prop · H803184 · 2021-05-04 00:00:00 — kan länkas till kontanta medel på ett sätt som gör det svårt att identifiera ägaren eller användaren av dessa medel. Mot bakgrund härav bör det klargöras att hanteringen inte endast ska avse sådana ogiltiga sedlar som kan bytas ut mot lagliga betalningsmedel, dvs. sedlar och mynt, utan även sådana som kan ”bytas ut” mot insättning på konto. anser att uttrycket ”råvaror som används som mycket likvida värdebevarare” är både otympligt och otydligt som beteckning för en form av kontanta medel. Det borde vara fullt möjligt för en statlig utredning att, helt oavsett vilken term som ursprungligen använts på engelska eller annat språk, finna en beteckning som smidigare kan införlivas i det svenska språket för att sedan tillämpas av jurister och andra Skälen för regeringens bedömning: Med kontanta medel enligt förordning (EG) nr 1889/2005 avses två kategorier: överlåtbara innehavarpapper och kontanter, jfr artikel 2.2 i den förordningen. förordningen avses med kontanta medel fyra kategorier: kontanter, överlåtbara innehavarinstrument, råvaror som används som mycket likvida värdebevarare och förbetalda kort. Det framgår av artikel 2.1 a och c–f samt bilaga I vad avser likvida värdebevarare och förbetalda kort, jfr De två förstnämnda kategorierna motsvarar de som finns i förordning (EG) nr 1889/2005, medan de två sistnämnda är nya. När behovet av kompletterande nationella bestämmelser till förordning (EG) nr 1889/2005 utreddes föreslogs inga kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning med anledning av begreppet kontanta medel. propositionen Tullkontroll av kontanta medel, m.m. (prop. 2006/07:68, 2006/07:SkU12, rskr. 2006/07:148) berördes frågan inte alls. Regeringen anser att det nu inte finnas skäl att göra någon annan bedömning när det gäller lagstiftningsbehovet avseende kontanter och anser att det behövs ett klargörande i fråga om sedlar som är giltiga och som inte är i omlopp som betalningsmedel. Enligt 5 kap. 1 § lagen (1988:1385) om riksbank är sedlar och mynt som ges ut av lagliga Enligt 4 § samma kapitel får , om det finns särskilda skäl, lösa in sedlar och mynt som upphört att vara lagliga Även om ogiltiga sedlar inte kan användas som Prop. 2020/21:184 betalningsmedel kan de alltså fortfarande bära ett värde och omfattas därför i regeringens mening av begreppet kontanta medel. Frågan är då om det krävs lagstiftning för de två nya kategorierna. Med råvaror som används som mycket likvida värdebevarare avses enligt artikel 2.1 e varor som har ett stort värde i förhållande till sin volym och som enkelt kan omvandlas till kontanter genom tillgängliga handelsmarknader till endast låga transaktionskostnader. I bilaga I till förordningen nämns exempelvis mynt med ett guldinnehåll på och tackor med ett guldinnehåll på . Tulltekniskt skiljer sig den här kategorin inte från andra varor som ska deklareras till . Den bedömningen bör inte förändras om kommissionen använder befogenheten i artikel 2.2 att ändra bilaga I avseende denna kategori. Ur kontrollsynpunkt kan den här kategorin hanteras inom ramen för befintliga kontrollbefogenheter. Några nya bestämmelser i tullagen bör därför inte vara nödvändiga. anser att uttrycket är otympligt och att en beteckning som smidigare kan införlivas i det svenska språket borde kunna användas. Regeringen konstaterar att begreppet används i den officiella svenska versionen av förordningen, som är direkt tillämplig i svensk rätt, och alltså inte finns med i promemorians lagförslag. Med förbetalda kort avses enligt artikel 2.1 f icke-nominella kort som innehåller eller ger tillgång till penningvärde eller medel som kan användas för betalningstransaktioner, för köp av varor eller tjänster eller för att lösa in kontanter, när ett sådant kort inte är kopplat till ett bankkonto. anser