prop · H80379 · 2021-01-04 00:00:00 — Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. Enligt promemorians bedömning bör frågan om ekonomisk ersättning övervägas inom ramen för det arbete som löpande bedrivs för att lindra de ekonomiska verkningarna av sjukdomen covid-19 för företag, löntagare och andra aktörer i . Remissinstanserna: Det stora flertalet av de remissinstanser som uttalar sig särskilt i frågan är kritiska mot promemorians bedömning. Fastighetsägarna anför att det i den föreslagna lagen bör införas regler om ersättning för den som träffas av begränsningar till följd av föreskrifter som meddelas med stöd av lagen och om hur ersättningen ska bestämmas. Liknande synpunkter lämnas av Svensk Näringsliv, , Företagarna, kommuner och Regioner, Region , , , , Transportföretagen, Svensk Scenkonst, museer, , Hotell- och restaurangfacket, , , , , , , och . anför att det kommer att behövas stöd till specifika delar av transportsektorn. anför att om den föreslagna lagen inskränker taxiföretagens verksamhet på ett sätt som påverkar företagens ekonomi negativt så måste företagen kompenseras för detta. anser att frågan bör utredas vidare. de fall som det finns legala skyldigheter att utge ersättning på grund av omfattande tvångsregleringar, måste detta uttryckligen hanteras framöver. Skälen för regeringens bedömning: De föreskrifter som får meddelas med stöd av den föreslagna covid-19-lagen och beslut enligt lagen kan ha negativa ekonomiska konsekvenser för företag och andra som bedriver sådana verksamheter som omfattas av lagen. I fråga om kompensatoriska ekonomiska åtgärder med anledning av förslagen gör regeringen följande överväganden. Redan befintliga lagar som ger rätt att införa begränsningar av smittskyddsskäl innebär att negativa ekonomiska konsekvenser kan uppstå. Exempel på sådana lagar är ordningslagen, smittskyddslagen och lagen om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen. Ingen av dessa lagar eller anslutande förordningar, med undantag för en förordning kopplad till smittskyddslagen, innehåller några bestämmelser om ekonomisk kompensation för aktörer som omfattas av de restriktioner som föreskrifterna kan medföra. En motsvarande fråga om ekonomisk ersättning behandlades i propositionen Tillfälliga bemyndiganden i smittskyddslagen med anledning av det virus som orsakar covid-19 (prop. 2019/20:155 s. 14 och 18), där regeringen anförde följande. ”Regeringen har, i nära dialog med partierna i , vidtagit en rad åtgärder för att mildra de negativa konsekvenserna av virusutbrottet för svenska företag. Exempel på åtgärder som vidtagits är sänkta arbetsgivaravgifter, slopat sjuklöneansvar och stöd till egenföretagare vid sjukfrånvaro. Regeringen följer utvecklingen noga och är beredd att vidta ytterligare åtgärder om det behövs.” Genom den propositionen förband sig regeringen att överväga frågan om olika kompensatoriska ekonomiska åtgärder med anledning av eventuella förordningar i samband med att de enskilda eventuella föreskrifterna om åtgärder skulle tas fram. De förslag till bemyndiganden som läggs fram omfattar ett flertal områden såsom allmänna sammankomster och offentliga tillställningar, fritids- och kulturverksamhet, handelsplatser samt kollektivtrafik. Inom varje område förekommer det verksamheter av många olika slag. Till detta kan läggas att de åtgärder som bemyndigandena ger möjlighet till är mycket differentierade, allt ifrån att en viss typ av verksamhet ska hållas stängd till mindre ingripande åtgärder som t.ex. ett krav på att tillhandahålla handdesinfektion. Det innebär att det inte låter sig göras att i ett särskilt ersättningssystem reglera frågan om, och i så fall i vilken mån, ersättning ska lämnas till dem som omfattas av en föreskrift som har meddelats med stöd av den föreslagna lagen eller ett beslut enligt lagen. Regeringen bedömer alltså att det inte är möjligt att, som Fastighetsägarna och andra remissinstanser efterfrågar, i den föreslagna covid-19- lagen