prop · H803197 · 2021-05-17 00:00:00 — I den nya lagen bör det därför anges att 36 § första stycket internationella verkställighetslagen ska tillämpas. Med stöd av denna bestämmelse och artikel 667.2 eller 667.4 kan regeringen t.ex. återlämna den förverkande egendomen till den ansökande staten eller fördela influtna medel på ett annat sätt än vad som anges i artikel 667.3. Vidare bör det föreskrivas i den nya lagen att det är som beslutar om fördelningen av influtna medel i enlighet med artikel 667.3. 8.6Skäl för att vägra eller skjuta upp verkställighet Regeringens bedömning: Det behövs inga kompletterande bestämmelser i lag om skäl för att vägra eller skjuta upp verkställighet. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens bedömning Artiklarna 670–673 innehåller bestämmelser om när en ansökan om verkställighet av ett beslut om frysning eller förverkande kan avslås, skjutas upp eller bifallas partiellt eller på vissa villkor. Skäl för att vägra verkställighet Skälen för att vägra verkställighet anges i artikel 670.1–670.7. uppräknade skälen ska tillämpas generellt för samarbetet enligt avdelning Övriga skäl avser antingen samarbetet gällande bistånd vid brotts- utredningar och interimistiska åtgärder (artikel 658–664) eller förverkande av egendom (artikel 665–669). Artikel 670 innehåller även en uppräkning av skäl som inte får åberopas för att vägra samarbete enligt avdelning XI (artikel 670.8–9). Bestämmelserna motsvaras i princip av artikel 28 i 2005 Eftersom samarbetet gällande bistånd vid brottsutredningar och interimistiska åtgärder ska ske i enlighet med den anmodade statens inhemska lagstiftning kommer vägransgrunderna i avtalet att komplettera de skäl för att vägra bistånd som föreskrivs i lagen om internationell Vilka myndigheter som prövar skälen för att vägra verk- ställighet följer av bestämmelserna i den lagen. För samarbetet avseende verkställighet av ett beslut om förverkande är det endast förfarandet för att uppnå och verkställa ett beslut om förverkande som ska regleras enligt den anmodade statens lagstiftning (artiklarna 656 och 666). Av detta följer att skälen för att avslå en ansökan om verkställighet av ett beslut om förverkande som räknas upp i avtalet är Beslut om att vägra verkställighet kommer att fattas enligt de regler som föreslås i avsnitt 8.5.3. behövs därför inte med avseende på artikel 670. En anmälan enligt artikel 670.2 a om dubbel straffbarhet kan göras när som helst och måste inte beslutas i samband med att den nya lagstiftningen träder i kraft. Ett ställningstagande i den frågan bör avvakta (jfr avsnitt Samråd, information, uppskov och partiellt eller villkorat bifall I artikel 671 finns regler om samråd och begäran om kompletterande uppgifter vid risk för skyddet mot de grundläggande rättigheterna. får en åtgärd under vissa förutsättningar skjutas upp enligt artikel 672. Innan ett samarbete vägras eller skjuts upp ska staterna iaktta bestämmelserna i artikel 673 om eventuellt samråd samt partiellt eller Bestämmelserna motsvaras delvis av artikel 29 i 2005 års Ett beslut om uppskov kommer att fattas av den myndighet som handlägger ärendet enligt bestämmelserna i lagen om internationell rättslig hjälp eller enligt de regler som föreslås i avsnitt 8.5.3. Artiklarna 671–673 kräver således inga kompletterande bestämmelser i lag. samråd med den anmodade statens eller med andra svenska myndigheter kan, i den mån de behövs, regleras i förordning. 2020/21:197 8.7 Ansökans utformning och innehåll, skyldighet att ange skäl och lämna information samt Regeringens förslag: I samband med att den nya lagstiftningen träder i kraft ska enligt artikel 678.3 göra en anmälan om att godtar en framställan på engelska. Regeringens bedömning: Det behövs inga kompletterande bestämmelser i lag om en ansökans utformning och innehåll, skyldighet att ange skäl i olika beslut eller att lämna information. Inte heller behövs kompletterande bestämmelser i lag om användningsbegränsningar eller sekretess. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian görs dock bedömningen att möjligheten till anmälan om språk i artikel 678.3 bör göras i ett senare sammanhang. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot bedömningen. anser dock att bör överväga redan nu att anmäla att engelska godtas som språk då detta används rutinmässigt vid rättsligt samarbete över gränserna och är av stor praktisk betydelse. Skälen för regeringens förslag och bedömning Ansökans utformning och innehåll Iartiklarna 678–682 finns bestämmelser om ansökans utformning och innehåll samt förfarandet vid en ofullständig ansökan eller flera ansökningar. Bestämmelserna motsvaras i huvudsak av artiklarna 35–39 förverkandekonvention. Artiklarna 678–682 är direkt tillämpliga och kräver inga kompletterande bestämmelser i lag. Däremot kan en stat anmäla dels att den accepterar översättningar av ansökan till ett annat språk utöver dess officiella språk (artikel 678.3) dels att den kräver översättning av samtliga handlingar till sitt officiella språk eller till det språk som anmälts enligt punkten 3 (artikel 678.7). Regeringen instämmer i vad anför om de praktiska fördelarna med att acceptera en ansökan på engelska. Av det skälet ska en anmälan om detta göras enligt artikel 678.3 i samband med att den förslagna lagen träder i kraft. Däremot bör en anmälan enligt artikel 678.7 inte göras. Det innebär att de handlingar som bifogas ansökan från kommer att vara på engelska. Vad gäller samråd och underrättelser enligt artiklarna 678–682 kan dessa i den mån det behövs regleras i förordning. Skyldighet att ange skäl och lämna information Enligt artikel 683 ska den anmodade staten ange skäl för alla beslut om att vägra, skjuta upp eller ställa upp villkor för samarbete enligt avdelningen. Artikel 684 innehåller detaljerade bestämmelser om vilken information staterna ska lämna till varandra. Bestämmelserna motsvaras av artiklarna 40–41 förverkandekonvention. Kompletterande bestämmelser i lag behövs inte. Vem som ansvarar för Prop. 2020/21:197 att lämna information enligt artikel 684 när är ansökande eller anmodad stat kan regleras i förordning. Artikel 685 innehåller regler som begränsar myndigheternas användning av information eller bevismaterial som tillhandahållits inom ramen för samarbetet samt vissa undantag för hur personuppgifter får behandlas. Artikel 686 rör frågor om på vilket sätt sekretess ska iakttas för ansökan och för bevismaterial och information som överlämnas till följd av samarbetet. Bestämmelserna motsvaras delvis av artiklarna 42–43 förverkandekonvention. Bedömningar av om krav på användningsbegränsningar ska ställas upp och om sekretess gäller får göras på grundval av avtalet och gällande nationell rätt av den myndighet i som handlägger eller beslutar i det enskilda ärendet. Kompletterande bestämmelser i lag behövs inte. 8.8Delgivning, erkännande av utländska beslut samt kostnader, skadestånd och rättsmedel Regeringens bedömning: Det behövs inga kompletterande bestämmelser om delgivning, erkännande av utländska beslut samt kostnader, skadestånd eller rättsmedel. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens bedömning I artikel 674 finns bestämmelser om samarbetet med delgivning. Vidare förskrivs en informationsplikt om tillgängliga rättsmedel. Bestämmelserna motsvaras av artikel 30 förverkandekonvention. kan lämna det bistånd som förutsätts i bestämmelsen med tillämpning av förordningen (2013:982) om bistånd med delgivning utomlands och i . Vid delgivning utomlands av svenska domar och beslut lämnas information om rättsmedel. Det behövs inga kompletterande bestämmelser i lag. Erkännande av utländska beslut Av artikel 675 följer att vid handläggningen av en ansökan enligt artiklarna 663–669 ska den anmodade staten under vissa förutsättningar beakta beslut som meddelats i den ansökande staten ifråga om rättigheter som gjorts gällande av tredje part. Bestämmelserna motsvaras av artikel 32 förverkandekonvention. Prövningen av om ett beslut från gällande tredje parts rättigheter ska beaktas enligt artikeln får göras av de myndigheter 2020/21:197 som handlägger den aktuella framställningen. Det behövs inga kompletterande bestämmelser i lag. Kostnader, skadestånd och rättsmedel I artikel 687 finns regler om fördelningen av kostnader för samarbetet. Vid ett eventuellt skadeståndsansvar som uppstått till följd av samarbetet finns regler om visst samråd i artikel 688. Slutligen regleras i artikel 689 att staterna ska säkerställa att personer som berörs av interimistiska åtgärder eller verkställighet av förverkande har tillgång till effektiva rättsmedel. Bestämmelserna motsvaras delvis av artiklarna 44–45 förverkandekonvention. Artikel 689 kan inte tolkas som ett krav på att införa ytterligare rättsmedel än de som finns tillgängliga enligt lagen om internationell rättslig hjälp eller som följer av de bestämmelser som föreslås i avsnitt 8.5. Inga kompletterande bestämmelser behövs därför i lag. Den samrådsskyldighet som föreskrivs i artiklarna 687 och 688 kan, i den mån det behövs, regleras i förordning. Regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Några övergångsbestämmelser behövs inte till den nya lagen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. I promemorian görs ingen bedömning av behovet av övergångsbestämmelser. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. påpekar att det saknas övergångsbestämmelser som tydliggör hur ärenden som påbörjats före lagens ikraftträdande ska hanteras. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Avtalet mellan och trädde i kraft men började tillämpas provisoriskt . Bestämmelserna i avtalet i avdelningarna VII, VIII och XI ska således tillämpas från detta datum. Som konstateras i avsnitt 5 behövs kompletterande bestämmelser till avtalet för att fullt ut ska kunna bistå eller begära motsvarande bistånd av . Av det skälet bör bestämmelserna träda i kraft . När det gäller frågan om övergångsbestämmelser gör regeringen följande överväganden. Avtalet ska tillämpas och det oberoende av de lagförslag som lämnas i detta lagstiftningsärende. Föreslagna lagbestämmelser avser i huvudsak vilka förfaranden som ska gälla vid samarbetet enligt avtalet samt vilka myndigheter som ska vara behöriga att handlägga och fatta beslut i ärenden inom ramen för samarbetet. Utgångspunkten när det gäller processrättslig lagstiftning är att nya regler blir tillämpliga . De föreslagna författnings- Prop. 2020/21:197 ändringarna ska alltså tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att de nya reglerna trätt i kraft. Det finns inte anledning att här frångå de allmänna processuella principerna. Några övergångsbestämmelser behövs därför inte. Regeringens bedömning: Förslagen innebär inte några merkostnader för de myndigheter som berörs. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar inte mot Skälen för regeringens bedömning: Fram till och med tillämpade nuvarande medlemsstater och ett flertal EU-rättsakter som rör det internationella straffrättsliga samarbetet. Arresteringsorderrambeslutet och direktivet om en europeisk utredningsorder är ett par av dessa. Avtalet mellan och får ses som ett sätt att ersätta de regelverk som kan tillämpas mellan parterna. Avdelning VII är i stora delar identisk med arresteringsorderrambeslutet och i avdelning VIII införs bestämmelser som återfinns i direktivet om en utredningsorder. När det gäller bestämmelserna i avdelning XI finns flera förlagor i EU:s förordning om verkställighet av beslut om frysning och förverkande. Samarbetet mellan och kommer inte att påverkas av förslagen när det gäller antal ärenden. Skillnaden är endast att andra regler ska gälla för samarbetet. Vidare kommer samma myndigheter (åklagare, domstolar och ) att involveras, med den marginella förändringen att vissa ärenden kommer att kanaliseras via i sin funktion som centralmyndighet. Sammanfattningsvis görs bedömningen att förslagen inte kommer att innebära några merkostnader för de myndigheter som berörs. 11.1Förslaget till lag med kompletterande bestämmelser om straffrättsligt samarbete mellan Europeiska unionen och Lagen är ny. Den kompletterar avtalet om handel och samarbete mellan Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen, å ena sidan, 2020/21:197 och Förenade och , å andra sidan. De allmänna övervägandena om behovet av en ny lag finns i avsnitt 5.1. 1 kap. Allmänna bestämmelser 1 § Denna lag innehåller bestämmelser som kompletterar avtalet om handel och samarbete mellan Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen, å ena sidan, och Förenade och , å andra sidan, i denna lag kallat avtalet. De delar av avtalet som kompletteras är avdelning VII om överlämnande (artiklarna 596–632) och avdelning XI om frysning och förverkande (artiklarna 656–689) i del 3 om brottsbekämpning och straffrättsligt samarbete. Paragrafen anger lagens innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. I första stycket anges att lagen innehåller kompletterande bestämmelser till avtalet mellan Europeiska unionen och . Det innebär att utgångspunkten är avtalets bestämmelser vilka kompletteras av lagens bestämmelser. Lagen kan alltså inte i något fall tillämpas fristående från avtalet, utan endast tillsammans med relevanta delar av avtalet. Avtalet är i dessa delar direkt tillämpligt. I andra stycket preciseras vilka delar av avtalet som kompletteras. Det rör sig om avdelning VII om överlämnande (artiklarna 596–632) och avdelning XI om frysning och förverkande (artiklarna 656–689) i del 3 om brottsbekämpning och straffrättsligt samarbete. 2 § Termer och uttryck i denna lag har samma betydelse som i avtalet. I paragrafen anges att de termer och uttryck som används i lagen ska förstås på samma sätt som i avtalet. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Av paragrafen följer bl.a. att definitionerna i artikel 598 och artikel 657 även gäller vid tillämpningen av lagen. Definitionerna i dessa artiklar har vissa likheter med motsvarande begrepp i rådets rambeslut /584/RIF av om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (arresteringsorderrambeslutet) samt konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott av (SÖ 1996:19, förverkandekonvention) och konvention om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott och om finansiering av terrorism av (SÖ 2014:11, förverkandekonvention), vilka har genomförts i svensk rätt. Förarbetsuttalanden som gjordes i samband med genomförande av rambeslutet (prop. 2003/04:7) och de två nämnda konventionerna (prop. 1995/96:59 och prop. 2013/14:121) kan ge en viss vägledning i fråga om hur begreppen ska tolkas. Det är dock som, i förhållande till medlemsstaterna, är den yttersta uttolkaren av de termer och uttryck som används i avtalet. Överlämnande av misstänkta eller dömda personer 1 § Behörig rättslig myndighet enligt artikel 598 d i avtalet är åklagare. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anger att åklagare är behörig rättslig myndighet enligt artikel 598 d i avtalet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen innebär att åklagare är behörig att utfärda en arresteringsorder för såväl lagföring som verkställighet av en frihetsberövande påföljd. Vad som avses med en arresteringsorder framgår av artikel 598 a i avtalet. Av förhållandet att åklagaren är behörig rättslig myndighet följer att det är åklagaren som kommunicerar med och sköter alla kontakter med den verkställande rättsliga myndigheten eller utsedd centralmyndighet i . Återförande av en person som har överlämnats till 2 § Om en person har överlämnats till på villkor att han eller hon återförs till , tillämpas 8 kap. 1 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att om en person har överlämnats till på villkor att han eller hon återförs till , tillämpas 8 kap. 1 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (europeiska arresteringsorderlagen). Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Bestämmelsen blir tillämplig i två situationer. Den ena är när den verkställande rättsliga myndigheten i med stöd av artikel 604 b i avtalet kräver att den eftersökte efter det att en dom på en frihetsberövande påföljd har meddelats återförs till för att där avtjäna den utdömda påföljden. Den andra situationen är när den eftersökte överlämnas tillfälligt med stöd av artikel 622.2 i avtalet, t.ex. för att lagföras i , på villkor att han eller hon återförs till efter det att lagföring skett. Hänvisningen till 8 kap. 1 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att ansvarar för återförandet. Vidare kan den som är på fri fot tas i förvar av under längst om det bedöms nödvändigt för att återförandet ska kunna genomföras. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelse i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 207). 3 § Vid transport i av den som överlämnats hit tillämpas 8 kap. 3 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att vid transport i av den som överlämnats hit ska bestämmelsen i 8 kap. 3 § europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.10. 2020/21:197 Hänvisningen till 8 kap. 3 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att när ett överlämnande sker till enligt avtalet, ansvarar för transporten i . I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelse i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2016/17:57 s. 85). Överlämnande av misstänkta eller dömda personer från 1 § Behöriga rättsliga myndigheter enligt artikel 598 c i avtalet är åklagare och allmän domstol. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anger att åklagare och allmänna domstolar är behöriga rättsliga myndigheter enligt artikel 598 c i avtalet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Bestämmelsen innebär att åklagare och allmänna domstolar är behöriga att utreda om det finns förutsättningar att överlämna den eftersökte och fatta de beslut som behövs i ärenden om överlämnande enligt en arresteringsorder som har utfärdats i . De uppgifter som ankommer på åklagare respektive allmän domstol är desamma som de som anges i europeiska arresteringsorderlagen (se 4 kap. 3 § och 5 kap. 1–3 §§ europeiska arresteringsorderlagen). Åklagares och allmänna domstolars uppgifter kommer att regleras närmare i förordning. Av förhållandet att åklagare och allmän domstol är behöriga rättsliga myndigheter följer att de är behöriga att sköta kontakterna med den utfärdande rättsliga myndigheten eller utsedd centralmyndighet i . 2 § En svensk medborgare får inte överlämnas. Paragrafen anger att en svensk medborgare inte får överlämnas. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Förbudet mot att överlämna en svensk medborgare är ovillkorligt. Några undantag är inte möjliga. 