prop · H803192 · 2021-05-06 00:00:00 — Kretsen bör dock inte begränsas enbart till undersökningsledare. Ett krav på ett godkännande från en undersökningsledare skulle göra tillämpningsområdet alltför snävt. Enligt regeringens bedömning finns skäl att även låta de på som inte har rätt att besluta om att förundersökning ska inledas, såsom vakthavande befäl, godkänna ett ingripande. Det framstår som en rimlig ordning bl.a. med hänsyn till att en tulltjänstemans befogenheter i detta skede är relativt begränsade, jämför prop. 2018/19:16 s. 91. har påpekat att såväl begreppet tulltjänsteman som tjänsteman vid används i förslaget i promemorian. Regeringen noterar att begreppet tulltjänsteman nästan helt uteslutande används i såväl tullagen som inregränslagen. Tjänsteman vid är dock det begrepp som 2020/21:192 genomgående används i smugglingslagen. Trots att det kan framstå som olyckligt att olika begrepp används i de olika lagarna torde detta inte leda till några tillämpningsproblem. Det finns inte heller inom ramen för detta lagstiftningsärende något utrymme att ändra det allmänt använda begreppet i smugglingslagen. Mot den bakgrunden anser regeringen att begreppet tulltjänsteman i smugglingslagen därför bör bytas ut till tjänsteman vid . JO har vidare, liksom , fört fram synpunkter på komplexiteten i smugglingslagen och anser att det finns starka skäl att se över regleringen av befogenheter med inriktningen att skapa samlade, tydliga och lättillämpade bestämmelser som speglar myndighetens uppdrag. Regeringen instämmer i denna synpunkt och har därför tillsatt utredningen samlad lagstiftning om befogenheter (dir 2021:28) som ska redogöra för och analysera befintliga befogenheter och överväga om myndigheten bör ges ytterligare befogenheter samt, i så fall, föreslå sådana. Utredaren ska också föreslå en ny sammanhållen författningsreglering som innehåller de bestämmelser som bedöms nödvändiga och lämpliga för att reglera befogenheter inom kontrollverksamheten och den brottsbekämpande verksamheten, och i övrigt lämna nödvändiga författningsförslag. Uppdraget ska redovisas . Inom ramen för en sådan översyn kan det också, i enlighet med vad anser, övervägas om det i 29 § fjärde stycket polislagen ska föras in en hänvisning om utökade befogenheter som motsvarar den hänvisning som finns avseende kustbevakningstjänstemäns polisiära befogenheter enligt kustbevakningslagen (2019:32). JO har vidare framfört att det bör övervägas om inte de utökade befogenheterna bör avspeglas i 1 § smugglingslagen, där det finns en beskrivning av lagens tillämpningsområde och särskilda bestämmelser om befogenheter för att förhindra, utreda och beivra brott. Regeringen instämmer i denna synpunkt. För att underlätta läsningen föreslår dock regeringen att upplysningen läggs i en egen paragraf i smugglingslagen. Förslaget medför att det införs två nya paragrafer i smugglingslagen, 1 a och 37 §§. 6.2Tulltjänstemannens befogenheter i samband med ingripandet När en tulltjänsteman vid en tullkontroll ingriper vid sådana situationer som anges ovan är det av rättssäkerhets- och effektivitetsskäl viktigt att tulltjänstemannen ges tydliga och tillräckliga befogenheter i tjänsteutövningen. Mot bakgrund av att de ingripanden som en tulltjänsteman föreslås kunna göra kommer att vara relativt kortvariga behöver befogenheterna vid sådana ingripanden inte vara lika omfattande som de befogenheter som en tulltjänsteman har i sin ordinarie brottsbekämpningsverksamhet. Tulltjänstemannens ingripande kan, som framgår ovan, delas upp i två Prop. 2020/21:192 nivåer: dels när har ställt sig bakom ingripandet, dels när det finns behov av omedelbara ingripanden och tulltjänstemannen inte kan vänta med en åtgärd tills ställt sig bakom åtgärden. Ingripanden när har godkänt Regeringens förslag: En tulltjänsteman som efter ett godkännande av ingriper mot misstänkt brottslighet ska, innan en förundersökning hunnit inledas, i samband med ingripandet ges befogenhet att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen av brottet, att uppmana någon att följa med till förhör och att ta med någon till förhör samt att tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och då besluta om kroppsvisitation. