prop · H803108 · 2021-03-10 00:00:00 — Vi har i enkätundersökningen även ställt frågan om det finns andra metoder eller befogenheter som inte finns eller används i lokalpolisområdet, och som skulle göra polisarbetet mer effektivt i utsatta områden. Totalt har av lokalpolisområdena svarat ja på frågan, medan resterande har svarat nej. Brister som lyfts fram i fritextsvaren är främst att det saknas tillräcklig teknisk utrustning i form av bevakningskameror och kroppsburna kameror (se även avsnitt 6.4). Andra brister är att det saknas analytiker i lokalpolisområdet, vittnesskydd och skydd för målsägande som deltar i utredningar. Tre lokalpolisområdeschefer uppger att förmågan att bedriva spaning behöver utökas. En lokalpolisområdeschef uppger att det finns ett behov av att öka samverkan med kommunen i arbetet med att ta fram lägesbilden, för att underlätta gemensamma prioriteringar. En närmare samverkan kan öka förståelsen för vikten av tidiga och effektiva insatser för att öka tryggheten och bryta nyrekryteringen till kriminalitet. För att lyckas är det viktigt att både polis, socialtjänst och skola tar sin del av ansvaret och skapar en helhetssyn.182 6.2 Utbildning för områdespoliser är under utveckling Det har inte funnits någon specifik utbildning för områdespoliser. Granskningen visar att det har varit känt inom att områdespolisernas arbetsuppgifter har sett olika ut mellan lokalpolisområdena. Områdespoliserna har dessutom ofta tagits i anspråk för andra arbetsuppgifter och därför inte kunnat arbeta fredat. genomförde 2018 en inventering av behovet av en riktad utbildning för områdespoliser. Anledningen var att myndighetens internrevision i en rapport konstaterade att en sådan utbildning saknades.183 181Riksrevisionens fallstudier februari–. 183Polismyndigheten, nationella operativa avdelningen, Granskning av särskilda satsningar – utsatta områden, 2018, s. 3. 58 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Vidare framkom att funktionen områdespolis tillämpades olika över landet med kraftigt varierande arbetsuppgifter. Områdespoliserna arbetade inte heller fredat, utan togs i stor utsträckning i anspråk för andra arbetsuppgifter. 184 Dessa uppgifter motsvaras av våra iakttagelser i granskningen. I inventering framkom även att det var en brist att områdespoliserna inte gavs förutsättningar att arbeta i enlighet med uppdragsbeskrivningen för områdespolis och att det saknades en riktad utbildning. Vidare framkommer att områdespolis som funktion saknas i arbetsordning, vilket innebär att det saknas en koppling till polisens beslutade process för brottsförebyggande arbete. Mot bakgrund av resultatet i behovsinventering beslutade rikspolischefen att ta fram en utbildning för områdespoliser.185 pågår ett arbete inom med att ta fram en utbildning för områdespoliser som ska vara avslutat . Vi har intervjuat den utbildningsansvarige som bekräftar granskningens iakttagelser om att funktionen områdespolis hanteras olika i lokapolisområdena. En viss flexibilitet är dock nödvändig för att kunna anpassa arbetet utifrån den lokala lägesbilden, men är det viktigt att arbetsuppgifterna inte skiljer sig åt alltför mycket.186 6.3Sekretess begränsar samverkan mellan polis och socialtjänst Majoriteten av lokalpolisområdescheferna uppger att sekretess är ett hinder för samverkan mellan polis och socialtjänst. Enligt polisen innebär socialtjänstsekretessen att de inte alltid får tillgång till den information som behövs för att förebygga brott. uppger företrädare för att det ibland saknas kunskap inom polisen om hur en orosanmälan ska göras. Möjligheten för polis och socialtjänst att dela information är ett viktigt moment i det brottsförebyggande arbetet, bland annat för att försöka stoppa nyrekryteringen till kriminella gäng. Av fallstudierna framgår att samverkan ofta sker genom regelbundna möten med där polisen har möjlighet att dela information om ungdomar som befinner sig i riskzon.187 I enkätundersökningen uppger av lokalpolisområdena att sekretess utgör ett hinder för samverkan med i lokalpolisområdet. Polisen säger sig ha större möjligheter att dela information med än tvärtom. Några lokalpolisområdeschefer uppger att det råder en osäkerhet om hur mycket information kan lämna till polisen och att tolkar 184Polismyndigheten, Inventering av behov av riktad utbildning för områdespoliser, dnr A572.280/2018. 