införa bestämmelser om ekonomisk ersättning. Varken den föreslagna covid-19-lagen eller de föreskrifter som kan komma att meddelas med stöd av lagen medför i sig några effekter på statens budget. Regeringen är dock medveten om att sådana föreskrifter kan få betydande negativa ekonomiska konsekvenser för de som drabbas och att det därför finns ett behov av att vidta kompenserande åtgärder, i de fall som föreskrifter meddelas, för att lindra de ekonomiska skadeverkningarna av spridningen av sjukdomen covid-19 för företag, löntagare 2020/21:79 och andra aktörer i . För de förordningar som enligt den föreslagna lagen ska underställas prövning, ska regeringen redovisa en bedömning av de underställda förordningarnas ekonomiska konsekvenser för företag, löntagare eller andra aktörer i propositionen om underställning (jfr avsnitt 11.9). Ett arbete pågår i med att analysera hur olika ersättningar kan utformas och regeringen avser att återkomma till med förslag om sådana ersättningar. Det kommer att ske inom ramen för de rutiner som gäller för budgetprocessen. En sådan ordning stämmer också väl överens med vad som gäller enligt ordningslagen, smittskyddslagen och lagen om tillfälliga smittskyddsåtgärder på serveringsställen. Åtgärder som har ekonomiska konsekvenser för staten förutsätter – som i alla andra fall – att har tilldelat regeringen nödvändiga befogenheter enligt regeringsformen, riksdagsordningen och budgetlagen. Befogenhetsfördelningen mellan och regeringen på finansmaktens område påverkas således inte av förslaget. 20.1Skyldighet att förebygga smittspridning Det föreslås att den nya lagen ska innehålla bestämmelser om skyldighet att förebygga smittspridning. Bestämmelsen om att var och en genom uppmärksamhet och rimliga försiktighetsåtgärder ska medverka till att förhindra spridning av sjukdomen covid-19 återspeglar regleringen i smittskyddslagen. Bestämmelsen är avsedd att ha normerande verkan på allmänhetens beteende men medför inga nya skyldigheter. Kravet på att den som ansvarar för en verksamhet ska vidta lämpliga åtgärder för att förhindra smittspridning samt att verksamheten ska bedrivas så att trängsel undviks och människor kan hålla ett från smittskyddssynpunkt säkert avstånd från varandra, skulle kunna leda till minskade intäkter eller ökade kostnader för företag och andra verksamhetsutövare. Om så blir fallet beror dock på utformningen av de konkreta krav som kommer att anges i förordningar och myndighetsföreskrifter om särskilda begränsningar med stöd av den nya covid-19-lagen. Det nu aktuella förslaget bedöms inte i sig medföra några nämnvärda konsekvenser. De regleringar som möjliggörs genom den föreslagna covid-19-lagen kan medföra långtgående begränsningar i medborgerliga fri- och rättigheter och i företags möjligheter att bedriva sin verksamhet. sådana ingripanden behöver kunna bedömas, med grund i högkvalitativa Det är därför viktigt att de konsekvenser som kan uppstå för företag och enskilda utreds och beskrivs utförligt när föreskrifter med stöd av lagen tas fram. De föreslagna bemyndigandena i den nya lagen och i lagen om tillfälliga Prop. 2020/21:79 smittskyddsåtgärder på serveringsställen påverkar inte i sig kostnaderna eller intäkterna för staten, regionerna, kommunerna, företag eller andra enskilda och ger inte heller i övrigt upphov till några samhällsekonomiska konsekvenser. Om regeringen skulle meddela föreskrifter om särskilda begränsningar med stöd av de föreslagna bemyndigandena eller skulle bemyndiga en förvaltningsmyndighet eller en kommun att meddela sådana föreskrifter, kommer emellertid mer eller mindre omfattande effekter att kunna uppkomma på såväl kort som lång sikt. Det finns en inte obetydlig grad av osäkerhet kring de sammantagna konsekvenserna av de tänkbara åtgärder som de föreslagna bemyndigandena möjliggör. Det är därför av särskild vikt att regeringen dels gör en sedvanlig konsekvensanalys för det fall att föreskrifter med stöd av bemyndigandena ska tas fram, dels löpande följer upp effekterna av de åtgärder som har vidtagits. Bestämmelserna om kostnadsberäkningar och andra konsekvensbeskrivningar i 14–15 a §§ kommittéförordningen (1998:1474) kan vara vägledande för regeringens arbete med sådana konsekvensanalyser. Det är också av stor vikt att de myndigheter som bemyndigas att meddela föreskrifter genomför konsekvensutredningar enligt förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Regeringen behandlar frågan om konsekvenser för den kommunala självstyrelsen i avsnitt 18. 