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås även att en tulltjänsteman i vissa fall ska kunna gripa en person och ta föremål i beslag sedan ett godkännande om ingripande från har inhämtats. Remissinstanserna: Justitiekanslern har inget att invända mot att ges en utökad möjlighet att ingripa mot brott som inte omfattas av egen befogenhet inom brottsbekämpningen. utnyttjande av resurser ger större möjligheter att stävja gränsöverskridande brottslighet av olika slag. I något avseende anser Justitiekanslern att det dock kan ifrågasättas om förslaget är optimalt utformat för att tillgodose inte bara intresset av en effektiv brottsbekämpning utan även brottsmisstänktas rättssäkerhet i samband med de inledande förhör föreslås få genomföra och som enligt promemorian bl.a. innefattar inledande förhör med den som ingripandet riktar sig mot. Den personen lär i många fall vara den som helt uppenbart kommer att inta ställning som skäligen misstänkt när förundersökning väl I praktiken är det därmed ett misstänktförhör under en primärutredning som befogenhet kommer att omfatta. bakgrund av att det normalt sett knappast kommer att handla om någon enkel och snabbutredd brottslighet som ingriper mot ifrågasätter Justitiekanslern om ett förhör med den misstänkte i praktiken kan bli aktuellt innan hunnit inleda förundersökning. Justitiekanslern ställer sig vidare frågan om inte den första telefonkontakten mellan en tulltjänsteman och blir mer ändamålsenlig om den inriktas på frågan om förundersökning ska inledas, i stället för att avse godkännande av ett ingripande. välkomnar att det direkt av författningstexten framgår att en tulltjänsteman kan gripa en misstänkt även efter att ett godkännande har lämnats av men innan en förundersökning inletts men anser att det framstår som oklart vad som gäller för gripande om faktiskt har inlett en förundersökning efter en förfrågan. Avgörandet av frågan om gripandeskäl föreligger ankommer på den som direkt på platsen ställs inför en situation där 2020/21:192 frihetsberövande aktualiseras och en polisiär undersökningsledare kan därmed inte ge en tulltjänsteman i uppdrag att genomföra ett gripande. bakgrund av att gripande är ett stort ingrepp mot en enskild är det av stor vikt att reglerna angående gripande är klara och tydliga vilket bör uppmärksammas i det fortsatta arbetet. Även ombudsmän () instämmer i bedömningen att det är angeläget att brott som upptäcks i samband med en tullkontroll ska kunna beivras men poängterar att det är viktigt att det sker på ett rättssäkert sätt och att regleringen inte utan tillräckligt starka skäl avviker från den systematik som gäller för användningen av straffprocessuella Tvångsmedel får som huvudregel användas endast när en förundersökning har inletts. Om det fattas ett beslut om ett tvångsmedel innan en förundersökning inletts anses tvångsmedelsbeslutet innebära att en förundersökning inleds. Detta följer av systematiken i och får anses utgöra en etablerad ordning. har tydliga ramar, är omgärdad av rättssäkerhetsgarantier och leds av en undersökningsledare som bl.a. ska se till att den enskildes rättssäkerhets- intressen tas till vara. Promemorians förslag avviker från ordningen att tvångsmedel inte får användas utanför en förundersökning utan att detta JO anför vidare att det inte förs något utförligare resonemang om varför det finns ett behov av att ge tjänstemän vid befogenhet att gripa en person och ta egendom i beslag efter att lämnat sitt godkännande till ingripandet, trots att ett motsvarande behov inte ansetts finnas för tjänstemän vid Skälen för förslaget beskrivs endast kortfattat och det är svårt att utifrån beskrivningen och de exempel som ges bilda sig en uppfattning om hur stort behovet är