185Polismyndigheten, beslutsprotokoll , dnr A191.151/2017. 186Riksrevisionens fallstudier februari–. R I K S R E V I S I O N E N R Ä T T I N S A T S P Å R Ä T T P L A T S – P O L I S E N S A R B E T E I U T S A T T A O M R Å D E N sekretessbestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, mycket strikt.188 I fallstudierna framkommer att polisen i vissa fall inte anser sig få någon återkoppling från om vad som hänt i de fall man har varit delaktig i.189 En lokalpolisområdeschef uppger: ”Sekretessen skapar en ogenomtränglig mur mellan exempelvis fältassistenter och områdespoliser som arbetar sida vid sida som goda krafter med samma ungdomar i samma område.”190 Inom är utgångspunkten att det råder sekretess för alla uppgifter om enskildas personliga förhållanden, om det inte står klart att en uppgift kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men.191 Detta kallas socialtjänstsekretess och regleras i 26 kap. 1 § OSL. För att uppgifter som omfattas av sekretess ska kunna lämnas ut till polisen krävs att det finns en så kallad sekretessbrytande bestämmelse. Genom en lagändring som trädde i kraft infördes en särskild sekretessbrytande bestämmelse. Denna framgår av 10 kap. 18 a § OSL och innebär att socialtjänstsekretessen (enligt 26 kap. 1 §) inte hindrar att en uppgift som rör en enskild under får lämnas från till i brottsförebyggande syfte. För att uppgiften ska kunna lämnas krävs det dock att det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den unge kommer att utöva brottslig verksamhet, och att uppgiften kan antas bidra till att förhindra detta. Dessutom krävs det att det med hänsyn till planerade eller pågående insatser för den unge, eller av andra särskilda skäl, inte är olämpligt att uppgiften lämnas ut.192 Trots att det finns vissa möjligheter att bryta sekretessen för att kunna dela viktig information mellan och polisen är det flera rekvisit som ska vara uppfyllda för att polisen ska kunna få del av nödvändig information från socialtjänsten.193 Regeringen har gett Brå i uppdrag att utvärdera hur den ovan nämnda sekretessbrytande bestämmelsen har tillämpats i det lokala förebyggande arbetet och bedöma om eventuella utvecklingsbehov föreligger. Att bestämmelsen utvärderas överensstämmer med ett tillkännagivande från 2017/18:JuU18 punkt 6, rskr. 2017/18:175). Uppdraget ska redovisas senast den 1 december 2020.194 189Riksrevisionens fallstudier februari–. 19126 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. 193Riksrevisionens fallstudier februari–juni, 2020. 194Regeringsbeslut Ju2019/03304/. 60 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Utlämnande av uppgifter till polisen i enlighet med 10 kap. 18 a § OSL förutsätter en individuell tolkning från fall till fall. I en kommun har kommunens jurister hjälpt till att tydliggöra hur bestämmelsen ska tillämpas, vilket företrädare för uppger ha underlättat väsentligt för personalen i den berörda kommunen och förbättrat samverkan med polisen.195 Företrädare för uppger att samverkan med polisen är mest effektiv i mindre grupper såsom SIG (social insatsgrupp) eller SSPF (socialtjänst, skola, polis och fritidsverksamhet). I dessa grupper finns de bästa förutsättningarna för att dela information, framför allt om den unges vårdnadshavare har skrivit under en särskild samtyckesblankett som innebär att sekretessen bryts. Samverkan med polisen kan dock effektiviseras i vissa avseenden.196 6.3.1 Orosanmälan är ett viktigt verktyg Av fallstudierna framgår att det saknas kunskap inom polisen när en