverkas av beslutet. Det kan också behöva göras överväganden avseende säkerheten för Kriminalvårdens personal i samband med hembesök. Sådana överväganden framgår inte av den personutredning som hämtas in i samband med att målet handläggs i domstol och det skulle kräva stora resurser att regelmässigt göra sådana överväganden för alla. Regeringen gör mot den bakgrunden bedömningen att rätten inte ska kunna besluta om elektronisk övervakning i samband Prop. 2020/21:85 med domen på skyddstillsyn. Lagrådet anser att de anförda skälen kan ha visst fog för sig vad avser situationer i allmänhet då rätten har att bestämma påföljd för ett brott. När det gäller de förhållandevis få fallen som rör undanröjande av en dom på skyddstillsyn framstår det emellertid enligt Lagrådet som en brist att rätten ska ha färre möjligheter än Kriminalvården vid prövning av frågor av detta slag. Vidare torde det i dessa situationer finnas goda möjligheter att för rätten presentera utredning som är tillräcklig för att bedöma om det finns anledning och är lämpligt att besluta om elektronisk övervakning. Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning och föreslår att rätten, om den inte anser att det finns tillräckliga skäl för att undanröja en dom på skyddstillsyn, även bör kunna besluta om elektronisk övervakning. Till skillnad från i lagrådsremissen föreslås därför inte någon ändring av 28 kap. 9 § . Till följd av förslagen till ändringar i 28 kap. 7 § (se avsnitt 6.1) kommer rättens åtgärdsmöjligheter att bli till viss del annorlunda än vad som gäller . Det är dock en avsedd och rimlig konsekvens. Vad som är nytt är att rätten har tillgång till samtliga föreskriftsmöjligheter som följer av 26 kap. 16 § . Vidare ersätts den tidigare möjligheten att ställa den dömde under övervakning av prövotiden med en generell möjlighet att besluta i frågor om övervakning. Regeringen ser dock inget behov av att, i enlighet med Hovrätten över och förslag, tydligare ange i 38 kap. 3 § andra stycket att talan om undanröjande av skyddstillsyn nästan uteslutande väcks vid den domstol som först avgjorde det mål där skyddstillsynen dömdes ut. Regeringens bedömning: Reglerna om omhändertagande och hämt- ning bör inte ändras. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De allra flesta remissinstanserna delar promemori- ans bedömning eller har ingen invändning mot den. För att möjliggöra en snabb reaktion med reella möjligheter att vidta lämpliga åtgärder vid misskötsamhet anser Kriminalvården att myndigheten även måste få möj- lighet att besluta om omhändertagande eller att måste finnas tillgänglig dygnet runt för att kunna fatta sådana beslut. saknar mer utvecklade överväganden om förändringen i fråga om omhändertagandena kan skapa tillämpnings- problem när beslutsförfarandet övergår till Kriminalvården men övervak- ningsnämnden alltjämt har ansvaret för att besluta om omhändertaganden och sedan ompröva och upphäva sådana beslut. ligande av hur brottsoffers trygghet ska kunna garanteras i de fall öppna straffåtgärder, som föreskrift om vistelse, inte efterlevs. Skälen för regeringens bedömning: I 26 kap. 22 § finns regler om att den som är villkorligt frigiven kan omhändertas i vissa 2020/21:85 situationer. Det gäller om det uppkommer fråga om att förklara villkorligt medgiven frihet förverkad, om fråga uppkommer om att vidta annan åtgärd som avses i 26 kap. 19 § eller åtgärd för att den frigivne ska underkasta sig vård eller behandling. Omhändertagande får också ske om den frigivne har undandragit sig övervakningen. Omhändertagande beslutas av övervakningsnämnden. När det gäller skyddstillsynsdömda finns regler om omhändertagande i 28 kap. 6 c och 11 §§ . Den förstnämnda bestämmelsen ger rätten en möjlighet att i samband med dom på skyddstillsyn med kontraktsvård besluta om omhändertagande av en häktad person till dess han eller hon kan överföras till det behandlingshem eller den vårdgivare som anges i behandlingsplanen. Den möjligheten bör enligt regeringen kvarstå oförändrad. Den sistnämnda bestämmelsen ger rätten eller övervakningsnämnden, vid sidan av det fall att den dömde undandragit sig övervakningen, möjlighet till omhändertagande i de fall det uppkommer fråga om att undanröja en dom på skyddstillsyn eller vidta åtgärder med anledning av misskötsamhet enligt 28 kap. 7 § eller åtgärd för att den dömde ska