prop · H803184 · 2021-05-04 00:00:00 — underlåtenhet att redovisa oledsagade kontanta medel. ifrågasätter huruvida ändamålet med bestämmelsen uppnås genom en Förslagets ändamål – att i högre grad kunna bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism – torde i första hand inriktas mot en målgrupp som sannolikt inte avskräcks en kriminalisering och ett En kriminalisering bör vara både nödvändig och förutspås kunna leda till det förväntade resultatet. nu aktuella förslagets genomslagskraft mot den bakgrunden kan Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 14 i den nya förordningen ska varje medlemsstat införa sanktioner, som ska tillämpas om anmälningsskyldigheten enligt artikel 3 eller redovisningsskyldigheten enligt artikel 4 inte fullgörs. Dessa sanktioner ska vara effektiva, proportionella och avskräckande, jfr avsnitt 4.10. Enligt jämförelsetabellen i bilaga II till den nya förordningen motsvaras artikel 14 av artikel 9 i förordning (EG) nr 1889/2005. den bestämmelsen gjordes en ändring i den dåvarande tullagens sanktions- bestämmelser så att den som bryter mot anmälningsplikten ska dömas för tullförseelse (se prop. 2006/07:68 s. 42–44). I den nuvarande tullagen återfinns bestämmelsen i 5 kap. 2 §. Det framgår av skäl 35 i den nya förordningen att sanktionerna endast bör tillämpas vid underlåtenhet att anmäla eller redovisa enligt förordningen och inte bör beakta de eventuella brottsliga handlingar som kan ha anknytning till de kontanta medlen, vilka kan vara föremål för ytterligare utredningar och åtgärder som inte omfattas av förordningens Sanktionerna bör enligt skäl 35 inte gå utöver vad som är nödvändigt för att främja efterlevnaden. I ljuset av skäl 35 får det anses tillräckligt att överträdelser av anmälningsskyldigheten enligt artikel 3 eller redovisningsskyldigheten enligt artikel 4 sanktioneras genom tullagens bestämmelse om tull- för att artikel 14 ska anses vara genomförd. 2020/21:184 nuvarande bestämmelsen om tullförseelse i 5 kap. 2 § tullagen inte omfattar redovisningsskyldigheten enligt artikel 4 måste dock bestämmelsen kompletteras i det avseendet. avstyrker förslaget om att kriminalisera underlåtenhet att redovisa oledsagade kontanta medel. ifrågasätter huruvida ändamålet med bestämmelsen uppnås genom en kriminalisering. Som nämnts ovan följer det dock av artikel 14 att varje medlemsstat ska införa sanktioner, som ska tillämpas om den skyldighet att anmäla ledsagade kontanta medel som föreskrivs i artikel 3 eller den skyldighet att redovisa oledsagade kontanta medel som föreskrivs i artikel 4 inte fullgörs. Sanktionerna ska, som också nämnts ovan, endast tillämpas vid underlåtenhet att anmäla eller redovisa enligt förordningen och ska alltså inte beakta de eventuella brottsliga handlingar som kan ha anknytning till de kontanta medlen. Vidare är brott mot anmälningsplikten i artikel 3 i förordning (EG) nr 1889/2005 kriminaliserat. Förutom uppsåtligt brott är även oaktsamma överträdelser straffbelagda. Regeringen anser inte att det finns skäl att behandla brott mot skyldigheten att redovisa oledsagade kontanta medel annorlunda, och anser därför att det bör vara straffbelagt att bryta mot såväl anmälningsplikten som redovisningsskyldigheten enligt förordningen. En annan bedömning kan dock komma att göras med anledning av den utvärdering av bl.a. medlemsstaternas sanktioner som kommissionen ska göra enligt artikel 19. Det kan därför finnas anledning att återkomma i frågan. Förslaget medför en ändring av 5 kap. 2 § tullagen. Regeringens bedömning: Artiklarna 8, 15–17 och 19 i den nya kontantkontrollförordningen kräver inga kompletteringar i svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland , tillstyrker eller har inga synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: I det här avsnittet behandlas artiklarna 8 och 15–19 i den nya kontantkontrollförordningen, jfr avsnitt 