prop · H803163 · 2021-03-29 00:00:00 — Socialtjänst och hälso- och sjukvård bör i vissa fall redan på ett tidigare stadium än efter att ett fullbordat allvarligt brott misstänks ha begåtts kunna kontakta och lämna uppgifter som kan förhindra att ett allvarligt brott mot en närstående begås innan det är . Ett uppgiftslämnande som kan hindra att en person begår allvarlig brottslighet mot någon annan är till gagn både för den som riskerar att utsätta någon annan för våld och för den som riskerar att utsättas för våld. Den omständigheten att någon befinner sig i en allvarlig och i vissa fall till och med livshotande situation på grund av en annan persons agerande är en så allvarlig situation att skälen för aktuellt sekretessgenombrott med det begränsade tillämpningsområde som föreslås väger tyngre än skälen för sekretess (se prop. 2005/06:161 s. 80). Som utgångspunkt delar regeringen därför den uppfattning som i , Unizon och MÄN framför att skyddet för den som riskerar att utsättas för våld måste gå före den enskildes rätt till integritet i sådana fall. Mot denna bakgrund bedömer regeringen att det finns ett behov av en bestämmelse som möjliggör för och hälso- och sjukvården att under vissa förutsättningar utan hinder av sekretess lämna uppgifter till i syfte att förhindra att en enskild begår ett allvarligt brott mot en närstående som riskerar den närståendes liv och hälsa. En sådan reglering skulle enligt regeringen ge förutsättningar för en mer stabil och strukturerad samverkan för att förebygga våld i nära relationer genom att rikta in arbetet inte endast på de som utsätts för våld i nära relationer utan även på de personer som utsätter en närstående för våld. Den skulle också ge bättre förutsättningar att göra väl avvägda bedömningar av vilken åtgärd som är lämpligast för att förhindra brott och skapa ökad trygghet för våldsutsatta. En sådan reglering skulle, som Region och Glöm Aldrig Pela och (GAPF) anför, i förlängningen ge ökad möjlighet att upptäcka och förhindra dödligt våld. Bestämmelsen bör avgränsas till allvarliga brott mot närstående Utredningen föreslår att en uppgift som rör en enskild som omfattas av sekretess inom och hälso- och sjukvården ska kunna lämnas till en polismyndighet utan hinder av sekretess när det finns en risk för att brott som avses i 3, 4 och 6 kap. för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse kommer att begås. Utredningens förslag omfattar därmed de allvarligaste vålds-, frids-, och sexualbrotten, däribland mord, dråp, grov misshandel, människorov, olaga frihetsberövande, våldtäkt och våldtäkt mot barn. De brott som omfattas av utredningens förslag är samma typer av brott som omfattas av bestämmelsen i 10 kap. 21 § 1 OSL och som möjliggör ett utlämnande av uppgifter rörande misstanke om brott som riktats mot någon som inte har fyllt . En avgränsning till allvarligare brott finns även i 10 kap. 23 § OSL. För vissa allvarligare brott finns därmed redan möjligheter att, trots sekretessen inom och hälso- och sjukvården, lämna uppgifter till i situationer när misstanke föreligger om ett begånget brott. Regeringen delar utredningens bedömning att den nya sekretessbrytande bestämmelsen bör avgränsas till brott som avses i 3, 4 och 6 kap. för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Regeringen delar även utredningens bedömning att brott där lindrigare straff än fängelse finns i straffskalan inte bör omfattas. Det innebär att t.ex. grov fridskränkning och kvinnofridskränkning inte kan grunda ett utlämnande av uppgifter med stöd av bestämmelsen. Det kan dock här nämnas att haft i uppdrag att överväga om minimistraffet för grov fridskränkning eller grov kvinnofridskränkning borde höjas, men inte ansåg det. Den utredningen föreslår dock i sitt betänkande Ett särskilt hedersbrott (SOU 2020:57) att ettårsgränsen i 10 kap. 23 § OSL och 5 § andra stycket lagen (2005:225) om rättsintyg i anledning av brott ändras så att sekretessbelagd uppgift om målsäganden inom sjukvården får tas