prop · H803143 · 2021-03-23 00:00:00 — Det är emellertid också av stor betydelse att enskilda och andra som kommer i kontakt med institutet känner förtroende för dess arbete och dess hantering av uppgifter. Institutets uppgifter kommer även att inkludera områden där särskilt integritetskänslig information förekommer, t.ex. socialtjänst och hälso- och sjukvård. Sådan integritetskänslig information kan komma att lämnas till institutet av enskilda i förtroende och inte som en del i myndighetsutövning mot enskild. Att uppgifterna skyddas av sekretess i institutets verksamhet får också betydelse vid bedömningen av risken för skada eller om en enskild lämnar sitt samtycke till att en sekretessbelagd uppgift får lämnas vidare till institutet från andra myndigheter. En ny bestämmelse bör därför införas om att sekretess ska gälla i institutets verksamhet för uppgifter om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Eftersom förslaget innebär att det ska råda sekretess också för enskilds ekonomiska förhållanden bör, som Lagrådet föreslår, begreppet skada ingå i skaderekvisitet. Mot bakgrund av vad som beskrivs ovan bör sekretessen gälla med ett s.k. omvänt skaderekvisit, dvs. uppgifterna ska omfattas av sekretess om det inte står klart att de kan lämnas ut utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men. För uppgift i en allmän handling bör sekretessen gälla . Rätten att meddela och offentliggöra uppgifter Faktorer att beakta vid överväganden om det ska införas en inskränkning i rätten att meddela och offentliggöra uppgifter är bl.a. den enskilda sekretessbestämmelsens konstruktion, vilken styrka sekretessen har, om de uppgifter som omfattas av sekretess har lämnats av en enskild i en förtroendesituation eller om uppgifterna hänför sig till myndighetsutövning (prop. 1979/80:2 Del A s. 111–112). Uppgifter hos institutet om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden kommer som huvudregel att omfattas av sekretess. Uppgifterna kan ha lämnats av enskilda i förtroende till institutet och lämnas inte som en del i att institutet utövar myndighetsutövning mot enskild. Mot bakgrund av detta samt av karaktären på de uppgifter som kan komma att lämnas anser regeringen att tystnadsplikten som följer av sekretessen bör ha företräde framför meddelarfriheten. Det innebär att den tystnadsplikt som följer av att uppgifter omfattas av sekretess i motsvarande mån inskränker meddelarfriheten enligt 1 kap. 1 och 7 §§ tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 10 §§ yttrandefrihetsgrundlagen. Anmälan om brott eller annat uppgiftslämnande Enligt 10 kap. 21 § offentlighets- och sekretesslagen, hindrar inte hälso- och sjukvårdssekretess, socialtjänstsekretess och sekretess hos att en uppgift lämnas till en åklagarmyndighet eller om uppgiften rör misstanke om vissa angivna brott som riktar sig mot en person som inte har fyllt . Enligt 10 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen får en uppgift som angår misstanke om vissa allvarligare brott och som är sekretessbelagd enligt vissa angivna bestämmelser, däribland sekretessen som gäller hos , lämnas till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet. Det handlar bl.a. om brott med minimistraff om ett års fängelse. I likhet med vad som gäller för , som har en verksamhet som liknar institutets föreslagna verksamhet, bör institutet ges möjlighet att lämna uppgifter om misstanke om brott i dessa fall utan att hindras av sekretess. Enligt 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen, den s.k. generalklausulen, får en sekretess-belagd uppgift, utöver vad som följer av 2, 3, 5 och 15–26 §§ i kapitlet, lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Sekretesskyddet för uppgifter hos institutet bör vara starkt så att förtroendet för dess verksamhet inte riskerar att skadas. Verksamheter som institutet skulle kunna få sekretessbelagda uppgifter av, t.ex. hälso- och sjukvården och , är undantagna från generalklausulens tillämpningsområde. Det kan också nämnas att generalklausulen inte heller gäller i fråga om sekretess i verksamhet. Regeringen bedömer därför att undantag från generalklausulens tillämpningsområde bör göras när det gäller sekretessen i verksamhet enligt den föreslagna lagen. , och Barnafrid vid anser att institutet, i likhet med vad som gäller för , även bör omfattas av en anmälningsskyldighet om det får kännedom om att eller misstänker att ett barn far illa samt att en sådan anmälningsskyldighet bör kompletteras med en sekretessbrytande bestämmelse som möjliggör att institutet lämnar uppgifterna till eller Inspektionen för vård och omsorg. Institutet föreslås inte att få som uppgift att pröva enskilda klagomål om kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Institutets uppgifter kan i detta avseende inte heller anses jämförbart med som ska företräda barns och ungas rättigheter och intressen i den allmänna debatten och som i sin verksamhet och kommunikation också riktar sig särskilt till barn, t.ex. genom enkäter, samtal och informationsinsatser. Regeringen anser därför inte att det finns ett behov av att institutet har anmälnings- 2020/21:143 skyldighet. Frågan om anmälningsskyldighet kan vid behov övervägas i en framtida översyn av institutets verksamhet. anför att utrymmet att lämna ut uppgifter till institutet kommer att vara begränsat samt att det kan finnas skäl att utreda behovet av en sekretessbrytande bestämmelse i form av en uppgiftsskyldighet till institutet. Det är riktigt, som anför, att möjligheterna att lämna uppgifter till institutet begränsas av att det inte föreslås någon sekretessbrytande bestämmelse. Något sådant förslag fanns heller inte i promemorian. Regeringen bedömer att frågan om det finns behov av en sådan bestämmelse kan övervägas i en framtida översyn av institutets verksamhet. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen om som reglerar institutets styrelse och nomineringen av styrelseledamöter ska träda i kraft . Övriga bestämmelser i lagen, bestämmelser om offentlighet och sekretess samt om förutsättningarna för att skilja direktören från sin anställning ska träda i kraft . Första gången institutets styrelseledamöter utses ska regeringen inte begära in förslag till ledamöter från institutets råd. Första gången institutets styrelseledamöter utses ska två ledamöter utses för , två ledamöter för och tre ledamöter för . De två styrelseledamöter som har erfarenhet av kvalificerat arbete inom det civila samhället ska utses för . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Samtliga lagförslag föreslås träda i kraft . Det föreslås inte att det ska framgå av lag att regeringen inte ska begära in förslag från institutets råd första gången styrelseledamöter ska utses. Remissinstanserna: JO anför att när styrelseledamöter utses kan inte nomineringar inhämtas från institutets råd, eftersom det ännu inte har inrättats. JO förordar en bestämmelse som säkerställer att det finns underlag för regeringen att utse styrelseledamöter med erfarenhet av arbete i det civila samhället. Ingen annan remissinstans har kommenterat förslaget. Skälen för regeringens förslag: Bedömningen av när den nya lagen om och övriga lagändringar ska träda i kraft bör göras utifrån när avses att inrättas, vilket är . Inrättandet av institutet ska dock föregås av ett nomineringsförfarande av ledamöter till institutets styrelse. Bestämmelserna bör därför träda i kraft i två omgångar. De bestämmelser som reglerar institutets styrelse och nomineringen av styrelseledamöter bör träda i kraft . Övriga bestämmelser bör träda i kraft Prop. 2020/21:143 . Som JO har konstaterat kommer institutets råd ännu inte att ha inrättats första gången som regeringen utser styrelseledamöter. Det innebär att det inte är möjligt för rådet att nominera styrelseledamöter. Regeringen anser att det bör framgå att regeringen vid detta första nomineringstillfälle inte ska begära in förslag från rådet. Det finns möjligheter för regeringen att hämta in nomineringar från det civila samhället på annat sätt och det finns inte några hinder för övriga nominerande att nominera kandidater med erfarenhet av kvalificerat arbete inom det civila samhället. Regeringen är heller inte bunden av att utse någon som har nominerats. Regeringen bedömer inte att det därutöver bör finnas en bestämmelse som säkerställer att det finns underlag för regeringen att nominera ledamöter med erfarenhet av kvalificerat arbete inom det civila samhället. Styrelseledamöterna ska normalt utses . För att inte alla förordnanden ska löpa ut bör dock styrelseledamöter utses på olika vid det första tillfället som styrelseledamöter utses. Eftersom institutets råd inte har haft möjlighet att nominera styrelseledamöter vid det tillfället anser regeringen att det bör framgå av lag att styrelseledamöterna med erfarenhet av kvalificerat arbete från det civila samhället ges de kortaste förordnandena, . har ingen oberoende nationell rättigheter. Förslaget innebär att en ny myndighet med uppgift att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna i inrättas. har ställt sig bakom det som anfört (bet. 2017/18:KU6) om att regeringen på nytt skyndsamt ska låta utreda frågan om en nationell rättigheter i . I utskottets betänkande framgår att en utredning av en nationell rättigheter i bör ske med utgångspunkten att den inte bör placeras under . I promemorian övervägs möjligheten att placera en nationell rättigheter i en befintlig myndighet men flera skäl talar emot en sådan lösning. Även möjligheten att inrätta institutionen i privaträttslig form övervägs men bedöms vara klart mindre ändamålsenlig än myndighetsformen. Eftersom en nationell rättigheters uppdrag innebär att utifrån ett helhetsperspektiv bidra till att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna är det även olämpligt att fördela uppdraget på flera aktörer. Regeringen har i avsnitt 5.1 fört fram att det finns flera tungt vägande skäl som talar emot att en nationell rättigheter inrättas inom en befintlig myndighet. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att det lämpligaste alternativet är att institutionen inrättas som en ny myndighet, . 2020/21:143 7.2 Institutet ska ha uppgifter med utgångspunkt bl.a. i för folkrättsligt bindande förpliktelser på de mänskliga rättigheternas område. Institutets kunskaper om såväl det internationella regelverket som de nationella förhållandena kan bidra till en bättre måluppfyllelse i fråga om efterlevnaden av internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. Institutets uppgift att utgöra en oberoende nationell mekanism enligt artikel 33.2 i konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (CRPD) möjliggör för att uppfylla sina åtaganden enligt den konventionen. har återkommande fått rekommendationer om att inrätta en oberoende nationell rättigheter. Förutom att inrättande av institutet innebär att hörsammar rekommendationerna innebär det även att utrikespolitiska handlingskraft i frågor om mänskliga rättigheter stärks. 7.3 Regering, riksdag och statliga förvaltningsmyndigheter Det riksdagsbundna målet för politiken för mänskliga rättigheter är att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om För att uppnå målet har regeringen bedömt att en sammanhållen struktur för att främja och skydda de mänskliga rättig- heterna behövs och att inrättande av en rättigheter är en del i denna struktur (skr. 2016/17:29 s. 9 och 14). Institutet ska ha till uppgift att bl.a. följa, undersöka och rapportera om hur de mänskliga rättigheterna respekteras och förverkligas. kunna lämna förslag till regeringen på nödvändiga åtgärder. kunna omfatta alla typer av hot, hinder och brister i fråga om respekten för och förverkligandet av de mänskliga rättigheterna. att främja utbildning, forskning och kompetensutveckling ge ökade kunskaper om mänskliga rättigheter hos statligt anställda. I promemorian bedöms att institutionens verksamhet inte ska ersätta det arbete för mänskliga rättigheter som bedrivs av andra aktörer men att det varken är lämpligt eller praktiskt möjligt att formellt avgränsa institutionens uppgifter i förhållande till andra aktörers. instanser har efterfrågat att det görs en närmare analys av institutionens förhållande till andra aktörers uppgifter. Inrättandet av institutet innebär att får en expertmyndighet i frågor om mänskliga rättigheter. Institutet kan utifrån ett helhetsperspektiv bidra till en samlad bild av situationen för de mänskliga rättigheterna i Så som framhålls i avsnitt 5.3.1 ska institutet inte ta över uppgifter från andra myndigheter och heller inte arbeta med samma uppgifter som Det hindrar dock inte att institutet undersöker och rapporterar om en specifik människorättsfråga som redan varit föremål för undersökning av en annan myndighet. Att en fråga kan belysas av flera aktörer utifrån olika perspektiv kan bidra till ökad kvalitet i arbetet med de Institutet kan även komplettera och förstärka arbetet hos andra myndigheter och vara en stödjande och pådrivande aktör Prop. 2020/21:143 i arbetet med mänskliga rättigheter. Sammantaget kan institutets verksamhet bidra till att regering, riksdag och myndigheter får ett bättre underlag för sina beslut och att arbetet med att säkerställa de mänskliga rättigheterna generellt förbättras. 7.4Styrning av statlig förvaltning Av 1 kap. 6 § regeringsformen framgår att regeringen styr riket. I regeringens styrande funktion ingår befogenheten och skyldigheten att styra förvaltningsmyndigheterna. De statliga myndigheter som lyder under regeringen är regeringens redskap i dess uppgift att styra riket och verkställa den politik som riksdag och regering har bestämt. Myndigheterna ingår därmed i ett politiskt system och utgör den sista länken i uppgifts- och ansvarskedjan från . Regeringen har i avsnitt 5.1 bedömt att det krävs vissa särskilda lösningar som avviker från vad som gäller för andra myndigheter för att garantera att institutet inrättas i enlighet med Parisprinciperna. Det gäller särskilt i frågor om institutet uppgifter och ledning samt vissa frågor angående organisation och arbetssätt som ska regleras i lag. Reglering i lag med de föreslagna lösningarna innebär att