prop · H803194 · 2021-05-25 00:00:00 — se vid nu aktuella beslut om förelägganden och förbud föreslagit att det ska införas en särskild bestämmelse om proportionalitet i säkerhetsskydds- Regeringen har i samband med införandet av regleringen om över- låtelse av säkerhetskänslig verksamhet gjort bedömningen att en sådan bestämmelse inte är nödvändig (prop. 2020/21:13 s. 28 f.). ingen annan bedömning . Proportionalitetsprincipen är som framgått en central rättsprincip och är därtill numera även fastslagen i förvaltnings- Principen kan därför tillgodoses vid tillsynsmyndigheternas beslutsfattande enligt säkerhetsskyddslagen även utan att det införs en sådan bestämmelse som utredningen föreslår. Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon rätt till ersättning vid rådighetsinskränkning som grundas på säkerhetsskyddslagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inget att invända mot bedömningen eller yttrar sig inte särskilt i denna del. livets regelnämnd motsätter sig att åtgärder och inskränkningar i ägande- rätten och näringsfriheten ska kunna göras utan att det utgår ersättning. Energiföretagen anser att det kan ifrågasättas om det är propor- tionerligt och förenligt med egendomsskyddet att en drabbad verksamhets- utövare inte får en lagstadgad rätt till ersättning. holm och anser att frågan om rätt till ersättning bör utredas vidare. Flera remissinstanser, bl.a. , har synpunkter på rätten till ersättning vid ingrepp i pågående JO anser att rätten till ersättning i dessa fall bör över- framhåller att även om ingripanden i pågående förfaranden blir ovanliga, är omvärldsutvecklingen oförutsägbar 2020/21:194 och ett försämrat läge skulle kunna påverka ett flertal sektorer . ett sådant läge skulle det, enligt , innebära en stor osäkerhet för drabbade företag att behöva lita på att regeringen ska fatta tillfredställande ex gratia-beslut. aktörer som agerat korrekt utifrån en tidigare existerande hotbild bör få ersättning för de kostnader som uppstår om tillsynsmyndigheten ingriper. föreslår att det införs en möjlighet för verksamhetsutövarens motpart att kräva ersättning när en tillsynsmyndighet begränsar eller avbryter en upphandling. stryker att en proportionalitetsbedömning vad gäller ingreppet i en rättig- het måste göras separat från bedömningen av ersättningens vara eller inte Att en rådighetsinskränkning är godtagbar med hänsyn till en proportionalitetsbedömning utesluter inte per automatik en bedömning av kan en inskränkning dock, enligt konventionsrätten, anses oproportionerlig om skälig ersättning inte utgår. Skälen för regeringens bedömning: I 2 kap. 15 § andra stycket regeringsformen finns bestämmelser om ersättning till den som drabbas av inskränkningar i sin rätt till egendom till följd av antingen expropriation eller annat sådant förfogande eller rådighetsinskränkningar. regeln avseende rådighetsinskränkningar ska ersättning tillförsäkras den för vilken det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller att skada uppkommer som är betydande i för- hållande till värdet på denna del av fastigheten. I förarbetena anges att ersättningsrätt enligt denna regel föreligger exempelvis vid inskränkningar till följd av beslut enligt om nationalparker, naturreservat, kulturreservat och biotopskyddsområden (prop. 2009/10:80 s. 168). I 2 kap. 15 § tredje stycket regeringsformen anges att det vid inskränk- ningar som sker av hälsoskydds-, miljöskydds-, eller säkerhetsskäl gäller vad som följer av lag i fråga om rätt till ersättning. uttryck för principen enligt svensk rätt att ingripanden från det allmänna som har sin grund i hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl inte medför rätt till ersättning (prop. 2009/10:80 s. 168). bestämmelsen är att det i samband med att lagstiftning tas fram som medför rätt för det allmänna att inskränka användningen av mark eller byggnad av något av de angivna skälen, ska göras en bedömning av om det bör finnas en rätt till ersättning. Eftersom