prop · H803163 · 2021-03-29 00:00:00 — Den personuppgiftsbehandling som aktualiseras inom hälso- och sjukvården behövs för att detta syfte ska kunna uppnås. Personuppgiftsbehandlingen inom hälso- och sjukvården bedöms därmed nödvändig för att utföra en arbetsuppgift av allmänt intresse i den mening som avses i artikel 6.1 e i dataskyddsförordningen. På motsvarande sätt som bedöms ovan när det gäller personuppgifter som behandlas hos finns det en grund för behandlingen som är fastställd i den nationella rätten på det sätt som krävs enligt artikel 6.3 i dataskyddsförordningen genom att uppgifterna behöver behandlas inom hälso- och sjukvården för utförande av arbetsuppgifter som syftar till att förebygga ohälsa och genom den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen. I likhet med de uppgifter som kan bli aktuella att behandla hos med anledning av den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen kan det inom hälso- och sjukvården bli aktuellt att med anledning av bestämmelsen behandla och lämna ut uppgifter om hälsotillstånd och andra känsliga personuppgifter, som enligt artikel 9.2 h i dataskyddsförordningen endast får behandlas om behandlingen är nödvändig av skäl som hör samman med bl.a. förebyggande hälso- och sjukvård och social om- Enligt 2 kap. 7 a § patientdatalagen får känsliga personuppgifter på hälso- och sjukvårdsområdet, i likhet med vad som gäller för uppgifter inom , behandlas med stöd av artikel 9.2 h i dataskyddsförordningen under förutsättning att kravet på tystnadsplikt i artikel 9.3 i förordningen är uppfyllt. Som konstateras ovan bedöms kravet på tystnadsplikt uppfyllt i svensk rätt. Regeringen bedömer att personuppgiftsbehandlingen inom hälso- och sjukvården i aktuell situation uppfyller detta krav i och med att syftet med behandlingen har ett nära samband med förebyggande hälso- och sjukvård. Utöver att det kan röra sig om känsliga personuppgifter kan det också vara uppgifter som avser lagöverträdelser enligt artikel 10 i dataskyddsförordningen. Vårdgivare får dock enligt 2 kap. 7 § patientdatalagen behandla sådana uppgifter endast om det är absolut nödvändigt för ett sådant ändamål som anges i 4 § samma lag. De uppgifter som kan blir aktuella att behandlas hos hälso- och sjukvården är av samma karaktär som de uppgifter som kan komma att behandlas hos och kan således vara av en mycket integritetskänslig karaktär och omfattas av sekretess. Liksom i fråga om de uppgifter som kan komma att behandlas inom finns det en risk att utlämnandet medför ett integritetsintrång för den enskilde när uppgifterna överlämnas till när uppgifterna når fler personer som därmed får insyn i den enskildes personliga förhållanden. Vid en avvägning mellan den registrerades personliga integritet och behovet av att personuppgifter behandlas bedöms att den personuppgiftsbehandling som blir aktuell hos hälso- och sjukvården inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det avsedda ändamålet. Det bedöms inte finnas några alternativ som är mindre integritetskänsliga. Personuppgiftsbehandlingen bedöms därmed stå i rimlig proportion till den nytta som utlämnandet innebär och därmed proportionell i förhållande till de mål som eftersträvas i enlighet med vad som krävs enligt artikel 6.3 i dataskyddsförordningen. Den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen bedöms sammanfattningsvis inte innebära att det finns behov av någon ändring i den reglering som gäller för personuppgiftsbehandlingen inom hälso- och sjukvården till följd av den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen. När den mottagande myndigheten, , behandlar personuppgifter i syfte att bl.a. förebygga, förhindra, upptäcka eller utreda brott gäller inte dataskyddsförordningen. Behandlingen ska i stället ske i enlighet med brottsdatalagen (2018:1177) och lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område. Några ändringar i den regleringen krävs inte till följd av den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen. Genom den befintliga dataskyddsregleringen kommer det att finnas ett starkt skydd för den enskildes grundläggande rättigheter och friheter i samband med personuppgiftsbehandlingen. För att personuppgiftsbehandlingen i det enskilda fallet ska vara tillåten krävs att tillämpliga krav i dataskyddsförordningen uppfylls, särskilt artikel 