20.3Beslut i enskilda fall Förslaget att ska få besluta i enskilda fall om särskilda begränsningar enligt den tillfälliga covid-19-lagen innebär en ny uppgift för länsstyrelserna. Det är svårt att bedöma i vilken omfattning det kan bli fråga om sådana beslut. Det är till viss grad avhängigt av i vilken utsträckning regeringen kommer att använda de föreslagna normgivningsbemyndigandena. Länsstyrelsernas kostnader för denna verksamhet är beroende av dels mängden föreskrifter som omfattas av tillsynsansvar, dels det förberedande arbete som länsstyrelserna behöver genomföra. Förslaget kommer att innebära att länsstyrelserna får en viss arbetsbelastning på grund av domstolsprocesser i de fall som beslut i ett enskilt fall överklagas. Omfattningen av sådana processer beror till stor del på i vilken utsträckning eventuella bemyndiganden kommer att användas. Även om länsstyrelserna har väl upparbetade rutiner för att försvara beslut i domstol är detta ny lagstiftning och om det blir fråga om ett större antal överklaganden kan det komma att krävas ytterligare resurser. Innan beslutar i ett enskilt fall ska den vid behov samråda med den regionala smittskyddsläkaren. och smittskyddsläkaren har redan ett väl fungerande samarbete kring den lokala hanteringen av pandemin. Förslaget bedöms därför inte medföra några ekonomiska konsekvenser för regionerna. 2020/21:79 20.4 föreslås få ansvar för att utöva tillsyn över att föreskrifter som har meddelats med stöd av covid-19-lagen följs och ska enligt lagen kunna besluta förelägganden som får förenas med vite. utövar också tillsyn över att besluten i enskilda fall följs. Förslaget medför att länsstyrelserna kommer att behöva vidta vissa förberedande insatser när det gäller att utveckla rutiner och tillsätta personal, t.ex. jurister och inspektörer, för att myndigheterna snabbt ska kunna agera om det finns behov av tillsyn enligt den föreslagna lagen. Hur omfattande den tillsynen kommer att bli och hur mycket ytterligare resurser som krävs beror på i vilken utsträckning regeringen kommer att använda de bemyndiganden som föreslås. Om det skulle bli aktuellt att meddela föreskrifter som avser flera områden inom lagens tillämpningsområde kommer kostnaderna och verksamhetsförutsättningarna för länsstyrelserna att påverkas avsevärt och omprioriteringar krävas inom befintlig verksamhet. Kostnaderna ryms inte inom befintliga anslagsramar för länsstyrelserna. De totala kostnaderna för länsstyrelsernas förberedande arbete och tillsynsverksamhet kommer därför att hanteras inom ramen för de rutiner som gäller för budgetprocessen. Den som bedriver kollektivtrafik föreslås få vissa befogenheter för att hantera överträdelser av föreskrifter eller beslut enligt den nya lagen. Dessa befogenheter överensstämmer i huvudsak med vad som följer av ordningslagen. Regeringen bedömer att dessa befogenheter endast kommer att behöva användas i ett begränsat antal fall. Den föreslagna regleringen innebär tillkommande arbetsuppgifter för i fråga om handräckning i de fall som begär biträde för att kunna fullgöra sin tillsyn. Vid tillståndsprövning enligt ordningslagen kommer också att behöva ta ställning till om krav enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av den nya covid-19-lagen är uppfyllda. Dessutom får myndigheten befogenhet att avvisa eller avlägsna en person från färdmedel, lokaler och områden som används i kollektivtrafik eller flygtrafik i syfte att