prop · H803148 · 2021-03-23 00:00:00 — Om förvaltaren har skickat medlen till en borgenärs senast kända adress, behöver han eller hon inte vidta någon ytterligare åtgärd för att verkställa betalningen (11 kap. 9§ andra stycket första meningen konkurslagen). Det är då i stället upp till borgenären att göra anspråk på medlen räknat från när utdelningsbeslutet fick laga kraft eller den senare dag då borgenären blev berättigad att lyfta medlen utan att ställa säkerhet. Om det inte sker, preskriberas borgenärens rätt till utdelning. Detta följer av en särskild preskriptionsbestämmelse i 11 kap. 12 § konkurslagen (jfr rättsfallet NJA 2007 s. 280 om skillnaden i detta hänseende mellan rätten till utdelning och rätten till fastställd utdelning). Medlen ska då i stället i första hand fördelas mellan övriga berättigade borgenärer (efterutdelning). En mot- svarande tvåårsfrist finns också vid s.k. formlös efterutdelning (11 kap. 21§ konkurslagen). Den fristen löper från det att förvaltaren har anmält att han eller hon har skickat medlen till borgenären. Anledningen till att en frist ursprungligen infördes var att det uppmärk- sammades att utdelningsmedel hade blivit liggande hos konkursförval- taren i väntan på en berättigad borgenär som inte avhördes. Det kan fortfarande inträffa att konkursförvaltaren inte lyckas få kontakt med en borgenär i samband med utbetalning av utdelningsmedel till denne, t.ex. om det är fråga om en svårlokaliserad utländsk borgenär. Det vore naturligtvis önskvärt att alla berättigade borgenärer kunde tillgodogöra sig sin rätt till utdelning, inklusive efterutdelning. är det rimligt att det även i detta hänseende läggs ett inte obetydligt ansvar på borgenärerna att bevaka sina intressen. Hela konkursförfarandet är så uppbyggt att borgenärerna – genom kungörelse och underrättelse – ska få information om olika steg och beslut. Det finns vidare ett bevakningsförfarande som förutsätter att borgenären anmäler sin fordran för att behålla sin rätt i konkursen. Det är angeläget att konkursen kan slutföras och att berörda därmed kan få ett ekonomiskt avslut. Det framstår då som en väl att borgenären ska ha möjlighet att begära sin utdelning . Att tiden ursprungligen bestämdes till motiverades inte särskilt i förarbetena men det bör beaktas att fristen tillkom och då dessutom byggde på att borgenären själv hade att ta initiativ till att lyfta medlen (se prop. 1941:46 s. 12 och även SOU 1983:24 s. 232 f.). Sammantaget bedömer regeringen att det finns skäl att effektivisera ordningen. Regeringen föreslår att tiden för borgenärer att göra anspråk på utdelningsmedel kortas till , räknat från samma tidpunkter som gäller enligt nuvarande ordning. 2020/21:148 Som nämns ovan är förvaltarens skyldighet att hitta borgenärer för utbetalning relativt begränsad. Att tiden för borgenärer att göra sin rätt gällande nu föreslås bli kortare bör inte föranleda att det i konkurslagen föreskrivs en utökad eftersökningsplikt. Det finns dock inget som hindrar att förvaltaren ändå vidtar rimliga åtgärder för att se till att en borgenärs rätt till utdelning inte går förlorad i onödan. Inte minst i dagens informa- tionssamhälle torde det finnas goda möjligheter att med små ansträngningar kunna lokalisera personer runt om i världen. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Äldre bestämmelser om edgång, beloppsgräns för utbetalning av utdelning och tid för borgenär att göra anspråk på utdelningsmedel ska gälla för konkurser som har beslutats före ikraftträdandet. stämmelser ska även gälla för frister i följdlagstiftning som löper Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. memorian föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker förslagen eller invänder inte mot dem. och Stiftelsen anser att äldre bestämmelser fortsatt ska gälla för samtliga förslag i konkurser som beslutats före ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag De lagändringar som föreslås