prop · H90318 · 2021-10-07 00:00:00 — Djurplågeribrottets skyddsintresse är att förhindra att djur utsätts för lidande. Det är, som utredningen anger, detta skyddsintresse som bör vara utgångspunkt för vilka omständigheter som ska anses vara särskilt försvårande. i menar att det skulle underlätta tillämpningen om uppräkningen av de omständigheter som är att anse som särskilt försvårande är uttömmande. Regeringen instämmer dock i utredningens bedömning att detta skulle innebära att bestämmelsen skulle bli alltför detaljerad och omfattande. Gärningar som inneburit allvarligt lidande för djuret eller djuren Att förhindra djurlidande är brottets skyddsintresse. Det är då naturligt att graden av lidande hos djuret påverkar hur allvarligt brottet anses vara. Regeringen instämmer därför i utredningens förslag att allvarligt lidande ska utgöra en kvalifikationsgrund för grovt brott. En svårighet i sammanhanget är möjligheten att bedöma graden av ett djurs lidande. Som utredningen anger kan vissa paralleller dras till brottet grov misshandel, där en av kvalifikationsgrunderna för grovt brott är om gärningen orsakat svår kroppsskada eller betydande men. Enligt den forskning som presenteras i utredningen är det högst sannolikt att en svår kroppsskada innebär samma intensiva lidande för ett djur som för en människa som drabbas av en sådan skada. En svår kroppsskada kommer sannolikt att påverka djurets välbefinnande och allmäntillstånd, och även hindra djuret från att ha normala kroppsfunktioner och bete sig normalt. En svår kroppsskada tyder alltså på att gärningen inneburit ett allvarligt lidande för djuret eller djuren. Om ett djur har tillfogats en skada som innebär bestående men för djuret aktualiseras sannolikt ofta 4 kap. 1 § andra stycket djurskyddslagen. Enligt bestämmelsen ska ett djur avlivas om dess skada eller sjukdom är så svår att det utsätts för allvarligt lidande som inte kan lindras. Är en skada som djuret otillbörligt orsakats så allvarlig att avlivning enligt djurskyddslagen blir aktuell bör, som utredningen anger, det lidande som djuret utsatts för regelmässigt betecknas som allvarligt vid bedömningen av ett djurplågeribrott. I likhet med utredningen anser regeringen att inte enbart ett sådant lidande som lett till avlivning ska ses som så allvarligt att brottet bör bedömas som grovt. Det kan, som utredningen anger, vara fråga om allvarligt lidande även när djuret har irreversibla skador som leder till en omfattande påverkan på djuret, som t.ex. begränsad rörelsefrihet eller möjlighet att äta. Vidare kan det, som utredningen anger, inte förutsättas att ett lidande som lett till att ett djur har dött alltid ska anses allvarligare än ett lidande som ett överlevande djur har orsakats. Ett överlevande djur kan ha utsatts för ett mer utdraget lidande som således är mer allvarligt ur djurskyddssynpunkt, än om ett djur avlider snabbt. Att ett lidande har pågått bör också kunna innebära att det bedöms som allvarligt. Även ett lidande som inte varit så intensivt att det kan bedömas som allvarligt kan alltså bedömas som allvarligt om det rör sig om ett utdraget lidande. i pekar på att det verkar vara svårt för domstolarna att bedöma lidandegraden med stöd av dagens lagstiftning och att det, i syfte att öka sannolikheten att en skärpt lagstiftning får den praktiska genomslagskraft och ökade differentiering som utredningen föreslår, vore bra om lidandet tydliggörs i enlighet med den skala för lidande som används för att klassificera djurförsök i samband med prövning av etiskt godkännande av försöket. Enligt 7 kap. 10 § första stycket djurskyddslagen ska försöket klassificeras i någon av kategorierna terminal, ringa svårhet, måttlig svårhet eller avsevärd svårhet. I Statens jordbruksverks föreskrifter och allmänna råd (SJVFS 2019:9) om försöksdjur finns bestämmelser om vilka omständigheter som ska beaktas vid klassificeringen (7 kap. 18–24 §§). Där anges bl.a. typ, intensitet, varaktighet, frekvens och eventuell kumulativ effekt av det lidande som försöksdjuret orsakas i djurförsöket. Djurförsök ska klassificeras i kategorin avsevärd svårhet om det förväntas orsaka försöksdjuret av svårt lidande, en lång eller flera korta perioder av måttligt lidande eller om det innebär en avsevärd försämring av försöksdjurets välbefinnande eller allmäntillstånd. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att det, vid bedömning av om ett djur utsatts för allvarligt lidande, kan vara lämpligt att hämta viss ledning från dessa bestämmelser i föreskrifter. En bedömning måste dock göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. framför att man inom försöksdjursanvändning kan resonera om en additiv påverkan och att det måste vara tydligt hur denna ska bedömas ur allvarlighetshänseende. Regeringen konstaterar att det alltid måste göras en helhetsbedömning i det enskilda fallet för att avgöra hur allvarlig en gärning är. Det blir ytterst upp till rättstillämpningen att ta ställning till frågan hur ett lidande som går utöver vad som kan anses acceptabelt utifrån det etiska godkännande som getts för försöket ska bedömas i det enskilda fallet. Se Sambandet påpekar att det för ett djur alltid innebär ett allvarligt psykiskt lidande och i många fall även ett fysiskt lidande att leva i hem där det utövas våld i en nära relation. Regeringen anser att det är sannolikt att ett djur påverkas psykiskt av våld mot en annan person i hemmet och att det därför inte kan uteslutas att djuret därigenom kan fara illa. Huruvida djuret därigenom kan anses ha utsatts för ett sådant lidande som utgör djurplågeri och hur brottet i sådana fall ska bedömas måste dock avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Gärningar som omfattat ett större antal djur Till skillnad från t.ex. misshandelsbrott utgör djurplågeribrottet ett och samma brott om gärningen är sammanhållen till tid och rum, oavsett hur många djur som utsatts för lidande. Ett djurplågeribrott som avser ett större antal djur är allvarligare än ett brott som riktats mot endast ett djur. Oavsett om lidandet är att bedöma som allvarligt eller inte, bör djurplågeri som drabbar ett större antal djur kunna bedömas som grovt, eftersom det får anses allvarligt i sig att i stor omfattning utsätta djur för lidande, även om lidandet i sig inte varit så allvarligt att det ensamt skulle kunna kvalificera brottet som grovt. Regeringen instämmer därför i utredningens bedömning att det bör införas en kvalifikationsgrund som tar sikte på gärningar som varit av större omfattning. Om gärningen bara har orsakat djuren ett mer begränsat lidande bör dock inte djurplågeriet bedömas som grovt, även om gärningen varit av större omfattning. Som Lagrådet framför avser kvalifikationsgrunden den situationen att ett större antal djur har utsatts för lidande. Lagrådet påpekar att uttrycket ”gärningen har begåtts i större omfattning” riskerar att leda tankarna till situationer där flera brott måste anses föreligga (situationer där en viss gärning har upprepats ). Med hänsyn till Lagrådets synpunkter anser regeringen att uttrycket ”gärningen har omfattat ett större antal djur” bör användas i lagtexten för att tydliggöra vad som avses med kvalifikationsgrunden. 2021/22:18 i län framhåller att lidandet kan vara lika allvarligt eller allvarligare för ett enstaka djur som för en större besättning och att det finns en risk för att kvalifikationsgrunden leder till att straffvärdet blir högre endast i ärenden som berör flera djur. Regeringen vill framhålla att det inte är avsikten att rubriceringen grovt djurplågeri ska förbehållas gärningar som avser stora besättningar. Avsikten är i stället att omständigheten att gärningen omfattat ett stort antal djur ska kunna leda till att ett brott rubriceras som grovt även i fall där det inte varit fråga om ett lidande som i sig varit så allvarligt att det ensamt kunnat leda till att brottet rubriceras som grovt. LRF, Svenska Ägg, , Grisföretagare, och motsätter sig att enbart den omständigheten att en djurhållare har