prop · H90317 · 2021-09-23 00:00:00 — Som skäl för att välja villkorlig dom ska enligt 30 kap. 7 § beaktas om det saknas särskild anledning att befara att den tilltalade kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. Som skäl för skyddstillsyn beaktas enligt 30 kap. 9 § om det finns anledning att anta att den påföljden kan bidra till att avhålla den tilltalade från fortsatt brottslighet. Även då det finns skäl för fängelse kan villkorlig dom eller skyddstillsyn väljas förutsatt att det finns särskilda skäl för ett sådant påföljdsval. Särskilda skäl kan vara att den tilltalade samtycker till en föreskrift om samhällstjänst och en sådan är lämplig med hänsyn till hans eller hennes person och övriga omständigheter. Särskilda skäl för skyddstillsyn kan också vara t.ex. att missbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhållande som kräver vård eller annan behandling i väsentlig grad har bidragit till brottet och den tilltalade förklarar sig villig att gå igenom lämplig behandling enligt en behandlingsplan, s.k. kontraktsvård. Skyddstillsyn kan enligt 30 kap. 11 § även förenas med fängelse om det är oundgängligen påkallat med hänsyn till straffvärdet eller tidigare brottslighet. Påföljdssystemet för unga lagöverträdare Unga lagöverträdare särbehandlas i påföljdssystemet Unga lagöverträdare har särbehandlats i straffrättsligt Detta gäller särskilt åldersgruppen 15–, men också lagöverträdare i åldern 18–. Särbehandlingen görs både vid straffmätningen och när det gäller val av påföljd. Ett skäl som brukar framhållas för denna ordning är att unga typiskt sett inte anses ha nått sådan mognad och ansvarsförmåga att de bör behandlas som vuxna. De har också ansetts särskilt känsliga för de konsekvenser som straffrättsliga ingripanden kan leda till. Grunderna för den nuvarande regleringen om särbehandling för åldersgruppen 18–infördes i samband med avskaffandet av ungdomsfängelse som påföljd (prop. 1978/79:212 om ändring i , m.m.). Regleringen fördes sedan över till 29 och 30 kap. i samband med påföljdsreform. Vid straffmätningen innebär särbehandlingen att om någon har begått ett brott innan han eller hon fyllt så ska dennes ungdom beaktas särskilt i mildrande riktning, se 29 kap. 7 § första stycket . Det kallas ibland för ungdomsreduktion. I doktrin och praxis har det utvecklats riktlinjer för hur den bör göras. Straffnedsättningen blir generellt större för den som för brottet var väsentligt än för den som nästan uppnått denna ålder. I princip blir det fråga om allt större straffnedsättning ju yngre lagöverträdaren är. Även om reduktionen inte bör ske helt schematiskt utan också differentieras utifrån t.ex. straffets längd (se NJA 2000 s. 421) tillämpas ofta – som en allmän utgångspunkt i praxis – kvotdelar av straffvärdet enligt en fallande skala utifrån ålder. Enligt den ordningen reduceras straffvärdet för t.ex. en person som var till 1/5, en 18-åring till 1/2 och en 20-åring till 3/4 av det värde som gällt för en vuxen lagöverträdare. Av 29 kap. 7 § andra stycket följer att ingen får dömas till strängare straff än fängelse, och följaktligen inte till livstids fängelse, för brott som begåtts . Vid påföljdsvalet gäller delvis olika regler för åldersgrupperna 15–respektive 18–. För lagöverträdare som var för lagföringen bestäms påföljden normalt till någon av de särskilda ungdomspåföljderna (se vidare nedan) eller till böter. Fängelse får enligt 30 kap. 5 § första stycket väljas som påföljd för den som begått brott endast om det finns synnerliga skäl. Om rätten anser att det finns sådana skäl ska påföljden i enlighet med bestämmelserna i 32 kap. 5 § i stället för fängelse bestämmas till sluten ungdomsvård , om inte särskilda skäl talar mot det. Lagöverträdare som fyllt 18 men inte för lagföringen kan dömas till samma slag av påföljder som andra myndiga lagöverträdare. Fängelse får enligt 30 kap. 5 § andra stycket väljas som påföljd för den som fyllt 18 men inte för brottet endast om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns särskilda skäl för det. Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt att döma till någon av de särskilda ungdomspåföljderna. Enligt 35 kap. 2 § första stycket preskriberas inte vissa allvarliga brott, t.ex. mord. Av andra stycket i samma paragraf följer emellertid att ett sådant brott som någon har begått alltid kan preskriberas. I lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, förkortad LUL, finns särskilda bestämmelser om handläggningen hos , åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte har fyllt . Lagen innehåller bestämmelser om bl.a. förundersökning, åtalsprövning, personutredning, häktning och rättegången som ersätter och fyller ut regleringen i . Till skillnad från övriga bestämmelser i lagen, som i huvudsak avser mål och ärenden där den dömde inte har fyllt , avser flera av bestämmelserna om rättegången i 25–30 a §§ även mål där den tilltalade inte har fyllt . De bestämmelserna handlar bl.a. om krav på särskilt utsedda domare i ungdomsmål, offentlighet vid förhandling och skyndsam handläggning. Mer om påföljderna för unga lagöverträdare I 32 kap. finns bestämmelser om de särskilda ungdomspåföljderna ungdomsvård, ungdomstjänst och sluten ungdomsvård. infördes en ny påföljd för unga lagöverträdare, ungdomsövervakning (prop. 2019/20:118, se nedan). Ungdomsvård kan tillämpas om den tilltalade är och har ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd enligt socialtjänstlagen (2001:453) eller lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga samt påföljden är tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet. Om ett sådant behov av vård finns har ungdomsvård företräde framför ungdomstjänst. Åtgärderna ska framgå av ett ungdomskontrakt (när det gäller vård enligt socialtjänstlagen) eller en vårdplan (när det gäller vård enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga). Frågan om ungdomsvård är tillräckligt ingripande bedöms utifrån innehållet i de föreslagna åtgärderna. Om de planerade åtgärderna inte kan sägas vara tillräckligt ingripande i förhållande till brottsligheten kan domstolen förena ungdomsvården med böter eller ungdomstjänst. När det inte finns förutsättningar för ungdomsvård kan påföljden bestämmas till ungdomstjänst. Antalet timmar ungdomstjänst ska bestämmas med utgångspunkt i straffvärdet och andra omständigheter som är relevanta för straffmätningen, till lägst 20 och högst . En förutsättning för att domstolen ska kunna välja ungdomstjänst som påföljd är att påföljden är lämplig med hänsyn till den unges person och övriga omständigheter. En ytterligare förutsättning är att den anses tillräckligt ingripande med hänsyn till brottslighetens straffvärde och den unges tidigare brottslighet. Utgångspunkten enligt praxis är att ungdomstjänst som självständig påföljd kan anses vara tillräckligt ingripande om det fängelsestraff som den unge med hänsyn till bl.a. dennes ålder skulle ha dömts till i det enskilda fallet inte överstiger (NJA 2007 s. 636). I valet mellan ungdomstjänst och böter ska ungdomstjänst väljas om den påföljden inte är alltför ingripande. För att döma någon som är över 18 men till ungdomstjänst krävs att det finns särskilda skäl för det. I fall där varken ungdomsvård eller ungdomstjänst utgör en tillräckligt ingripande straffrättslig reaktion med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare brottslighet kan påföljden bestämmas till ungdomsövervakning. Om det finns synnerliga skäl för att bestämma påföljden för brott som någon begått till fängelse ska påföljden i stället bestämmas till sluten ungdomsvård , om inte särskilda skäl talar emot det. Med särskilda skäl som kan tala emot att påföljden bestäms till sluten ungdomsvård avses i första hand den tilltalades ålder vid lagföringen. Tiden för verkställighet av sluten ungdomsvård kan bestämmas till lägst och högst . beaktas att villkorlig frigivning inte förekommer vid sluten ungdomsvård. 