prop · H803197 · 2021-05-17 00:00:00 — 6 § Under det inledande förfarandet om överlämnande och under utredningen tillämpas 4 kap. 1 § andra stycket och 3 § första stycket lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. En efterlysning som är registrerad i ett system för eftersökning av personer och som gäller utlämning eller överlämnande till ska jämställas med en arresteringsorder i avvaktan på att en sådan översänds. Vid utredningen tillämpas bestämmelserna om förundersökning i brottmål, om inte annat anges i avtalet eller i denna lag. Beslut om kompletteringar enligt artikel 613.2 i avtalet fattas av åklagare. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anger i fråga om det inledande förfarandet och utredningen bl.a. att bestämmelserna i 4 kap. 1 och 3 §§ europeiska arresteringsorderlagen i relevanta delar ska tillämpas, och vilka bestämmelser som ska gälla vid utredningen. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. I första stycket hänvisas till vissa bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen. Hänvisningen till 4 kap. 1 § andra stycket europeiska arresteringsorderlagen innebär att arresteringsordern får skickas till behörig åklagare på det sätt som föreskrivs där, om den eftersökte finns på en viss plats i . Hänvisningen till 4 kap. 3 § första stycket europeiska arresteringsorderlagen innebär att åklagaren har ansvaret för att utreda om det finns förutsättningar för överlämnande från och för att överväga om lagföring kan ske i om den eftersökte är . I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen (prop. 2003/04:7 s. 182 och 184 f. samt prop. 2005/06:137 s. 29). Av andra stycket framgår att en efterlysning som har gjorts i ett system för eftersökning av personer, och som gäller utlämning eller överlämnande till , ska jämställas med en arresteringsorder i avvaktan på att en sådan översänds. Av tredje stycket framgår att vid utredningen tillämpas bestämmelserna Prop. 2020/21:197 om förundersökning i brottmål, om inte annat anges i avtalet eller i denna En sådan skillnad är bl.a. att staten alltid står för kostnaderna för offentlig försvarare (se 7 §). I avtalet finns även bestämmelser om tidsfrister (artikel 615), som inte har någon motsvarighet i svensk rätt. Enligt fjärde stycket ska beslut om kompletteringar enligt artikel 613.2 fattas av åklagaren. Det är alltså åklagaren som ska begära de kompletteringar som kan behövas för att kunna pröva frågan om överlämnande enligt arresteringsordern. 7 § I frågor om offentlig försvarare för den eftersökte tillämpas 4 kap. 8 § och 5 kap. 8 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att i fråga om offentlig försvarare för den eftersökte ska bestämmelserna i 4 kap. 8 § och 5 kap. 8 § europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Hänvisningen till bestämmelserna i europeiska arresteringsorderlagen innebär att en offentlig försvarare ska förordnas om den eftersökte begär det, är eller i annat fall bedöms vara i behov av en försvarare. Om ett överlämnande beviljas har den eftersökte rätt till biträde av en offentlig försvarare fram till dess att ett beslut om överlämnande har verkställts. Kostnaderna för offentlig försvarare ska stanna på staten. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 190 och 197). 8 § I frågor om samtycke och medgivande tillämpas 4 kap. 9 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, anger att i frågor om samtycke och medgivande ska bestämmelserna i 4 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.6. Hänvisningen till 4 kap. 9 § första stycket europeiska arresteringsorderlagen innebär att den eftersökte så snart det är möjligt ska tillfrågas om han eller hon samtycker till ett överlämnande samt om han eller hon medger att i lagföras eller straffas för gärningar som begåtts före överlämnandet, men som inte omfattas av arresteringsordern. Vidare ska den eftersökte upplysas om innebörden av ett samtycke och medgivande bl.a. att ett samtycke till överlämnande innebär att beslutet om överlämnande som fattas efter samtycke från den eftersökte inte kan överklagas. Hänvisningen till 4 kap. 9 § andra stycket europeiska arresteringsorderlagen innebär vidare att ett samtycke till överlämnande kan återkallas fram till dess rätten beslutar om överlämnande, medan ett medgivande kan återkallas ända fram till dess verkställighet sker av aktuellt beslut. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelse i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 191). 