prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — förfarandet i möjligaste mån bör hanteras skyndsamt. andra sidan, framhåller att andra än advokater eller biträdande jurister på advokatbyrå bör kunna komma i fråga för uppdrag som tillfälliga vårdnadshavare och nämner som exempel anställda inom . Skälen för regeringens förslag: Uppdraget som tillfällig vårdnadshavare är sådant att det är befogat att ställa upp höga krav på Det måste krävas en förmåga att sätta sig in i barnets situation, kommunicera med barnet och vinna barnets och omgivningens förtroende. Den tillfälliga vårdnadshavaren behöver på ett förtroendegivande sätt och med barnets bästa för ögonen kunna hantera kontakter med, utöver barnet, t.ex. anhöriga till barnet, barnets familjehem, förskola eller skola, anställda inom och annan vård- och omsorgspersonal som barnet kommer i kontakt med. I de situationer där det blir aktuellt att utse en tillfällig vårdnadshavare för ett barn kommer omständigheterna ibland att vara sådana att barnet redan har fått en särskild företrädare förordnad för sig, som har tagit över vårdnadshavarens befogenheter att ta tillvara barnets rätt under en förundersökning och efterföljande rättegång. förordnas för ett barn om en vårdnadshavare till barnet kan misstänkas för brott mot barnet eller om det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som kan misstänkas för brottet inte kommer att ta tillvara barnets rätt (1 § i lagen [1999:997] om särskild företrädare för Som särskild företrädare får en advokat, en biträdande jurist på advokatbyrå eller någon annan förordnas. Endast den får förordnas som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget (5 § samma lag). Det bör företrädesvis vara fråga om personer som har erfarenhet av uppdrag som målsägandebiträde i ärenden av liknande karaktär och som har utfört de uppdragen på ett tillfredsställande sätt. Utredningen har föreslagit att samma yrkes- kategorier ska kunna komma i fråga som tillfällig vårdnadshavare och att samma lämplighetskrav ska uppställas på en sådan som på en särskild företrädare. På så sätt skapas, anser utredningen, möjlighet att begränsa antalet utomstående personer som barnet har kontakt med, genom att samma person kan åta sig båda uppdragen. Regeringen delar utredningens bedömning att det är rimligt att uppställa ett motsvarande krav i fråga om kunskaper och erfarenheter på en tillfällig vårdnadshavare som på en särskild företrädare. Sådana lämplighetskrav gäller också för målsägandebiträden och offentliga biträden för barn och unga i mål och ärenden enligt LVU. Ett krav på personliga egenskaper skulle dock innebära att det närmare bör anges vilka personliga egenskaper som avses och det kan dessutom vålla praktiska problem för domstolarna att bedöma en persons personliga egenskaper. Lagrådet lyfter också frågan om det bör vara tillräckligt att den som utses till tillfällig vårdnadshavare är lämplig – utan förstärkningen särskilt – för uppdraget, och hänvisar till vad som gäller för den som utses till särskilt förordnad vårdnadshavare. Enligt regeringen bör det – på motsvarande sätt som för målsägandebiträden och offentliga biträden för barn och unga i mål och ärenden enligt LVU – krävas att den som förordnas, utöver krav på kunskap och erfarenhet, även i övrigt är särskilt lämplig för uppdraget (jfr prop. 2017/18:86 s. 21 och prop. 2020/21:35 s. 26). I det uttrycket ryms bl.a. att den tillfälliga vårdnadshavaren ska ha förmåga att sätta sig in i barnets situation och kunna kommunicera med barnet på ett lättförståeligt och anpassat sätt. Dessutom medför ordalydelsen att rätten kan ta hänsyn till andra omständigheter som talar för att en person är särskilt lämplig för uppdraget. Genom de högt uppställda lämplighetskraven säkerställs att endast kompetenta och i övrigt särskilt lämpliga personer kommer i fråga för ett uppdrag som tillfällig vårdnadshavare. Av det skäl som utredningen