upprätthålla föreskrifter som har meddelats för att förhindra smittspridning och beslut i enskilda fall om detta. Dessa tillkommande arbetsuppgifter bedöms kunna utföras som en del av den verksamhet som myndigheten redan bedriver för att upprätthålla ordning och säkerhet. Det införs också en ny straffbestämmelse. Den aktualiseras dock endast om det meddelas föreskrifter om förbud mot att samlas i ett sällskap av en viss storlek eller förbud mot att vistas på vissa platser. beslut i enskilda fall och beslut om förelägganden inom ramen för tillsynen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller i fråga om beslut att vägra tillstånd till en allmän sammankomst eller offentlig tillställning eller att förbjuda tillträde till ett visst område eller utrymme. Regeringen bedömer att förslagen inte kommer att innebära någon nämnvärt ökad arbetsbelastning för domstolarna. Omfattningen av sådana domstolsprocesser beror till stor del på i vilken utsträckning eventuella bemyndiganden kommer att användas. Den ökade måltillströmning som kan förutses bör kunna hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Förslaget till lag om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen Lagens innehåll och syfte 1 § I denna lag finns bestämmelser om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. I paragrafen anges lagens innehåll och syfte. Enligt paragrafen innehåller lagen bestämmelser om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. 19 är en allvarlig virussjukdom som i de svåraste fallen har en dödlig att utbrottet av covid-19 är en pandemi. Covid-19 är i smittskyddslagen (2004:168) klassificerad som en allmänfarlig och samhällsfarlig sjukdom. Förhållandet till annan lagstiftning 2 § Denna lag gäller utöver smittskyddslagen (2004:168) och ordningslagen (1993:1617). Paragrafen reglerar lagens förhållande till annan lagstiftning. Övervägandena finns i avsnitt 8. Enligt paragrafen gäller denna lag utöver smittskyddslagen (2004:168) och ordningslagen (1993:1617). Det innebär att lagen kompletterar de angivna lagarna och har företräde i de fall som samma fråga regleras i flera I smittskyddslagen ges föreskrifter om smittskyddsåtgärder som riktar människor (1 kap. 2 §). smittskyddsåtgärder är inte direkt tillämpliga på smittskyddsåtgärder enligt denna lag. Däremot bör bestämmelserna i smittskyddslagen beaktas vid införandet och utformningen av särskilda begränsningar enligt lagen. Det gäller t.ex. de allmänna riktlinjer för smittskyddet som anges i 1 kap. 4–6 §§ smittskyddslagen (se vidare författningskommentaren till 6 §). Vidare innehåller smittskyddslagen ett stort antal bestämmelser som kan ha betydelse för att hantera spridning av sjukdomen covid-19 i andra avseenden än som regleras i denna lag. anmälan av sjukdomsfall, utredning av sjukdomsfall och extraordinära Enligt 2 kap. 10 § ordningslagen får tillstånd till en allmän samman- komst vägras bl.a. om det är nödvändigt för att motverka epidemi. bestämmelsen kan även fortsättningsvis tillämpas i syfte att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. I ordningslagen finns också bestämmel- ser om att regeringen får föreskriva att allmänna sammankomster och offentliga tillställningar inte får hållas inom ett visst område, om det är nödvändigt för att motverka epidemi. Efter bemyndigande från regeringen får en länsstyrelse meddela motsvarande föreskrifter i fråga om länet eller 2020/21:79 en del av det (2 kap. 15 §). Bestämmelserna i 7 och 14 §§ innebär att dessa bestämmelser i ordningslagen inte ska användas för att meddela föreskrifter i syfte att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. Däremot kan bemyndigandena i ordningslagen användas för att motverka andra epidemier. Skyldighet att förebygga smittspridning 3 § Var och en ska genom uppmärksamhet och rimliga försiktighetsåtgärder medverka till att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. I paragrafen finns en bestämmelse om enskildas skyldighet att förebygga