en stor besättning ska medföra att en överträdelse bedöms strängare. Regeringen konstaterar att kvalifikationsgrunden inte innebär att det ska beaktas om det eller de djur som orsakats lidande är en del av en stor besättning. Det handlar i stället om det förhållandet att ett större antal djur har utsatts för lidande. SVA instämmer visserligen i utredningens bedömning att den föreslagna kvalifikationsgrunden är lämplig men menar att det saknas tydliga kriterier och underlag för bedömningen av omfattningen. Hovrätten för menar å sin sida att utredningens förslag på författningskommentar innebär att vad som avses med att gärningen har begåtts i större omfattning har definierats på ett alltför detaljerat sätt. Frågan vad som avses med att en gärning har begåtts i större omfattning innefattar enligt hovrätten en rad svåra ställningstaganden, t.ex. om samma bedömningskriterier ska gälla för samtliga djurarter. Hovrätten anser att sådana frågor inte så detaljerat och kasuistiskt bör besvaras genom förarbetsuttalanden utan i högre grad överlämnas åt rättstillämpningen. Det är inte möjligt att ange hur många djur som utgör ett större antal. Hänsyn bör bl.a. tas till vilken typ av djur det är fråga om. Viss ledning kan hämtas ur Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 2019:27) om tillståndsplikt för viss djurhållning av sällskapsdjur, häst och pälsdjur, som reglerar under vilka förutsättningar en verksamhet med djur ska anses vara av större omfattning och därmed vara tillståndspliktig enligt 6 kap. 4 § djurskyddslagen. Ytterligare ledning kan hämtas i siffror avseende storlek på genomsnittsbesättning för olika djurslag. Sådan statistik sammanställs av . Gärningar som varit av särskilt hänsynslös eller farlig art Kvalifikationsgrunder som hänför sig till att en gärning har varit av särskilt hänsynslös eller farlig art är vanligt förekommande. Kvalifikationsgrunderna samlar upp en mängd kvalificerande omständigheter som inte passar in under någon av de andra grunder som anges i respektive bestämmelse. De har liknande innebörd och är delvis överlappande. Den av utredningen föreslagna kvalifikationsgrunden särskilt hänsynslös art kan tillämpas vid försvårande omständigheter som rör djurets situation eller karaktären på angreppet mot djuret. Det kan t.ex. röra sig om uppsåtlig våldsanvändning mot djur som haft tydliga inslag av tortyrliknande eller annars allvarlig misshandel. Misshandeln kan t.ex. ha begåtts genom användning av olika former av tillhyggen eller skett under ett utdraget förlopp. Även vanvård kan anses vara av särskilt hänsynslös art. En gärningsperson som t.ex. uppsåtligen vanvårdar ett djur genom att svälta det återkommande kan också anses ha agerat särskilt hänsynslöst. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att gärningar av detta slag bör kunna rubriceras som grovt djurplågeri med beaktande av att de är särskilt hänsynslösa. Den föreslagna kvalifikationsgrunden bör därmed föras in i bestämmelsen. Den av utredningen föreslagna kvalifikationsgrunden särskilt farlig art ger utrymme att beakta försvårande omständigheter som t.ex. är hänförliga till det sammanhang i vilket gärningen företagits. En gärning kan t.ex. anses vara av särskilt farlig art om den utförs som ett led i en brottslig verksamhet som är välplanerad eller sker systematiskt. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att djurplågeri av sådan karaktär bör anses vara särskilt allvarlig och därmed kunna vägas in i bedömningen av om brottet ska bedömas som grovt. Den föreslagna kvalifikationsgrunden bör därför föras in i bestämmelsen. Den typ av brottslighet som beskrivits kan falla in under kvalifikationsgrunden allvarligt lidande. Gärningen kan dock ha varit av särskilt hänsynslös eller farlig art utan att sådant lidande kan konstateras. Organisationerna Svenska Köttföretagen och Gård & Djurhälsan anser att kvalifikationsgrunden hänsynslös och farlig art måste anses vara kriterierum för att dömas för djurplågeri överhuvudtaget. Kvalifikationsgrunden