underkasta sig vård eller behandling. Rättens möjligheter att omhänderta den dömde när en talan om undanröjande av skyddstillsyn väckts bör inte ändras. I promemorian föreslås att det i likhet med vad som gäller för villkorligt frigivna även i skyddstillsynsfallen bör vara övervakningsnämnden som fattar beslut om omhändertagande för att underlätta Kriminalvårdens vidtagande av åtgärder. Kriminalvården anser att förslaget innebär att myndigheten kommer att ha små möjligheter att snabbt reagera på och vidta åtgärder med anledning av en överträdelse av exempelvis en föreskrift om vistelseförbud som sker . Myndigheten föreslår därför att Kriminalvården ges möjlighet att fatta beslut om omhändertagande eller att organisationen för övervakningsnämnderna förändras så att nämnden finns tillgänglig dygnet runt för att fatta beslut om omhändertagande. Regeringen instämmer i Kriminalvårdens uppfattning att det är mycket angeläget att det finns förutsättningar för en snabb och tydlig reaktion när ett brott mot villkoren för en frivårdspåföljd konstateras. Flera remissinstanser pekar också på att en sådan ordning skulle ha betydelse för brottsoffer. lyfter också frågan om det kan medföra tillämpningsproblem att beslutsförfarandet flyttas till Kriminalvården som övervakningsnämnden har kvar ansvaret för att besluta om omhändertagande och sedan ompröva och upphäva sådana beslut. Något beredningsunderlag för att ge Kriminalvården möjlighet att fatta beslut om omhändertagande finns dock inte i lagstiftningsärendet. Regeringen föreslår därför inte nu någon ändring i bestämmelsen om omhändertagande. Det kan dock finnas anledning för regeringen att återkomma till den frågan i ett annat sammanhang. Vid behov har Kriminalvården dock möjlighet att begära polishandräckning för den dömdes inställelse i ärenden enligt (38 kap. 12 § ). Kriminalvården har alltså rätt att genom försorg låta hämta en klient till sig. Hämtningsrätten bör enligt förarbetena nyttjas restriktivt men kunna användas dels för att skaffa underlag för vilka åtgärder som bör vidtas, dels inom ramen för Kriminalvårdens allmänna uppgift att hålla sig underrättad om den dömdes livsföring när påföljden verkställs utanför anstalt (se NJA II 1983 s. 241). Denna rätt bör Prop. 2020/21:85 kvarstå oförändrad. Regeringens förslag: Kriminalvårdens beslut när det gäller skyddstillsynsdömda ska kunna överklagas till övervakningsnämnden. beslut ska i sin tur kunna överklagas till allmän domstol. Kriminalvården ges rätt att överklaga övervakningsnämndens beslut i fråga om återfallsförebyggande åtgärder och åtgärder på grund av misskötsamhet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: anser att det möjligen behövs ett förtydligande om huruvida Kriminalvårdens beslut att begära att åklagare ska föra talan om undanröjande av skyddstillsyn ska kunna överklagas eller inte. konstaterar att förslaget inte innehåller några överväganden eller klargöranden av processuell natur för nämndens nya roll som överinstans när den dömde överklagar beslut om åtgärd på grund av misskötsamhet. Skälen för regeringens förslag Överklagandemöjligheter för beslut under villkorlig frigivning Enligt den lagstiftning som trädde i kraft har Kriminalvården befogenhet att som första instans fatta merparten av de beslut som kan aktualiseras vid en villkorlig frigivning. Viss beslutanderätt ligger dock kvar hos övervakningsnämnden. De beslut som Kriminalvården har rätt att fatta enligt 26 kap. får enligt 37 kap. 7 § överklagas till övervakningsnämnden. Det gäller Kriminalvårdens beslut om att ställa någon under övervakning (26 kap. 12 § första stycket ), om att förordna övervakare och biträde vid övervakningen (26 kap. 13 § andra stycket ), om att den övervakades skyldigheter även ska gälla gentemot anställda hos eller andra (26 kap. 15 § andra stycket ), om särskilda föreskrifter och elektronisk övervakning (26 kap. 16 och 17 §§ ) samt om åtgärder mot misskötsamhet utom förverkande av villkorligt medgiven frihet (26 kap. 19 § första stycket ). beslut som första instans eller efter överprövning av ett överklagat beslut från Kriminalvården får, enligt 37 kap. 11 § , som regel överklagas till tingsrätten. Det gäller frågor om att ställa den villkorligt frigivne under övervakning (26 kap. 12 § första stycket ), om föreskrifter eller elektronisk övervakning (26 kap. 16 och 17 §§ ), om