in i ett rättsintyg och lämnas ut till myndighet som har till uppgift att ingripa mot brottet om uppgiften angår misstanke om ett begånget brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . betänkande har remitterats och förslagen bereds i . När det gäller vem brottet ska rikta sig mot är utredningens förslag inte avgränsat till att avse risk för att brott begås mot en närstående utan omfattar även risk för brott som begås mot andra personer än dem som är närstående till den enskilde. Det innebär att de situationer som regleringen skulle komma att omfatta enligt utredningens förslag kan gälla alltifrån risk för att ett allvarligt brott begås av någon i en nära relation till risk för organiserad brottslighet och terroristbrott. Det finns visserligen brottsförebyggande skäl och effektivitetsskäl för en ordning där många fler situationer med allvarliga brott omfattas. Mot detta ska dock vägas de intressen som socialtjänstsekretessen och hälso- och sjukvårdssekretessen syftar till att upprätthålla. Enligt regeringens mening saknas underlag i utredningen för att grunda ett sekretess- 2020/21:163 genombrott med ett så brett tillämpningsområde. Det ska också beaktas att det sedan betänkandet lämnades har tillkommit en sekretessbrytande bestämmelse som avser uppgiftslämnande till polisen när det finns en risk för terroristbrottslighet, se 10 kap. 18 b § OSL. Den föreslagna sekretessbrytande bestämmelse som bör införas bör mot denna bakgrund begränsas till att avse risk för brott mot närstående. Den utredning som ligger till grund för de lagförslag som regeringen nu lämnar har också specifikt behandlat situationen när det finns risk för vissa allvarliga brott mot närstående. Den föreslagna bestämmelsens tillämpningsområde skiljer sig, vilket Inspektionen för vård och omsorg påpekar, från den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 21 § OSL, som även omfattar misstanke om brott enligt lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Lagrådet lyfter frågan om lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor bör anges i den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen. Om det finns risk för ett brott som inte täcks av den nu föreslagna bestämmelsen, och den som riskerar att begå brottet inte har fyllt tjugoett år, finns möjlighet att i vissa situationer lämna uppgifter till med stöd av 10 kap. 18 a § offentlighets- och sekretesslagen. Regeringen konstaterar att den nya bestämmelsen bör ta sikte på situationer då det finns en risk för brott mot närstående och bedömer därför att den inte bör omfatta brott enligt lagen med förbud mot könsstympning av kvinnor. Vem som är en närstående är, som i lyfter fram, inte alltid enkelt att avgöra. I OSL används begreppet närstående i situationer när det har ansetts finnas en risk för att en närstående till den person som en uppgift gäller lider skada eller men om uppgiften röjs. Någon definition av begreppet närstående i OSL finns inte. Skälet är enligt förarbetena att uppfattningen om vad som förstås med detta begrepp skiftar från tid till annan. I förarbetena anges att det bör understrykas att faktiskt släktskap inte behöver föreligga (se prop. 1979/80:2 del A s. 168). Enligt rättspraxis är det naturligt att familjemedlemmar inklusive sambor omfattas av begreppet samt andra nära släktingar, t.ex. syskon och föräldrar, men att i övrigt får en bedömning bör göras i det enskilda fallet med utgångspunkt i hur nära relationen är eller har varit (se RÅ 2009 ref. 17). Brott mot närstående kan även innefatta hedersrelaterade brott, så länge den som utövar våld eller andra övergrepp är närstående till den som riskerar att utsätts för våldet eller övergreppet. Vid hedersrelaterat våld och förtryck tenderar våldet att i sin mest extrema form innebära att hedersnormerna leder till allvarlig brottslighet såsom våld, inklusive dödligt sådant. Det finns därför skäl att ytterligare kunna bidra till stöd och rätt åtgärd från och hälso- och sjukvården om det föreligger risk