och hur eventuella negativa konsekvenser av den föreslagna ordningen har värderats. JO kan därför på det föreliggande underlaget inte tillstyrka att en tulltjänsteman ges befogenhet att gripa en person och ta föremål i beslag utan att en förundersökning har inletts, i de situationer som förslaget gäller. konstaterar att de föreslagna bestämmelserna inte ger myndigheten en rätt att fatta beslut om inledande av förundersökning även om en tjänsteman vid ges en rätt att gripa en person och ta egendom i beslag om förutsättningar finns för det. till den bedömning som görs i promemorian att befogenheterna i 21 och 22 §§ smugglingslagen får användas eftersom dessa bestämmelser i sin tur hänvisar till bestämmelser. Det är även otydligt om gripande och beslag enligt de nya bestämmelserna endast ska kunna utföras utanför en förundersökning enligt de nya bestämmelserna eller om det ska kunna ske också i andra fall. , som i huvudsak välkomnar förslaget att ge möjlighet att ingripa vid misstanke om brott som inte omfattas av befogenhet att inleda förundersökning, anser att den föreslagna lydelsen av 38 § smugglingslagen till viss del är oklar och kan komma att innebära tillämpningsproblem. håller att de åtgärder som föreslås ges befogenhet att utföra hör till den så kallade primärutredningen, som är ett helt kortvarigt skede under vilket det inte finns någon behörig undersökningsledare. kan det ifrågasättas hur detta går ihop med det faktum att frågan om ingripande inte helt sällan kommer att underställas en befattningshavare inom som har befogenhet att besluta om att inleda förundersökning. Vidare tolkar den förslagna 38 § smugglingslagen som att har en skyldighet att fortlöpande rapportera sina åtgärder och efterlyser ett förtydligande om att så är fallet. anser vidare att förslaget i den del det rör rätten att gripa en misstänkt person utanför en förundersökning torde strida mot gällande rättsprinciper och konstaterar att det som huvudregel krävs att en förundersökning har inletts för att tvångsmedel ska få användas. uppfattar att det i promemorian framförs att ett gripande i enlighet med förslaget inte skulle innebära att en förundersökning inleds, eftersom en tulltjänsteman inte har rätt att inleda en förundersökning. gör därför bedömningen att förslaget om en möjlighet att gripa en misstänkt innan en förundersökning har inletts skulle innebära att en misstänkt person riskerar att fråntas flera av de rättigheter som föreligger vid en inledd förundersökning, t.ex. rätten till försvarare och rätten att underrättas om misstanke. Skälen för regeringens förslag: Med stöd av 20 § smugglingslagen har en tjänsteman vid i sin ordinarie brottsbekämpande verksamhet samma rätt som en polisman att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för en utredning av brott enligt smugglingslagen eller andra brott som avses i 1 § andra stycket den lagen. En tulltjänsteman har också, enligt samma bestämmelse, befogenhet att uppmana någon att följa med till förhör och att ta med en person till förhör. Enligt 20 a § samma lag har en tjänsteman vid i fråga om brott enligt smugglingslagen eller andra brott som avses i 1 § andra stycket samma befogenhet som en polisman har enligt 23 kap. 9 a § att efter tillsägelse tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och besluta om kroppsvisitation. När en tulltjänsteman vid en tullkontroll fattar misstanke om att ett brott begås, eller har begåtts, som inte har befogenhet att ingripa mot ska, som framgår ovan, som huvudregel kontaktas. ska då lämna sitt godkännande innan en åtgärd vidtas. I de fall ett godkännande lämnas bör tulltjänstemännen kunna vidta vissa nödvändiga utredningsåtgärder innan polisen övertar ansvaret för utredningen. Det handlar om utredningsåtgärder under det absoluta inledningsskedet i en utredning som bör kunna vidtas i så nära anslutning till det misstänkta brottet som möjligt, t.ex. vissa inledande förhör. En tulltjänsteman bör därför, efter ett godkännande