prop · H90361 · 2021-11-23 00:00:00 — I första stycket ändras uttrycket ”den person som medför varorna” till ”den person som medför varorna eller, om ingen person medför varorna, till transportören eller fraktföraren”. Begreppen transportör eller fraktförare är inte definierade i direktivet. Tillsammans omfattar de båda begreppen dock såväl den som utför transporten eller befordringen av varan, som den som ingår avtalet med avsändaren om att transportera eller befordra varorna. Ändringen utgör ett förtydligande av att bestämmelserna om att överlämna referenskoden är tillämplig oavsett hur flyttningen av varorna organiseras. Av andra meningen framgår liksom att referenskoden på begäran ska kunna uppvisas för behörig myndighet under hela varuflyttningen. Det innebär att samtliga personer som transporterar eller fraktar varor under uppskov måste försäkra sig om att koden medföljer varorna under transporten. Oavsett om koden har lämnats till den som medför varorna eller en transportör eller fraktförare, måste Prop. 2021/22:61 koden således överlämnas till de personer som sedan faktiskt transporterar eller fraktar varorna (t.ex. föraren av ett vägfordon eller kaptenen på ett fartyg) för att dessa ska kunna uppvisa den vid en kontroll. Vidare ändras ”ett dokument som innehåller den administrativa referenskod som avses i 22 b § andra stycket” till ”den administrativa referenskoden”. Någon ändring i sak är inte avsedd. Övervägandena finns i avsnitt 8. Paragrafen motsvarar 22 d § LTS och genomför artikel 20.7 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om ändring av destination för en flyttning under uppskovsförfarandet. I jämförelse med LTS görs i första stycket andra meningen ett förtydligande av att en ändrad destination kan innebära även en ändring av flyttningens mottagare. Vidare läggs i jämförelse med LTS till ett nytt andra stycke som förtydligar att avsändaren, om denne vill ändra flyttningens destination, ska lämna ett elektroniskt dokument om destinationsändring till . Ändringarna genomför motsvarande förtydliganden i nya punktskattedirektivet. Den administrativa referenskoden ska lämnas till vid export Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. Paragrafen genomför artikel 21.2 i nya punktskattedirektivet. Paragrafen innehåller en ny informationsskyldighet i samband med att varor flyttas under uppskovsförfarandet till den plats där varorna lämnar EU eller till ett utförseltullkontor som utgör avgångstullkontor för förfarandet för extern transitering. I dessa fall ska enligt nya punktskattedirektivet deklaranten lämna den administrativa referenskoden för de punktskattepliktiga varor som avses i exportdeklarationen till de behöriga myndigheterna i det EU-land där exportdeklarationen har ingetts i enlighet med artikel 221.2 i genomförandeförordning (EU) 2015/2447. I bestämmelsen anges mot denna bakgrund att i de fall en exportdeklaration har ingetts till för varor som omfattas av uppskovsförfarandet ska deklaranten lämna den administrativa referenskoden till . Det kan förekomma att varor som omfattas av en och samma flyttning under uppskovförfarandet omfattas av flera exportdeklarationer. I det fallet får den administrativa referenskoden för flyttningen lämnas i samband med samtliga exportdeklarationer. På motsvarande sätt kan flera administrativa referenskoder behöva lämnas om varor som omfattas av olika uppskovsflyttningar hanteras i en och samma exportdeklaration. Med deklarant avses enligt 1 kap. 10 § samma sak som i tullagstiftningen. Om exportdeklarationen ingetts i en annan medlemsstat följer det av direktivet att den administrativa referenskoden i stället lämnas till det landets behöriga myndigheter. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Underrättelse om att varor inte längre ska exporteras Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. Paragrafen genomför artikel 21.5 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen genomförs de nya bestämmelserna i nya punktskattedirektivet om underrättelser om att varor inte längre ska föras ut ur unionens tullområde. I första stycket finns bestämmelser som rör situationen där är såväl den medlemsstat från vilken varorna har avsänts under uppskovsförfarandet som den medlemsstat där exportdeklaration getts in för varorna enligt tullagstiftningen. I det fallet ska , efter det att verket fått uppgifter från om att varor inte längre ska föras ut ur unionens tullområde, via det datoriserade systemet lämna en underrättelse om detta till avsändaren. I andra stycket finns bestämmelser för den situationen där varorna har avsänts från en avsändare i men där exportdeklaration har getts in i ett annat EU-land. I detta fall ska de behöriga myndigheterna i det andra EU-landet underrätta om att varorna inte längre ska föras ut ur unionens tullområde. Om tagit emot en sådan underrättelse om att varorna inte längre ska föras ut ur unionens tullområde ska vidarebefordra denna underrättelse till avsändaren. När avsändaren har tagit emot en underrättelse ska denne enligt tredje stycket beroende på vad som är lämpligt, återkalla det elektroniska administrativa dokumentet eller ändra varornas destination. För att det ska vara möjligt att återkalla det elektroniska administrativa dokumentet måste dock förutsättningarna i 4 § vara uppfyllda, dvs. flyttningen av varorna får inte ha påbörjats. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Intyg om skattefrihet ska medfölja varor i vissa fall. Paragrafen motsvarar 22 e § LTS och genomför artikel 12.1 i nya punktskattedirektivet. Paragrafen innehåller ett krav på intyg om skattefrihet i vissa fall. Ett formulär för det intyg som avses i bestämmelsen ska enligt artikel 12.3i nya punktskattedirektivet fastställas av kommissionen genom en s.k. genomförandeakt. Paragrafen motsvarar 22 f § första stycket LTS. I paragrafen finns bestämmelser om lämnande av mottagningsrapport. Paragrafen motsvarar delvis 22 f § andra och tredje styckena LTS och genomför artikel 25.1 och 25.2 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om lämnande av exportrapporter. I första stycket förtydligas att samtliga flyttningar som har som destination en plats där varorna lämnar EU omfattas av bestämmelsen oavsett om flyttningen sker från ett skatteupplag eller platsen för import. Det andra stycket saknar motsvarighet i LTS och anger vad som gäller när en flyttning avslutas mot extern transitering. Bevis om att flyttningen har avslutats Paragrafen motsvarar 23 § första–tredje och femte styckena LTS och genomför artikel 28 i nya punktskattedirektivet. I första stycket finns en bestämmelse om att mottagningsrapport och exportrapport utgör bevis på att flyttningen har avslutats på en sådan destination som är tillåten enligt bestämmelserna i 4 kap. om uppskovsförfarandet. I jämförelse med LTS görs vissa mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Av andra stycket framgår att även intygande kan utgöra bevis för att flyttningen avslutats, s.k. alternativt bevis. Bestämmelsen har fått en annan utformning i jämförelse med 23 § andra och tredje styckena LTS. Den nya lydelsen överensstämmer närmare med direktivet. Paragrafen kan tillämpas när en mottagningsrapport inte har lämnats av mottagaren. Ett sådant ersättningsdokument som avses i 16 § ska enligt direktivet anses utgöra ett sådant tillfredsställande bevis som kan ligga till grund för ett intygande från . I tredje stycket finns en bestämmelse om att ska avsluta flyttningen i det datoriserade systemet efter mottagande av ett alternativt bevis från behörig myndighet i ett annat EU-land. I bestämmelsen görs mindre språkliga och redaktionella ändringar. Paragrafen motsvarar 23 § fjärde stycket LTS och genomför artikel 28 i nya punktskattedirektivet. Paragrafen innehåller bestämmelser om att alternativt bevis även kan lämnas när en exportrapport inte kan utfärdas via det datoriserade systemet. I jämförelse med LTS görs vissa redaktionella ändringar. Som tillfredsställande bevis när en exportrapport