orosanmälan ska göras, hur den ska göras och vilken form och vilket innehåll den ska ha. Detta försämrar möjligheterna att ta hand om unga som begår brott. Ett otillräckligt underlag försvårar för att besluta om åtgärder. Orosanmälningarna är viktiga eftersom de ligger till grund för förvaltningsrättens beslut om omhändertagande enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).197 En representant för beskriver att polisen behöver samla in relevanta underlag för att socialnämnden ska kunna besluta om omhändertagande, på samma sätt som de behöver samla in underlag för att åklagare ska kunna besluta om åtal.198 6.3.2 Samverkan med övriga aktörer fungerar bra När det gäller polisens samverkan med övriga aktörer såsom fastighetsägare och näringsidkare uppger av lokalpolisområdescheferna att samverkan fungerar mycket bra, och övriga anser att den fungerar ganska bra.199 Exempel på samverkan med fastighetsägare kan vara att polisen får komma med förslag från ett brottsförebyggande perspektiv i samband med att bostäder renoveras eller vid nyproduktion. Lokalpolisområdena som ingår i polisregion uppger även att de samverkar med ordningsvakter, bland annat genom gemensamma utsättningar där information delas. Ett av lokalpolisområdena uppger att de även har en samverkanstelefon som går direkt till en av radiobilarna dit ordningsvakter, väktare, bensinstationer m.fl. kan ringa dygnet runt varje dag.200 195Intervju med företrädare för , . 198Intervju med företrädare för , . 200Riksrevisionens fallstudier februari–. R I K S R E V I S I O N E N R Ä T T I N S A T S P Å R Ä T T P L A T S – P O L I S E N S A R B E T E I U T S A T T A O M R Å D E N 6.4Bevakningskameror saknas i knappt hälften av landets utsatta områden Bevakningskameror och kroppsburna kameror är enligt lokalpolisområdena viktiga verktyg för att polisen ska kunna arbeta effektivt i utsatta områden. Över hälften av cheferna i lokalpolisområden med utsatta områden uppger att de inte har tillgång till relevant teknisk utrustning, såsom kroppsburna kameror och bevakningskameror. När det gäller teknisk utrustning visar fallstudierna att bevakningskameror och kroppsburna kameror är viktiga verktyg i det polisiära arbetet i utsatta områden. Bevakningskamerorna har hjälpt till att flytta den öppna drogförsäljningen från offentliga platser, vilket bidrar till att öka tryggheten för de boende i utsatta områden.201 arbete med att installera bevakningskameror är pågående, och granskningen visar att det när lokalpolisområdena besvarade vår enkät fanns omkring 350 bevakningskameror installerade i landet, varav drygt hälften fanns i utsatta områden.202 Antalet kroppsburna kameror uppgick till 1 350, och hade fördelats i olika numerär främst till poliser som tjänstgör i utsatta områden.203 Fördelningen av kroppsburna kameror har skett till 22 av de sammanlagt 60 utsatta områdena.204 Därutöver har kameror fördelats till och inom den nationella särskilda händelsen Operation Rimfrost.205 I enkätundersökningen uppger av lokalpolisområdescheferna att den personal som tjänstgör i lokalpolisområdet inte har tillgång till den tekniska utrustning som krävs för att kunna arbeta effektivt (till exempel kroppsburna kameror och bevakningskameror). I samtliga svar på följdfrågan om vilken utrustning som saknas anges kroppsburna kameror och bevakningskameror. Några av lokalpolisområdescheferna uppger dock att de har tillgång till kroppsburna kameror, men inte bevakningskameror, eller vice versa.206 Av fallstudierna framgår att de kroppsburna kamerorna inte nödvändigtvis behöver vara personliga; det skulle lika gärna kunna finnas en tillräcklig uppsättning på varje polisstation som poliser i tjänst fick logga in på.207 uppger att skälet till att kamerorna är personliga är för att materialet ska kunna kopplas till rätt person.208 201Riksrevisionens fallstudier februari–. Antalet installerade bevakningskameror har ökat till ca 400 per . planerar att installera 180 bevakningskameror . , faktagranskning av , . Antalet kroppsburna kameror uppgick till 1 650 per . , faktagranskning av , . 