2021/22:17 (SiS) ansvarar för verkställigheten av sluten Till skillnad från vad som gäller för fängelse finns det inga begränsningar när det gäller val av skyddstillsyn eller villkorlig dom som påföljd för lagöverträdare under . Eftersom det finns ett system med särskilda ungdomspåföljder utgör de påföljderna dock i praktiken ett andrahandsalternativ. Påföljdssystemet för unga lagöverträdare genomgick en större förändring 1999 och systemet reformerades sedan ytterligare 2007 (prop. 1997/98:96 Vissa reformer av påföljdssystemet och prop. 2005/06:165 Ingripanden mot unga lagöverträdare). Avsikten med de förändringar som genomfördes var att förutsebarhet, konsekvens och proportionalitet skulle ges ett större utrymme. Utgångspunkterna för reformen var att unga lagöverträdare så långt som möjligt fortfarande skulle hållas utanför kriminalvården och i stället bli föremål för åtgärder inom . Bakgrunden till förändringarna var bl.a. den kritik om bristande trovärdighet som riktats mot påföljden överlämnande till vård inom . Därför gavs domstolarna större förutsättningar att pröva ingripandegraden av de åtgärder som planerat för den unge inom ramen för påföljden. Ungdomstjänst infördes också som en tilläggssanktion till överlämnandepåföljden för att brottets allvar skulle kunna beaktas i ökad utsträckning. Vidare infördes sluten ungdomsvård som en ny frihetsberövande påföljd för att så långt som möjligt ersätta fängelse för unga . De förändringar som genomfördes i samband med reform gick i samma riktning som förändringar och innebar en ytterligare konkretisering av reaktionerna på brott av unga. Att åtgärder mot unga lagöverträdare i första hand ska vidtas inom var en utgångspunkt även för den reformen. Överlämnande till vård inom bytte namn till ungdomsvård. Tillämpningsområdet för påföljden fick också en annan avgränsning genom att det föreskrevs att den unge ska ha ett särskilt behov av vård eller annan åtgärd för att påföljden ska komma i fråga. Vården och åtgärderna skulle enligt den nya lydelsen syfta till att motverka att den unge utvecklas ogynnsamt. Dessutom infördes ungdomstjänst som en självständig påföljd i syfte bl.a. att minska användningen av böter och korta frihetsberövande straff för unga. och genomförda förslag avseende unga lagöverträdare I översyn av påföljdssystemet ingick bl.a. att se över de särskilda påföljderna för unga lagöverträdare. Inom ramen för den delen av uppdraget skulle utredaren ta ställning till om lagöverträdare som har fyllt 18 men inte ska behandlas som vuxna lagöverträdare vid straffmätningen och påföljdsvalet eller i något av dessa avseenden, och i så fall lämna förslag till ändringar (dir. 2009:60). I betänkandet gjordes bedömningen att bestämmelsen om särbehandling vid straffmätningen i form av ungdomsreduktion bör finnas kvar för lagöverträdare i åldersgruppen 18–om straffvärdet är sådant att fängelse kan följa på brottet. Motsvarande bedömning gjordes inte i fråga om straffmätning av brott vars straffvärde endast motiverar ett bötesstraff. När det gäller påföljdsvalet föreslogs att särbehandlingen av lag- överträdare i åldersgruppen 18–bör slopas och att de särskilda ungdomspåföljderna i princip bör vara förbehållna personer som inte hade fyllt för brottet. Vidare föreslogs att det inte bör förutsättas särskilda skäl för att döma lagöverträdare i åldersgruppen 18–till fängelse, oavsett om fängelsestraffet är villkorligt eller inte. Det sistnämnda hör samman med att det i betänkandet föreslogs ett system med villkorligt fängelse för vuxna lagöverträdare. Som en följd av utredningens förslag att lagöverträdare i åldersgruppen 18–inte bör särbehandlas vid påföljdsvalet bedömdes det, i den efterföljande departementspromemorian, vara rimligt att de behandlas som vuxna lagöverträdare även under rättegången (Processrättsliga konsekvenser av förslag, Ds 2012:54). därför att samtliga bestämmelser om rättegången i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare bör avse mål mot den som inte har