att det behövs ett klargörande avseende förbetalda kort eftersom ett förbetalt värde kan förvaras på andra betalningsinstrument än kort, t.ex. bärbara mobila enheter med samma chip/teknik som på kort. Bilaga I till förordningen innehåller inte några uppgifter om förbetalda kort, vilket innebär att det inte fyller någon praktisk funktion att förordningen omfattar sådana kort. Kommissionen har dock befogenhet att ändra bilagan, jfr artikel 2.2. När det kommer att ske är oklart. Ett problem har uppgetts vara att ringa in vilka typer av förbetalda kort som ska omfattas av förordningens bestämmelser. Regeringen anser därför att det inte finns skäl att föregå kommissionens arbete och föreslår därför inte några nationella bestämmelser avseende förbetalda kort. Ur kontrollsynpunkt finns det stora likheter mellan förbetalda kort och kontanter, dvs. sedlar och mynt, även om det kommer att behövas teknisk apparatur för att avläsa korten. Förbetalda kort bör därför kunna hanteras inom ramen för befintliga kontrollbefogenheter. Några nya bestämmelser i tullagen bedöms därför inte vara nödvändiga. Regeringens bedömning: samt och , när dessa myndigheter medverkar i 2020/21:184 kontrollverksamhet, är behöriga myndigheter vid tillämpning av den nya kontantkontrollförordningen. Det saknas behov av kompletterande bestämmelser i tullagen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland och , tillstyrker eller har inga synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Med uttrycket ”behöriga myndigheter” avses enligt artikel i den nya förordningen medlemsstaternas tullmyndigheter och alla andra myndigheter som har bemyndigats av medlemsstaterna att tillämpa denna förordning. Motsvarande bestämmelse i förordning (EG) nr 1889/2005, dvs. artikel 2.1, hade i huvudsak samma lydelse. I propositionen Tullkontroll av kontanta medel, m.m. (prop. 2006/07:68) konstaterades med anledning av den bestämmelsen att såväl som och , när dessa myndigheter medverkar i kontrollverksamhet, bör anses vara behöriga myndigheter i enlighet med artikel 2 i EG-förordningen (s. 16). Regeringen ansåg att det därmed saknades behov av kompletterande nationella bestämmelser. Det finns inte skäl att göra någon annan bedömning med anledning av den nya förordningen om kontroll av kontanta medel. Rollfördelningen mellan myndigheterna är densamma som den var då. Den svenska gränskontrollen utförs av , och i samverkan. har huvudansvaret för kontroll av varor, medan har huvudansvaret för kontroll av personer. Med stöd av 4 kap. 3 § tullagen och 4 kap. 1 och 2 §§ tullförordningen (2016:287) kan och medverka i kontrollverksamhet. Av 4 kap. 3 § andra stycket tullagen framgår uttryckligen att det som sägs om och tulltjänsteman i bl.a. 4 kap. 51–53 §§, dvs. bestämmelserna om tullkontroll av kontanta medel, gäller för och samt polisman och kustbevakningstjänsteman som medverkar i kontrollverksamhet. Finansunderrättelseenhet (FIU) Regeringens bedömning: Vad som avses med finans- underrättelseenhet i den nya kontantkontrollförordningen kräver inga kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Finanspolisen, tillstyrker eller har inga synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Med finansunderrättelseenhet avses enligt artikel 2.1 k den enhet som inrättats i en medlemsstat i syfte att genomföra artikel 32 i direktiv (EU) 2015/849, jfr avsnitt 4.6. Det framgår av 4 kap. 5 § lagen (2017:630) om åtgärder mot penning- tvätt och finansiering av terrorism att vid tillämpning av artikel 32.1 i direktiv (EU) 2015/849 är finansunderrättelseenhet. Denna bestämmelse kompletteras av 35 a § förordningen (2014:1102) Prop. 2020/21:184 med instruktion för . Det framgår av den bestämmelsen att det vid ska finnas en särskild funktion, Finanspolissektionen, som ska bedriva verksamhet som finansunderrättelseenhet