tar dock sikte på gärningar kring vilka det förekommit särskilt försvårande omständigheter, så som t.ex. tortyrliknande övergrepp eller upprepade, systematiska handlingar. Det krävs inte att den typen av omständigheter ska föreligga för att någon ska dömas för djurplågeri av normalgraden. Se Sambandet framför att en gärning, i många fall, bör betraktas som särskilt hänsynslös när fysiskt eller psykiskt våld mot djuret används som ett redskap mot kvinnor och barn i nära relationer som präglas av hot och våld. Regeringen utesluter inte att det kan förekomma att ett djur, utöver lidandet av exempelvis en misshandel, kan drabbas extra hårt av att användas som ett redskap vid våld mot kvinnor och barn. Huruvida gärningen ska anses ha varit av särskilt hänsynslös art måste dock bedömas med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet och bör således överlämnas till rättstillämpningen. SLU föreslår att det ska införas en ytterligare kvalifikationsgrund för grovt djurplågeribrott där det särskilt beaktas om gärningen har haft till syfte att skada, skrämma eller hota annan. Att utsätta ett djur för lidande i syfte att skada, hota eller skrämma någon annan är mycket klandervärt. Djurplågeribrottets skyddsintresse är dock att motverka att djur utsätts för lidande. Regeringen bedömer att det inte finns tillräckliga skäl för att införa den av SLU föreslagna kvalifikationsgrunden. Gärningar som begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar I utredningen och i lagrådsremissen föreslås att det särskilt ska beaktas om gärningen begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar. Enligt utredningen avser kvalifikationsgrunden att peka ut de fall där djurs lidande har föranletts av ekonomiska motiv. Det kan, som utredningen anger, t.ex. röra sig om en näringsidkare som avstår från att vidta olika åtgärder, t.ex. en djurhållare som avstår från att laga en utgödslingsutrustning, för att spara Djuren tvingas då vistas i gödsel, vilket kan medföra skador och Det skulle även kunna röra sig om djurhållare som anpassar antalet djur för att få så mycket ekonomiskt stöd som möjligt och på grund av detta utsätter djuren för lidande då det blir för trångt i stallarna eller för att fodret inte räcker till. Hovrätten för anser att det bör övervägas att omformulera kvalifikationsgrunden så att vikt i huvudsak läggs vid objektiva faktorer, t.ex. genom att det vid bedömningen av om brottet är grovt särskilt ska beaktas om gärningen inneburit betydande ekonomiska fördelar för gärningspersonen. Utredningens förslag innebär att en subjektiv faktor, gärningspersonens avsikt, ges betydelse vid gradindel- ningen av brottet. Hovrätten framhåller att i flera rättsfall har betonat att det i första hand är omständigheter av objektivt slag som har betydelse för placeringen av ett brott i svårhetsgrad. faktorer som avsikter och motiv samt graden av skuld spelar enligt hovrätten i allmänhet mindre roll för gradindelningen, men kan få betydelse för straffvärdebedömningen (se t.ex. rättsfallen NJA 2017 s. 806 och NJA 2016 s. 95). Regeringen gör följande överväganden. Kvalifikationsgrunder är i de allra flesta fall knutna till objektiva faktorer. Det finns dock inget hinder mot att ange en subjektiv omständighet som kvalifikationsgrund. Exempelvis ska vid rubricering av barnpornografibrott som regleras i 16 kap. 10 a § särskilt beaktas bl.a. om brottet har begåtts i Att det rör sig om en subjektiv omständighet innebär alltså inte skäl mot att föreslå kvalifikationsgrunden. Vad SVA påpekar om bevis- svårigheter föranleder inte en annan bedömning. Som SVA framhåller kan det förekomma att gärningar som begås med ekonomiskt syfte kan anses vara av särskilt farlig art. Regeringen bedömer dock att inte alla gärningar som begåtts i syfte att nå ekonomiska fördelar är sådana att de kommer att bedömas ha varit av särskilt farlig art. Som Svenska Köttföretagen, Gård & Djurhälsan och SVA påpekar är det sannolikt så att de allra flesta hållare