de eventuella inskränkningar som kan uppstå till följd av de nu aktuella förslagen kommer att ske av säkerhetsskäl, inställer sig frågan om det ska införas en rätt till ersättning i händelse av en sådan inskränkning. Som framgått kommer ingripanden med stöd av den föreslagna regleringen att vidtas i syfte att skydda säkerhet. regeringen ett så angeläget allmänt intresse att ingripanden i regel bör få ske utan att någon ersättning lämnas. Det gäller även i de fall där den enskildes intresse kan sägas väga tungt. Det kan vidare konstateras att regleringen syftar till att avvärja risker och att merparten av de åtgärder som tillsynsmyndigheten genom förslagen får rätt att vidta, handlar om förebyggande åtgärder som aktualiseras innan ett förfarande inleds. med vad regeringen har anfört, bör den som bedriver verksamhet som är av betydelse för säkerhet och därmed omfattas av säker- hetsskyddslagen inte kunna åberopa legitima förväntningar att fritt – utan hänsyn till eventuell skada för – kunna genomföra t.ex. utkontrakteringar eller inleda samarbeten med andra aktörer (prop. 2020/21:13 s. 30). Allt detta talar med styrka för att det inte bör införas bestämmelser om rätt till ersättning vid inskränkningar som grundas på säkerhetsskyddsregleringen. En särskild fråga är hur man bör se på möjligheten till ersättning för ingripanden i pågående förfaranden. Det som skulle kunna tala för en särbehandling av dessa ingripanden, när det gäller frågan om rätt till ersättning, är att de i vissa fall kan medföra större konsekvenser för de inblandade parterna än de rent förebyggande åtgärder som tillsynsmyndigheten kan vidta i samband med ett samråd och att ingripandet skulle kunna aktualiseras till följd av förhållanden som i någon mån ligger utanför parternas kontroll, t.ex. vid ändrade hotbilder eller förändringar i motpartens ägarförhållanden. En verksamhetsutövare måste dock vara medveten om att den typen av förändrade förhållanden kan uppstå och innebära konsekvenser för verksamhetens säkerhetsskydd. Verksamhetsutövaren måste därför beakta dessa risker i ett tidigare skede, t.ex. vid ingåendet av avtal i samband med utkontrakteringar och liknande förfaranden. Det kan exempelvis avse frågor om prissättning och reglering av kostnadsansvar. I linje med detta föreslår regeringen i avsnitt 6.4 också att verksamhetsutövare i ett säkerhetsskyddsavtal ska reglera en rätt att revidera avtalet vid ändrade förhållanden. Av viss betydelse är också att inskränkningarna som kan uppstå till följd av ett ingripande är förhållandevis begränsade i den mening att de är inriktade på ett visst specifik förfarande. Sådana situationer är därmed inte jämförbara med de mer permanenta inskränkningar i form av t.ex. inrättande av naturreservat och nationalparker som enligt huvudregeln bör medföra ersättningsrätt. De är vidare, till skillnad från sådana beslut, inte heller av bevarandekaraktär utan syftar till att avvärja risker avseende ett mycket tungt vägande allmänt intresse som är direkt eller indirekt hänförliga till de aktörer som ingripandet riktas mot. Även detta talar för att någon rätt till ersättning inte ska föreligga (se SOU 2013:59 s. 104). Vidare ska, som framgår i avsnitt 7.4, möjligheten att ingripa i efterhand tillämpas restriktivt och endast när övriga förebyggande åtgärder inte har varit tillräckliga. Utgångspunkten är att sådana ingripanden ska fungera som en ”nödbroms” som alltså ska tillgripas som en sista utväg. I samtliga fall ska ingripanden dessutom bara ske när det bedöms proportionerligt. Regeringens förslag om utökade krav på säkerhetsskyddsavtal, särskild säkerhetsskyddsbedömning och lämplighetsprövning, i kombination med verksamhetsutövarens arbete med sin säkerhetsskyddsanalys, syftar till att förfaranden som redan från början framstår som olämpliga ska kunna sållas bort i ett tidigt skede. Regeringen utgår därmed från att det kommer bli mycket ovanligt att reglerna behöver tillämpas och att mer omfattande