för allvarligt hedersrelaterat våld i nära relationer. Tillämpningsområdet kan emellertid inte, som Tjejers rätt i samhället (TRIS) anser, av de skäl som nämns ovan, utsträckas till att gälla även andra personer än närstående som är utsatta för hedersrelaterade brott. Frågor om sekretessgenombrott för uppgifter i situationer när det finns risk för hedersrelaterad brottslighet i vid mening får eventuellt övervägas i ett annat sammanhang. Bestämmelsen bör endast omfatta uppgifter till Utredningen föreslår en reglering som innebär att uppgifter ska få lämnas till ”en polismyndighet”. ombudsmän () anser att det uttrycket bör ersättas med ”” om det är den myndigheten som avses. Enligt regeringens uppfattning omfattar utredningens förslag emellertid både och Säkerhetspolisen. Under de förutsättningarna föreslår Säkerhetspolisen i sitt remissvar att båda myndigheterna anges. Frågan är då vilken eller vilka myndigheter som uppgifter ska kunna lämnas till med stöd av bestämmelsen. Enligt regeringens mening är det av central betydelse att , som har en viktig roll i att förebygga våldsbrott i nära relationer och skydda sådana våldsoffer, i vissa fall får tillgång till uppgifter från och hälso- och sjukvården. När det gäller Säkerhetspolisen så arbetar den myndigheten med bl.a. visst personskydd. Det kan också förekomma att enskilda ärenden inom ansvarsområde innefattar våld i nära relationer. Säkerhetspolisen har dock normalt sett inte en förebyggande roll i just sådana ärenden. Det har därför inte framkommit att det finns samma behov att Säkerhetspolisen får del av uppgifter som lämnas från eller hälso- och sjukvården. Regeringen bedömer därför, till skillnad från utredningen, att det inte finns tillräckligt behov av en sekretessbrytande reglering som utöver även omfattar Säkerhetspolisen. Bestämmelsen bör avgränsas till situationer när det på grund av särskilda omständigheter finns en risk för brott De sekretessgenombrott som redan finns i 10 kap. OSL i syfte att förebygga brott är begränsade till situationer då det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den enskilde kommer att begå brott (se 10 kap. 18 a och 18 b §§ OSL). Det har i förarbetena motiverats med att en riskbedömning ska göras i varje enskilt fall och att det måste finnas konkreta omständigheter som motiverar bedömningen att det föreligger en risk för brottslig verksamhet (prop. 2011/12:171 s. 46 och prop. 2019/20:123 s. 49). Den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen bör på motsvarande sätt avgränsas till situationer när det på grund av särskilda omständigheter finns en risk för att den enskilde kommer att begå aktuella brott mot en närstående. Riskbedömningen ska grundas på konkreta omständigheter som motiverar att det föreligger en risk för att den enskilde kommer att utöva aktuell brottslighet. Det kan dock inte krävas att brottsligheten ska kunna preciseras exakt. Det bör i stället vara tillräckligt att det med hänsyn till samtliga omständigheter bedöms finnas en risk som varken är obetydlig eller avlägsen. Av särskild betydelse bör vara om den enskilde har begått ett vålds-, frids-, eller sexualbrott eller om det har fattats beslut om kontaktförbud. Som Kommuner och Regioner framför är ett av kännetecknen för våld i nära relationer att våldet är upprepat, pågår och ofta eskalerar , vilket gör att det ofta redan finns begången brottslighet när det kommer till myndighetens kännedom att det finns risk för att ett allvarligt brott kan komma att begås. I fråga om tidigare brottslighet är det ibland uppenbart att det finns en risk för återfall medan riskbedömningen i andra fall är mer vansklig och kan kräva fler övriga omständigheter som underbygger bedömningen. 