lyfter fram och för att möjliggöra en snabb hantering bör det finnas anledning att i de fall där ett barn redan har en särskild företrädare förordnad för sig i första hand undersöka om samma person är villig att åta sig även uppdraget som tillfällig vårdnadshavare. Det är emellertid, vilket även framhåller, inte uteslutet att andra än advokater och biträdande jurister på advokatbyrå skulle kunna uppfylla de krav på lämplighet som bör ställas. Till exempel kan en familjehemsförälder i vissa fall komma i fråga. Regeringen anser därför, i likhet med Hovrätten över och , att regleringen om tillfälliga vårdnadshavare inte bör innehålla någon uppräkning av vilka yrkeskategorier som kan komma i fråga för uppdraget. I sammanhanget bör det dock beaktas att de barn som det är fråga om är aktuella för insatser som socialnämnden ansvarar för, och kommer att vara det . Det är därför viktigt att valet av person görs efter noggranna överväganden så att risken minimeras för att misstankar om jäv eller intressekonflikter uppstår. Den tillfälliga vårdnadshavaren måste kunna utföra sitt uppdrag med barnets bästa för ögonen – även om det 2020/21:150 innebär att ifrågasätta de åtgärder som socialnämnden beslutar om. Det bör också framhållas att uppdraget som tillfällig vårdnadshavare endast omfattar den rättsliga vårdnaden om barnet. Att en familjehemsförälder utses som tillfällig vårdnadshavare innebär inte i sig att familjehemsplaceringen upphör (se avsnitt 10.1). Vidare konstaterar regeringen, i likhet med , att även om det är fråga om en temporär lösning bör den tillfälliga vårdnadshavaren vara beredd på att uppdraget kan komma att bestå . Det kan inte uteslutas att det i vissa fall kan dröja år till dess att det finns en lämplig person att föreslå som barnet också har ett så gott förhållande till att barnet kan och rimligen bör acceptera honom eller henne som särskilt förordnad vårdnadshavare. Även om det är en temporär lösning ska, liksom vid andra frågor om vårdnad, barnets åsikter beaktas vid valet av tillfällig vårdnadshavare (nuvarande 6 kap. 2 a § ). Som utredningen föreslår bör den som är underårig inte kunna förordnas till tillfällig vårdnadshavare. För syskon bör vidare samma person utses, om inte särskilda skäl talar mot det. Det motsvarar vad som gäller för en särskilt förordnad vårdnadshavare (se 6 kap. 10 a §). Den tillfälliga vårdnadshavarens ansvar Regeringens förslag: En tillfällig vårdnadshavare ska ha samma rättsliga ansvar, uppgifter och rätt att bestämma i frågor som rör barnet som en särskilt förordnad vårdnadshavare har enligt . Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller har inga synpunkter på dem. har svårt att se behovet av att en tillfällig vårdnadshavare ska samtycka till en adoption. framför att den tillfälliga vårdnadshavaren primärt bör ha en skyldighet att se till barnets rätt till skydd från alla former av våld och att rätten till umgänge inte får ske på bekostnad av rätten till Kvinnofronten ifrågasätter att den tillfälliga vårdnadshavaren ska ha ansvar för att tillgodose barnets behov av umgänge. Skälen för regeringens förslag: I uppdraget som tillfällig vårdnadshavare ingår, som redan konstaterats, inte att tillgodose den faktiska vården om barnet. Den faktiska vården kan tillgodoses antingen genom insatser som bygger på frivillighet eller genom att barnet omhändertas enligt LVU. Uppdraget som tillfällig vårdnadshavare tar alltså enbart sikte på de rättsliga delarna av en vårdnadshavares uppgifter. innehåller flera regler som tar sikte på de rättsliga delarna av en vårdnadshavares uppgifter (6 kap. 1 och 2 §§). Vårdnadshavare har sålunda ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och en god fostran Dessutom har en vårdnadshavare ett ansvar för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till barnets ålder, utveckling och För att hindra att barnet orsakar skada för någon annan svarar vårdnadshavaren också för att