vid tillämpning av artikel 32.1 i direktiv (EU) 2015/849. Av dessa bestämmelser framgår således vilken enhet som har inrättats i i syfte att genomföra artikel 32 i direktiv (EU) 2015/849. Ytterligare bestämmelser bedöms därför inte vara nödvändiga. Regeringens förslag: Bestämmelsen om att en anmälan av kontanta medel ska lämnas skriftligt eller elektroniskt ska upphävas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland , tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Skyldigheten att anmäla ledsagade kontanta medel framgår av artikel 3 som beskrivs närmare i avsnitt 4.2. I detta avsnitt behandlas det som sägs i artikel 3.3 om hur anmälningsskyldigheten ska fullgöras. Enligt 4 kap. 50 § tullagen ska en anmälan enligt artikel 3 i förordning (EG) nr 1889/2005 lämnas skriftligt eller elektroniskt. Bestämmelsens lydelse är en följd av den bedömning som gjordes i prop. 2006/07:68 om att artikel 3.3 i den nämnda förordningen ger medlemsstaterna frihet att själva avgöra om anmälan, förutom att lämnas skriftligt, därutöver ska kunna lämnas såväl muntligt som elektroniskt, och att anmälan därmed av praktiska skäl endast skulle få ske skriftligt eller elektroniskt (s. 17–18). Motsvarande bestämmelse i den nya förordningen lämnar inget sådant utrymme till medlemsstaterna. Det framgår direkt av artikel 3.3 i den nya förordningen att anmälan ska lämnas skriftligt eller elektroniskt. Bestämmelsen i 4 kap. 50 § tullagen är därmed överflödig och bör därför upphävas. Förslaget medför att 4 kap. 50 § tullagen upphävs. Regeringens bedömning: Den nya kontantkontrollförordningens bestämmelser om redovisningsskyldighet för oledsagade kontanta medel kräver inga kompletterande bestämmelser i tullagen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på bedömningen. 2020/21:184 Skälen för regeringens bedömning: Skyldigheten att redovisa oledsagade kontanta medel framgår av artikel 4 som beskrivs närmare i avsnitt 4.3. Tanken med bestämmelsen torde vara följande. Om en behörig myndighet i samband med en kontroll stöter på oledsagade kontanta medel till ett värde av , kan myndigheten från fall till fall besluta om de kontanta medlen ska redovisas. Gör den behöriga myndigheten bedömningen att de kontanta medlen ska redovisas, ska de uppgifter som framgår av artikel 4.2 lämnas på det sätt som framgår av artikel 4.3. Det är således reglerat i förordningen vilka uppgifter som ska lämnas och hur dessa ska lämnas. Det finns därmed inte något behov av att införa kompletterande bestämmelser i tullagen. 5.7De behöriga myndigheternas befogenheter I det här avsnittet behandlas de behöriga myndigheternas befogenheter enligt artikel 5 i den nya kontantkontrollförordningen. Artikeln, som beskrivs närmare i avsnitt 4.4, innehåller fem punkter, men endast de tre första punkterna innehåller bestämmelser om befogenheter. Dessa punkter, dvs. artikel 5.1, 5.2 och 5.3, behandlas i de följande underavsnitten. De återstående två punkterna, dvs. artikel 5.4 och 5.5, är inte föremål för några överväganden eftersom de närmast är av upplysande karaktär. 5.7.1Kontroll av ledsagade kontanta medel Regeringens förslag: Vissa språkliga ändringar görs med anledning av den nya kontantkontrollförordningen i bestämmelserna i tullagen om tulltjänstemäns befogenheter vid kontroll av ledsagade kontanta medel. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Säkerhetspolisen, tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. ställer sig positivt till de överväganden som gjorts i promemorian och de föreslagna ändringarna i tullagen och tullförordningen. anser att de föreslagna ändringarna är väl avvägda och genomarbetade. noterar dock utifrån ett brottsbekämpande perspektiv att myndigheten varken har eller ges befogenhet att kontrollera kontanta medel som förs in eller ut över inre gräns. Skälen för regeringens förslag Bestämmelser om kontroll av ledsagade kontanta medel finns i artikel 5.1 i den nya förordningen. Bestämmelsen motsvarar artikel 4.1 i förordning (EG) nr 1889/2005. Med anledning av den bestämmelsen infördes vissa kontrollbefogenheter i 7 a kap. 3 och 4 §§ tullagen (2000:1281). Regeringen har i propositionen Tullkontroll av kontanta medel, m.m. utvecklat skälen för utformningen av dessa bestämmelser (prop. 2006/07:68 s. 23–27). När tullagen (2000:1281) ersattes av den nuvarande Prop. 2020/21:184 tullagen infördes de nämnda bestämmelserna utan ändring i sak i 4 kap. 51 och 52 §§ tullagen (se prop. 2015/16:79 s. 192–193). Bestämmelsen i artikel 5.1 kräver inte några materiella ändringar i de nuvarande kontrollbefogenheterna i tullagen eller att nya kontrollbefogenheter behöver införas. Däremot behöver vissa språkliga ändringar göras för att anpassa språket i tullagen till den nya EU-förordningen. Som noterat innebär förslaget i promemorian inte att myndigheten ges befogenhet att kontrollera kontanta medel som förs in eller ut över inre gräns. Regeringen lämnar heller inget sådant förslag i detta ärende. Hänvisningar till EU-rättsakter kan göras antingen statiska eller dynamiska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU- rättsakten i en viss angiven lydelse. En följd av att ha statiska hänvisningar är att om rättsakterna ändras behöver lagstiftaren överväga om någon ändring behöver göras i den nationella lagstiftningen. En dynamisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i den gällande lydelsen. När den nuvarande tullagen infördes försågs bestämmelser om fysiska kontroller, sanktioner och vite med statiska hänvisningar, jfr propositionen En ny tullag (prop. 2015/16:79 s. 123). Andra bestämmelser, t.ex. upplysningsbestämmelser, försågs med dynamiska hänvisningar. Eftersom bestämmelserna om kontroll av ledsagade kontanta medel är kontrollbestämmelser bör hänvisningarna till EU-förordningen vara statiska. Förslaget medför ändringar i 4 kap. 51 och 52 §§ tullagen. 5.7.2Kontroll av oledsagade kontanta medel Regeringens förslag: För att ta reda på om det finns sådana oledsagade kontanta medel som en redovisning kan begäras in för enligt artikel 4 i den nya kontantkontrollförordningen ska få kontrollera försändelser, behållare eller transportmedel som kan innehålla oledsagade kontanta medel och som passerar gränsen till eller från Europeiska unionen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland ombudsmän, och , tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. , som i övrigt inte har några synpunkter på förslagen, anser att utredningen har gjort en tydlig integritetsanalys och proportionalitetsbedömning som redovisas i samband med förslagen. anser att de förslag som läggs fram i promemorian därmed är väl underbyggda. konstaterar att myndigheten saknar befogenheter att utföra kontroller enligt 4 kap. 19 § tullagen. förslaget till 4 kap. 51 § andra stycket tullagen som att myndighetens befogenheter att kontrollera försändelser, behållare eller transportmedel som kan innehålla oledsagade kontanta medel endast gäller för att hitta sådana kontanta medel. Dessa befogenheter innebär alltså inte någon förändring i förhållande till 4 kap. 19 § tullagen. Om de nya befogen- heterna är avsedda att innebära någon förändring i förhållande till 4 kap. 19 § tullagen önskar att detta förtydligas. Skälen för regeringens förslag Bestämmelser om kontroll av oledsagade kontanta medel finns i artikel 5.2 i den nya EU-förordningen. Enligt artikeln ska de behöriga myndigheterna, för att genomföra den skyldighet att redovisa oledsagade kontanta medel som föreskrivs i artikel 4, ha befogenhet att kontrollera alla försändelser, behållare eller transportmedel som kan innehålla oledsagade kontanta medel, i enlighet med villkoren