inte kan lämnas ska enligt direktivet alltid betraktas en bekräftelse av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där utförseltullkontoret är beläget som intygar att de punktskattepliktiga varorna har lämnat unionens territorium eller att varorna har hänförts till ett förfarande för extern transitering. Som tillfredsställande bevis räknas i artikel 28.4.b i nya punktskattedirektivet även upp följande bevis varav direktivet anger att varje kombination får beaktas: en leveranssedel (på engelska ”delivery note”), ett dokument som intygar varornas utförsel och som undertecknats eller bestyrkts av den ekonomiska aktör som har fört ut de punktskattepliktiga varorna ur unionens tullområde, ett dokument där en medlemsstats eller ett tredjelands tullmyndighet intygar varornas leverans i enlighet med de regler och förfaranden som gäller för ett sådant intygande i den staten eller det landet, ekonomiska aktörers bokföring av varor som har levererats till fartyg, luftfartyg eller offshoreanläggningar och andra bevis som är godtagbara för avsändarmedlemsstatens behöriga myndigheter. direktivet anger att varje kombination får beaktas kan inte anses utgöra ett hinder för att myndigheten i ett enskilt fall anser att ett av de uppräknade bevisen ensamt är tillräckligt. Paragrafen motsvarar 23 a § LTS och genomför artikel 26.1 och 26.4 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om påbörjande av flyttningar när det datoriserade systemet inte är tillgängligt. I jämförelse med LTS ersätts ”pappersdokument” med det mer teknikneutrala ”ersättningsdokument”. Vidare görs några mindre språkliga ändringar. Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. Paragrafen genomför artikel 26.5 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns vissa särskilda bestämmelser om hantering av ersättningsdokument vid export och flyttningar som avslutas mot förfarandet för extern transitering. Av första stycket följer att avsändaren när det datoriserade systemet inte är tillgängligt ska lämna en kopia av det ersättningsdokument som enligt 14 § första stycket 1 ska åtfölja varorna till den som är deklarant vid tullförfarandet för de aktuella varorna. Med deklarant avses enligt 1 kap. 10 § detsamma som i tullagstiftningen. I andra stycket finns vissa bestämmelser om lämnande av en kopia av ersättningsdokumentet till . Bestämmelsen är tillämplig i de fall en exportdeklaration har getts in till som omfattar varor vilka åtföljs av ett ersättningsdokument enligt 14 §. Det som ska lämnas är en kopia av det eller de ersättningsdokument vars uppgifter överensstämmer med de varor som avses i exportdeklarationen. Om ersättningsdokumentet avser varor som omfattas av mer än en exportdeklaration ska en kopia lämnas i anslutning till respektive exportdeklaration. Om exportdeklaration har lämnats i ett annat EU-land ska kopian av ersättningsdokumentet i stället lämnas till de behöriga myndigheterna i det EU-landet enligt vad som gäller enligt det landets lagstiftning. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen motsvarar 24 § LTS och genomför artikel 27 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om hanteringen i de fall en mottagningsrapport eller exportrapport inte kan lämnas på grund av att det datoriserade systemet inte är tillgängligt. I första stycket ersätts i jämförelse med LTS ”pappersdokument” med det mer teknikneutrala ”ersättningsdokument”. Vidare görs vissa språkliga ändringar. I andra stycket görs vissa mindre språkliga och redaktionella ändringar. Bestämmelserna i tredje stycket görs tillämpliga även på exportrapport för varor som övergår till förfarandet för extern transitering och på underrättelser om att varorna inte längre ska föras ut ur unionens tullområde. Vidare görs vissa språkliga och redaktionella ändringar vilka inte är avsedda att medföra någon ändring i sak. Åtgärder när det datoriserade systemet åter är tillgängligt Paragrafen motsvarar 25 § LTS och genomför artiklarna 26.2, 27.1 och 