syftar till att skapa en mer effektiv konkurs- Regeringen anser att det därför är angeläget att ändringarna träder i kraft , inte minst för att det minskar dom- stolarnas kostnader för konkurshanteringen. När det gäller förslaget att kungörelser i regel enbart ska ske i Post- och på internet finns det redan en digital lösning på plats. När det gäller digital ingivning förutsätter förslaget att en teknisk lösning tas fram. emellertid inte någon skyldighet för domstolarna att tillhandahålla en Det är alltså inte nödvändigt att en teknisk lösning är på plats när författningsändringarna träder i kraft. Lagändringarna bör mot denna bakgrund träda i kraft . Utgångspunkten när det gäller processrättslig och annan förfarandelag- stiftning är att nya regler blir tillämpliga genast efter ikraftträdandet. Eftersom tingsrätten , redan när ett beslut om konkurs meddelas, bestämmer tidpunkten för edgångssammanträdet och kallar de berörda till det sammanträdet bedöms det inte vara en rimlig ordning om de föreslagna lagändringarna skulle få till konsekvens att man i stället för att hålla ed- Prop. 2020/21:148 gångssammanträdet skulle behöva ändra kungörelsen, kallelserna och förutsättningarna för bouppteckningens bekräftande till det nya boupp- teckningssammanträde som föreslås i avsnitt 6.1. melse bör därför införas som innebär att äldre bestämmelser om edgång ska tillämpas i en före ikraftträdandet beslutad konkurs. I syfte att säkerställa en förutsebar och rättssäker ordning bör även några av de andra förändringarna inte få genomslag på redan inledda konkurser. Det gäller förslag om höjd beloppsgräns för utbetalning av utdelning och en förkortad tid för borgenärer att göra anspråk på utdelningsmedel (se avsnitt 9.1 och 9.2). För övriga ändringar i konkurslagen delar regeringen promemorians bedömning att dessa bör kunna tillämpas även i konkurser som pågår vid ikraftträdandet och att det därmed inte krävs några över- gångsbestämmelser för dessa. Några remissinstanser anser att samtliga förslag bör gälla endast i kon- kurser som har beslutats efter ikraftträdandet. Förslagen i propositionen är dock relativt begränsade i förhållande till den reform som föreslås i prome- . Att förslagen som utgångspunkt ska gälla från ikraftträdandet och att undantag ska göras endast när det finns tydliga skäl för det kommer enligt regeringens bedömning inte att göra ordningen svåröverskådlig som bl.a. befarar eller medföra tillämpningsproblem som Hovrätten för varnar för. I annan lagstiftning, närmare bestämt lagen (1966:742) om hotell- och pensionatrörelse, sparbankslagen (1987:619), stiftelselagen (1994:1220), aktiebolagslagen (2005:551) och lagen (2018:672) om ekonomiska före- ningar, finns bestämmelser som anger en frist för att väcka talan eller vidta någon annan åtgärd. Den fristen räknas från edgångssammanträdet men föreslås framöver i stället löpa från konkursbeslutet (se avsnitt 6.1.3). För att förhindra rättsförluster bör en sådan förändring endast gälla för konkurser som beslutas efter ikraftträdandet. Regeringens bedömning: Förslagen bedöms leda till en effektivare Förslagen bedöms inte leda till ökade kostnader för det allmänna utan i stället till minskade kostnader för Dom- Att konkursförvaltarna ges ett utökat ansvar bedöms leda till något högre konkurskostnader men innebär inte några kostnadskonsekvenser Förslagen bedöms inte leda till ökade kostnader för gäldenärerna. borgenärerna kan de ökade konkurskostnader som förslagen innebär i viss utsträckning påverka deras utdelning i konkurs negativt. kan förändringarna bidra till att de får utdelning snabbare, och bl.a. en ökad elektronisk hantering medför minskade kostnader. Vissa förslag bör ha en positiv påverkan på miljön. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. 