smittspridning. Övervägandena finns i avsnitt 9. Paragrafen, som är utformad med 2 kap. 1 § smittskyddslagen (2004:168) som förebild, innebär att var och en så långt som möjligt ska vidta rimliga försiktighetsåtgärder för att skydda såväl sig själv som andra mot risk att smittas av sjukdomen covid-19. Vägledning om vilka åtgärder som enskilda bör vidta finns i föreskrifter och allmänna råd (HSLF-FS 2020:12) om allas ansvar att förhindra smitta av covid-19 m.m. Ytterligare vägledning finns i rekommendationer och information från , regioner och smittskyddsläkare. Samlad information finns på webbplatsen . 4 § Den som bedriver eller ansvarar för en sådan verksamhet som avses i 7–11 §§ ska vidta lämpliga åtgärder för att förhindra smittspridning. Verksamheten ska så långt som möjligt bedrivas på ett sådant sätt att trängsel undviks och att människor kan hålla ett från smittskyddssynpunkt säkert avstånd från varandra. Paragrafen reglerar verksamhetsutövares skyldighet att förebygga smittspridning. Överväganden finns i avsnitt 9. Paragrafen kompletterar och specificerar 3 § i fråga om den som bedriver eller ansvarar för en sådan verksamhet som avses i 7–11 §§, dvs. allmänna sammankomster, offentliga tillställningar, platser för fritids- eller kulturverksamhet, handelsplatser, kollektivtrafik, inrikes flygtrafik och platser för privata sammankomster. Verksamhetsutövaren är enligt paragrafen skyldig att vidta lämpliga åtgärder för att förhindra smittspridning. Vidare ska verksamheten så långt som möjligt bedrivas på ett sådant sätt att trängsel undviks och att människor kan hålla ett från smittskyddssynpunkt säkert avstånd från varandra. Med trängsel avses att människor befinner sig så nära varandra att det uppstår en beaktansvärd risk för spridning av sjukdomen covid-19. Vägledning i fråga om vilka åtgärder som bör vidtas finns i föreskrifter och allmänna råd (HSLF-FS 2020:12) om allas ansvar att förhindra smitta av covid-19 m.m. Särskilda begränsningar för att förhindra smittspridning 5 § Särskilda begränsningar avseende följande verksamheter och platser får införas genom föreskrifter enligt 7–11 och 14 §§ eller genom beslut i enskilda fall enligt 16 §: 1. allmänna sammankomster och offentliga tillställningar, 2.gym- och sportanläggningar, badhus, bibliotek, museer, djurparker, Prop. 2020/21:79 campingplatser och andra platser för fritids- eller kulturverksamhet som är öppna 3.köpcentrum, varuhus, gallerior, butiker, serviceinrättningar och andra handelsplatser som är öppna för allmänheten, 4.kollektivtrafik och inrikes flygtrafik, och 5.platser för privata sammankomster. Användningen av platser dit allmänheten har tillträde får begränsas genom föreskrifter enligt 12–14 §§. I paragrafen finns en upplysning om vilka särskilda begränsningar för att förhindra smittspridning som kan införas med stöd av lagen. Paragrafen innehåller också exempel på vad som avses med vissa ord och uttryck som används i lagen. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitten 11.2 och 11.3. I första stycket anges att särskilda begränsningar avseende vissa verksamheter får införas genom föreskrifter och beslut i enskilda fall. I 7– 11 §§ finns bemyndiganden att meddela föreskrifter avseende olika typer av verksamheter. Av 14 § följer att sådana föreskrifter får inskränkas till att gälla inom ett visst geografiskt område. Vidare får enligt 16 § i enskilda fall besluta om begränsningar som avser en viss verksamhet. Enligt första stycket 1 får särskilda begränsningar införas avseende allmänna sammankomster och offentliga tillställningar (7 och 16 §§). Av första stycket 2 framgår att särskilda begränsningar får införas avseende platser för fritids- eller kulturverksamhet som är öppna för allmänheten (8 och 16 §§). I punkten anges också exempel på vad som avses med uttrycket platser för fritids- eller kulturverksamhet. Exemplen är inte uttömmande. Även andra platser av liknande karaktär omfattas av uttrycket. För att det ska vara fråga