27.2i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om hanteringen när det datoriserade systemet åter är tillgängligt. I jämförelse med LTS läggs i första stycket till lämnande av underrättelser om att varorna inte längre ska lämna unionens tullområde bland de åtgärder som nämns i bestämmelsen. I andra stycket görs vissa språkliga ändringar och det läggs till en hänvisning till underrättelser om att varorna inte längre ska föras ut ur unionens tullområde. Bestämmelsen i tredje stycket är annorlunda formulerad än i LTS och genomför artikel 26.2 andra stycket i nya punktskattedirektivet. Ändringen föranleds av att artikel 26.3 i nuvarande punktskattedirektiv inte har någon motsvarighet i nya punktskattedirektivet. Någon ändring i sak är inte avsedd. Bestämmelsen innebär att det elektroniska administrativa dokumentet ersätter ersättningsdokumentet när har kontrollerat uppgifterna i enlighet med 4 § och funnit att de är giltiga. Detta innebär att fram till denna tidpunkt, vilket sammanfaller med den tidpunkt när tilldelar det elektroniska administrativa dokumentet en administrativ referenskod, anses flyttningen äga rum under uppskovs- förfarandet med stöd av ersättningsdokumentet. Paragrafen motsvarar delvis 16 § LTS och artikel 44 i nya I paragrafen finns en bestämmelse om vad som I jämförelse med LTS formuleras bestämmelsen om så att det nu finns en definition av vad som avses med distansförsäljning. skattskyldig vid distansförsäljning regleras i stället i 9 kap. Vidare görs en anpassning till nya punktskattedirektivet genom att ”säljare”, på samma sätt som i nya punktskattedirektivet, ändras till ”avsändare som bedriver en självständig ekonomisk verksamhet”. säljare som ordnar transporten för varorna själv eller genom någon annan får även anses vara avsändare av varorna och ska därmed anses vara distansförsäljare för varorna. Detta påverkas inte av att varorna för själva transporten hanteras av en transportör vilken bedriver självständig Om det i något fall skulle förekomma att någon annan än säljaren, som är involverad i avsändandet av varorna och som bedriver självständig ekonomisk verksamhet, anmäler sig för registrering som distansförsäljare för de aktuella varorna (se 2 och 3 §§) torde det dock utifrån direktivets formulering inte finnas grund att vägra att betrakta denne som distansförsäljare för varorna. Denne får då anses ta över säljarens ansvar att fullgöra de skyldigheter som gäller för I jämförelse med LTS läggs vidare till direktivets uttryck att varorna ”avsänds eller transporteras direkt eller indirekt” och används direktivets uttryck ”köper” i stället för ”förvärvar”. I begreppet köper får anses ingå varor som översänds inom ramen för affärsrelationen mellan distansförsäljaren och kunden, även om någon köpeskilling inte uttryckligen erlagts för den specifika varan. Ett exempel skulle kunna vara ett varuprov för en ny produkt som sänds ut till köpare av andra varor eller en produkt som ingår ”på köpet” vid köp av andra varor. I jämförelse med LTS tas även bestämmelsen i nuvarande 16 § tredje stycket LTS bort. Definitionen av distansförsäljning enligt första stycket anger numera att varorna avsänds av en avsändare som bedriver självständig ekonomisk verksamhet. Om en flyttning sker från en privatperson i en annan medlemsstat till en privatperson i , och inte omfattas av undantagen i 2 kap. 12 §, ska flyttningen därmed hanteras under förfarandet för beskattade varor (se 7 kap.). I övrigt görs vissa språkliga och redaktionella ändringar. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Tillfälligt registrerad distansförsäljare 2 § Paragrafen ersätter delvis 16 och 16 b §§ och genomför artikel 44 i nya punktskattedirektivet. Genom bestämmelsen införs en ny aktör benämnd ”tillfälligt registrerad distansförsäljare” som omfattar alla som avser att bedriva distansförsäljning och som inte är ”registrerade distansförsäljare” enligt 3 §. Bestämmelsens tillämpningsområde är därmed bredare än den nuvarande bestämmelsen i 16 b § LTS. Av första stycket framgår att den som avser att avsända varor genom distansförsäljning och som inte är registrerad distansförsäljare enligt 3 § ska anmäla sig till för registrering som distansförsäljare för flyttningen. Anmälan ska göras innan varorna avsänds från det andra EU- landet. När det gäller vad som avses med avsändare, se kommentaren till En registrering enligt första stycket avser en särskilt angiven flyttning. Detta förtydligas i andra stycket. Med en flyttning avses här varor som flyttas tillsammans till en och samma mottagare. Om avsändaren ska skicka varor till flera olika mottagare eller ska dela upp en mottagares beställning i flera leveranser behöver således flera anmälningar för registrering göras. En förutsättning för registrering är att säkerhet ställts för flyttningen. Säkerhet för skatten på varorna ska ställas hos . I stycket anges även vilka skatteanspråk som säkerheten får användas för. Säkerheten ska således kunna tas i anspråk av för svenska skattefordringar. Säkerheten får även tas i anspråk för skatt som har påförts i ett annat EU-land om skattefordran är befogad och skatten inte har betalats i rätt tid. Detta kan bli aktuellt om skatt har påförts med stöd av artikel 46 i nya punktskattedirektivet, dvs. genom s.k. oegentlighetsbeskattning. Säkerheten ska ställas hos , vilket innebär att det är som bestämmer om säkerheten får tas i anspråk. Detta gäller även i fråga om andra EU-länders skattefordringar. Ett annat EU-land som påfört någon som är registrerad som tillfälligt registrerad distansförsäljare i skatt och som vill ta säkerheten i anspråk måste alltså vända sig till , som avgör om säkerheten får tas i anspråk. kan i sådant fall vägra att säkerheten får tas i anspråk i de fall där anser att det andra EU-landets skattefordran inte är befogad. Det kan exempelvis vara fråga om oenighet Prop. 2021/22:61 avseende i vilket land beskattning ska ske när varor som flyttas har försvunnit under flyttningen (jfr prop. 2001/02:127 s. 200). Av tredje stycket följer att säkerheten ska kunna tas i anspråk från den dag ett beslut om avregistrering av den tillfälligt registrerade distansförsäljaren blir gällande. Bestämmelser om avregistrering finns i 5 §. Bestämmelsen kan användas om det efter avregistreringen konstateras att skatt som påförts före avregistreringen eller med stöd av 9 kap. 8 § andra stycket inte betalas i rätt tid. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Registrerad distansförsäljare 3 § Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS men ersätter delvis 16 § LTS. Paragrafen genomför artikel 44 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen införs bestämmelser om en ny aktör benämnd ”registrerad distansförsäljare”. Av första stycket följer att en förutsättning för att registreras enligt denna bestämmelse är att aktören avser att avsända varor genom distans- försäljning vid mer än enstaka tillfällen. Om avsändaren inte är registrerad enligt denna bestämmelse föreligger en skyldighet att i stället anmäla sig för registrering som tillfälligt registrerad distansförsäljare enligt 2 §. I andra stycket anges vissa grundläggande krav som ska vara uppfyllda för att registrering ska göras. Av punkt 1 framgår att distansförsäljaren ska ha ställt säkerhet för skatten. Närmare bestämmelser om detta finns i 4 §. Av punkt 2 framgår att distansförsäljaren inte ska ha obetalda belopp med mer än för skatter och avgifter på det skattekonto som avses i 61 kap. SFL. Med begreppet ”för skatter och avgifter” avses även t.ex. räntor som påförts avseende sådana skatter och avgifter. En avstämning av skattekontot får därmed göras vid en anmälan om registrering. Vid avstämningen ska inte hänsyn tas till belopp som ännu inte förfallit till betalning enligt 61 kap. 2–6 §§ SFL. Av punkt 3 följer vidare att distans- försäljaren inte ska ha andra skulder till det allmänna vilka har lämnats till för indrivning. Om aktören inte uppfyller kraven för att vara registrerad distansförsäljare är aktören i