2020/21:148 Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser, bl.a. Domstols- verket, och , invänder inte mot bedömningen av de konsekvenser som är aktuella. ställer sig, med hänsyn till omfattningen av de arbetsuppgifter som i promemorian föreslås ska föras till konkursförvaltarna, frågande till bedömningen att förslagen endast kommer att leda till något högre konkurskostnader. anför att verket kommer att få merkostna- der för att skapa system för elektronisk hantering. Rekonstruktör- och konkursförvaltarkollegiet i menaratt förslaget om att konkurs- förvaltarna ska överta ansvaret för arkivering av gäldenärens handlingar kommer att innebära en fördyrning av konkurshanteringen som i utdel- ningskonkurser belastar borgenärskollektivet. Svensk Inkasso framhåller att det bör ske en uppföljning av förslagens påverkan på utdelningen för att säkerställa att borgenärerna inte påverkas i orimlig utsträckning. Skälen för regeringens bedömning En del av reformen genomförs nu I departementspromemorian lämnas förslag på moderniseringar av många av konkursförfarandets delar. I propositionen går regeringen nu vidare med en del av förslagen. Den mer genomgripande reformen som föreslås i promemorian och som innebär en förändrad ansvarsfördelning mellan tingsrätten, tillsynsmyndigheten och konkursförvaltaren och där en rad ytterligare uppgifter flyttas till de senare behandlas däremot inte . Detta innebär att det endast är de aktuella förslagens konsekvenser som bedöms. I propositionen föreslås flera förändringar som syftar till att effektivisera domstolarnas verksamhet i konkurs. Förslagen innebär att domstolarnas verksamhet renodlas och att kostnaderna för konkurshanteringen i domstol minskar. Förslagen bidrar till att domstolarnas resurser och kompetens i konkurshanteringen kan användas mer effektivt än och att resurser kan omfördelas till den övriga dömande verksamheten. En viktig del av förslagen i propositionen innebär att edgångssamman- träden i tingsrätt, både för obligatorisk och fakultativ ed, till stor del ersätts av bouppteckningssammanträden hos konkursförvaltaren. Förutom att domstolarna därmed endast i undantagsfall behöver hålla sådana samman- träden, behöver de inte heller längre vidta några åtgärder för planeringen av dessa sammanträden i samband med konkursbeslutet. Det hölls 9 158 edgångssammanträden . Genom förslagen kommer domstolarna att kungöra, kalla och underrätta i mindre utsträckning än och kan göra det till en lägre kostnad när så sker (se avsnitt 5.4 och 5.5). Särskilt förslaget att kungörelser i fortsätt- ningen som huvudregel endast ska ske i Post- och på internet bedöms leda till avsevärt lägre kostnader för denna hantering. Därtill kommer att motsvarande förändring föreslås när det gäller företags- rekonstruktion. Möjligheterna till digitala ansökningar kan utnyttjas om nya tekniska lösningar tas fram. Om inom ramen för sitt fortsatta utvecklingsarbete väljer att vidareutveckla den e-tjänst som har tagits fram för att möjliggöra digitala ansökningar, bör utvecklings- och utbildningskostnaderna för detta hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Detsamma gäller eventuella utvecklings- och utbildningskostnader för domstolarna (se motsvarande bedömning i prop. 2019/20:189 s. 61). Förslagen bedöms inte ha någon nämnvärd betydelse för notarieutbild- ningen eller rekryteringen av tingsnotarier. Ett av förslagen i propositionen är att inte längre ska ha ansvar för arkivering av gäldenärens räkenskapsinformation. Det kommer att innebära en successiv kostnadsminskning för myndigheten. Eftersom arkivtiden i regel är är det först efter den tiden som kostna- derna helt kan upphöra. Myndighetens kostnader för nuvarande förva- ringshantering uppgår till . Kostnaden är avsedd att täckas av den tillsynsavgift som ska betalas till staten för tillsynsmyndighetens verksamhet. Konsekvenser för det allmänna i övrigt Förslagen i denna proposition bedöms inte leda till några ekonomiska konsekvenser för staten i övrigt eller för kommunerna eller regionerna. Den kommunala självstyrelsen bedöms inte påverkas. pekar på att verket