av och innan en förundersökning har inletts, ha rätt att hålla inledande förhör med den som ingripandet riktar sig mot eller med någon annan som kan lämna uppgifter som kan vara av intresse i den fortsatta utredningen och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen av det misstänkta brottet. Likaså bör tulltjänstemannen kunna uppmana någon att följa med till förhör och ta med någon till förhör samt, från den som ska höras, tillfälligt ta om hand elektronisk kommunikationsutrustning och då besluta om kroppsvisitation. Om till exempel en tulltjänsteman fattar misstanke om att en person försöker föra ut stöldgods ur landet så har ingen befogenhet att inleda förundersökning om vare sig stöld- eller häleribrott. Den föreslagna regleringen ger inte befogenhet att inleda en förundersökning. 2020/21:192 Däremot innebär den att tjänstemän, i enskilda fall efter godkännande av , som biträde ska kunna ingripa i ett mycket tidigt skede i en brottsutredning. En fråga som uppkommer i detta sammanhang är om en tulltjänsteman efter att denne fått ett godkännande av att ingripa, men innan fattat beslut om inledande av förundersökning, också ska kunna gripa en person och vid behov kunna ta egendom i beslag. I promemorian föreslås en sådan möjlighet. framför att tvångsmedel som huvudregel får användas endast när en förundersökning har inletts. Även Justitiekanslerns fråga om inte den första telefonkontakten mellan en tulltjänsteman och blir mer ändamålsenlig om den inriktas på frågan om förundersökning ska inledas i stället för att avse godkännande av ett ingripande tangerar denna fråga. Frågan om som biträde ska få gripa misstänkta personer och ta föremål i beslag innan en förundersökning har inletts berör grundläggande straffprocessuella Mot bakgrund av remissinstansernas synpunkter och att frågan är komplex anser regeringen att frågan därför i stället lämpligen bör behandlas inom ramen för den översyn av lagstiftning som nämns i avsnitt 6.1. och lämnar därför nu inga förslag rörande gripande efter samtycke från . anser att det kan ifrågasättas hur primär- utredningens karaktär av kortvarigt skede går ihop med det faktum att frågan om ett ingripande inte helt sällan kommer att underställas en befattningshavare inom som har befogenhet att besluta om att inleda förundersökning. Regeringen konstaterar att det är riktigt att det är så kallade primärutredningsåtgärder som föreslås få För att en förundersökning ska kunna bedrivas effektivt är det ofta nödvändigt att utredningen kan påbörjas i nära samband med att brottet En sådan ordning sparar såväl tid som arbete och bidrar till att utredningen bedrivs skyndsamt. De utredningsåtgärder som i sådana sammanhang främst kommer i fråga är platsundersökning och sådana förhör med parter och vittnen som kan ske i nära anslutning till att ett brott Det rör sig alltså om ett mycket kortvarigt skede innan beslutar om förundersökning ska inledas eller inte. Motsvarande befogenheter för en kustbevakningstjänsteman finns i 4 kap. 1 och 2 §§ kustbevakningslagen som ger kustbevakningstjänstemannen rätt att, efter förfrågan om biträde, bl.a. hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen innan Det har i beredningen av denna proposition inte kommit fram att denna reglering medfört tillämpningssvårigheter. Justitiekanslern framför att den person som ingripandet riktar sig mot i många fall kommer vara den som helt uppenbart kommer att inta ställning som skäligen misstänkt när en förundersökning väl har inletts. Justitiekanslern bedömer att det normalt sett inte kommer att handla om någon enkel och snabbutredd brottslighet som ingriper mot och ifrågasätter därför om ett förhör med den misstänkte i praktiken kan bli aktuellt innan hunnit inleda förundersökning. Regeringen konstaterar att det visserligen kan röra sig om såväl enklare som mer komplex brottslighet som kan komma att upptäcka i Gemensamt för alla de situationer som kan komma att aktualiseras är dock att i utredningens