3 § Ett överlämnande får vägras om den gärning som arresteringsordern avser är ett politiskt brott. Ett överlämnande får dock inte vägras om den gärning som arresteringsordern avser omfattas av artikel 602.2 i avtalet. I paragrafen anges att ett överlämnande får vägras för ett politiskt brott, med ett undantag. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Enligt första stycket får ett överlämnande vägras om den gärning som arresteringsordern avser är ett politiskt brott. Det finns ingen definition i lag av vad som ska anses utgöra ett politiskt brott. En skillnad brukar göras mellan absolut-politiska brott och relativt-politiska brott. politiska brott anses vara brott som är riktade direkt mot en stats säkerhet eller rådande samhällsordning såsom högmålsbrott, uppror eller spioneri. Med relativt-politiska brott avses brott som t.ex. misshandel, stöld eller Prop. 2020/21:197 skadegörelse om de har ett subjektivt politiskt moment. omständigheten att gärningsmannen haft politiska motiv är inte tillräckligt för att karakterisera brottet som politiskt. För att ett brott ska anses vara ett relativt-politiskt brott ska det ha ett samband med och främja ett absolutpolitiskt brott (jfr NJA 2008 s. 680). Vägransgrunden är fakultativ och en bedömning av om överlämnande bör vägras får göras utifrån samtliga omständigheter i ärendet. Utgångspunkten är att det finns ett förtroende för och att ett överlämnande bör ske även om det rör sig om ett politiskt brott, särskilt om gärningen till övervägande del utgör ett brott av icke-politisk karaktär (jfr prop. 1999/2000:61 s. 140). Ett överlämnande bör endast vägras i undantagsfall, t.ex. vid absolut-politiska brott om omständigheterna i det enskilda fallet är sådana att ett överlämnande bör vägras. Av andra stycket följer att vägransgrunden inte får tillämpas om den aktuella gärningen är en gärning som omfattas av artikel 602.2 i avtalet. De gärningar som avses är bl.a. sådana som omfattas av artikel 1 och 2 i Europeisk konvention om bekämpande av terrorism av (SÖ 1977:12) och de som anges i en bilaga till avtalet (bilaga 45). Den reservation har lämnat till konvention om att utlämning kan vägras även om det rör sig om en gärning som avses i artikel 1 och 2 i nämnda konvention, får anses inte längre gälla gentemot med hänsyn till artikel 629.1 b i avtalet som anger att bestämmelserna i avtalet ersätter motsvarande bestämmelser i konventionen. 4 § Överlämnande får inte beviljas 1.om den utfärdande myndigheten inte lämnar sådana garantier som enligt artikel 604 b i avtalet krävs för att överlämnande ska få beviljas, eller 2.om den eftersökte enligt artikel 614 i avtalet ska överlämnas eller utlämnas till en annan stat eller överlämnas till . I paragrafen, som placerats i enlighet med Lagrådets förslag, anges två situationer när ett överlämnande inte får beviljas. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Om inte lämnar de garantier som efterfrågas enligt artikel 604 b eller om de garantier som lämnas inte kan accepteras, får ett överlämnande inte beviljas. Ett överlämnande får inte heller beviljas om den eftersökte ska överlämnas eller utlämnas till en annan stat än eller överlämnas till med stöd av artikel 614. Se även författningskommentaren till 2 kap. 3 § 2–4 europeiska arresteringsorderlagen (prop. 2003/04:7 s. 174). 5 § I frågor om hinder mot överlämnande tillämpas 2 kap. 3 § 1 och 5 och 4 § 3 lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. I paragrafen, som placerats i enlighet med Lagrådets förslag, anges att vissa bestämmelser om hinder mot överlämnande i 2 kap. 3 § 1 och 5 och 4 § 3 europeiska arresteringsorderlagen ska tillämpas. finns i avsnitt 6.3. 2020/21:197 Med stöd av artikel 613.2 kan åklagaren kräva kompletteringar om arresteringsordern brister och kompletteringarna behövs för att kunna ta ställning till ett överlämnande. Lämnas inte dessa kompletteringar, ska ett överlämnande vägras enligt 2 kap. 3 § 1 europeiska arresteringsorderlagen. För det fall ett samtycke till vidareöverlämnande enligt artikel 619.1 inte lämnas eller en immunitet eller ett privilegium inte hävs enligt artikel 618.3i avtalet finns inga förutsättningar att överlämna den eftersökte vilket får till följd att ett överlämnande ska vägras med stöd av 2 kap. 3 § 5 respektive 4 § 3 europeiska arresteringsorderlagen. Ytterligare bestämmelser om hinder mot överlämnande finns i artikel 600 och 601 i avtalet. Av artikel 524 i avtalet framgår vidare att bestämmelserna i konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och den Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna alltid ska beaktas vid straffrättsligt samarbete enligt avtalet. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 173–176).