som en följd av de förslag som lämnas om digital kommunikation kommer att få merkostnader för att ta fram system för elektronisk hantering. Regeringen konstaterar att det verket anför visserligen inte är en direkt konsekvens av förslagen eftersom dessa inte innebär att kommunikationen måste ske digitalt. Förslagen avser endast att ge berörda möjlighet till en utökad digital kommunikation med de vinster som det kan medföra både i effektivitet och kostnadsbespa- ringar. De eventuella kostnader som dock ändå kan uppkomma för Skatte- verket bör hanteras inom befintliga ekonomiska ramar. Konkursförvaltaren är involverad i de allra flesta momenten under konkursförfarandet och har rätt till ersättning för det arbete som han eller hon lägger ned. Förslagen i propositionen innebär att förvaltarna ska ansvara för bekräftelsen av bouppteckningen. När det gäller boupp- teckningssammanträdet bör förvaltarna kunna hantera detta utan att det får några större konsekvenser för dem. Detta förklaras framför allt av att förvaltaren i gengäld inte längre behöver inställa sig vid tingsrätten för att där delta i ett edgångssammanträde (det hålls över 9 000 edgångs- sammanträden ). Ett bouppteckningssammanträde kan förväntas ta mindre tid i anspråk och kan anordnas på ett mer flexibelt och därmed kostnadsbesparande sätt, särskilt avseende tidsspillan. Eftersom det i många fall endast kommer att vara konkursförvaltaren och gäldenären som närvarar vid sammanträdet bedöms det inte heller behöva uppstå annat än marginella kostnader för kallelser eller lokal. I några fall kan dock vissa ytterligare kostnader uppstå för förvaltarna. Det gäller i de fall gäldenären håller sig undan trots eftersökningar med resultat att förvaltaren tvingas påkalla edgång inför domstolen. I samband med sammanträdena kommer förvaltarna, när fråga uppstår, vara ansvariga för att besluta om ersättning för inställelse. Denna uppgift är inte krävande. När det gäller upprättande av bouppteckningen och halvårsberättelser innebär förslagen att det i konkurslagen föreskrivs att vissa ytterligare uppgifter ska lämnas. För bouppteckningens del är det i huvudsak upp- gifter som konkursförvaltarna tar fram, och när det gäller halvårsberättelserna är det fråga om en begränsad redogörelse av vilka åtgärder som återstår att vidta och en uppskattning av hur det kan ta. Den tid som förslagen kan kräva av förvaltarna får bedömas som ringa. Förslagen innebär att det uppstår vissa kostnader för att hantera bl.a. kungörelser, kallelser och underrättelser. Kungörelser ska ske på internet och i övrigt bör digital kommunikation ske i största möjliga utsträckning. Det är ett krav på den som utses till förvaltare att han eller hon har en väl utvecklad kontorsorganisation och därmed fungerande administrativa rutiner. Det är dock oundvikligt att dessa uppgifter i viss utsträckning, och särskilt på kort sikt, kan leda till något ökade kostnader för den administrativa hanteringen hos förvaltarna. Att verksamheten med bekräftelse av bouppteckning ska omfattas av handlingsoffentligheten (se avsnitt 6.3) bedöms inte påverka förvaltarnas administrativa börda annat än marginellt. Förvaltarna torde ha rutiner för att diarieföra och bevara sitt material och kan inte förväntas annat än i undantagsfall behöva hantera frågor om utlämnande av allmänna handlingar. Konkursförvaltaren föreslås få ansvar för att förvara gäldenärens räken- skapsinformation efter avslutad konkurs, när den inte kan återlämnas till gäldenären. I den utsträckning materialet inte är elektroniskt uppstår en kostnad för detta i form av anlitande av en förvaringstjänst. Som framgår av avsnitt 7.3 tar förvaltaren i ungefär hälften av fallen det ansvaret och har dessutom redan ansvaret för att förvara handlingar som härrör från själva konkursen och som alltså hör till boet. Kostnaden för förvaring är en konkurskostnad. Av detta följer att förslaget inte medför några kostnader för förvaltaren som