4.11. I artikel 18.1 och 18.2 finns bestämmelser om översändande av viss information om tillämpningen av förordningen, bl.a. en förteckning över behöriga myndigheter och uppgifter om de sanktioner som har införts, från medlemsstaterna till kommissionen. Denna information ska översändas . Liknande bestämmelser om informationsskyldighet finns i unionstullkodexen. Därför har det i 1 kap. 3 § tullförordningen införts en bestämmelse om att ska fullgöra den skyldigheten. En ändring av tullförordningen kan därmed komma att behövas. Bestämmelserna i artiklarna 8, 15–17 och 19 bedöms vara sådana att Prop. 2020/21:184 inga ändringar behöver göras i tullagen eller tullförordningen eller någon annan svensk lagstiftning. 6Andra ändringar i tullagen Tillhandahållande av information till Regeringens förslag: ska på begäran tillhandahålla uppgifter som förekommer hos och som rör export av varor. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. (), som i övrigt inte har några invändningar mot förslagen i promemorian, instämmer i bedömningen att tillgång till uppgifter rörande export av varor är av vikt för myndighetens uppdrag som tillstånds- och tillsynsmyndighet. promemorians förslag i denna del. anser att förslaget om en skyldighet för att på begäran tillhandahålla ISP uppgifter som förekommer hos och som rör export av varor kommer innebära en smidigare och mer kostnadseffektiv hantering för både och . Skälen för regeringens förslag: Att uppgifter hos kan av sekretess har konstaterats i avsnitt 5.9.1. I 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen anges att sekretess inte hindrar ett överlämnande av en uppgift från en myndighet till en annan om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning. finns i 1 kap. 4 § tullagen där det anges till vilka myndigheter på begäran ska tillhandahålla uppgifter som förekommer hos och som rör import eller export av varor. Bestämmelsen i 1 kap. 4 § tullagen har sin grund i 54 a § tullagen (1973:670) som infördes genom SFS 1980:450 (se prop. 1979/80:108) och har det i varje ny tullag funnits en motsvarande bestämmelse: 114 § tullagen (1987:1065), 118 § tullagen (1994:1550) och 11 kap. 6 § tullagen (2000:1281). När bestämmelsen först infördes var den krets av myndigheter till vilken uppgifter skulle lämnas begränsad till dåvarande och Kretsen har efterhand utvidgats till fler myndigheter och också förändrats genom namnbyten och omorganisationer. När 11 kap. 6 § tullagen (2000:1281) infördes var det tio myndigheter som kunde ta emot uppgifter som rör import eller export av varor och en myndighet som kunde ta emot uppgifter som rör export av varor. Under den bestämmelsens giltighetstid utvidgades kretsen av mot- tagande myndigheter avsevärt. Den stora utvidgningen skedde genom SFS 2005:779 (se prop. 2004/05:98, bet. 2004/05:NU15, rskr. 2004/05:296) 2020/21:184 när tolv marknadskontrollmyndigheter lades till. När 1 kap. 4 § i den nuvarande tullagen infördes var det 22 myndigheter som kunde ta emot uppgifter som rörde såväl import som export av varor. Det var fortfarande en myndighet som enbart kunde ta emot uppgifter som rörde export av varor. Vägledande när bestämmelsen infördes var i första hand att informationsöverföringen av uppgifter som rörde import eller export av varor skulle möjliggöra en effektivare kontroll, då skattekontroll, för den mottagande myndigheten. I andra hand kom den betydelse överföringen kunde ha för samarbetet mellan den mottagande myndigheten och , jfr prop. 1979/80:108 s. 9. Vid senare utvidgningar av kretsen av mottagande myndigheter är det främst behovet av dessa uppgifter hos de mottagande myndigheterna, för att de ska kunna göra effektiva kontroller eller utöva effektiv tillsyn utifrån sina respektive ansvarsområden, som har betonats (se t.ex. prop. 1999/2000:126 s. 134). ISP är tillstånds- och tillsynsmyndighet när det gäller export av krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden. Detta följer av lagen (1992:1300) om krigsmateriel och lagen (2000:1064) om kontroll av produkter med dubbla användningsområden och av tekniskt bistånd, jfr 1 § förordningen (2010:1101) med instruktion för . Både i rollen som tillståndsmyndighet och som tillsynsmyndighet har ISP användning av uppgifter som förekommer hos och som rör export av varor. Uppgifterna, som exempelvis exportstatistik utställd efter avsändare eller mottagare, styrkande handlingar till exportsändningar och bilder från varuundersökningar, möjliggör en tillförlitligare tillståndsgivning och en effektivare tillsyn för ISP. Exportuppgifterna kan innehålla uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden och omfattas av sekretess med ett omvänt skaderekvisit hos enligt 27 kap. 1–3 §§ offentlighets- och sekretesslagen. I ISP:s verksamhet aktualiseras sekretessbestämmelserna i 15 kap. 1–2 §§ den lagen, men även 18 kap. 8 § och 30 kap. 23 § kan aktualiseras. För det fall ISP i sin tillsynsverksamhet tar emot uppgifter från andra myndigheter finns regler om överföring av sekretess i 11 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen. kontrollerar de exporttillstånd som ISP utfärdar. Ett samarbete i dessa frågor är därmed naturligt och till nytta för båda myndigheterna. Myndigheterna har också ett väl etablerat samarbete i frågor som rör kontroll vid export av krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden samt icke-spridning av massförstörelsevapen. Det finns alltså ett behov av ett regelbundet informationsutbyte mellan ISP och . Ett sådant rutinmässigt uppgiftsutbyte ska i regel vara författningsreglerat (se prop. 1979/80:2 Del A s. 327). Det är därför motiverat att lägga till ISP i 1 kap. 4 § andra stycket tullagen så att ISP på begäran har rätt att få del av uppgifter hos som rör export av varor. Förslaget medför en ändring av 1 kap. 4 § andra stycket tullagen. Avlämning av avfall från fartyg Regeringens förslag: Bestämmelserna om avlämning av avfall från fartyg i tullagen ska upphävas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. ställer sig positivt till förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 12.2 i och rådets direktiv /59/EG av om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (332, 28.12.2000, s. 81) skulle avlämning av fartygsgenererat avfall och lastrester betraktas som övergång till fri omsättning enligt artikel 79 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, 19.10.1992, s. 1). Bestämmelsen i direktivet genomfördes i svensk rätt genom 4 kap. 5 § andra stycket tullagen (2000:1281) och, när den lagen ersattes av en ny tullag, genom 3 kap. 11 § i den lagen, jfr prop. 2015/16:79 s. 184. Direktiv /59/EG har upphävts genom och rådets direktiv (EU) 2019/883 av om mottagningsanordningar i hamn för avlämning av avfall från fartyg, om ändring av direktiv /65/EU och upphävande av direktiv /59/EG (EUT L 151, , s. 116). I direktiv (EU) 2019/883 finns ingen motsvarighet till artikel 12.2 i direktiv /59/EG. För att återställa förenklingen som fanns i det tidigare direktivet har det i stället gjorts vissa ändringar i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/2446 av om komplettering av och rådets förordning (EU) nr 952/2013 vad gäller närmare regler avseende vissa bestämmelser i unionens tullkodex (EUT L 343, 29.12.2015, s. 1). Genom kommissionens delegerade förordning (EU) 2020/877 av framgår ändringarna numera i artiklarna 138 j och 141.8 i förordningen. Eftersom förenklingen av tullformaliteterna alltså numera anges i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/2446 bör 3 kap. 11 § tullagen upphävas. Förslaget medför att 3 kap. 11 § tullagen upphävs. Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för 2020/21:184 1. tullkontroller av kontanta medel som inletts före ikraftträdandet, och 2.tullförseelse avseende anmälningar om kontanta medel som skulle ha lämnats före ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 21 i den nya kontantkontrollförordningen framgår att förordningen träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (EUT). Förordningen publicerades i EUT och trädde i kraft . Förordningen ska tillämpas . Artikel 16 om genomförandeakter tillämpas dock . Med den nya förordningen upphävs och ersätts förordning (EG) nr 1889/2005, jfr artikel 20 och skäl 8. Hänvisningar till den upphävda förordningen ska ses som hänvisningar till den nya förordningen och ska läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II till den nya förordningen. De föreslagna ändringarna i tullagen bör träda i kraft i förhållande till när den nya förordningen i huvudsak ska börja tillämpas. De ändrade bestämmelserna om tullkontroll av kontanta medel i 4 kap. tullagen bör bli tillämpliga på kontroller som inleds efter ikraftträdandet. Det innebär att om en tullkontroll har inletts före ska bestämmelserna i 4 kap. 50–53 §§ tullagen i den gällande lydelsen gälla för den fortsatta handläggningen och eventuella beslut till följd av kontrollen, t.ex. om kvarhållande. I bestämmelsen om tullförseelse i 5 kap. 2 § första stycket tullagen görs två ändringar med anledning av den nya kontantkontrollförordningen. Den befintliga hänvisningen till anmälningsplikten i artikel 3 i förordning (EG) nr 1889/2005 ändras till en hänvisning till anmälningsskyldigheten i artikel 3 i förordning (EU) 2018/1672. Ändringen bör tillämpas på anmälningar som ska lämnas efter ikraftträdandet. Därför behövs en övergångsbestämmelse som anger detta. En hänvisning till redovisningsskyldigheten i artikel 4 läggs till. Detta är en följd av skyldigheten enligt artikel 14 för varje medlemsstat att införa sanktioner som ska tillämpas om den skyldighet att bl.a. redovisa oledsagade kontanta medel som föreskrivs i artikel 4 inte fullgörs. Ändringen blir tillämplig på redovisningar av kontanta medel som ska lämnas efter ikraftträdandet. Det behövs därmed inte någon övergångsbestämmelse i denna del. De ändringar i tullagen som föreslås i avsnitt 6 är inte knutna till någon särskild händelse. De kan således träda i kraft när som helst. De föreslås därför träda i kraft med de ändringar som avses ovan, dvs. I det här avsnittet redogörs för effekterna av förslagen i den omfattning som bedöms lämpligt i det aktuella lagstiftningsärendet och med beaktande av förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. 8.1Syfte och alternativa lösningar Syftet med de föreslagna ändringarna i tullagen är att göra de ändringar som följer av att den nuvarande kontantkontrollförordningen, förordning (EG) nr 1889/2005, ersätts av en ny förordning, förordning (EU) 2018/1672. Eftersom de nuvarande kompletterande bestämmelserna finns i tullagen är det också i denna författning ändringar måste göras. Några alternativa lösningar finns inte. Syftet med föreslaget om att på begäran ska tillhandahålla () uppgifter som förekommer hos och som rör export av varor (se avsnitt 6.1) syftar till att förenkla ISP:s arbete med tillsyn och tillståndsgivning gällande export av krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden. Eftersom kontrollerar de exporttillstånd som ISP utfärdar är ett samarbete i dessa frågor naturligt och till nytta för båda myndigheterna. Ett alternativ är att inte besluta om en uppgiftsskyldighet för till ISP. skulle då även i fortsättningen behöva göra en sekretessprövning vid varje begäran om uppgifter från ISP. Eftersom det finns ett behov av ett regelbundet informationsutbyte mellan ISP och är detta dock inte en tillfredsställande lösning. Avseende upphävandet av 3 kap. 11 § tullagen (se avsnitt 6.2) finns ingen alternativ lösning eftersom 3 kap. 11 § tullagen inte längre fyller någon funktion. Bestämmelsen bör därför upphävas. Den nya kontantkontrollförordningen