inledande Prop. 2020/21:192 skede får rätt att vidta vissa åtgärder innan en förundersökning hunnit Som nämnts ovan kan det t.ex. röra sig om förhör med parter eller vittnen i nära anslutning till att brottet upptäcks. Denna ordning gäller för såväl en kustbevakningstjänsteman enligt 4 kap. 2 § och 3 kap. 4 § kustbevakningslagen, som en polisman enligt 23 kap. 3 § . Även har enligt 20 § smugglingslagen en sådan rätt avseende brott enligt smugglingslagen och de brott som avses i 1 § andra stycket smugglingslagen. Bestämmelserna innebär att såväl det utredande arbetet som användningen av myndigheternas resurser effektiviseras. Regeringen anser att det därför är rimligt att även i de situationer som är aktuella får möjlighet att bl.a. hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder innan en förundersökning inletts. Självfallet ska dock den misstänkte i dessa situationer inte ha sämre ställning än vid en förundersökning. De allmänna bestämmelserna om förundersökningar, exempelvis kraven på objektivitet och hänsyn, bör iakttas i tillämpliga delar beträffande de aktuella utredningsåtgärderna (jfr prop. 1969:114 s. 34). Eftersom enligt förslaget inte ges befogenhet att inleda eller bedriva förundersökning avseende de brott som myndigheten enligt förslaget ska få ingripa mot behöver få information om de åtgärder tjänstemän vidtar när de ingriper. Informationen kan bl.a. användas som underlag för att besluta om vidare åtgärder. Tulltjänstemannen ska därför rapportera de åtgärder som vidtagits och resultaten av dessa till . Det innebär, som är inne på, att har en skyldighet att fortlöpande rapportera sina åtgärder. De befogenheter som en tulltjänsteman nu föreslås få överensstämmer med de befogenheter som en tulltjänsteman har i sin ordinarie brottsbekämpningsverksamhet. Befogenheterna motsvarar i stort också de befogenheter en kustbevakningstjänsteman har då denne biträder eller med stöd av bestämmelserna i 4 kap. kustbevakningslagen. Förslaget medför att det införs en ny paragraf i smugglingslagen, 38 §. 6.2.2Ingripanden när godkännande inte kan avvaktas Regeringens förslag: Om ett godkännande från inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet ska en tulltjänsteman ha samma rätt som en polisman att gripa en person och att ta föremål i beslag. Ett sådant gripande eller beslag ska genast rapporteras till . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I förhållande till promemorian har det gjorts vissa mindre språkliga ändringar i lagtexten. 2020/21:192 Remissinstanserna: Justitiekanslern tillstyrker förslaget om att i akuta fall bör kunna gripa personer och ta egendom i beslag även utan föregående kontakt med . anser att det finns risker ur rättssäkerhetssynpunkt om det ska ankomma på den enskilde tulltjänstemannen att avgöra när godkännandet från inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet. Enligt uppfattning bör det därför inom ramen för den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet övervägas att uttryckligt i aktuella lagar ange i vilka situationer som godkännande inte krävs för att ska kunna ingripa mot brottslighet utanför myndighetens ordinarie verksamhet. En sådan ordning skulle tydliggöra när möjligheter att ingripa mot brottslighet utanför verkets ordinarie verksamhet är för handen och förhindra att enskilda i onödan utsätts för integritetskränkande ingripanden. instämmer i att befogenheterna av rättssäkerhetsskäl bör begränsas till situationer som kännetecknas av att åtgärderna inte kan vänta ens utan allvarligare men för den brottsbekämpande verksamheten. anser dock, vilket även instämmer i, att det av effektivitetsskäl bör övervägas att utöka befogenheterna till att omfatta samma befogenheter som i den föreslagna 38 §. De åtgärder som anges där är så nära förknippade med brottsplatsen att informationen som kan tillföras en brottsutredning i dessa fall kan gå förlorad om de inte tas om hand i ett inledande skede. Skälen för regeringens förslag: Det kan i undantagsfall uppstå situationer då det kan vara nödvändigt att en tulltjänsteman, på samma sätt som en kustbevakningstjänsteman när denne biträder , kan ingripa även om inte har ställt sig bakom åtgärden, till exempel för att ett godkännande inte hinner inhämtas eller kan avvaktas. Befogenheterna bör av rättssäkerhetsskäl begränsas till situationer som kännetecknas av att åtgärderna inte kan anstå ens utan allvarligare men för den brottsbekämpande verksamheten. Det kan t.ex. finnas risk att en eller flera personer som misstänks för brott undkommer genom att avvika från platsen eller lämna landet. Det kan också röra sig om en situation där tjänstemannen visserligen fått ett samtycke av att ingripa och exempelvis påbörjat ett inledande förhör. Om den misstänkta personen då helt plötsligt t.ex. försöker ge sig iväg från platsen eller skicka misstänkt stöldgods med någon annan som ska köra på en färja har en ny situation uppstått som kan kräva åtgärder som inte omfattas av samtycket från . En tulltjänsteman ska då inte behöva överväga om det finns förutsättningar för ett envarsgripande. I stället bör tulltjänstemannen, om ett godkännande från inte utan väsentlig olägenhet kan avvaktas, ha rätt att gripa en person och ta föremål i beslag. Befogenheten att gripa den misstänkte i dessa situationer bör motsvara den befogenhet som en tjänsteman vid har enligt 21 § smugglingslagen. Det innebär bland annat att det ska finnas skäl för att anhålla personen och vara fråga om ett brådskande fall. Dessutom ska den som grips ha samma rättigheter som enligt , vilket innebär bland annat att frihetsberövandet skyndsamt ska anmälas till en åklagare. anser att det bör övervägas att uttryckligt i de aktuella lagarna ange i vilka situationer som godkännande inte krävs för att ska kunna ingripa mot brottslighet utanför verkets ordinarie verksamhet. Regeringen har förståelse för denna synpunkt men anser att en sådan reglering riskerar att missa mer svårförutsägbara situationer som skulle kunna aktualiseras. Risken för att inte ska kunna ingripa blir därmed för stor om en sådan reglering väljs. I stället är det viktigt att tulltjänstemännen noga utvärderar situationen och endast använder den aktuella möjligheten när det verkligen är påkallat. I normalfallet bör avstämning med kunna ske relativt snabbt. Det är alltså bara i de fall det inte finns tid för detta, t.ex. för att misstänkt stöldgods riskerar att föras ut ur landet eller för att en misstänkt person riskerar att avvika från platsen, som möjligheten får användas. En sådan reglering överensstämmer även med 4 kap. 3 § kustbevakningslagen, som reglerar möjlighet att agera utan samtycke. I samband med ett gripande får föremål som då påträffas tas i beslag med stöd av bestämmelsen i 27 kap. 4 § första stycket . Föremål, som kan ha betydelse för utredning om brott, kan dock ibland behöva tas i beslag även om det inte sker i samband med ett gripande. Så kan vara fallet om det finns risk för att föremålet går förlorat om åtgärden inte kan vidtas genast, tex. om ett föremål som kan misstänkas vara stulet riskerar att föras ut ur landet. En tulltjänsteman bör därför, om ett godkännande från den huvudansvariga myndigheten inte kan avvaktas utan väsentlig olägenhet, också ha rätt att ta föremål i beslag. Eftersom enligt förslaget inte ges befogenhet att bedriva förundersökning avseende de brott som myndigheten enligt förslaget ska få ingripa mot behöver få information om de åtgärder tjänstemän vidtar när de ingriper. Informationen kan bl.a. användas som underlag för att besluta om vidare åtgärder. Tulltjänstemannen ska därför rapportera de åtgärder som vidtagits och resultaten av dessa till . De befogenheter som en tulltjänsteman föreslås få när de ingriper motsvarar de befogenheter som sådana tjänstemannen redan har i sin ordinarie brottsbekämpande verksamhet. Befogenheterna motsvarar i stort också de befogenheter en kustbevakningstjänsteman har då denne biträder eller .