2020/21:197 9 § Vid prövningen av frågan om överlämnande tillämpas 5 kap. 1 och 2 §§ , 4 §första och andra styckena, 5 § och 9 § utom första stycket första meningen lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Om garantier som avses i artikel 604 b i avtalet har lämnats av den utfärdande myndigheten, ska rätten i beslutet om överlämnande ange att det är ett villkor för överlämnande att garantierna kommer att uppfyllas. Ett beslut om att inte bevilja ett överlämnande enligt artikel 601.1 f i avtalet får inte överklagas. Paragrafen, som har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter, anger att i fråga om förfarandet för att besluta om överlämnande enligt avtalet ska i huvudsak bestämmelserna i 5 kap. 1, 2, 4, 5, och 9 §§ europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. I första stycket hänvisas till vissa bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen. Hänvisningen till 5 kap. 1 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att tingsrätten beslutar efter framställning av åklagaren i frågan om överlämnande samt att 19 kap. tillämpas i fråga om tingsrättens behörighet. Vidare ges åklagaren en möjlighet att vägra överlämnande när arresteringsordern är så pass bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan ligga till grund för prövningen. Hänvisningen till 5 kap. 2 § europeiska arresteringsorderlagen innebär bl.a. att vid rättens handläggning tillämpas reglerna om domstols handläggning i brottmål. Vidare regleras i det stadgandet när en förhandling behöver hållas och om inställelse till en sådan förhandling. Handläggningen ska ske med skyndsamhet. Bestämmelserna i 5 kap. 4 § första stycket europeiska arresteringsorderlagen, som paragrafen hänvisar till, innebär att vid konkurrerande framställningar ska ärendena prövas i ett sammanhang vid den tingsrätt som ska handlägga det först inkomna ärendet. Hänvisningen till andra stycket i samma paragraf innebär att om det inkommer en ny arresteringsorder efter rättens beslut om överlämnande, men innan beslutet har fått laga kraft, får hovrätten eller, om ärendet överklagats dit, besluta att tingsrätten ska pröva ärendena i ett sammanhang. Hänvisningen till 5 kap. 4 § avser inte tredje stycket eftersom de omständigheter som enligt det stycket ska beaktas följer direkt av artikel 614.1 i avtalet. Om den konkurrerande framställningen rör en ansökan om utlämning för brott eller överlämnande till , ska prövningen av frågan om överlämnande enligt avtalet anstå till dess beslut har meddelats i det andra ärendet, vilket framgår av hänvisningen till 5 kap. 5 § europeiska arresteringsorderlagen (se artikel 614.4 i avtalet). Hänvisningen till 5 kap. 9 § utom första stycket första meningen europeiska arresteringsorderlagen innebär att rättens beslut inte kan överklagas om den eftersökte har samtyckt till överlämnande. Av hänvisningen framgår även att vid överklagande till hovrätten krävs prövningstillstånd om tingsrättens beslut innebär att ärendet avgörs eller utgör ett sådant beslut som får överklagas endast i samband med överklagande av ett slutligt beslut. I 5 kap. 9 § första stycket första meningen hänvisas till 2 kap. 6 §. Av den sistnämnda bestämmelsen följer att ett överlämnande av en svensk medborgare för straffverkställighet kan vägras om den utdömda påföljden i stället verkställs i . Bestämmelsen blir inte Prop. 2020/21:197 aktuell att tillämpa eftersom svenska medborgare med stöd av 3 kap. 2 § i förevarande lag inte kommer överlämnas till . I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelser ieuropeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 191–196). Enligt andra stycket ska rätten i sitt beslut om överlämnande, om garantier lämnats av om återförande i enlighet med artikel 604 b, ange att det är ett villkor för överlämnandet att garantierna kommer att uppfyllas (jfr 5 kap. 6 § första stycket europeiska arresteringsorderlagen, se även prop. 2003/04:7 s. 196). Av tredje stycket följer att om rätten med stöd av artikel 601.1 f vägrar överlämnande för straffverkställighet av en person som är bosatt i på den grunden att straffet ska verkställas i här, får beslutet inte överklagas (jfr 5 kap. 9 § första stycket första meningen europeiska arresteringsorderlagen, se även prop. 2003/04:7 s. 197). 10 § I frågor om gripande, anhållande och häktning samt reseförbud och anmälningsskyldighet tillämpas bestämmelserna i 4 kap. 5 och 6 §§, 5 kap. 7 § och 6 kap. 3 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att i fråga om vissa tvångsmedel ska bestämmelserna i 4 kap. 5 och 6 §§, 5 kap. 7 § samt 6 kap. 3 § europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. Hänvisningen till 4 kap. 5 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att de förutsättningar för ett anhållande som anges i den paragrafen gäller. Skäl för anhållande är flykt- och kollusionsfara. Anhållande får inte ske om förutsättningar för överlämnande saknas t.ex. om någon vägransgrund enligt artiklarna 600–603 ska tillämpas. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig kan reseförbud eller anmälningsplikt meddelas. För att anhålla någon krävs synnerliga skäl. Med stöd av hänvisningen till 4 kap. 6 § europeiska arresteringsorderlagen ska ett beslut om t.ex. anhållande prövas av rätten enligt bestämmelserna i 24 kap. , men med vissa undantag. Liksom vid anhållande är det t.ex. endast flykt- eller kollusionsfara som kan utgöra skäl för häktning av den eftersökte. En annan särbestämmelse att beakta är den om att ett beslut om anhållande eller häktning ska upphävas om ett fortsatt frihetsberövande skulle vara oskäligt med hänsyn till den påföljd som kan dömas ut i . Hänvisningen till 5 kap. 7 § europeiska arresteringsorderlagen innebär bl.a. att rätten, i sitt beslut om att överlämna den eftersökte, ska pröva om tvångsmedlet ska gälla till dess beslutet har verkställts. Slutligen har den eftersökte rätt att, i avvaktan på att beslutet om överlämnande ska verkställas, begära omprövning av tvångsmedlet, vilket framgår av hänvisningen till 6 kap. 3 § samma lag. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 186–189, 196 och 199). 2020/21:197 11 § I frågor om beslag och husrannsakan tillämpas bestämmelserna i 4 kap. 7 § och 5 kap. 6 § andra stycket lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att i frågor om beslag och husrannsakan ska bestämmelserna i 4 kap. 7 § och 5 kap. 6 § andra stycket europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. Hänvisningen till 4 kap. 7 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att bestämmelserna i lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål ska tillämpas. Hänvisningen innebär vidare att i samband med att den eftersökte frihetsberövas får husrannsakan göras för att söka efter föremål som får tas i beslag. Sådan husrannsakan beslutas av åklagaren, men i brådskande fall får bl.a. en polisman göra husrannsakan utan åklagarens förordnande. Tillämpningen av 5 kap. 6 § andra stycket europeiska arresteringsorderlagen innebär att rätten i samband med sitt beslut i fråga om överlämnande ska ta ställning till om beslagtagen egendom ska överlämnas. I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s.189 f. och 196). Verkställighet av beslut om överlämnande 12 § Rätten kan i samband med ett beslut om att den eftersökte ska överlämnas, bestämma att –verkställigheten ska skjutas upp med stöd av artikel 621.4 eller artikel 622.1 i avtalet, eller –den eftersökte tillfälligt ska överlämnas enligt artikel 622.2 i avtalet. Efter att rätten har beslutat om överlämnande kan åklagaren bestämma att verkställigheten ska skjutas upp med stöd av artikel 621.3 eller artikel 621.4 i avtalet. Paragrafen anger vem som beslutar om att skjuta upp verkställigheten av ett beslut om överlämnande eller om att tillfälligt överlämna den eftersökte. Övervägandena finns i avsnitt 6.9. Rätten kan besluta att skjuta upp verkställigheten av ett beslut om överlämnande på grund av dels humanitära skäl (artikel 621.4), dels att den eftersökte ska lagföras eller verkställa ett straff i (artikel 622.1). Som ett alternativ till att skjuta upp verkställigheten enligt artikel 622.1kan rätten besluta om att tillfälligt överlämna den eftersökte enligt de villkor som anges i artikel 622.2. Rättens beslut ska fattas i samband med att rätten beslutar om överlämnande. Åklagaren kan besluta att skjuta upp verkställigheten efter det att rätten har meddelat sitt beslut om överlämnande. Humanitära skäl kan utgöra en omständighet för att skjuta upp verkställigheten (artikel 621.4). Ett annat skäl för att skjuta upp verkställigheten kan vara omständigheter som ligger utanför de berörda myndigheternas kontroll (jfr författningskommentaren till 6 kap. 2 § 1 europeiska arresteringsorderlagen, prop. 2003/04:7 s. 199). 