regeringen inte har möjlighet att styra institutet i samma utsträckning som vanligtvis gäller för myndigheter under regeringen. En sådan reglering är nödvändig för att skapa långsiktighet och kontinuitet för institutet samt stärka dess möjligheter att fristående från regeringen utföra sin oberoende uppgift. Det är inte unikt att genom lag begränsar regeringens möjlighet att styra statliga förvaltningsmyndigheter. Förhållandet bör förstås så att regeringen, genom att föreslå en lag till , markerar att organisationen ska ha ett större oberoende i förhållande till regeringen i den omfattning som följer av den föreslagna lagen. Detta är motiverat utifrån regeringens utfästelser om att inrätta en myndighet som uppfyller Parisprinciperna. Det är viktigt att framhålla att den reglering som föreslås ska ses som speciellt avvägd för institutets ställning och motiverad utifrån de särskilda omständigheter det innebär att inrätta ett rättigheter under regeringen. Regleringen innebär därmed inte en ändring i den svenska förvaltningsmodellen i förhållande till andra myndigheter. Den föreslagna regleringen innebär, som har beskrivits, begränsningar i regeringens möjligheter att styra myndigheten. Det handlar bl.a. om regeringens möjlighet att ge uppdrag till institutet och regeringens befogenheter att tillsätta institutets ledning, entlediga ledamöter och skilja myndighetschefen från anställningen. I avsnitt 5.3.4 har regeringen bedömt att uppdrag bör lämnas mycket restriktivt och endast efter dialog med institutet. Sådana uppdrag bör syfta till att ge regeringen viktigt underlag i arbetet med att säkerställa full respekt för internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. Regeringen kan därför inte på samma sätt som i förhållande till andra myndigheter använda myndigheten i syfte att genomföra regeringens politik. 2020/21:143 Den föreslagna regleringen påverkar också regeringens möjlighet till ansvarsutkrävande eftersom förslaget, i vissa delar när det gäller regeringens utnämningsmakt, skiljer sig från vad som vanligtvis gäller för andra myndigheter. Styrelsen är precis som i en vanlig styrelsemyndighet högsta ledningsorgan i institutet och ansvarar inför regeringen för verksamheten enligt myndighetsförordningens bestämmelser. Däremot innebär regleringen i lag att regeringen inte ges befogenhet att utse styrelsens ordförande och viceordförande. Regeringen har inte heller befogenhet att anställa myndighetschefen eller att skilja honom eller henne från anställningen. Det innebär att regeringen inte heller kan initiera ett skiljandeärende mot en myndighetschef även om den anser att det är nödvändigt för institutets bästa att myndighetschefen skiljs från anställningen. Detta kommer i stället att vara styrelsens uppgift. Regeringen kan entlediga styrelseledamöter som inte vidtar åtgärder vid en sådan situation om det bedöms föreligga synnerliga skäl men blir då tvungen att utse nya styrelseledamöter i enlighet med de lagstadgade kraven. Den här regleringen innebär att regeringen har ett mycket litet mandat i frågor som rör myndighetens ledning. Institutet kommer i övrigt och på sedvanligt sätt att omfattas av det offentligrättsliga regelverk som normalt gäller för förvaltningsmyndigheter under regeringen. Myndighetsförordningen kommer att gälla för institutet förutom i de delar som regleras särskilt i lag eller förordning, t.ex. vad gäller hur institutet bestämmer sin organisation, styrelsens sammansättning och utnämning av ordföranden och viceordföranden. Regeringen kommer att besluta om regleringsbrev som innehåller anslag och andra finansiella befogenheter samt villkor för användningen av dessa under aktuellt budgetår. Institutets verksamhet och medelsanvändning kommer att kunna följas upp på samma sätt som gäller för andra myndigheter. På samma sätt som för övriga myndigheter kommer institutet också att omfattas av regler om intern styrning och kontroll. Institutet kommer vidare att följa de riktlinjer som gäller för alla myndigheter i deras roll som arbetsgivare, t.ex. när det gäller att följa upp och utvärdera hur arbetsgivarrollen utvecklas. På motsvarande sätt kommer den externa kontrollen och revisionen av myndigheten att vara utformad som för andra myndigheter. Sammanfattningsvis har regeringen inte samma styrningsmöjligheter eller makt i förhållande till institutet som vanligtvis gäller i förhållande till andra myndigheter. finns det vissa mekanismer för ansvarsutkrävande i fall myndigheten inte fungerar. Den inverkan på regeringens möjlighet att styra verksamheten som den särskilda lagregleringen innebär är enligt regeringens bedömning berättigad och nödvändig om ett rättigheter som uppfyller Parisprinciperna ska kunna inrättas