204Skriftligt svar från , . 205Polismyndigheten, faktagranskning av , . 207Riksrevisionens fallstudier februari–. 208Polismyndigheten, faktagranskning av , . 62 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N har en särskild projektgrupp som ansvarar för att installera bevakningskameror. Projektgruppens arbete har pågått och mycket har handlat om att ta fram en plattform för kamerabevakning, vilket har försenat installationen av nya kameror. En ytterligare aspekt som har bidragit till förseningen är att arbetet med en rättsutredning som genomförde 2018 resulterade i att myndigheten tog över finansieringen av bevakningskameror. I vissa fall har förseningar även uppstått i samband med teckning av avtal med fastighetsägare.209 Genom en lagändring som trädde i kraft behöver polisen inte längre söka tillstånd hos Datainspektionen för att sätta upp bevakningskameror.210 Placeringen av kameror avgörs av vilka områden som väljs ut av polisregionerna. Därefter genomför en konsekvensanalys utifrån personuppgiftsbehandling etc. Sedan beslutar polisområdeschefen om kameran ska sättas upp. Besluten om installerade bevakningskameror ska omprövas kontinuerligt, och kameror ska monteras ned om behovet inte längre finns.211 En lokalpolisområdeschef uppger: ”Kameraövervakningslagen har anpassats bra efter de behov som kan uppstå. Dock finns det inte tekniska lösningar eller tillgång till kameror i den utsträckning som vi ser att vi har behov av.”212 pågick en pilotverksamhet i tre polisområden i , där 300 poliser utrustades med kroppsburna kameror. Brå har utvärderat hur poliserna har använt kamerorna och vilken effekt satsningen har haft. Resultatet visar bland annat att våld och trakasserier mot polisen minskade efter införandet av kroppsburna kameror. Minskningen var tydligast avseende trakasserier och angrepp med sten, laser och bangers. Även sexuella trakasserier mot kvinnliga poliser minskade då kroppsburna kameror var i bruk. Resultatet av utvärderingen visar även att de kroppsburna kamerorna ökade polisernas känsla av trygghet.213 2109 § kamerabevakningslagen (2018:1200). 213Brottsförebyggande rådet, Kroppsburna kameror – en utvärdering av pilotverksamheten i polisregion , 2020, s. 7–9. R I K S R E V I S I O N E N R Ä T T I N S A T S P Å R Ä T T P L A T S – P O L I S E N S A R B E T E I U T S A T T A O M R Å D E N 6.5Uppfattningen om angrepp mot polisen i utsatta områden går isär Uppfattningen om förekomsten av angrepp mot poliser som tjänstgör i utsatta områden går isär. De lokalpolisområden som uppger att de har fått en resursförstärkning uppger i högre grad att angreppen mot polisen i utsatta områden har minskat. I utsatta områden är det särskilt svårt för polisen att utföra sitt uppdrag, och det är vanligt att poliser på olika sätt hindras i sin tjänsteutövning.214 I vår enkätundersökning ingår frågan om hur vanligt förekommande angrepp mot poliser som tjänstgör i utsatta områden är. Med angrepp avses hot, trakasserier, våld och dylikt. I fråga om våld kan det till exempel vara fråga om stenkastning och skadegörelse på bilar. Sammanlagt av lokalpolisområdescheferna uppger att antalet angrepp mot polisen är mycket vanligt () eller ganska vanligt (). På följdfrågan om vilken typ av angrepp det handlar om anges hot, stenkastning, otillåten påverkan, trakasserier, skadegörelse etc. Övriga lokalpolisområdeschefer () uppger att angrepp mot poliser sällan förekommer.215 När det gäller frågan om hur utvecklingen av angrepp mot poliser som tjänstgör i utsatta områden har sett ut uppger av lokalpolisområdescheferna att antalet angrepp har ökat medan uppger att antalet har minskat. Därutöver uppger uppger att läget är oförändrat medan inte har någon uppfattning.216 I fallstudierna uppger samtliga lokalpolisområdeschefer att antalet angrepp mot polisen har minskat. Utvecklingen har berott på en resursförstärkning i lokalpolisområdet som har möjliggjort ett kontinuerligt arbete i de utsatta områdena. Den ökade polisiära närvaron har bidragit till att polisens kontaktskapande arbete har skapat legitimitet bland befolkningen och lett till ett lugnare klimat. Uthållighet, lokalkännedom och kontinuitet beskrivs som framgångsfaktorer för ett färre antal angrepp, tillsammans med ett polisarbete som är både kontaktskapande och gränssättande. Detta sätt att arbeta på kan jämföras med arbetsmetoden lokalt dialogbaserat polisarbete (se avsnitt 2.3.2). 