13 § Vid verkställighet av ett beslut om överlämnande tillämpas 6 kap. 4 och 5 §§ lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att vid verkställigheten av ett beslut om överlämnande Prop. 2020/21:197 ska bestämmelserna i 6 kap. 4 och 5 §§ europeiska arresteringsorderlagen Övervägandena finns i avsnitt 6.9. Hänvisningen till 6 kap. 4 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att den eftersökte kan förklara att han eller hon inte avser att överklaga beslutet om överlämnande och att verkställighet kan ske utan hinder av att beslutet inte har fått laga kraft. I fråga om inhämtande av en sådan förklaring tillämpas 11 § andra stycket samt 12 § och 13 § första stycket strafftidslagen (2018:1251). En tillämpning av 6 kap. 5 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att ska biträda vid verkställigheten av ett beslut om överlämnande. Om den som ska överlämnas är på fri fot, får han eller hon om det bedöms vara nödvändigt för att genomföra överlämnandet, omhändertas och tas i förvar av , dock längst . I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 199 f. och prop. 2017/18:250 s. 210). Överförande av verkställighet av en frihetsberövande påföljd till 14 § Verkställigheten av en frihetsberövande påföljd ska överföras till enligt bestämmelserna i 2 § andra stycket lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom om –rätten med stöd av artikel 601.1 f i avtalet vägrat överlämna den eftersökte, –någon har överlämnats från på villkor att han eller hon ska återföras hit enligt artikel 604 b i avtalet. Vid ett sådant överförande av verkställigheten till ska bestämmelserna i 25 a § första och andra styckena och 25 b § lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom dock inte tillämpas. Vid tillämpning av 25 c § i den lagen krävs inte någon begäran från behörig myndighet i för att tvångsmedel ska få användas. När rätten med stöd av artikel 601.1 f i avtalet vägrat överlämna den eftersökte, ska ett beslut om att överföra verkställigheten av den frihetsberövande påföljden inte meddelas om motsätter sig att verkställigheten överförs. Paragrafen anger vilka regler som ska gälla vid överförande av verkställigheten av en frihetsberövande påföljd till efter en tillämpning av vissa bestämmelser i avtalet. Övervägandena finns i avsnitt 6.13. I första stycket anges vilka bestämmelser i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom (internationella verkställighetslagen) som är tillämpliga när ett överförande av verkställigheten av en frihetsberövande påföljd ska ske till . Bestämmelserna i internationella verkställighetslagen ska tillämpas i de fall rätten vägrar överlämnande enligt artikel 601.1 f i avtalet eller den eftersökte återförs hit efter det att krävt garantier av enligt artikel 604 b i avtalet. Bestämmelserna kommer inte bli aktuella för svenska medborgare eftersom ett överlämnande alltid ska vägras i dessa fall, men däremot för utländska medborgare som är bosatta i . 2020/21:197 Bestämmelserna i internationella verkställighetslagen som ska tillämpas i de fall det rör sig om ett överförande av verkställigheten till anges i 2 § andra stycket i samma lag. Bestämmelserna innebär bl.a. att om verkställighet av en frihetsberövande påföljd ska ske i kan regeringen enligt § internationella verkställighetslagen antingen själv besluta om överförande eller överlämna åt åklagaren att ansöka om att rätten ska bestämma en ny påföljd i enlighet med svensk lag. Bestämmandet av en ny påföljd kan medföra att det frihetsberövande straffet som dömts ut i ska verkställas som överlämnande till rättspsykiatrisk vård eller sluten ungdomsvård i . Vid domstolens prövning tillämpas bestämmelser om rättegången i brottmål bl.a. om rätten till offentlig försvarare. är laga domstol (35 § internationella verkställighetslagen). I ärenden hos regeringen prövas frågor om offentligt biträde av . Beslut i en sådan fråga eller om ersättning till offentligt biträde överklagas till allmän förvaltningsdomstol (25 f § samma lag). I andra stycket anges några undantag från tillämpningen av vissa bestämmelser som 2 § andra stycket internationella verkställighetslagen hänvisar till. De förutsättningar för ett överförande som anges i 25 a § första och andra styckena och 25 b § internationella verkställighetslagen ska inte tillämpas eftersom rätten redan beslutat om att ett överförande kan ske. Någon ny prövning av förutsättningarna för överförande ska således inte göras. För tillämpning av 25 c § i samma lag krävs det inte att det finns en uttrycklig begäran från om användande av tvångsmedel i . I samband med att rätten beslutar om att vägra överlämnande enligt artikel 621.1 f, kan således den eftersökte anhållas och häktas med stöd av 25 c §. Tredje stycket innebär att om motsätter sig ett överförande av verkställigheten efter det att rätten vägrat överlämnande med stöd av artikel 601.1 f, ska ett beslut om överförande inte meddelas. Utvidgat överlämnande, vidareöverlämnande och vidareutlämning 15 § Bestämmelserna i 1–3, 6, 7 och 9 §§ tillämpas i frågor om tillstånd till utvidgat överlämnande enligt artikel 625.4 eller till vidareöverlämnande enligt artikel 626.3 i avtalet. Ett tillstånd till vidareöverlämnande enligt