gjorde även bedömningen att det finns behov av nya inslag i påföljdssystemet för unga lagöverträdare i åldersgruppen 15– Regeringen behandlade vissa av avseende det befintliga påföljdssystemet för unga lagöverträdare i propositionen Tydligare reaktioner på ungas brottslighet (prop. 2014/15:25). Ändringarna innebär bl.a. att det inte längre finns något krav på att den unge ska lämna samtycke för att ungdomstjänst ska kunna väljas Vidare infördes en lagreglerad samverkan för kommuner och de myndigheter som handlägger ärenden om unga lagöverträdare. Regeringen lämnade också förslag till hur en mer enhetlig tillämpning av ungdomsvård kan främjas och föreslog förstärkningar av insatserna efter verkställighet av sluten ungdomsvård. Vidare föreslogs att åtals- underlåtelse för unga lagöverträdare i åldersgruppen 15–ska Lagändringarna trädde i kraft . I propositionen Ungdomsövervakning (prop. 2019/20:118) behandlades förslagen i departementspromemorian Nya ungdomspåföljder (Ds 2017:25) och de förslag i betänkande som rör nya påföljdsslag för unga lagöverträdare (ungdomsövervakning och kontakt- Genom lagändringarna, som trädde i kraft den , infördes en ny påföljd för unga lagöverträdare, Påföljden tillämpas i fall där varken ungdomsvård eller ungdomstjänst utgör en tillräckligt ingripande straffrättslig reaktion med hänsyn till brottslighetens straffvärde och art samt den unges tidigare Rätten får bestämma tiden för ungdomsövervakning till lägst Den som döms till ungdomsövervakning ska medverka i en verkställighetsplanering som ska mynna ut i en individuellt Verkställighetsplanen ska alltid innehålla föreskrifter om möten med en koordinator och om inskränkningar i den dömdes rörelsefrihet samt en föreskrift om förbud mot bruk av narkotika samt vissa andra medel och hälsofarliga Inskränkningarna i rörelsefriheten ska bestå i antingen ett förbud att lämna Prop. 2021/22:17 bostaden under helgkvällar och helgnätter eller andra rörelseinskränkningar som t.ex. ett förbud att vistas på en viss plats eller inom ett Rörelseinskränkningarna kontrolleras med hjälp av elektroniska hjälpmedel. Kriminalvården ansvarar för verkställigheten av ungdomsövervakning. I de andra nordiska länderna särbehandlas lagöverträdare under . Någon motsvarighet till den svenska regleringen i fråga om ungdomsreduktion vid straffmätningen och särbehandling vid påföljdsvalet för lagöverträdare i åldersgruppen 18–förekommer emellertid inte i något annat nordiskt land. I några av länderna finns dock vissa särskilda regler kopplade till regleringen om villkorlig frigivning. I övriga nordiska länder finns det inte heller särskilda bestämmelser om svåraste straff för lagöverträdare i åldersgruppen 18–. I , och finns möjlighet att döma till livstids fängelse. I finns påföljden förvar, vilket är ett tidsobestämt straff som kan användas om ett tidsbestämt straff inte anses tillräckligt för att värna samhället. I kan lagöverträdare under dömas till samma slags påföljder som myndiga lagöverträdare men också till de särskilda ungdomspåföljderna ungdomskontrakt och ungdomssanktion. Att den tilltalade var vid brottstillfället beaktas som en förmildrande omständighet vid straffmätningen och det får i sådana fall dömas till ett mildare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Lagöverträdare som var när brottet begicks får inte dömas till livstids fängelse utan som mest till fängelse. Även vid bedömningen av om villkorlig frigivning ska ske ska hänsyn tas till den dömdes ålder. kan villkorlig frigivning komma i fråga även om omständigheterna i övrigt talar mot det. Även i kan personer dömas till samma slags påföljder som äldre lagöverträdare. Det finns också en särskild ungdomspåföljd som benämns ungdomsstraff. Den som var vid tiden för brottet får inte dömas till ett ovillkorligt fängelsestraff, om det inte finns vägande skäl för det. Straffet för den som var vid brottstillfället får bestämmas till högst tre fjärdedelar av det för brottet föreskrivna