ingripanden, som leder till att t.ex. ett avtalsförhållande måste avbrytas, kommer att bli oerhört sällsynta. Vid en sammantagen bedömning anser regeringen, till skillnad från bl.a. , , Energiföretagen , inte att det är befogat att föreslå särskilda regler om rätt till ersättning vid rådighetsinskränkningar till följd av vare sig ingripanden i planerade eller pågående förfaranden. Till skillnad från JO, Kammarrätten 2020/21:194 i och ser regeringen inte behov av att utreda frågorna vidare. bestämmelser om egendomsskydd innehåller inte något uttryckligt krav på ersättning vid rådighetsinskränkningar. Hänsyn ska dock, som () framhåller, tas till om den enskilde tillerkänns ersättning vid avgörandet om ett ingrepp i den enskildes rätt är proportionerligt. Regeringens förslag: Det ska förtydligas att tillsynsmyndighetens uppgift är att kontrollera att verksamhetsutövare följer säkerhets- skyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den Tillsyn i detta syfte ska även få utövas hos de aktörer som verk- samhetsutövare har ingått säkerhetsskyddsavtal med. Regeringens bedömning: Bestämmelser om vilken eller vilka myndigheter som ska vara tillsynsmyndighet bör liksom meddelas Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår dock inte att syftet med tillsynen hos dem som har ingått säkerhetsskyddsavtal med verksamhetsutövare ska förtydligas. Remissinstanserna: Flera remissinstanser har synpunkter på om regeringen bör utse en eller flera tillsynsmyndigheter, vilka myndigheter som därvid ska utses och vilka tillsynsobjekt som ska omfattas av respek- tive myndighets tillsynsansvar. tillsynsåtgärder bör kunna riktas mot aktörer som verksamhetsutövare har ingått säkerhetsskyddsavtal med eftersom säkerhetsskyddslagstiftningen inte gäller för sådana aktörer om de inte bedriver någon egen säkerhets- Skälen för regeringens förslag Ansvaret för tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) är upp- delat mellan flera myndigheter. I 5 kap. 4 § första stycket säkerhets- skyddslagen finns en bestämmelse som upplyser om att den myndighet som regeringen bestämmer ska utöva tillsyn över säkerhetsskyddet hos myndigheter och andra som lagen gäller för. av tillsynsansvaret regleras i 7 kap. 1 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658). Där framgår att tillsyn över säkerhetsskyddet ska utövas av Försvarsmakten när det gäller , Försvarshögskolan och de myndigheter som hör till Försvarsdepartementet och av Säkerhets- polisen när det gäller övriga myndigheter, förutom Justitiekanslern, samt kommuner och regioner. Vidare framgår att tillsynen över säkerhets- skyddet hos enskilda verksamhetsutövare utövas av svenska kraftnät, Transportstyrelsen, () och läns- Prop. 2020/21:194 styrelserna, enligt en närmare angiven uppdelning utifrån olika sektorer. Utredningen har identifierat ett antal brister i tillsynsverksamheten på säkerhetsskyddsområdet, varav vissa anknyter till utformningen av tillsynsstrukturen. Utredningen konstaterar bl.a. att det inte finns någon myndighet som har en samlad bild över tillsynen, att tillsynen som bedrivs generellt är begränsad och att vissa tillsynsmyndigheter inte bedriver någon tillsyn alls. Det har också framkommit att vissa tillsynsmyndigheter saknar den sak- och tillsynskunskap som behövs. Regeringen anser utifrån detta att det behövs en reformering av tillsynsstrukturen. Det behövs också en bred ambitions- och kunskapshöjning på tillsynsområdet. Säkerhetspolisen och Försvarsmakten har en särställning inom tillsynen Inom och Försvarsmakten finns hög kompetens avseende säkerhetsskydd. Myndigheterna har också en omfattande erfarenhet av tillsyn och rådgivning på området. Regeringen anser därför att tillsynsstrukturen även framöver ska bygga på att det huvudsakliga ansvaret för tillsynen ska vila på dessa myndigheter. Att tillsynsansvaret är uppdelat mellan flera myndigheter har bl.a. fått till följd att det inte finns någon myndighet med en samlad bild över hur