denna inte kan få ersättning för. Konkursförvaltarnas arvode och annan ersättning utgör konkurskostna- der. I första hand ska dessa tas av konkursboets medel, i andra hand delvis av sökande borgenär och i sista hand av staten. För förvaltarna bör för- slagen därmed i slutändan inte få några kostnadskonsekvenser. Förslagens konsekvenser för gäldenären bedöms totalt sett vara begränsa- de. Förslagen inriktas på att på olika sätt förbättra och effektivisera konkurshanteringen och rör inte förutsättningarna för att försätta en gäldenär i konkurs. Även gäldenärer kommer dock få möjlighet att ansöka om konkurs digitalt. Förslagen innebär vidare att gäldenären kommer att bekräfta bouppteckningens riktighet vid ett sammanträde hos konkurs- förvaltaren i stället för som inför tingsrätten. Förslagen bör alltså inte leda till ökade kostnader för gäldenärerna. Större möjligheter till digital kommunikation bör för borgenärerna leda till minskade kostnader för papper och porto och en snabbare och administra- tivt mindre betungande hantering. Detta gynnar framför allt de borgenärer Prop. 2020/21:148 som tar aktiv del i konkursförfaranden och de positiva effekterna kommer därför i hög grad att variera mellan företagen. Förslaget om att höja beloppsgränsen för när utbetalning av utdelnings- medel kan ske till en borgenär (avsnitt 9.1) innebär att vissa borgenärer inte får någon utdelning som de administrativa kostnaderna för utbetalning minskar och övriga borgenärer får ökad utdelning. Höjningen är begränsad och lär drabba få borgenärer. Att förvaltaren får vissa ytterligare uppgifter kan innebära att konkurs- förvaltarnas arvode och kostnadsersättning ökar i vissa konkurser. Efter- som endast delar av förslagen i promemorian nu genomförs kommer omfattningen av arbetsuppgifterna som överförs till förvaltarna inte vara så omfattande, och regeringen delar därför inte tingsrätts oro över kostnadsbedömningen. I de fall konkursboet har medel ska förvaltarkostnaderna täckas av dessa, vilket leder till motsvarande minskning av borgenärernas utdelning. Detta är fallet i av konkurserna men även i flera av dessa kommer förändringarna inte annat än marginellt påverka utdelningen. Den kost- nadsökning som kan uppstå bedöms, i vart fall , alltså vara begrän- sad och utslaget på varje konkurs och borgenär bedöms konsekvenserna i flertalet fall bli små. Eftersom de förslag som lämnas nu är begränsade i förhållande till förslagen i promemorian anser regeringen att frågan från Svensk Inkasso om en uppföljning av förslagets påverkan på utdelningen är för tidigt väckt. Förslaget att förvaltarna i större utsträckning ska ha hand om förva- ringen av gäldenärens handlingar efter avslutad konkurs innebär, vilket Rekonstruktör- och konkursförvaltarkollegiet i pekar på, att det i fler fall än kan bli aktuellt att ta upp förvaringskostnader som en konkurskostnad (se avsnitt 7.3). innebär förslaget att staten inte längre kommer att ha några kostnader för sådan förvaring. Kronofogde- myndighetens kostnader för förvaring täcks av tillsynsavgiften, som också räknas som en konkurskostnad. Sammantaget bör därför förslaget inte leda till annat än marginella konsekvenser för borgenärerna. Regeringen bedömer att de moderniseringar som föreslås avseende kom- munikationen mellan aktörerna, bland annat att handlingar ska kunna ges in och lämnas ut digitalt och att kungörelser i regel endast ska ske på internet, kommer att minska pappersanvändningen. Dessutom kommer behovet av postbefordran, med de transporter som är förknippade med detta, att minska. Förslagen bör därför ha en positiv påverkan på miljön. Förslagen bedöms inte ha någon betydelse för jämställdheten, för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Förslagen bedöms vara förenliga med EU- rätten. Förslaget till lag om ändring i konkurslagen 2 kap. Konkursansökan och konkursbeslut m.m. 1 § En ansökan om konkurs görs skriftligen till den tingsrätt där gäldenären