som en förvaltningsmyndighet under regeringen. Förverkligandet av de mänskliga rättigheterna är till stor del beroende av kommuners och regioners verksamhet. Institutet kan på samma sätt som för de statliga myndigheterna bidra till att förbättra kommunernas och Prop. 2020/21:143 regionernas arbete med att säkerställa de mänskliga rättigheterna. Institutets verksamhet kan vidare bidra till att kommuner och regioner får ett bättre underlag för sina beslut. Förslagen kommer inte att påverka den kommunala självstyrelsen eller leda till ökade kostnader för kommunerna och regionerna. Eftersom institutet inte ska ha befogenhet att pröva enskilda fall får dess arbete inga direkta konsekvenser för enskilda. Institutets uppgift att främja information och ökad medvetenhet om mänskliga rättigheter kan dock bidra till ökade kunskaper hos enskilda. Kunskap om de mänskliga rättigheterna är en förutsättning för att enskilda ska kunna utkräva sina rättigheter. Institutets arbete med att undersöka och rapportera om de mänskliga rättigheterna och lämna förslag på åtgärder kan leda till ändrad lagstiftning, ändrade rutiner eller andra åtgärder som säkerställer enskildas möjligheter att åtnjuta sina rättigheter. Sammanfattningsvis kan institutet bidra till att enskilda i större utsträckning kan åtnjuta sina rättigheter. Institutets uppgift att främja säkerställandet av de mänskliga rättigheterna med utgångspunkt i folkrättsliga förpliktelser på de mänskliga rättigheternas område, innebär att institutet kan beakta den internationella konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (CEDAW). CEDAW kräver bl.a. att staterna vidtar alla lämpliga åtgärder för att säkerställa full utveckling och framsteg för kvinnor och därmed garantera dem utövande och åtnjutande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på grundval av jämställdhet med män. Institutet kan därtill beakta konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (Istanbulkonventionen). Målet för jämställdhetspolitiken är att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sitt eget liv. är en förvaltningsmyndighet för frågor som rör jämställdhetspolitiken. Myndigheten ska bl.a. arbeta med uppföljning, analys, samordning, kunskap och stöd i syfte att nå de jämställdhetspolitiska målen. I avsnitt 5.3.1 understryker regeringen att institutet inte ska ta över uppgifter från andra myndigheter eller arbeta med samma uppgifter utan att arbetet i stället bör komplettera och förstärka det arbete som utförs av andra myndigheter. Regeringen bedömer att institutet i nära samverkan med kan komma att bidra till ökad jämställdhet. 2020/21:143 7.8 anser att konsekvensanalysen vad gäller barnets rättigheter är otillräcklig och att det skulle behövas en bredare analys kring bl.a. hur barnets rättigheter kan komma in i arbetet. har i uppgift att företräda barns och ungas rättigheter och intressen mot bakgrund av . ska även driva på genomförandet och bevaka efterlevnaden av konventionen. Myndigheten har i princip de uppgifter som följer av Parisprinciperna med undantag för att uppgiften är begränsad till en konvention. blev svensk lag. Det innebär ett förtydligande av att rättstillämpare i mål och ärenden som rör barn ska tolka svenska bestämmelser i förhållande till . Regeringen har bedömt att för att ska få genomslag krävs vid sidan av en inkorporering en fortsatt transformering av bestämmelser i nationell rätt samt en kombination av olika åtgärder såsom vägledning, utbildning och samordning. I institutets uppgifter ingår att främja säkerställande av . 5.3.1konstaterar regeringen att institutet inte ska ta över uppgifter från andra myndigheter eller arbeta med samma uppgifter. Institutets arbete bör i stället komplettera och förstärka det arbete som utförs av andra myndigheter. Att institutet kan välja att arbeta med frågor specifikt kopplade till är i linje med regeringens bedömning att det behövs flera åtgärder för att ska få genomslag. En förutsättning för ett sådant arbete är att det görs i nära samverkan med . Regeringen bedömer att institutet på så sätt kan bidra till att ytterligare synliggöra och uppmärksamma frågor som rör barnets rättigheter. 7.9Rättigheter för personer med funktionsnedsättning Myndigheten för delaktighet anser att det krävs ytterligare analys av institutets främjandeuppgift i relation till andra myndigheter som arbetar med främjandefrågor om mänskliga rättigheter för att uppgiften ska bli träffsäker och kompletterande. Målet för funktionshinderspolitiken är att, med CRPD som utgångspunkt, uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i ett samhälle med mångfald som grund. Målet ska bidra tillökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet beaktas.