tillsynen bedrivs. Säkerhetspolisen och Försvarsmakten kan enligt 7 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen kontrollera säkerhetsskyddet hos enskilda verksamhetsutövare som i första hand kontrolleras av de sektorsansvariga myndigheterna. De har dock ingen författningsreglerad skyldighet att upprätthålla en sammantagen bild över tillsynen. Avsaknaden av en sådan bild gör det svårare att systematiskt följa upp, utvärdera och utveckla tillsynen. Den minskar också möjligheterna att prioritera tillsynsinsatser och att avgöra om tillsynsverksamheten som bedrivs är ändamålsenlig och kostnadseffektiv. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten, utöver att ha ansvar för tillsyn över vissa verksamhetsutövare, ska utses till samordningsmyndigheter med uppdrag att följa upp, utvärdera och utveckla tillsynsarbetet på området. Genom samordningsrollen ska myndigheterna, enligt utredningen, få en bättre överblick över tillsynen som bedrivs, vilket möjliggör för dem att fånga upp om någon tillsynsmyndighet inte bedriver tillräcklig tillsyn. I syfte att bl.a. höja tillsynskompetensen bland tillsynsmyndigheterna, föreslår utredningen vidare att samordningsrollen ska innefatta ett ansvar att verka för erfarenhetsutbyte mellan tillsynsmyndigheterna samt att utveckla metodstöd och förmedla relevant hotinformation till dem. Regeringen anser att samordning mellan tillsynsmyndigheterna i någon form kan vara viktig för att uppnå en effektiv och enhetlig tillsyn. Regeringen kommer i det fortsatta förordningsarbetet att överväga om och i så fall hur samordningen bör regleras. Regeringen har vidare gett Försvarsmakten och Säkerhetspolisen i uppdrag att bl.a. inrätta samarbetsforum för att underlätta samordning och åstadkomma en effektiv och likvärdig tillsyn (Ju/2021/01245). Tillsyn ska även i fortsättningen bedrivas sektorsvis Utredningen föreslår att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten alltjämt ska vara tillsynsmyndigheter över de allra mest skyddsvärda verksamheterna och att tillsyn i övrigt ska koncentreras till områden där det typiskt sett bedrivs säkerhetskänslig verksamhet. Utredningen föreslår att tillsyn ska koncentreras till de tillsynsområden där , PTS och Transportstyrelsen är ansvariga samt till områdena finansiella företag, kärnteknisk verksamhet, energi- och elförsörjning och försvarsmateriel. Inom dessa områden föreslår utredningen att det ska finnas en särskilt utpekad tillsynsmyndighet som har särskild kompetens på området. Utöver det bedömer utredningen att det liksom behöver finnas myndigheter som har särskilt ansvar för tillsyn över verksamhetsutövare som inte direkt kan anses bedriva verksamhet inom något av de angivna områdena. Att utöva tillsyn över aktörer som bedriver säkerhetskänslig verksamhet kan vara en komplex uppgift. Regeringen delar därför utredningens uppfattning att denna verksamhet måste fördelas på flera myndigheter. Närmare bestämmelser om vilka myndigheter som ska vara tillsynsmyndigheter och vilka tillsynsområden som de ska ha ansvar över, bör även framöver anges i förordning. I säkerhetsskyddslagen bör det därför, på liknande sätt som , endast upplysas om att den myndighet som regeringen bestämmer ska vara tillsynsmyndighet. En ordning med flera tillsynsmyndigheter medför vissa utmaningar för tillsynsmyndigheterna. En svårighet är att det inte alltid är självklart vilken sektor som en verksamhetsutövare ska anses tillhöra. En annan komplicerad situation kan vara att verksamhetsutövaren bedriver verksamhet som faller in under flera tillsynsmyndigheters ansvarsområden. Situationen kan tänkas uppstå inom samtliga tillsynsområden men särskilt inom området försvarsmateriel, som innefattar företag som samverkar med försvarsmyndigheter och är aktiva inom ett annat tillsynsområde. Det är därför viktigt att tillsynsmyndigheterna verkar för en samsyn i dessa frågor. har, som framgår i avsnitt 3, tillkännagett för regeringen att den ställer sig bakom det som