barnet står under uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas. Vårdnadshavaren ska även bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning. Normalt är en förälder eller en särskilt förordnad vårdnadshavare också förmyndare för barnet (10 kap. 2 och 3 §§). Vårdnadshavarens tillsynsansvar kan vara förenat med ett skadeståndsansvar och ett straffrättsligt ansvar (2 kap. 1 § skadestånds- lagen [1972:207] och 23 kap. 6 § tredje stycket ). Ansvaret i dessa delar kan även omfatta en särskilt förordnad vårdnadshavare, men torde i praktiken främst aktualiseras i de fall en sådan har barnet boende hos sig. Särskilt förordnade vårdnadshavare omfattas dock inte av det särskilda skadeståndsansvar som under vissa förutsättningar finns för barnets föräldrar (3 kap. 5 § skadeståndslagen). Vidare finns det i bestämmelser om att ett barn har rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans med (6 kap. 15 § första stycket). Umgänget kan ske genom att barnet och föräldern träffar varandra eller genom att de har annan kontakt, t.ex. genom telefon eller brev. Det innebär inte att det alltid är bäst för barnet att umgås med den förälder som det inte bor tillsammans med. Innehållet i barnets rätt till umgänge ska bestämmas utifrån barnets bästa och med hänsyn till barnets åsikter med beaktande av barnets ålder och mognad (nuvarande 6 kap. 2 a §, se även den föreslagna 2 b §). Barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt möjligt tillgodoses (6 kap. 15 § andra stycket). Särskilt förordnade vårdnadshavare har ett motsvarande ansvar. Barnets vårdnadshavare har också ett ansvar för att barnets behov av umgänge med någon annan som står det särskilt nära så långt möjligt tillgodoses (6 kap. 15 § tredje stycket). Det kan handla t.ex. om far- eller morföräldrar. Om barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och ska umgås med en förälder som det inte bor tillsammans med, ska den andra föräldern lämna sådana upplysningar om barnet som kan främja umgänget, om inte särskilda skäl talar mot det (6 kap. 15 § fjärde stycket). Om barnet ska umgås med en förälder som inte är vårdnadshavare eller med någon annan som står barnet särskilt nära, ska upplysningar i motsvarande mån lämnas av vårdnadshavaren. Uppdraget som tillfällig vårdnadshavare är avsett att vara en tillfällig lösning till dess att en särskilt förordnad vårdnadshavare kan utses för ett barn. Trots det temporära i uppdraget kan det inte uteslutas att uppdraget i enskilda fall kan komma att bestå . Särskilt mot bakgrund av de omständigheter under vilka uppdraget aktualiseras kan det också förväntas att det som uppdraget består kommer att uppkomma en rad frågeställningar som kräver ett aktivt ställningstagande av den tillfälliga vårdnadshavaren. Den tillfälliga vårdnadshavaren bör i alla sådana situationer kunna stötta barnet i att få sina rättigheter uppfyllda och ta nödvändiga beslut till barnets bästa (jfr artikel 5 i ). Regeringen delar därför utredningens bedömning att en tillfällig vårdnadshavare bör ha samma rättsliga ansvar, uppgifter och rätt att bestämma i frågor som rör barnet som en särskilt förordnad vårdnadshavare, låt vara att innehållet i ansvaret och uppgifterna i praktiken kan se annorlunda ut. Så blir fallet inte minst med anledning av det samarbete som uppdraget torde kräva med andra aktörer, t.ex. socialnämnd och familjehem. En tillfällig vårdnadshavare måste också, som andra vårdnadshavare, med beaktande av barnets ålder och mognad 2020/21:150 ta hänsyn till barnets åsikter i olika frågor. Liksom en särskilt förordnad vårdnadshavare bör en tillfällig vårdnadshavare i regel även vara barnets förmyndare (jfr 10 kap. 3 § ). Någon annan bör dock kunna utses om särskilda skäl talar för det. Det får dock, med hänsyn till de krav som kommer att ställas på dem som kan tänkas komma i fråga för ett uppdrag som tillfällig vårdnadshavare, förutsättas att behovet av att utse