av produktionsdjur driver sin verksamhet med syfte att få en ekonomisk . tillämpning av kvalifikationsgrunden skulle därför kunna leda till att alla djurplågeribrott som begås inom lantbruksverksamhet rubriceras som Regeringen anser i likhet med bl.a. LRF och SSR att inte enbart den omständigheten att en djurhållare håller djuren yrkesmässigt ska medföra att ett brott bedöms som grovt. Lagrådet framför att det framstår som tvivelaktigt om kvalifikations- grunden kan anses svårhetspåverkande i sådan grad att det är rimligt att framhäva den särskilt i lagtexten. Enligt Lagrådet ger införandet av en kvalifikationsgrund i lag uttryck för att en viss omständighet är sådan att man vid tillämpningen ofta når upp till den svårhetsnivå som motsvarar minimistraffet för det grova brottet (låt vara att en kvalifikationsgrund inte kan tillämpas som rekvisit utan alltid måste utgöra ett led i en bedömning). Mot den bakgrunden framstår det för Lagrådet som oklart om avsikten verkligen varit att ett syfte att uppnå ekonomiska fördelar ska ha en sådan påtaglig svårhetspåverkande effekt. Om man utgår från att det främst är uppsåtliga gärningar som kommer att bedömas som grova framstår det t.ex. inte som givet varför ett ekonomiskt motiv ska anses vara kvalifice- Prop. 2021/22:18 rande i jämförelse med andra tänkbara motiv (t.ex. fall där gärningen utförs i syfte just att framkalla lidande hos djuret eller fall där gärningen sker för att gärningsmannen inte orkar ta itu med en sjukdom som djuret lider av). I vart fall framstår det som uppenbart att kvalifikationsgrunden kommer att behöva tillämpas med sådan urskillning att det kan ifrågasättas om det från systematisk synpunkt är rättvisande att ta upp den i lagtexten. Som anges i lagrådsremissen och i likhet med vad som anförs i utredningen anser regeringen att den omständigheten att ett djurplågeribrott begåtts i syfte att uppnå ekonomiska fördelar inte ensamt bör kunna motivera att ett djurplågeribrott bedöms som grovt, om handlingen eller underlåtenheten endast har orsakat ett mer begränsat lidande. Denna kvalifikationsgrund skulle annars få ett alltför stort genomslag i förhållande till straffbestämmelsens skyddsintresse. Med hänsyn till Lagrådets synpunkter anser regeringen att den föreslagna kvalifikationsgrunden inte bör omfattas av lagförslaget. Det utesluter förstås inte att en sådan omständighet ändå kan beaktas i bedömningen av brottsrubricering eller påföljd. Regeringens förslag: Straffskalan för grovt djurplågeri ska vara fängelse i lägst och högst . Regeringens bedömning: Straffskalan för djurplågeri av normal- graden bör inte ändras. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med regering- Remissinstanserna: Ett antal remissinstanser, däribland Åklagar- myndigheten, Djurskyddet och Djurens Rätt, är positiva till den innebär att hemliga tvångsmedel, så som hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning, kan användas under förundersökningen vid riktigt allvarliga djurplågeribrott, dvs. brott som kan antas ha ett straffvärde som överstiger fängelse. Flera remissinstanser föreslår en högre straffskala. anser att förslaget att särbehandla grovt djurplågeri påföljdsmässigt som ett artbrott inte är tillräckligt underbyggt och anser att det i stället bör övervägas att införa en straffskala där minimistraffet är fängelse. i anser att straffskalan ska vara fängelse i lägst och högst då det annars är sannolikt att de djurplågeribrott som bedöms som grova hamnar i den nedre delen av straffskalan och att påföljden inte blir fängelse. Om straffskalan blir lägst fängelse i sex månader, krävs att djurplågeri ses som ett artbrott för att presumtion ska gälla för fängelse. () anser att den föreslagna straffskalan innebär en bättre anpassning till samhällets syn på djur men vill att straffskalan skärps ytterligare till fängelse i lägst och SLU befarar att den stora överlappningen av straffskalorna för djurplågeribrott av normalgraden och grovt brott kommer att innebära att djurplågeri