utskottet anför om att det bör göras en översyn av tillsynsmyndigheternas ansvar, organisation och resursfördelning (bet. 2017/18:JuU21 punkt 4, rskr. 2017/18:289). Enligt regeringens bedömning tillgodoses tillkännagivandet delvis genom den föreslagna regleringen om tillsyn. Tillkännagivandet är inte slutbehandlat. Som framgår ovan föreskrivs i 5 kap. 4 § första stycket säkerhetsskyddslagen att den myndighet som regeringen bestämmer ska utöva tillsyn över säkerhetsskyddet hos myndigheter och andra som säkerhetsskyddslagen gäller för. Vilka aktörer som säkerhetsskyddslagen gäller för framgår av 1 kap. 1 § första stycket säkerhetsskyddslagen. Där anges att lagen gäller för verksamhetsutövare, dvs. den som till någon del bedriver verksamhet av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd. I 1 kap. 1 § andra stycket säkerhetsskyddslagen anges att lagen även innehåller bestämmelser som gäller den som avser att överlåta aktier eller andelar i säker- Sådana aktie- eller andelsägare bedriver dock, till skillnad från verksamhetsutövare, ingen egen säkerhetskänslig verksamhet. Till skillnad från verksamhetsutövares motparter i säkerhetsskyddsavtal hanterar de inte heller verksamhetsutövarens skyddsvärden. Det är verksamhetsutövaren själv, som egen juridisk person, som ansvarar för verksamhetens skyddsvärden. Aktie- och andelsägare bör därför inte omfattas av tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen. Detta bör förtydligas i lagtexten. En annan sak är att dessa aktörer inom ramen för ett samråd inför en överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet kan behöva lämna information till samrådsmyndigheten för att denna ska kunna pröva lämpligheten i förfarandet. Detta ligger i samrådets natur och följer direkt av samrådsskyldigheten enligt 2 kap. 9 § säkerhetsskyddslagen. En traditionellt inriktad tillsyn tar sikte på att tillsynsmyndigheten ska kontrollera att de krav som följer av det relevanta regelverket följs. Så är tillsynsuppgiften definierad i exempelvis lagen (2018:1174) om informationssäkerhet för samhällsviktiga och digitala tjänster. Det är enligt regeringen också detta som är tillsynsuppgiften på säkerhetsskyddsområdet. Regeringen anser att även detta bör förtydligas i lagtexten. I stället för den nuvarande regleringen i 5 kap. 4 § första stycket säkerhetsskyddslagen, bör det därför föreskrivas att tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att verksamhetsutövare följer lagen och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. Av 5 kap. 4 § andra stycket säkerhetsskyddslagen framgår att den myndighet som regeringen bestämmer även får utöva tillsyn hos leverantörer som har träffat säkerhetsskyddsavtal. framhåller gäller inte säkerhetsskyddslagstiftningens krav för en aktör som har ingått säkerhetsskyddsavtal med en verksamhetsutövare, förutsatt att inte aktören själv bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Aktörens säkerhetsskyddsåtaganden vilar i stället på obligationsrättslig grund, dvs. Syftet med regleringen om tillsyn hos leverantörer är därför inte att kontrollera om leverantören uppfyller kraven i säkerhetsskyddslagstiftningen. Avsikten med tillsynen är i stället att tillsynsmyndigheten ska kunna kontrollera att verksamhetsutövare som har ingått säkerhetsskyddsavtal med en leverantör uppfyller säkerhetsskyddslagens krav på säkerhetsskydd i sin verksamhet, vilken leverantören fått tillgång till. Det är av stor vikt att tillsynsmyndigheten även fortsättningsvis har möjlighet att bedriva tillsyn mot aktörer som omfattas av ett säkerhetsskyddsavtal. Behovet av tillsyn i detta avseende handlar framför allt om att tillsynsmyndigheten ska ha möjlighet att inhämta information om hur säkerhetsskyddsavtalet har upprätthållits och vilka åtgärder som verksamhetsutövaren har vidtagit för att följa upp och kontrollera hur den säkerhetskänsliga verksamheten har skyddats. Regeringen anser alltså att det även framöver bör finnas en bestämmelse som