214Polismyndigheten, nationella operativa avdelningen, Kriminell påverkan i lokalsamhället – en lägesbild för utvecklingen i utsatta områden, dnr A309.000/2018, s. 4. 64 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N Lokalpolisområdena uppger att det är viktigt att polisen visar att de har nolltolerans mot negativt beteende såsom svordomar, som det är viktigt att alltid uppträda korrekt. Att arbeta långsiktigt och kontinuerligt beskrivs som framgångsfaktorer för ett effektivt arbete.217 Vidare framgår av fallstudierna att situationer där andra poliser som inte har lokalkännedom om området kommer in och ingriper riskerar att skapa en aggressiv stämning. Problem i lokalpolisområdet bör främst lösas av linjeverksamheten och inte av tillfälliga satsningar.218 Vi har inom ramen för granskningen följt polisen i deras dagliga arbete i ett antal utsatta områden. Våra observationer tyder på att polisen som tjänstgör där har god kännedom om de boende i området, och att de tillämpar ett arbetssätt som är både kontaktskapande och gränssättande. Det kan till exempel handla om att polisen tilltalar de boende med namn och frågar hur de mår, men vidtar åtgärder om någon beter sig illa. Ett exempel kan vara att de avlägsnar en individ från platsen. Under våra observationer i utsatta områden har vi också fått prov på att poliserna där utsätts för provokationer. Det har rört sig om att de kallas för otrevliga saker och att de filmas med mobilkameror vid kontakt med boende.219 217Riksrevisionens fallstudier februari–. R I K S R E V I S I O N E N R Ä T T I N S A T S P Å R Ä T T P L A T S – P O L I S E N S A R B E T E I U T S A T T A O M R Å D E N 7Är polisens arbete med utsatta områden ändamålsenligt? har granskat om polisens arbete med utsatta områden är ändamålsenligt. I detta kapitel redovisar de bedömningar och slutsatser som har dragits av granskningen och de rekommendationer som lämnas till . samlade bedömning är att polisens arbete med utsatta områden inte är fullt ut ändamålsenligt. metod för att identifiera utsatta områden är ett stöd för lokalpolisområdena i arbetet med att skapa lokala lägesbilder. Granskningen visar dock att metoden har brister. har fördelat en tredjedel av de senaste årens resurstillskott till lokalpolisområden med utsatta områden, men eftersom myndigheten inte följer upp resursfördelningen till utsatta områden är det inte möjligt att veta hur stor del av resurstillskotten som de facto har kommit utsatta områden till del. Av samma anledning går det heller inte att avgöra om rikspolischefens beslut om att det ska finnas minst en områdespolis per 5 000 invånare i utsatta områden är genomfört. enkät till de berörda lokalpolisområdena visar att rikspolischefens beslut om minst en områdespolis som arbetar långsiktigt och fredat med kontaktskapande, brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete per 5 000 invånare inte är genomfört i en tredjedel av de lokalpolisområden som har utsatta områden. Ändå har regeringen kraftigt förstärkt anslaget till , och dessutom ställt krav på att bemanna lokalpolisområdena med områdespoliser som arbetar på detta sätt. bedömning är att de poliser som tjänstgör i utsatta områden har anpassat sitt arbetssätt och arbetar enligt beprövade metoder i den omfattning som är möjlig sett till resurssituationen. har dock identifierat några förändringar som skulle underlätta för polisen att bli mer effektiv. Flera inom och polisen vittnar om att sekretessen leder till osäkerhet om vilken information som kan delas och inte. Denna osäkerhet begränsar effektiviteten Granskningen visar även att det råder brist på teknisk utrustning i form av bevakningskameror och kroppsburna kameror i utsatta områden. bör säkerställa att polisen har tillgång till den tekniska utrustning som behövs för att kunna arbeta effektivt i utsatta områden. Granskningens huvudsakliga slutsatser utvecklas i följande delavsnitt. 