innehåller, liksom den nuvarande förordningen, en skyldighet att anmäla ledsagade kontanta medel. I den delen innebär den nya förordningen alltså ingen skillnad mot vad som redan gäller för den enskilde. En nyhet i den nya kontantkontrollförordningen är emellertid skyldigheten för enskilda att redovisa oledsagade kontanta medel. Denna skyldighet är dock inte generellt obligatorisk utan ska endast tillämpas om de behöriga myndigheterna, för svensk del främst , begär att en sådan redovisning ska lämnas. Förslaget kan innebära en nackdel för enskilda genom att försändelser m.m.kan komma att undersökas och kontanta medel som upptäcks hållas kvar i väntan på att begärd redovisning kommer in eller för att det finns misstanke om att medlen har anknytning till brottslig verksamhet. innebär förslaget bättre möjligheter att bekämpa penningtvätt och att finansiering av terrorism i högre grad kan motarbetas. 2020/21:184 bakgrund av att detta är nytt i förhållande till den nuvarande förordningen finnas inte någon tydlig bild av hur denna trafik ser ut och det är därför svårt att bedöma i vilken utsträckning kommer att begära in redovisningar av oledsagade kontanta medel. Därmed är det också svårt att bedöma i vilken omfattning enskilda kommer att påverkas av den nya skyldigheten. Effekter för myndigheter och domstolar om kontroller av kontanta medel har tillämpats sedan 2007 och tullkontroller av kontanta medel är alltså väl integrerade i Att den nuvarande kontant- kontrollförordningen ersätts av en ny förordning bör därför inte innebära några större förändringar för . Som framgår av avsnitt 4 innehåller den nya kontantkontroll- förordningen vissa nyheter i jämförelse med den nuvarande förordningen som kan påverka verksamhet. Det är dels den nya skyldigheten för enskilda att redovisa oledsagade kontanta medel, dels den utvidgade befogenheten för att tillfälligt hålla kvar kontanta medel. De här förändringarna är dock svåra att bedöma konsekvenserna av. båda fallen beror följderna på i vilken utsträckning kommer att tillämpa de nya reglerna. har upplyst om att det är relativt ovanligt att myndigheten stöter på oledsagade kontanta medel i flödet av försändelser m.m. som passerar EU:s yttre gräns. anledning att anta att detta skulle ändras på något dramatiskt sätt i och med den föreslagna möjligheten för att specifikt eftersöka oledsagade kontanta medel. Med hänsyn till att oledsagade kontanta medel upptäcks så sällan kan det förutsättas att endast kommer att begära in redovisning i de fall det inte rör sig om t.ex. regelmässiga värde- Mot bakgrund av att har lång erfarenhet av att kontrollera ledsagade kontanta medel bör dock de nämnda förändringarna inte innebära någon större förändring för För den händelse den nya kontantkontrollförordningen skulle ge upphov till kostnadsökningar för är dessa marginella och ryms därmed inom myndighetens befintliga ekonomiska ramar. att enklare och snabbare kommer kunna förse Inspektionen för strategiska produkter med de uppgifter som myndigheten begär. resulterar inte i några kostnader för . När medverkar i kontrollverksamhet är myndigheten behörig myndighet vid tillämpning av den nya kontant- Det finns dock ingen anledning att anta att omfattningen av medverkan i kontroll- verksamhet kommer att påverkas med anledning av den nya förordningen. har anfört att myndighetens förvaringsutrymmen inte är anpassade till säker förvaring av kontanta medel och att en sådan anpassning kommer att medföra extra kostnader för myndigheten. noterar vidare att föreslagna ändringar som påverkar är ofinansierade ambitionsökningar. bedömer att såväl den kostnadsökning som säkra förvaringsutrymmen för kontanter kan antas medföra som övriga kostnader som förslagen kan komma att innebära för är marginella och alltså bör rymmas inom myndighetens befintliga ekonomiska ramar. Också är behörig myndighet vid tillämpning av den nya