maximistraffet. Om livstids fängelse är föreskrivet för brottet får straffet bestämmas till fängelse i högst . Om den tilltalade var vid brottstillfället finns ett större utrymme än annars att döma till ett villkorligt fängelsestraff med övervakning. Om den dömde var vid brottet ska vidare villkorlig frigivning från ett ovillkorligt fängelsestraff normalt ska ske efter att hälften eller, i vissa fall, en tredjedel av straffet har avtjänats. I de fall brotten begåtts efter att den dömde fyllt sker villkorlig frigivning normalt efter att två tredjedelar eller, i vissa fall, hälften av straffet har avtjänats. I finns inte särskilda ungdomspåföljder. Straffen är fängelse eller böter vilka kan ersättas av ett villkorligt straff som kan förenas med föreskrifter om exempelvis övervakning. Om den tilltalade var 2021/22:17 vid tiden för brottet får straffet bestämmas till högst fängelse och det är tillåtet att för sådana unga lagöverträdare i vissa fall döma ut ett lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Att den tilltalade är kan vidare utgöra skäl för att döma ut ett villkorligt i stället för ett ovillkorligt straff samt att låta villkorlig frigivning från ett fängelsestraff ske efter att en tredjedel av straffet avtjänats i stället för efter två tredjedelar. I kan lagöverträdare under dömas till samma slags påföljder som äldre lagöverträdare. De kan också dömas till ett s.k. ungdomsstraff. Det krävs särskilda skäl för att döma den som var vid tiden för brottet till fängelse och i sådana fall får straffet bestämmas till fängelse i högst . Att den tilltalade var vid brottstillfället ska även i allmänhet beaktas som en förmildrande omständighet vid påföljdsbestämningen. Straffet får i sådana fall sättas under vad som är föreskrivet för brottet. För att döma någon som är till påföljden förvar krävs extraordinära omständigheter och förvarstiden får i sådana fall inte överstiga . 4.4Behov och allmänna utgångspunkter 4.4.1Ungdomsbrottslighet – utveckling och insatser Ungdomar som grupp begår brott i förhållandevis stor utsträckning. De är överrepresenterade i statistik över misstänkta och när det gäller antal lagföringar. Unga män är överrepresenterade jämfört med unga kvinnor när det gäller lagföringar: av lagföringsbesluten för 15–20- åringar avsåg män. utgjorde beslut om lagföringar mot lagöverträdare i åldersgruppen 15–av samtliga lagföringsbeslut, trots att denna åldersgrupp endast utgör av den straffmyndiga befolkningen. har dock antalet lagföringsbeslut minskat såväl för åldersgruppen 15–som för åldersgruppen 18–, liksom för övriga åldersgrupper. meddelades 9 457 lagföringsbeslut (dom, strafföreläggande, straffvarning eller åtalsunderlåtelse) för personer som vid tiden för lagföringen var 15–. De vanligaste påföljderna i domslut för denna 1 540 beslut, samt ungdomstjänst, 1 299 beslut. sluten ungdomsvård i 51 fall och fängelse i 4 fall. När det gäller villkorlig Rättspsykiatrisk vård dömdes ut i 1 fall. meddelades i 1 936 fall och beslut om straffvarning alternativt åtalsunderlåtelse i 3 127 fall. När det gäller personer som vid tiden för lagföringen var 18–20 år meddelades totalt 12 274 lagföringsbeslut. De vanligaste påföljderna i domslut för denna åldersgrupp var böter, 4 668 beslut, villkorlig dom, 909 beslut, och skyddstillsyn, 829 beslut. Påföljden bestämdes till fängelse i 603 fall. När det gäller ungdomsvård och ungdomstjänst dömdes dessa påföljder ut i 224 respektive 191 domslut. dömdes i 14 fall och till rättspsykiatrisk vård i 23 fall. meddelades i 3 517 fall och beslut om åtalsunderlåtelse meddelades i 1 204 fall. De vanligaste brottstyperna som unga lagförs för är narkotikabrott, framför allt ringa narkotikabrott, samt ringa stöld och stöld. Även misshandel och andra brott mot person samt skadegörelse förekommer oftare i lagföringar bland unga jämfört med äldre åldersgrupper. Vissa brottstyper är vanliga bland unga som döms tidigt och därefter fortsätter att begå brott, s.k. strategiska