i nationell rätt. Bestämmelsen har ingen motsvarighet i förordning (EG) nr 1889/2005 och har alltså inte varit föremål för överväganden i något tidigare lagstiftnings- Vilka befogenheter har att kontrollera oledsagade I skäl 18 anges postpaket, kurirleveranser, oledsagat bagage eller last i containrar som exempel på försändelser som skulle kunna användas för förflyttningar av oledsagade kontanta medel in i eller ut ur EU. oledsagat bagage avses enligt kommissionen en resväska som inte kommit med resenären, och som därför skickas på egen hand. exempelvis kunna vara en väska som sorteras fel på avreseflygplatsen och hamnar på en annan destination än ägaren och som i efterhand returneras Bagaget står det är oledsagat visserligen inte under ägarens fysiska kontroll men torde dock inte kunna betraktas som kan för bl.a. kontroll av att deklarations- och uppgifts- skyldigheter enligt tullagstiftningen har fullgjorts kontrollera last i containrar med stöd av 4 kap. 16 § första stycket 1 tullagen. kontroller av postpaket och kurirleveranser kan ske med stöd av 4 kap. 19 § tullagen. Om vid en sådan tullkontroll upptäcker oledsagade kontanta medel om eller kontanta medel, oavsett belopp, som misstänks ha anknytning till brottsliga handlingar kan myndigheten alltså begära in en redovisning enligt artikel 4 respektive hålla kvar de kontanta medlen enligt artikel 7.1 b. Eftersom det inte finns någon generell deklarations- eller uppgifts- skyldighet avseende oledsagade kontanta medel bör dock bestämmelserna i 4 kap. 16 § och 4 kap. 19 § tullagen inte vara tillämpliga för att göra en kontroll enbart i syfte att eftersöka just sådana medel. Det är därför viktigt att ges möjlighet att kontrollera försändelser också för detta En sådan möjlighet i 4 kap. 51 § tullagen skulle dessutom även omfatta och (se 4 kap. 3 § andra stycket tullagen) när dessa myndigheter deltar i kontrollverksamheten. Som uppfattat förslaget till 4 kap. 51 § andra stycket tullagen i promemorian innebär förslaget inte någon förändring i förhållande till 4 kap. 19 § tullagen. En kontroll av en oledsagad försändelse som syftar till att ge myndigheterna möjlighet att undersöka om denna innehåller oledsagade kontanta medel som bör redovisas alternativt hållas kvar kan utgöra ett intrång i den grundlagsskyddade rätten till förtrolig kommunikation. Enligt 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen är var och en gentemot det allmänna skyddad mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Denna fri- och rättighet kan, enligt 20 § första stycket 2 samma kapitel, begränsas genom lag. Av 21 § framgår att en sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och att begränsningen aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. En begränsning får heller inte sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Vidare får begränsningen inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. Även artikel 8 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () behandlar rätten till förtroliga meddelanden. gäller som lag i och lag och annan föreskrift får inte meddelas i strid med åtaganden på grund av konventionen (se lagen [1994:1219] om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och 2 kap. 19 § regeringsformen). I artikel 8 föreskrivs att var och en har rätt till respekt för bl.a. sin korrespondens. Rättigheten får enligt artikeln bara inskränkas med stöd av lag, om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. En motsvarande bestämmelse finns även i artikel 7 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (2010/C 83/02) som föreskriver att var och en har rätt till respekt för bl.a. sina kommunikationer. Enligt artikel 52 i stadgan får begräsningar av rätten endast göras med stöd av lag, om begräsningarna är proportionella, nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter. I