någon annan till förmyndare kommer att vara begränsat. Kvinnofronten har invänt mot att en tillfällig vårdnadshavare ska ha motsvarande rättsliga ansvar som en särskilt förordnad vårdnadshavare har även för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor med. Enligt regeringen saknas det dock skäl att inskränka det ansvar och de rättigheter en särskilt förordnad vårdnadshavare har jämfört med andra vårdnadshavare. Det är en annan fråga att det i praktiken, om en förälder dödat den andra föräldern, i de allra flesta fall sannolikt är bäst för barnet att något umgänge inte äger rum. Som framhåller har barnet rätt till skydd från alla former av våld, och umgänge får inte ske på bekostnad av rätten till skydd. Avgörandet måste dock, som alltid, vara beroende av en individuell prövning med utgångspunkt i vad som är bäst för det enskilda barnet. Det kan t.ex. inte uteslutas att ett barn med tiden kan ha önskemål om någon form av kontakt med även en förälder som begått ett allvarligt brott och inte bedöms vara lämplig som vårdnadshavare. I sammanhanget bör det också framhållas att regleringen om tillfälliga vårdnadshavare är tänkt att kunna tillämpas även om båda föräldrarna är i livet. Barnets behov av umgänge kan då avse den ena föräldern, men inte den andra. Ett barn kan också ha behov av umgänge med andra närstående, t.ex. mor- och farföräldrar eller syskon som barnet inte bor tillsammans med. Den tillfälliga vårdnadshavarens ansvar att främja umgänge kan även i den situationen fylla en funktion. Regeringen noterar den uppfattning som ger uttryck för – att det är svårt att se behovet av att en tillfällig vårdnadshavare ska samtycka till en adoption. Det bör dock framhållas att alternativet inte är att en adoption måste anstå, utan att en adoption kan genomföras utan att den tillfälliga vårdnadshavarens samtycke krävs. En tillfällig vårdnadshavare ska, liksom andra vårdnadshavare, ha ett ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov av omvårdnad, trygghet och en god fostran tillgodoses. Det är därför rimligt att en tillfällig vårdnadshavare ska samtycka för att en adoption ska få genomföras. En tillfällig vårdnadshavare bör således även i fråga om en eventuell adoption likställas med en annan vårdnadshavare. Det innebär att den tillfälliga vårdnadshavarens samtycke, som utredningen föreslår, bör krävas om en adoption skulle aktualiseras som förordnandet består. Det bör vidare vara så att rätten ska ge en tillfällig vårdnadshavare tillfälle att yttra sig i ett adoptionsärende (4 kap. 18 § ). Om ett samtycke till adoption i något fall aktualiseras och lämnas, bör socialnämnden också få lägga ner en påbörjad utredning om faderskap. De följdändringar som utredningen föreslår bör även i övrigt genomföras. Det innebär att en tillfällig vårdnadshavare bör kunna godkänna en faderskapsbekräftelse och föra barnets talan om fastställelse av faderskap eller föräldraskap. En sådan talan för barnets räkning kan även föras av socialnämnden. Några följdändringar i socialförsäkringsbalken föreslås inte. I linje med Prop. 2020/21:150 vad för fram innebär det att omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning, som ersatt vårdbidrag för barn med funktionsnedsättning, inte kommer att kunna lämnas till den som har den faktiska vården om ett barn med en funktionsnedsättning när en tillfällig vårdnadshavare har utsetts. En tillfällig vårdnadshavare är tänkt att vara en lösning för en begränsad tid. är det dessutom så att ersättning endast betalas ut till en förälder eller till en särskilt förordnad vårdnadshavare som har vård om barnet. En familjehemsförälder, eller en särskilt förordnad vårdnadshavare som inte har vård om barnet, har alltså inte heller möjlighet att få sådan ersättning. Om barnet är placerat i familjehem, är det dock kommunen som har det yttersta ansvaret för barnets försörjning. Alla barn som är bosatta i ska som utgångspunkt även ha