brott. publicerade Brå på uppdrag av regeringen en studie om sådana brott (Brå Strategiska brott bland ungdomar , Rapport 2021:5). Studien visar att de mest strategiska brotten bland pojkar var rån, grov stöld och våld eller hot mot tjänsteman. Bland flickor var narkotikabrott samt våld mot tjänsteman de mest strategiska brotten. När det gäller vissa allvarligare brottstyper meddelades beträffande åldersgruppen 15–9 lagföringsbeslut för mord, 2 för dråp, 50 för grov misshandel, 6 för människorov, 9 för olaga frihetsberövande, 14 för våldtäkt och 2 för grov våldtäkt, 62 för våldtäkt mot barn, 3 för grov våldtäkt mot barn, 249 för rån, 1 för grovt rån, 2 för grov utpressning, 5 för mordbrand, 1 för grov mordbrand, 7 för grovt narkotikabrott och 1 för synnerligen grovt narkotikabrott, 2 för grov narkotikasmuggling och 6 för grovt vapenbrott. Totalt meddelades drygt ca 430 lagföringsbeslut där det för huvudbrottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . När det gäller vissa allvarligare brottstyper för lagöverträdare som var 18–meddelades 25 lagföringsbeslut för mord, 5 för dråp, 79 för grov misshandel, 1 för synnerligen grov misshandel, 26 för människorov, 15 för olaga frihetsberövande, 46 för våldtäkt, 3 för grov våldtäkt, 43 för våldtäkt mot barn, 2 för grov våldtäkt mot barn, 246 för rån, 11 för grovt rån, 14 för grov utpressning, 7 för mordbrand, 2 för grov mordbrand, 35 för grovt narkotikabrott och 1 för synnerligen grovt narkotikabrott, 3 för grov narkotikasmuggling och 42 för grovt vapenbrott. Totalt meddelades drygt 610 lagföringsbeslut där det för huvudbrottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Samlade och förstärkta insatser krävs för att möta ungdomsbrottsligheten En av huvuduppgifterna för kriminalpolitiken är att förhindra att barn och unga hamnar i kriminalitet eller utsätts för brott. Att människor begår brott kan bero på olika och komplexa orsaker. Individer som börjar begå brott gör det ofta för att en rad nödvändiga skyddsfaktorer har saknats under uppväxten. Det kan handla om brister i hemmiljön, en skolgång som inte har fungerat eller att samhällets skyddsnät i något avseende har brustit. Psykisk sjukdom, missbruk, arbetslöshet eller ekonomisk otrygghet av annat slag kan också vara bidragande riskfaktorer. Situationen i landets mest utsatta områden är oroväckande. Områdena präglas av social utsatthet, fattigdom och segregation vilket tar sig uttryck i trångboddhet, försämrade skolresultat, hög arbetslöshet och ökad otrygghet. Att motverka brottslighetens grundorsaker handlar till stor del om att skapa en god välfärd för alla. Det är både en fråga om ekonomisk trygghet och om att skapa förutsättningar för människor att på lika villkor välja väg 2021/22:17 i livets olika skeden. En trygg barndom och en trygg uppväxt utan droger och våld, en god boendemiljö liksom utbildning och arbete är särskilt viktiga faktorer. En generell välfärd är således ett viktigt skydd mot utanförskap och kriminalitet. Vid grova brott måste samhället kunna reagera med adekvata sanktioner, och en kriminell livsstil ska kunna avbrytas . För att minska brottsligheten och öka tryggheten i samhället behövs emellertid också ett effektivt brottsförebyggande arbete. Utöver de straffrättsliga åtgärder och satsningar som har gjorts för att stärka rättsväsendets förmåga att utreda och lagföra brott finns det ett behov av att fortsätta utveckla det förebyggande arbetet. har flera åtgärder vidtagits. Regeringen har presenterat ett nationellt brottsförebyggande program som syftar till att skapa förutsättningar för ett strukturerat och långsiktigt brottsförebyggande arbete i hela samhället. Programmet ska bidra till att det brottsförebyggande arbetet blir mer kunskapsbaserat, att fler aktörer vidtar brottsförebyggande åtgärder och att samverkan utvecklas på nationell, regional och lokal nivå (skr. 2016/17:126 Tillsammans mot brott – ett nationellt brottsförebyggande program). En av målsättningarna i det