66 R I K S R E V I S I O N E N E N G R A N S K N I N G S R A P P O R T F R Å N R I K S R E V I S I O N E N 7.1.1 Metoden för att identifiera utsatta områden har brister metod för att identifiera utsatta områden har varit och är under utveckling, vilket enligt har påverkat utfallet av bedömningarna. kan konstatera att metoden trots utvecklingsarbetet ändå har tillämpats skarpt , undantaget förstudien . Detta har resulterat i tre kartläggningar av utsatta områden som enligt rikspolischefens beslut ska ligga till grund för prioritering av resurser. Granskningen visar att metod för att identifiera utsatta områden är ett stöd för lokalpolisområden i arbetet med att upprätta lokala lägesbilder. metodstöd mot lokal organiserad brottslighet bygger dock delvis på subjektiva skattningar av områdenas problematik, vilket medför att det inte är möjligt att jämföra områdena med varandra. Lägesbilderna är beroende av hur de som rapporterar in uppgifterna tolkar parametrarna i metodstödet i sina lokalpolisområden. Det som anses allvarligt i ett lokalpolisområde kan anses betydligt mindre allvarligt i ett annat lokalpolisområde, beroende på områdets karaktär. Indirekt jämförs dock områdena ändå i och med kategoriseringen av utsatta, särskilt utsatta och riskområden, och de kan därmed uppfattas som likvärdiga övriga områden inom samma kategori. Granskningen visar även att det utsatta områdena inte har avgränsats på ett enhetligt sätt, vilket innebär att utbredningen av den kriminella belastningen varierar mellan olika utsatta områden. Vidare framgår att det är svårt att avgöra var gränserna går mellan de tre kategorierna av utsatta områden. Det finns nämligen omfattande skillnader mellan utsatta områden i samma kategori, vilket delvis skulle kunna härledas till problemet med de subjektiva skattningarna som anges ovan. Områdena har dessutom olika problembilder och grad av utsatthet. Enligt är det svårt att på nationell nivå ha tillräckligt god kännedom om alla utsatta områden för att kunna dela upp dem i kategorier. Det är alltså tveksamt om den tregradiga graderingen av de utsatta områdena i utsatt, särskilt utsatt och riskområde fyller någon funktion utanför vart och ett av de berörda lokalpolisområdena. Enligt är de kriterier som ligger till grund för bedömningen av respektive kategori inte heller längre helt relevanta och representativa för att beskriva de olika områdena. Det faktum att de utsatta områdena delvis kategoriseras utifrån data om utsatta livsvillkor innebär att det kommer att ta tid för ett område att inte längre definieras som särskilt utsatt, riskområde eller utsatt område. Låg socioekonomisk nivå tar att förändra, vilket innebär att det kan bli svårt att motivera att ett område inte längre ska finnas med på lista över utsatta områden även om den kriminella belastningen minskar. Att identifiera utsatta områden är ingenting som med lätthet låter sig göras. Det finns flera försvårande aspekter, till exempel mörkertal vad gäller anmälda brott och osäker befolkningsstatistik. Konsekvensen av en metod som inte är tillräckligt relevant och tillförlitlig är att fördelningen av resurser riskerar att inte bli R I K S R E V I S I O N E N R Ä T T I N S A T S P Å R Ä T T P L A T S – P O L I S E N S A R B E T E I U T S A T T A O M R Å D E N tillräckligt träffsäker och effektiv. Det stigma som kan följa när ett område definieras som utsatt riskerar även att bli missriktat.