rätt till barnbidrag. En tillfällig vårdnadshavare kommer att vara behörig att ta emot barnbidraget för barnets räkning (16 kap. 4 § socialförsäkringsbalken). kan dock göra en framställan till om att någon annan, t.ex. en familjehemsförälder eller nämnden, ska ta emot barnbidraget (16 kap. 18 § socialförsäkringsbalken). I uppdraget som tillfällig vårdnadshavare bör det inte, oavsett vem som utses, ingå att företräda ett barn som har utsatts för brott under en förundersökning och efterföljande brottmålsrättegång. Som utredningen konstaterar kommer det normalt att saknas skäl att låta en särskild företrädare stå kvar när en tillfällig vårdnadshavare har utsetts. Det finns då inte längre några sådana motstridiga intressen mellan vårdnadshavare och barn som motiverar ett förordnande. Om barnet behöver fortsatt stöd och hjälp i brottmålsprocessen, får det i stället övervägas om ett målsägandebiträde behöver förordnas. Liksom det vid valet av tillfällig vårdnadshavare är naturligt att överväga om den särskilda företrädaren kan komma i fråga, kan det i denna situation övervägas om den tillfälliga vårdnadshavaren är lämplig som målsägandebiträde. Det är dock fråga om två olika uppdrag, med olika ersättningsregler (se nedan i avsnitt 10.5). Regeringens förslag: Om en tillfällig vårdnadshavare har utsetts för ett barn, ska socialnämnden fortsätta att verka för en varaktig lösning av vårdnadsfrågan. När förutsättningar finns för att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet, ska rätten – på talan av socialnämnden – flytta över vårdnaden från den tillfälliga vårdnads- havaren till en eller två sådana. Om någon av barnets föräldrar eller båda vill få vårdnaden överflyttad till sig, ska domstolen även – på talan av socialnämnden eller den ena av eller båda föräldrarna – få besluta om det. Ett uppdrag som tillfällig vårdnadshavare ska i övrigt upphöra under samma förutsättningar som ett uppdrag som särskilt förordnad vårdnadshavare. Om en tillfällig vårdnadshavare entledigas eller dör, ska domstolen efter ansökan av socialnämnden utse en annan person att vara tillfällig vårdnadshavare. 2020/21:150 Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att det i lag ska anges att barnets föräldrar ska ges tillfälle att yttra sig i ett mål om överflyttning av vårdnaden från den tillfälliga vårdnadshavaren till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller har inga invändningar mot dem. anser att en förälder eller tidigare vårdnadshavare bör vara part i ett mål om överflyttning av vårdnaden till en särskilt förordnad vårdnadshavare. Enligt tingsrätten kan det inte uteslutas att regleringen i annat fall skulle strida mot artikel 8 i . Kvinnofronten vill att det sätts en tidsgräns för hur länge ett barn får ha en tillfällig vårdnadshavare. Kvinnofronten anser att uppdraget ska omprövas och därefter endast i undantagsfall få fortsätta . Därefter måste samhället ha hittat en långsiktig lösning för barnet. Skälen för regeringens förslag: En tillfällig vårdnadshavare är avsedd att vara en temporär lösning för ett barn som befinner sig i en mycket utsatt situation. Strävan måste därför – även efter att en tillfällig vårdnadshavare är utsedd – vara att hitta en mer permanent lösning av vårdnadsfrågan. Utredningen föreslår att det ska föreskrivas en skyldighet för socialnämnden att verka för att en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare utses och att när förutsättningar för ett sådant förordnande finns väcka talan om att flytta över vårdnaden från den tillfälliga vårdnadshavaren till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare i stället. Regeringen delar utredningens uppfattning att det bör föreskrivas en skyldighet för socialnämnden att, sedan en tillfällig vårdnadshavare har förordnats, verka för att en varaktig lösning av vårdnadsfrågan kommer till stånd. Strävan måste vara att – när den tillfälliga vårdnadshavaren är på plats – fortsätta arbetet för att avvärja de hinder som fanns för en mer permanent lösning i vårdnadsfrågan. I de flesta fall innebär det att hitta en eller två personer som barnet kan och rimligen bör acceptera som vårdnadshavare och som är lämpliga för uppdraget. skyldighet att verka för en varaktig lösning bör dock även omfatta andra situationer, t.ex. att det senare skulle visa sig att en förälder, som åter är i stånd att utöva vårdnaden eller som har visat sig vara oskyldig till den andra förälderns död, är den som bör återfå vårdnaden om sitt barn. I undantagsfall skulle det också kunna vara så att den tidigare vårdnadshavare som bör återfå vårdnaden inte är barnets förälder, utan var förordnad särskilt som vårdnadshavare. Sett ur barnets perspektiv är det, som Kvinnofronten framför, viktigt att en varaktig lösning kommer på plats . Regeringen anser dock inte att det bör införas någon yttersta tidsfrist för hur länge ett uppdrag som tillfällig vårdnadshavare kan bestå. Som utredningen påpekar skulle en sådan frist, med hänsyn till de svårigheter som kan finnas att få en lösning på plats, behöva vara förhållandevis lång. Den skulle också behöva förses med en ventil för att inte ett barn, som redan är i en utsatt situation, skulle riskera att plötsligt stå utan vårdnadshavare. En fastställd tidsfrist blir dessutom lätt normerande. Den riskerar att bli kontraproduktiv genom att den tillfälliga vårdnadshavaren kommer att kvarstå under hela den lagstadgade tiden. Ambitionen måste i stället vara att en varaktig Prop. 2020/21:150 lösning ska komma på plats så snart som det är möjligt i det enskilda fallet. Som utredningen föreslår bör överflyttning av vårdnaden från en tillfällig vårdnadshavare till någon annan förutsätta en ny process i domstol. Det bör i första hand vara socialnämndens ansvar att väcka en sådan talan (jfr skyldigheten att agera enligt 5 kap. 2 § socialtjänstförord- ningen [2001:937]). Barnets föräldrar bör dock också ha möjlighet att föra talan (jfr 6 kap. 10 § ). När socialnämnden väcker en talan om att flytta över vårdnaden till en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare kommer, som lyfter fram, en förälder som var vårdnadshavare ofta fortfarande att ha ett betydande intresse av utgången i frågan. Det är först genom denna process som vårdnadsfrågan får sin varaktiga lösning och kan prövas på ett mer fullständigt material. Något egentligt motpartsförhållande torde dessutom sällan finnas mellan socialnämnden och den tillfälliga vårdnadshavaren. Det får därför förutsättas att en förälder som var vårdnadshavare fortfarande i många fall är den som är mest berörd av socialnämndens talan och därför också, jämte den tillfälliga vårdnadshavaren, bör vara att anse som motpart i målet. För en part behöver det inte särskilt föreskrivas en rätt att yttra sig i målet. Regeringen delar utredningens bedömning att en tillfällig vårdnadshavare i övrigt bör kunna entledigas under samma förutsättningar som en särskilt förordnad vårdnadshavare. Det innebär att en tillfällig vårdnadshavare alltid ska ha rätt att på begäran bli entledigad från sitt uppdrag (jfr 6 kap. 10 b § första stycket ). En tillfällig vårdnadshavare ska också entledigas om han eller hon vid utövandet av sitt uppdrag gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller av någon annan orsak är lämplig som vårdnadshavare (jfr 6 kap. 10 c § första stycket). Om en tillfällig vårdnadshavare entledigas eller dör, bör domstolen – liksom i motsvarande situationer beträffande en särskilt förordnad vårdnadshavare – utse en annan person att vara tillfällig vårdnadshavare. Frågor om ändring av vårdnaden bör i dessa fall prövas efter ansökan av socialnämnden, i den ordning som gäller för domstolsärenden (jfr 6 kap. 17 § andra och tredje styckena). Regeringens förslag: En tillfällig vårdnadshavare ska ha rätt till skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande. Beslut om arvode och