förverkande av villkorligt med- given frihet och andra åtgärder med anledning av misskötsamhet (26 kap. 19 § samt om omhändertagande (26 kap. 22 § ). När det gäller beslut som Kriminalvården har fattat om att förordna över- vakare och biträde vid övervakningen (26 kap. 13 § andra stycket brotts- 2020/21:85 balken) och om att den övervakades skyldigheter även ska gälla gentemot anställda hos eller andra (26 kap. 15 § andra stycket ) är övervakningsnämnden sista instans. Av 37 kap 11 § följer också en rätt för Kriminalvården att vid sidan av den enskilde överklaga vissa beslut. Det handlar om frågor som avses i 26 kap. 12 § första stycket, 16, 17 eller 19 § . Överklagandemöjligheter för beslut under skyddstillsyn Även när det gäller skyddstillsynsdömda är beslutsbefogenheten delad mellan Kriminalvården och övervakningsnämnden sedan rätten skilt sig från målet genom domen. har rätt att fatta de flesta besluten, men Kriminalvården har viss beslutanderätt. I 37 kap. 8 § anges att bestämmelserna i 37 kap. 7 § ska tillämpas på motsvarande sätt i fråga om den som har dömts till skyddstillsyn. Det betyder att i den mån Kriminalvården har beslutanderätt i någon fråga som rör skyddstillsynsdömda och det beslutet får överklagas så ska beslutet överklagas till övervakningsnämnden. Med stöd av hänvisningarna i 28 kap. 6 § till de olika reglerna i 26 kap. , har Kriminalvården enligt 26 kap. 13 § andra stycket rätt att utse övervakare, om rätten inte redan har gjort det i domen, och rätt att besluta om kontaktskyldighet i förhållande till andra personer än övervakaren (26 kap. 15 § andra stycket). Dessa beslut avseende skyddstillsynsdömda får alltså överklagas till övervakningsnämnden. Vilka av övervakningsnämndens beslut rörande skyddstillsynsdömda som får överklagas till tingsrätt regleras i 37 kap. 11 § . Enligt bestämmelsen handlar det om beslut om förlängning av övervakningstiden för att en föreskrift om samhällstjänst ska kunna fullgöras (28 kap. 5 a § andra stycket ), beslut om föreskrifter (fråga som avses i 26 kap. 16 § ), åtgärder med anledning av misskötsamhet (28 kap. 7 § ) och omhändertagande (28 kap. 11 § ). Enligt 37 kap. 11 § andra stycket får beslut enligt av en övervakningsnämnd i andra frågor än som avses i första stycket inte överklagas. Eftersom 28 kap. 8 § inte nämns i 37 kap. 11 § första stycket finns t.ex. inte någon rätt att överklaga övervakningsnämndens beslut att begära att åklagare ska föra talan om undanröjande av skyddstillsynen. Vilka förändringar bör göras i bestämmelsen om överklagande till övervakningsnämnden? Förslagen i avsnitt 5 och 6 innebär att övervakningsnämndens beslutanderätt när det gäller olika åtgärder beträffande skyddstillsynsdömda överförs till Kriminalvården. På samma sätt som gäller för villkorligt frigivna bör dessa beslut kunna överklagas till övervakningsnämnden. får därigenom i princip samma roll vid beslut under skyddstillsyn som vid villkorlig frigivning. Uppgiften att överpröva Kriminalvårdens beslut är alltså inte ny. Något behov av att överväga andra handläggningsregler när det gäller beslut under skyddstillsyn bedöms därför inte finnas. När det gäller vilka förändringar som behövs i 37 kap. 7 § för att åstadkomma detta görs följande bedömning. Kriminalvårdens befogenhet att besluta i frågor om övervakning, utse- Prop. 2020/21:85 ende av övervakare, om föreskrifter, om elektronisk övervakning och om åtgärder med anledning av misskötsamhet som inte består i varning, följer enligt förslagen i avsnitt 5.4, 5.6 och 6.1 av hänvisningar i 28 kap. 6 och 7 §§ till 26 kap. 18 § första stycket . I 26 kap. 18 § finns i sin tur en hänvisning till de bestämmelser i 26 kap. som behandlar dessa frågor, dvs. 26 kap. 12 §, 13 § andra stycket samt 16 och 17 §§. Eftersom dessa lagrum redan räknas upp i 37 kap. 7 § behövs endast ett tillägg till bestämmelsen så att även beslut om varning enligt 28 kap. 7 § får överklagas till övervakningsnämnden. Av tydlighetsskäl bör överklagandebestämmelsen också omformuleras så att den i stället för att avse beslut enligt de uppräknade lagrummen hänvisar till beslut i frågor som avses i lagrummen. Förslagen avseende 37 kap. 7 § innebär att det inte längre finns något behov av regeln i 37 kap. 8 § som anger att bestämmelserna i 37 kap. 7 § ska tillämpas på motsvarande sätt i fråga om den som har dömts till skyddstillsyn.