ger tillsynsmyndigheten möjlighet att bedriva tillsyn hos aktörer som har ingått säkerhetsskyddsavtal. Det bör dock förtydligas vad syftet med tillsynen ska vara. Vidare behöver bestämmelsen anpassas för att omfatta en befogenhet att utöva tillsyn hos alla de aktörer – inte enbart leverantörer – som verksamhetsamhetsutövare enligt regeringens förslag i avsnitt 6.1 kan ingå säkerhetsskyddsavtal med. Tillsynen på säkerhetsskyddsområdet är huvudsakligen av rådgivande och stödjande karaktär. Regeringen har tidigare framhållit att det ligger i tillsynsmyndighetens uppgift att genom bl.a. föreskrifter, rekommendationer och rådgivning bidra till att underlätta verksamhetsutövares arbete med att bedöma om de omfattas av säkerhetsskyddslagen, ta fram enhetliga riktlinjer och vägledningar kring utformning av säkerhetsskyddsanalyser, ge stöd i fråga om personalsäkerhet och i övrigt bistå verksamhetsutövare med råd t.ex. när säkerhetsskyddsavtal ska upprättas (se prop. 2017/18:89 s. 43, 56 och 108). I denna proposition lämnas förslag som innebär att tillsynsmyndigheterna får nya tillsynsbefogenheter och möjligheter att ingripa mot verksamhetsutövare som inte uppfyller säkerhetsskyddslagens krav, bl.a. genom att besluta om sanktionsavgifter. Förslagen medför att tillsynen ändrar karaktär från i huvudsak rådgivande och stödjande verksamhet till tillsyn i mer traditionell mening. Utredningen gör bedömningen att en kombinerad roll som rådgivande myndighet och tillsynsmyndighet visserligen kan ha fördelar, exempelvis när det gäller samordningsvinster, men att övervägande skäl talar för att rollerna inte bör förenas. De huvudsakliga skäl som anförs för detta är att det finns en risk för att de dubbla rollerna underminerar syftet med tillsynen som en fristående granskning och att verksamhetens ansvar för dess bedömningar och säkerhetsskyddsåtgärder förskjuts i riktning mot tillsynsmyndigheterna. Regeringen har viss förståelse för utredningens bedömning. är det stöd som tillsynsmyndigheterna tillhandahåller mycket värdefullt för berörda verksamheter, inte minst för mindre myndigheter och enskilda verksamhetsutövare. Detta har också påtalats av flera remissinstanser. Vissa remissinstanser framhåller att en avveckling eller inskränkning av tillsynsmyndigheternas stödjande funktion riskerar att leda till försämrade förutsättningar för verksamhetsutövare att upprätthålla ett tillräckligt säkerhetsskydd. Det går enligt regeringen inte att bortse från dessa synpunkter. Sammantaget anser regeringen att det är både nödvändigt och ofrånkomligt att tillsynsmyndigheterna även framöver ger verksamhetsutövare stöd i säkerhetsskyddsarbetet. I linje med vad utredningen framhåller bör sådant stöd som utgångspunkt inte besvara frågor om vad ska göras i ett specifikt fall utan snarare innefatta upplysningar om innebörden av den relevanta regleringen och hur den ska tolkas samt metoder för hur den kan uppfyllas. Sådant stöd är, som regeringen tidigare framhållit, ofta en förutsättning för att verksamheten ska kunna utföra ett korrekt och relevant säkerhetsskyddsarbete (se prop. 2017/18:89 s. 56). Regeringen noterar att detta även ligger i linje med den utveckling på tillsynsområdet som Statskontoret redovisar i en rapport gällande den statliga tillsynens utveckling. En slutats som dras i den rapporten är att tillsynen kan bli mer kvalitativ genom att tillsynsmyndigheten prioriterar dialog och muntlig kommunikation (På väg mot en bättre tillsyn? En studie av den statliga tillsynens utveckling, 2020, s. 5 f.). Det finns dock skäl att understryka att – oavsett den förändring av tillsynen som föreslås – ansvaret för identifiering och bedömning av behovet av säkerhetsskydd ligger kvar hos Prop. 2020/21:194 verksamhetsutövaren. Som framgår i avsnitt 3 har tillkännagett för regeringen att den ställer sig bakom det som utskottet anför om bättre möjligheter till stöd och vägledning till verksamhetsutövare (bet. 2020/21:JuU10 punkt 4, rskr. 2020/21:79).