svarar i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet. Sökanden ska ange och styrka de omständigheter som gör rätten behörig, om de inte är kända. En ansökan ska avvisas, om det inte av den framgår vilken tingsrätt som är behörig och sökanden inte följer ett föreläggande att avhjälpa bristen. I 3 och 4 §§ lagen (2017:473) med kompletterande bestämmelser till 2015 års insolvensförordning finns ytterligare bestämmelser om ansökans innehåll. Paragrafen innehåller bestämmelser om innehållet i en ansökan om Övervägandena finns i avsnitt 5.1. Forumbestämmelsen i första stycket moderniseras språkligt. hittillsvarande andra meningen på att ansökan ska undertecknas flyttas till 2 § En enskilds konkursansökan ska vara egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. Om ansökan ges in elektroniskt, ska den skrivas under med en sådan avancerad elektronisk underskrift som avses i artikel 3 i och rådets för- ordning (EU) nr 910/2014 av om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden och om upphävande av direktiv /93/EG, i den ursprungliga lydelsen. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om undertecknande av Den hittillsvarande 2 § om överlämnade av konkurs- ansökan till behörig tingsrätt får en ny beteckning, 2 a §. genomför delvis artikel 28 insolvensdirektiv. finns i avsnitt 5.1. I första stycket anges att en enskilds konkursansökan ska vara egen- händigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud. motsvarar hittillsvarande 1 § första stycket andra meningen med den skillnaden att den begränsas till att gälla när en enskild gäldenär eller Med enskild avses såväl fysiska som juridiska personer. När en borgenär som företräder det allmänna, dvs. staten eller en kommun, ansöker om konkurs uppställs alltså inte något krav på undertecknade. Även utan ett underskriftskrav är det naturligt att det framgår vem som har gett in ansökan. Rätten får, om det behövs, begära att den ingivna hand- lingen bekräftas av avsändaren (33 kap. 2 a § ). I andra stycket kompletteras kravet på egenhändigt undertecknande för enskilda i första stycket med en bestämmelse som möjliggör en digital En sådan ansökan måste undertecknas med en avancerad elektronisk underskrift enligt EU-förordningen om elektronisk identi- En avancerad elektronisk underskrift är en underskrift på vilken det ställs höga krav på säkerhet och kryptering. skrifter som används i via tjänsterna för e-legitima- Prop. 2020/21:148 tioner, t.ex. bank-id, anses generellt uppfylla kraven för avancerade Hänvisningen till EU-bestämmelsen är utfor- mad på så sätt att den avser förordningen i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning. Även ett ombud får ansöka digitalt. Fullmakten för ombudet kan ges in digitalt, se 12 kap. 8 § och prop. 2019/20:189 s. 139 f. 3 § Om ett dödsbo eller en dödsbodelägare ansöker om att dödsboet ska försättas i konkurs, ska till ansökan bifogas bouppteckningen efter den avlidne och, om bouppteckningen har registrerats, bevis om detta. Om det inte har förrättats en bouppteckning, ska uppgift om varje delägares namn och adress lämnas. Paragrafen innehåller särskilda bestämmelser om vad som ska bifogas en konkursansökan om ett dödsbo eller en dödsbodelägare ansöker om att dödsboet ska försättas i konkurs. Övervägandena finns i avsnitt 5.2 och 5.6. Det hittillsvarande första stycket om att en gäldenär till sin konkurs- ansökan bör bifoga en förteckning över boets tillgångar och skulder tas bort. Återstående del av paragrafen, dvs. hittillsvarande andra stycket, juste- ras för att underlätta digitalt ingivande och fortsatt kommunikation, t.ex. genom att ordet ”postadress” ersätts med ”adress”. Övriga ändringar är endast språkliga eller redaktionella. 4 § Om en borgenär ansöker om konkurs, ska borgenären i ansökan lämna upp- gifter om sin fordran och de omständigheter i övrigt på vilka yrkandet grundas. Borgenären ska till ansökan bifoga de handlingar som åberopas.