2020/21:163 respektive hälso- och sjukvården ska genom en samlad bedömning själva avgöra om förutsättningarna för att bryta sekretessen är uppfyllda. Om det finns osäkerhet kring om uppgiften bör lämnas kan, som Region är inne på, personalen rådgöra med i avidentifierad form om huruvida sekretessen bör brytas. Bestämmelsen bör avgränsas till uppgifter som kan antas bidra till att förhindra att brott begås Den sekretessbrytande bestämmelse som föreslås syftar till att förebygga vissa allvarliga brott i nära relationer på så sätt att uppgifterna ska antas kunna förhindra att ett sådant brott begås. Enligt 2 § polislagen (1984:387) hör det till polisens uppgifter att bl.a. förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet. kan inom ramen för sitt brottsförebyggande uppdrag analysera och sammanställa de uppgifter som den får med eventuella uppgifter som myndigheten själv har och göra en helhetsbedömning av risken för kommande allvarlig brottslighet mot närstående och vilka brottsförebyggande åtgärder som kan vara lämpliga att vidta i det enskilda fallet. Risken för att det kommer att begås ett allvarligt brott mot en närstående kan i vissa fall vara både konkret och akut. I andra fall kan det finnas en risk för allvarlig brottslighet på . Bedömningen kan, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. utmynna i att en kontakt initieras med en enskild och att information då ges om att det finns olika möjligheter till stöd för att den enskilde ska kunna bryta sitt våldsamma beteende. Det kan även handla om att vidta andra brottsförebyggande åtgärder och om att vidta åtgärder för att skydda det presumtiva brottsoffret genom att sätta personen i säkerhet eller ge den tekniskt, personligt eller annat skydd. När det särskilt gäller det brottsförebyggande arbete som bedriver i fråga om våld i nära relationer så sker detta ofta i samverkan med och hälso- och sjukvården. Ett exempel är i som var ett utvecklings- och samarbetsprojekt –2019. Syftet med projektet var att utveckla ett konkret och effektivt samarbete eller samverkan mellan polis, åklagare, socialjour, socialtjänst samt hälso- och sjukvård. Samverkan har fokuserat på handläggning och uppföljning på en operativ nivå vid akuta våldshändelser i familjer med barn utifrån ett barnrättsperspektiv. Samverkan har fokuserat bl.a. på att våldsutsatta vuxna och barn, inklusive barn som upplevt våld, i större omfattning ska synliggöras och erhålla ett adekvat och konsekvent bemötande samt erhålla skydd, stöd och behandling samt att personer som utövar våld i större omfattning bl.a. ska erhålla adekvat stöd och behandling. För att en uppgift ska kunna lämnas till bör det enligt regeringen krävas att uppgiften kan antas bidra till att förhindra att den enskilde kommer att utföra ett allvarligt våldsbrott mot en närstående. Det innebär att de förebyggande åtgärderna ytterst kan bestå i att ingriper i en konkret situation för att förhindra att ett brott begås eller vidtar åtgärder för att skydda det tilltänkta brottsoffret. Det förebyggande arbetet kan även, som framgått ovan, vara av mer stödjande karaktär. gifterna kan därför också bidra till arbete med före- byggande av brott i nära relationer i övrigt, bl.a. i samarbete med . Det bör inte vara ett krav att uppgiften isolerad kan antas leda till att förhindra att den enskilde begår brott, utan det är tillräckligt att den tillsammans med andra omständigheter kan antas bidra till önskad effekt. Det bör ankomma på respektive hälso- och sjukvården att bedöma om det finns risk för att den enskilde kommer begå aktuella brott. Det måste inte finnas en risk för att ett särskilt utpekat brott ska begås, utan det är tillräckligt att det finns en risk för att något slags brott som anges i 3, 4 eller 6 kap. ska begås. Någon bedömning av vilket av brotten som skulle kunna aktualiseras behöver alltså inte göras. För att säkerställa att ett uppgifter inte lämnas på lösa grunder bör det tydliggöras att riskbedömningen måste grundas på konkreta omständigheter. Det kan, som Kommuner och Regioner framhåller, vara svårt för och hälso- och sjukvården att på förhand fullt ut bedöma vilken effekt som utlämnandet kan få och vilka åtgärder som kan vidta i det enskilda fallet. Med hänsyn till dessa svårigheter och med beaktande av värdet av att ett informationsutbyte ändå möjliggörs bör det vara tillräckligt att uppgifterna kan antas bidra till att förhindra att den enskilde kommer att begå aktuella brott. Bestämmelsen bör inte omfatta uppgifter hos den kommunala familjerådgivningen Utredningen föreslår att möjligheten att bryta sekretessen inte ska omfatta uppgifter hos den kommunala familjerådgivningen. Skälet är den speciella roll som verksamheten har. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd anser att det inte framgår av utredningen vad skälet är till att denna verksamhet inte omfattas av förslaget. Enligt 26 kap. 3 § OSL råder absolut sekretess för en uppgift som någon enskild har lämnat i förtroende inom den kommunala familjerådgivningen eller som har inhämtats i samband med rådgivningen. Sekretessen är därmed starkare än den sekretess som gäller för . Därmed saknas förutsättningar för att i detta lagstiftningsärende föreslå en sekretessbrytande bestämmelse som tar sikte även på uppgifter hos familjerådgivningen. Familjerådgivningen ska således inte omfattas. Något behov av verksamhetsspecifika föreskrifter för den verksamheten, som Föreningen familjerådgivare (kfr) efterfrågar, aktualiseras därför inte i detta sammanhang. Bestämmelsen bör omfatta uppgifter som rör en enskild eller en närstående till den enskilde Som framgår ovan har och hälso- och sjukvården tillgång till uppgifter om enskilda som kan användas av i dess arbete med att förebygga brott. Det sekretessgenombrott som föreslås syftar till att sådana uppgifter ska kunna lämnas till . De uppgifter som kan bidra till att förebygga brott och som och hälso- och sjukvården har tillgång till härrör dock, som anförts ovan, inte sällan från den som riskerar att utsättas för brott. Utredningens förslag är formulerat som att uppgifter som rör en enskild ska kunna lämnas. Syftet synes dock vara att uppgifter ska kunna lämnas 2020/21:163 även utifrån kontakter som en närstående haft med hälso- och sjukvården eller med angående den enskildes egen situation. för en sådan bedömning finns i de förarbetsuttalanden som gjordes då sekretessgenombrott först infördes i syfte att förebygga ungdomsbrottslighet. Det innebar att en uppgift som rör en enskild visserligen tar sikte på den person som man bedömer kan komma att begå ett brott men att det även kan vara fråga om en uppgift som avser en annan person än den enskilde, under förutsättning att det finns en koppling till den enskilde (jfr prop. 2019/20:123 s. 50). Som exempel har angetts uppgifter om vilka som tillhör familjen eller bekantskapskretsen (jfr prop. 2011/12:171 s. 46). Liksom utredningen bedömer regeringen att den sekretessbrytande bestämmelsen bör omfatta både uppgifter som lämnas av den person som kan antas begå brott och uppgifter som lämnas av den närstående som riskerar att utsättas. Alternativet skulle innebära att hälso- och sjukvården och inte kan kontakta vid en eskalerande våldssituation om uppgifterna kommer från den närstående själv. Enligt regeringen kan dock uttrycket uppgift som rör en enskild inte anses omfatta uppgifter som en närstående lämnar om sin egen situation. Bestämmelsen bör därför utformas så att den uttryckligen ger stöd för att även uppgifter som rör den närstående får lämnas. Gränsdragning till uppgifter som avser misstanke om begången brottslighet Det bör betonas att den sekretessbrytande bestämmelse som föreslås avser uppgiftslämnande som ska ske i syfte att underlätta arbete med att förebygga de allvarligaste brotten i nära relationer och inte om att utreda misstankar om begången eller annan brottslighet. Uppgifter som rör misstanke om att en enskild har begått ett visst konkret brott får endast lämnas ut under de förutsättningar som gäller i övrigt enligt befintliga bestämmelser i , främst 10 kap. 21 och 23 §§ OSL. Regeringen konstaterar, i likhet med , att det kan komma att uppstå gränsdragningsproblem t.ex. i en situation då det finns misstanke om redan begången brottslighet och en risk för