kontantkontrollförordningen när myndigheten medverkar i För kan det inte uteslutas att den nya förordningen kan innebära vissa kostnadsökningar. kan påverkas av de utvidgade möjligheterna att tillfälligt kvarhålla kontanta medel för att vidta utredningsåtgärder, om det i samband med ett kvarhållande blir som får vidta För den händelse den nya kontantkontrollförordningen skulle ge upphov till kostnadsökningar för bedöms dessa vara marginella och rymmas inom myndighetens befintliga För innebär förslaget om uppgifts- skyldighet för att enklare och snabbare kommer kunna ta del av uppgifter som myndigheten behöver i sin verksamhet. Förslaget resulterar inte i några kostnader för Den föreslagna ändringen av 5 kap. 2 § tullagen innebär att inte bara den som bryter mot anmälningsskyldigheten enligt artikel 3 i den nya kontant- kontrollförordningen, utan också att den som bryter mot redovisnings- skyldigheten enligt artikel 4 i den förordningen kan dömas för tullförseelse Eftersom redovisningsskyldigheten enligt artikel 4 inte är generell utan endast är tillämplig om begär att en sådan redovisning ska lämnas, är det dock svårt att bedöma om detta kommer att innebära fler mål om tullförseelse vid de allmänna domstolarna. En viss ökning av måltillströmningen torde inte helt kunna uteslutas, även om det kan antas att den kommer att vara mycket liten. Denna marginella ökning ger inte upphov till några kostnadsökningar som inte ryms inom de befintliga ekonomiska ramarna för Domstolar. Det framgår av 6 kap. 2 § tullagen att beslut enligt artikel 4.2 i förordning (EG) 1889/2005 för överklagas till allmän förvaltningsdomstol. enligt artikel 4.2 i den nämnda förordningen avser ett beslut om kvarhållande av kontanta medel. Också fortsättningsvis ska det vara möjligt att överklaga beslut om kvarhållande av kontanta medel till allmän förvaltningsdomstol. 2020/21:184 Systematiken i den nya kontantkontrollförordningen får dock till följd att typen av beslut blir fler. I stället för ett slags beslut så blir det tre slags beslut som kan överklagas. Om detta innebär en ökad måltillströmning till de allmänna förvaltningsdomstolarna är svårt att bedöma. Det beror på i vilken utsträckning de olika beslutstyperna kommer till användning och naturligtvis i vilken utsträckning besluten överklagas. En viss ökning av måltillströmningen torde inte kunna uteslutas. Denna marginella ökning ger inte upphov till några kostnadsökningar som inte ryms inom de befintliga ekonomiska ramarna för Domstolar. Det framgår av den nya kontantkontrollförordningen att den är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Att detta gäller generellt för EU-förordningar framgår av artikel 288 andra stycket i EUF- fördraget. Nationellt finns normalt sett bara ett tämligen begränsat utrymme för kompletterande bestämmelser till en EU-förordning. De nationella bestämmelserna får inte på något sätt gå utöver eller avvika från en EU- förordning. Någon dubbelreglering får inte heller ske. Den nya förordningen lämnar dock i artiklarna 5.1, 5.2, 7 och 14 visst utrymme för kompletterande nationella bestämmelser. Dessa bestämmelser avser kontrollbefogenheter för de behöriga myndigheterna, beslut om kvarhållande av kontanta medel, överklagande av beslut om kvarhållande och sanktioner. De nuvarande bestämmelserna om tullkontroll av kontanta medel i tullagen, inkluderat i tillämpliga delar bestämmelserna i 5 kap. 2 § om tullförseelse, 6 kap. 2 § om överklagande och 7 kap. 4 § om delgivning, har granskats utifrån dessa förutsättningar. Detta har resulterat i bedömningen att en bestämmelse, 4 kap. 50 §, bör upphävas eftersom den innehåller sådant som också regleras i den nya förordningen. De övriga bestämmelserna, dvs. 4 kap. 51–53 §§, 5 kap. 2 §, 6 kap. 2 § och 7 kap. 4 §, bedöms rymmas inom det utrymme för kompletterande bestämmelser som den nya kontantkontrollförordningen medger.