om en plats för fritids- eller kulturverksamhet i lagens mening krävs att platsen är öppen för allmänheten. Med uttrycket öppen för allmänheten avses att den verksamhet som bedrivs vänder sig till allmänheten och inte endast till en begränsad krets. En plats kan vara öppen för allmänheten även om det ställs krav på medlemskap, vilket t.ex. kan vara fallet i fråga om gymanläggningar. Lokaler som tillhör bostadsrättsföreningar och arbetsplatser och som inte är tillgängliga för utomstående är inte att anse som öppna för allmänheten. Verksamhet på en plats för fritids- eller kulturverksamhet kan bedrivas i såväl privat som offentlig regi. Med gym- och sportanläggningar avses anläggningar som huvudsakligen används för fysisk träning eller sport. Med badhus avses en lokal med en offentlig badinrättning. Med bibliotek avses en plats där allmänheten får låna eller på annat sätt får tillgång till litteratur och får tillgång till information. Med museum avses en institution som ställer ut materiella och immateriella vittnesbörd om människan och människans omvärld. Med campingplats avses ett avgränsat område för boende i tält eller husvagn. Lokaler som används för insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) eller socialtjänstlagen (2001:453), t.ex. daglig verksamhet enligt 9 § 10 LSS, är inte platser för fritids- eller kulturverksamhet. Av första stycket 3 framgår att särskilda begränsningar får införas avseende handelsplatser som är öppna för allmänheten (9 och 16 §§). Vidare anges exempel på vad som avses med ordet handelsplatser. Exemplen är inte uttömmande. Även andra platser av liknande karaktär, t.ex. platser för torghandel, omfattas av ordet. För att det ska vara fråga om en handelsplats i lagens mening krävs, på samma sätt som för platser för fritids- eller kulturverksamhet, att platsen är öppen för allmänheten. Med butik avses som utgångspunkt en lokal för försäljning av varor. Någon begränsning avseende vad som säljs uppställs inte. försäljning av varor även tillhandahålls tjänster utesluter inte att det är fråga om en butik. Inte heller att det också bedrivs viss annan verksamhet i lokalen, t.ex. ett kafé, utesluter detta. Det är den huvudsakliga verksamheten som avgör om det är fråga om en butik i lagens mening (jfr 2020/21:52 s. 99). Med köpcentrum avses ett område med butiker och annan likartad Med varuhus avses en stor lokal med försäljning av många olika slags Med galleria avses en inbyggd gågata med butiker. Med serviceinrättningar avses platser med kommersiellt betonad försäljning av tjänster, t.ex. frisörsalonger, skönhetsmottagningar och Platser för hälso- och sjukvård eller tandvård, t.ex. vårdcentraler och tandläkarmottagningar, och platser för utbildning är inte serviceinrättningar i lagens mening. Av första stycket 4 framgår att särskilda begränsningar får införas avseende kollektivtrafik och inrikes flygtrafik (10 och 16 §§). Enligt första stycket 5 får särskilda begränsningar införas avseende platser för privata sammankomster (11 och 16 §§). Andra stycket upplyser om att användningen av platser dit allmänheten har tillträde får begränsas genom föreskrifter enligt 12–14 §§. Bestämmelserna i 12 § avser förbud mot att samlas i ett sällskap av en viss Ett sådant förbud kan enligt 14 § inskränkas till att gälla inom ett visst geografiskt område. I 13 § regleras föreskrifter om förbud mot att vistas på en viss särskilt angiven plats. Allmänna förutsättningar för särskilda begränsningar 6 § Föreskrifter och beslut om särskilda begränsningar får meddelas endast om det är nödvändigt för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. Föreskrifterna och besluten får inte vara mer långtgående än vad som är försvarligt med hänsyn till faran för människors liv och hälsa. Föreskrifterna och besluten bör utformas med beaktande av risken för smitt- spridning i olika typer av verksamheter och förutsättningarna för att i dessa verk- samheter vidta åtgärder för att förhindra smittspridning.