fortsatt brottslighet. Det kan t.ex. vara fråga om fall av ringa misshandel som trappas upp. Regeringen vill i det sammanhanget betona att förslaget inte innebär någon utökad möjlighet att lämna uppgifter om risker eller brottsmisstankar i brottsutredande syfte. Det innebär att t.ex. handlingar som används för att styrka brott som regel inte kan lämnas över. Det kan t.ex. avse journalanteckningar eller dokumentation av skador. Bestämmelsen hindrar dock inte att uppgifter om brottsmisstankar i mer allmänna ordalag lämnas ut, så länge de inte kan hänföras till en specifik situation (jfr prop. 2011/12:171 s. 47 och prop. 2019/20:123 s. 32). Det är också viktigt att skilja andrahandsuppgifter från uppgifter som kommer direkt från den misstänkta gärningsmannen eller den utsatta och från iakttagelser som personalen själva gör. Det är vidare viktigt att bedöma vilken betydelse uppgifterna kan ha för att förhindra ett allvarligt brott. Vilka uppgifter det rör sig om och hur de lämnas behöver alltså bli föremål för noggrant övervägande. För att det ska bli tydligt att uppgifter som avser misstanke om att en enskild har begått ett visst konkret brott inte omfattas av den föreslagna möjligheten att lämna ut uppgifter föreslås att det uttryckligen anges i den föreslagna lagregleringen att uppgifter om Prop. 2020/21:163 misstanke om begångna brott endast får lämnas ut under de förutsättningar som gäller i övrigt enligt OSL. Bestämmelsen bör avgränsas så att uppgifter inte får lämnas om det är olämpligt Flera av de bestämmelser som bryter socialtjänstsekretessen och hälso- och sjukvårdssekretessen i 10 kap. OSL är utformade så att de primärt ger en möjlighet att lämna uppgifter, och inte en skyldighet. Det gäller t.ex. utrymmet för att lämna uppgifter i syfte att förebygga ungdomsbrottslighet och utrymmet för att förhindra trafikbrott. Detta har motiverats med att det kan finnas situationer där frågan om att lämna ut sekretessbelagda uppgifter aktualiseras av polisen som anser att ett utlämnande av begärda uppgifter vore olämpligt (prop. 2011/12:171 s. 25 och 26). Även om det finns ett starkt intresse av att förebygga allvarliga brott mot närstående bör den sekretessbrytande bestämmelsen konstrueras på motsvarande sätt så att myndigheterna inom och hälso- och sjukvården inte förlorar möjligheten att ta hänsyn till motstående intressen. Rätten till personlig integritet är, som bl.a. Region lyfter fram, stark och en sekretessbrytande bestämmelse bör därför så långt som möjligt avgränsas för att inte urholka detta intresse. Som har framhållits ovan bör utgångspunkten vara att en enskild förmås att ge sitt samtycke till att uppgifter lämnas över till , eftersom den enskildes förtroende för arbetet inom och hälso- och sjukvården annars riskerar att undergrävas. Det kan dock finnas situationer när eller hälso- och sjukvården bedömer att uppgifter bör lämnas ut till trots att det saknas samtycke till det från den enskilde. I förhållande till utredningens förslag har den sekretessbrytande bestämmelsen begränsats till att avse risk för att ett brott begås mot en närstående. I det ligger en avsevärd men nödvändig avgränsning till det område som är i fråga. Utrymmet för att lämna uppgifter vid risk för att allvarliga brott mot närstående begås bör vidare begränsas till en möjlighet att lämna uppgifter till och inte vara en skyldighet att på eget initiativ lämna sådana uppgifter. Det ger utrymme för personalen inom och hälso- och sjukvården att göra avvägningar i det enskilda fallet. Som framför ligger en sådan reglering i linje med socialtjänstsekretessens syfte. Utöver detta kan det övervägas om regleringen kan förses med ytterligare avgränsningar för att inte medföra en mer extensiv tillämpning än vad som är avsett. kommun, för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks) och Kommuner och Regioner framhåller att de våldsutsatta kommer att drabbas negativt genom bl.a. minskad säkerhet och upplevt hinder att kontakta . Samma farhåga reser .