av normalgraden sällan kommer att leda till mer än sex månaders fängelse, vilket i så fall minskar nyanseringen av straffen. är lämpligt att införa ett högre minimistraff, fängelse för grovt Det högre minimistraffet förtydligar att djurplågeri normalt sett är att anse som ett allvarligare brott än brott mot djurskyddslagen. vill på detta sätt minska den andel brott där påföljden som döms ut är villkorlig dom i kombination med dagsböter. SLU anser att villkorlig dom och dagsböter inte är en tillräckligt kännbar påföljd för de allvarligare djurplågeribrotten av normalgraden eller för de mindre allvarliga brotten som bedöms som grovt djurplågeri. Maxstraffet för grovt djurplågeri bör vara bl.a. på grund av den stress och ångest som djuret orsakas och djurets utsatta situation. () instämmer i att en differentiering av brottets allvar behövs för att stärka djurskyddet men anser att det är olyckligt att straffskalan för brott av normalgraden ska ligga kvar på samma nivå som . En skärpning av straffskalan även för brott av normalgraden skulle ge tydligare signaler om att brott mot djur är allvarligt och ska leda till stränga åtgärder från samhället. Flera remissinstanser framhåller vikten av att regeringen uttalar sig i frågan om grovt djurplågeri är ett sådant brott som i normalfallet ska leda till fängelse (artbrott). Hovrätten för understryker att det vore värdefullt med ett klargörande från lagstiftaren i frågan om det grova djurplågeribrottet är ett artbrott. Däremot ställer sig hovrätten tveksam till om begreppet artvärde alls bör användas i detta sammanhang. tingsrätt pekar på att, för det fall grovt djurplågeribrott införs, är det av stor vikt att lagstiftaren uttalar sig kring om och i vilka fall djurplågeri- brottet ska anses utgöra ett artbrott, för att skapa en större tydlighet i anser, liksom utredningen, att lagstiftaren ska definiera under vilka omständigheter ett djurplågeri ska utgöra brott av sådan art att det finns skäl att välja fängelse som påföljd. Flera remissinstanser, däribland Djurskyddet , Se Sambandet, SLU och SVERAK, är positiva till utredningens förslag att grovt djurplågeribrott som huvudregel bör särbehandlas påföljdsmässigt som ställer sig också bakom utredningens förslag i denna del. För att kunna åstadkomma en reell förändring i påföljdspraxis för de allvarliga djurplågeribrotten torde det krävas mer än införandet av ett grovt brott med högre straffminimum än ett brott av normalgraden. Andra remissinstanser är tveksamma till att grovt djurplågeri ska anser inte att det grova djurplågeribrottet som huvudregel ska särbehandlas påföljdsmässigt som ett artbrott. Fängelse är den mest ingripande påföljd som finns i Vid val av påföljd ska domstolen, enligt 30 kap. 4 § brotts- balken, fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljd än fängelse. Av den nämnda paragrafen framgår vilka omständigheter en domstol får beakta som skäl för fängelse, däribland brottets art. För att välja fängelse som påföljd, när straffvärdet inte överstiger , ska det finnas goda och grundade skäl för det. i stort traditionella skäl som talar för att djurplågeribrottet ska betecknas som ett artbrott. Om brott som saknar de angivna skälen börjar benämnas som artbrott föreligger det en stor risk för s.k. artbrottsinflation, vilket Utredaren framhåller att djurplågeribrottet är svår- upptäckt, vilket är ett av de traditionella skälen för att bedöma ett brott som De i förslaget angivna kvalifikationsgrunderna för att ett hand- lande ska bedömas som ett grovt djurplågeribrott är dock sådana att brotten generellt sett inte kan anses vara svåra att upptäcka. De fall av djurplågeri som däremot kan vara svårupptäckta är de som beror på oaktsamhet eller där en privatperson på grund av dåligt mående inte kan ta hand om sina Avsikten med förslaget är sannolikt inte att påföljden för sådana brott ska vara fängelse. Enligt NJA 2006 s. 339 finns fall då djurplågeri- brott kan betecknas som ett artbrott. I de enskilda fallen där domstolen