stället hänvisad till att anmäla sig för registrering som tillfälligt registrerad distansförsäljare. Om det efter registreringen framkommer att någon av villkoren är uppfyllda, t.ex. därför att det vid en ny avstämning av skattekontot visar sig föreligga obetalda belopp eller säkerheten visar sig vara bristfällig, får avregistrering ske enligt 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. I paragrafen finns bestämmelser om den säkerhet som ska ställas av registrerad distansförsäljare. Av första stycket framgår att säkerheten som lägst ska uppgå till ett belopp som motsvarar skatten på de varor som är under flyttning från den registrerade distansförsäljaren. 2021/22:61 I andra stycket anges att skatten får tas i anspråk om skatten inte betalas i rätt tid. Om en registrerad distansförsäljare genom beslut om oegentlighetsbeskattning har påförts skatt i ett annat EU-land får säkerheten tas i anspråk om skattefordran är befogad och skatten inte har betalats i rätt tid. Av tredje stycket följer vidare att säkerheten ska kunna tas i anspråk från den dag beslutet om avregistrering blir gällande, om distansförsäljaren avregistreras. Detta motsvarar vad som gäller för säkerheter som ställs av exempelvis registrerade varumottagare och ger möjlighet att även efter en avregistrering ta säkerheten i anspråk för skatt som påförts den registrerade distansförsäljaren. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. I paragrafen finns bestäm- melser om avregistrering. Av första stycket följer att den tillfälligt registrerade distansförsäljaren ska avregistreras när den aktuella flyttningen har avslutats. Detta är en naturlig följd av att registreringen för dessa aktörer begränsas till en särskilt angiven flyttning. Eftersom flyttningar vid distansförsäljning inte hanteras i EMCS får inte någon direkt information om att flyttningen har avslutats utan får bedöma detta utifrån andra omständigheter, såsom om aktören har lämnat in en deklaration. Avregistrering ska även göras om förutsättningarna för registrering inte längre finns. Denna möjlighet kan användas om det exempelvis framkommer att de aktuella varorna inte längre ska flyttas, t.ex. därför att försäljningen som låg till grund för registrering inte blev av. I andra stycket finns bestämmelser om avregistrering av registrerade distansförsäljare. En registrerad distansförsäljare har en stående registrering och ska därför inte avregistreras efter en viss flyttning har avslutats. I stället får avregistrera den registrerade distansförsäljaren om förutsättningarna för registrering inte längre finns. Exempelvis därför att den registrerade distansförsäljaren har obetald skatt eller skulder. får även avregistrera den registrerade distansförsäljaren om den ställda säkerheten är godtagbar. Avregistrering får slutligen ske om distansförsäljaren begär det. Av tredje stycket följer att ett beslut om avregistrering gäller om inte något annat anges i beslutet. Detta motsvarar vad som gäller för beslut om återkallelse av exempelvis upplagshavare och registrerade varu- mottagare. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Anmälningsskyldighet för mottagare vid distansförsäljning 6 § Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. Av bestämmelsen följer att den som avser att ta emot tobaksvaror som avsänds till genom distansförsäljning i vissa fall ska anmäla flyttningen av varorna till Prop. 2021/22:61 . Anmälningsskyldigheten föreligger i de fall varorna varken avsänds av en tillfälligt registrerad distansförsäljare enligt 2 § vars registrering avser den aktuella flyttningen eller av en registrerad distansförsäljare enligt 3 §. Detta motsvarar de situationer där mottagaren enligt bestämmelserna i 9 kap. 9 § är skattskyldig för varorna. Anmälan ska göras innan varorna avsänds från det andra EU-landet. Genom anmälan till förbättras myndigheternas möjligheter att kontrollera sådana flyttningar där avsändaren inte har fullgjort sina skyldigheter att anmäla sig för registrering hos .