artikel 626.3 i avtalet ska även kunna avse ett överlämnande eller en utlämning från till eller . Paragrafen anger att vid tillstånd till utvidgat överlämnande och vidareöverlämnande ska bestämmelserna i 1–3, 6, 7 och 9 §§ tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.11. Enligt första stycket ska vid inhämtande av ett tillstånd till utvidgat överlämnande i och vidareöverlämnande till en medlemsstat i Europeiska unionen i huvudsak samma bestämmelser tillämpas som i ett ärende om överlämnande från enligt avtalet. Det innebär att åklagare och allmän domstol är behöriga att utreda respektive fatta beslut (1 §). Vägransgrunderna i 2 och 3 §§ ska tillämpas. En tillämpning av vägransgrunden i 2 § blir dock aktuell endast om den eftersökte blir svensk medborgare efter överlämnandet från . stöd av 6 § ska åklagaren utreda om det finns förutsättningar att ge tillstånd Prop. 2020/21:197 till utvidgat överlämnande eller vidareöverlämnande. Hänvisningen till 7 § innebär att vad som där anges om offentlig försvarare ska tillämpas. Slutligen innebär hänvisningen till 9 § att bestämmelserna som anges där om domstolens handläggning av ett ärende om överlämnande ska tillämpas. Tillämpning av 5 kap. 4 och 5 §§ europeiska arresteringsorderlagen om konkurrerande framställningar kommer dock inte att aktualiseras i ärenden om utvidgat överlämnande eller vidareöverlämnande. Vid prövningen av frågor om utvidgat överlämnande och vidareöverlämnande kommer även avtalets bestämmelser att vara direkt tillämpliga på samma sätt som vid ett ärende om överlämnande från , t.ex. vägransgrunderna i artiklarna 600 och 601. Enligt andra stycket ska ett tillstånd till vidareöverlämnande även kunna avse ett överlämnande eller en utlämning från till eller . 16 § Vid tillstånd till vidareutlämning enligt artikel 626.5 i avtalet tillämpas 6 kap. 9 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att vid tillstånd till vidareutlämning ska 6 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.11. Hänvisningen till 6 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att prövningen kommer att göras av regeringen enligt 24 § lagen (1957:668) om utlämning för brott (utlämningslagen), som anger att ett tillstånd till vidareutlämning kan lämnas om förutsättningarna för utlämning finns (se 2–10 §§ utlämningslagen). I övrigt hänvisas till författningskommentaren till 6 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 201 f.). Tillstånd till transport genom 17 § Vid en begäran om tillstånd till transport genom tillämpas 8 kap. 2 § lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder. Paragrafen anger att vid en begäran om tillstånd till transport genom (transitering enligt artikel 623 i avtalet) ska bestämmelserna i 8 kap. 2 § europeiska arresteringsorderlagen tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 6.10. Tillämpningen av 8 kap. 2 § europeiska arresteringsorderlagen innebär att är den myndighet som tar emot en framställning om och ger tillstånd till transport genom . Med hänsyn till förbudet 3 kap. 2 § i förevarande lag mot att överlämna egna medborgare samt artikel 623.2i avtalet, ska transport genom av egna medborgare inte tillåtas. Bestämmelsen innebär även att får, om det är nödvändigt för att transporten genom ska kunna genomföras, omhänderta och ta i förvar den som ska överlämnas eller utlämnas, dock längst . Om en oplanerad mellanlandning sker i 2020/21:197 finns också möjligheter att ta den berörda personen i förvar i avvaktan på en begäran om tillstånd till transport genom . I övrigt hänvisas till författningskommentaren till nämnda bestämmelse europeiska arresteringsorderlagen (se prop. 2003/04:7 s. 208 och prop. 2004/05:46 s. 67). 4 kap. Verkställighet av beslut om förverkande 1 § är centralmyndighet för samarbetet om verkställighet av beslut om förverkande enligt avdelning XI i avtalet. Paragrafen anger att är centralmyndighet för samarbetet enligt avdelning XI om verkställighet av beslut om förverkande. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Staterna ska enligt artikel 676 i avtalet utse centralmyndigheter mellan vilka kommunikation i huvudsak ska ske enligt artikel 677. Enligt 12 § förordningen (1996:1515) med instruktion för kommer denna uppgift att ligga på . Någon direkt kommunikation enligt artikel 677.2 (brådskade fall) kommer inte att kunna ske med eftersom denna inte utgör en rättslig myndighet enligt definitionen i avtalet (artikel 657 d). 2 § prövar om det ska begäras verkställighet i av ett svenskt beslut om förverkande. En framställning om verkställighet av ett svenskt beslut om förverkande överlämnas av till .