den mån stadgan omfattar rättigheter som motsvarar sådana som garanteras av ska de ha samma innebörd och räckvidd som i konventionen. Unionsrätten kan dock tillförsäkra ett mer långtgående skydd. I propositionen Tullkontroll av kontanta medel, m.m. angavs att inflödet av av brott i det finansiella systemet hotar vårt öppna och fria samhälle. Regeringen konstaterade att även hotet från terrorister måste beaktas då terroristgrupper inte sällan finansierar sin verksamhet med av illegal verksamhet. Vidare konstaterades det att den kontroll som sker av transaktioner genom bl.a. kredit- och finansinstitut kan leda till att medel som är avsedda för att finansiera terrorism i stället förflyttas fysiskt för att undgå upptäckt vilket ställer krav på ökad kontroll av förflyttning av kontanta medel (prop. 2006/07:68 s. 24). 2020/21:184 förhållanden är relevanta än och gör sig gällande även i förhållande till oledsagade kontanta medel. Av skäl 1 och 2 till den nya kontantkontrollförordningen framgår vidare att främjandet av en harmonisk, hållbar och inkluderande utveckling av den inre marknaden som ett område där varor, människor, tjänster och kapital kan röra sig fritt och säkert är en av unionens prioriteringar. Återinförsel av från olaglig verksamhet till ekonomin och omdirigering av pengar för att finansiera olaglig verksamhet skapar snedvridning och orättvisa konkurrensnackdelar för laglydiga personer och företag, och utgör därför ett hot mot den inre marknadens funktion. Dessutom främjar dessa ageranden brottsliga handlingar och terroristverksamhet som hotar säkerheten för unionens medborgare. Unionen har därför vidtagit åtgärder för att skydda sig. Penningtvätt och finansiering av terrorism är alltså mycket allvarlig brottslighet som det finns ett starkt samhällsintresse att förhindra och beivra. Syftet med bestämmelsen om kontroll av oledsagade försändelser är att bekämpa bl.a. sådan brottslighet. Det är fråga om ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och som väger tungt i förhållande till enskildas intresse av förtrolig korrespondens. För att motarbeta den aktuella brottsligheten är det nödvändigt att tjänstemännen vid de behöriga myndigheterna ges möjlighet att på ett effektivt sätt kontrollera oledsagade försändelser för att kunna välja ut sådana för vilka redovisning ska lämnas. Detta kan inte göras på annat sätt än genom att myndigheterna ges rätt att undersöka sådana försändelser som passerar EU:s yttre gränser. Förslaget kan alltså inte anses gå längre än vad som är nödvändigt. Vid en intresseavvägning mellan å ena sidan den enskildes rätt till förtrolig kommunikation och å andra sidan det allmännas intresse av att bekämpa allvarlig brottslighet som penningtvätt och finansiering av terrorism finner regeringen att det allmännas intresse väger tungt och att begränsningen är proportionerlig. Det intrång som förslaget innebär i rätten till förtrolig kommunikation är därför godtagbart. Förslaget bedöms således vara förenligt med såväl 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen som artikel 7 EU:s rättighetsstadga och artikel 8 . bör därför få kontrollera alla oledsagade försändelser, behållare eller transportmedel som kan innehålla oledsagade kontanta medel och som passerar gränsen till eller från Europeiska unionen. Detta innefattar t.ex. containrar, oledsagat bagage, lådor och andra utrymmen där varor kan förvaras och alla former av oledsagade försändelser såsom paket, brev och liknande försändelser och motsvarande försändelser förmedlade av kurirföretag. Eftersom bestämmelsen om kvarhållande reglerar kontroll av anmälnings- och redovisningsskyldigheterna bör hänvisningen till förordningen vara statisk (jfr avsnitt 5.7.1). Förslaget medför en ändring av 4 kap. 51 § tullagen. En anmälan på tjänstens vägnar