5 om principer för behandling av personuppgifter. Som framhåller behöver personuppgiftsbehandlingen när uppgifterna lämnas ut till ske på ett säkert sätt. De ansvariga verksamheterna är Prop. 2020/21:163 skyldiga att vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder i enlighet med artikel 5.1 f och artikel 32 i dataskyddsförordningen. Av artikel 5.1 f följer bl.a. att personuppgifter ska behandlas på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet för personuppgifterna, inbegripet skydd mot obehörig eller otillåten behandling m.m., med användning av lämpliga tekniska eller organisatoriska åtgärder. Även artikel 32 dataskyddsförordningen innehåller bestämmelser om krav om säkerhet i samband med behandlingen. Vidare finns det i patientdatalagen och i föreskrifter och allmänna råd om journalföring och behandling av personuppgifter i hälso- och sjukvården (HSLF-FS 2016:40) bestämmelser om krav på säkerhetsåtgärder. Det behöver inte införas någon ytterligare dataskyddsreglering Sammanfattningsvis bedömer regeringen att den personuppgiftsbehandling som den föreslagna sekretessbrytande bestämmelsen föranleder inom och hälso- och sjukvården är förenlig med dataskyddsförordningen. De befintliga dataskyddsregleringar som gäller för , hälso- och sjukvården och utgör tillräcklig reglering för den personuppgiftsbehandling som kan komma att ske inom dessa verksamheter. Det behöver således inte införas någon ytterligare reglering om denna behandling. Regeringens förslag: De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det finns inget behov av några övergångsbestämmelser. Utredningens förslag och bedömning: Utredningen föreslår att lagändringarna ska träda i kraft . Utredningen uttalade sig inte om behovet av övergångsbestämmelser. Remissinstanserna: Ingen remissinstans berör frågorna särskilt. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I statens budget har avsatts samt och för obligatoriskt återfallsförebyggande arbete i kommunerna (prop. 2020/21:1 utg. omr. 13 s. 80 och utg. omr. 25 s. 26, 28 och 29). För att de avsatta medlen ska kunna användas så att de får avsedd effekt, bör i vart fall förslaget om socialnämndens ansvar träda i kraft så fort som möjligt . Det finns inte några skäl att föreslå någon annan tidpunkt för ikraftträdandet för övriga lagförslag. Det saknas motsvarigheter till de föreslagna lagändringarna som skulle motivera ett behov av övergångsbestämmelser. Regeringen bedömer att det inte heller i övrigt finns behov av sådana. Förslagen bidrar till att öka tillgänglighet och acceptans för att söka hjälp samt utgör stöd för våldsutsatta och för att våld i nära relationer ska upphöra. Därmed innebär förslagen ökade förutsättningar för att våldsutsatta ska kunna leva ett liv med ökad trygghet fritt från våld. I likhet med anser regeringen att förslagen därför bidrar till att våldsutsatta kvinnor och barn i högre utsträckning skyddas från upprepat våld. Förslaget om socialnämndens utökade ansvar kan innebära lättnader för de våldsutsatta genom att det finns insatser för de som utövar våld oavsett i vilken kommun de är bosatta. Med hänsyn till att satsningen är särskilt finansierad ska förslagen inte, som för kvinnojourer och tjejjourer i (Roks) befarar, innebära att viktiga resurser tas från arbetet med att stötta våldsutsatta kvinnor och barn eller som uttrycker, att våldsutsattas behov av stöd och skydd nedprioriteras då behoven för dem som utsätter närstående för våld likställs med de behov personer som utsätts för våld har. Det arbete som pågår ska fortsätta i samma utsträckning. Som i poängterar bör de nya insatserna ses som ett komplement till resurserna till våldsutsatta så att en lagändring inte ska medföra konkurrens mellan grupperna om medel och personal. Tvärtom kan således förslaget som en följd minska trycket på resurserna för insatser till våldsutsatta. Förslaget om en sekretessbrytande bestämmelse kan bidra till att förebygga allvarliga våldsbrott, liksom till att en person som riskerar att utsättas för allvarligt våld i högre utsträckning får det stöd och skydd som kan vara nödvändigt för att säkerställa tryggheten. Det är centralt att arbetet med våldsutövare i nära relationer utgår från brottsoffers säkerhet. Den sekretessbrytande bestämmelsen bidrar till säkerheten för brottsoffer, såväl vuxna som barn. Förslagen kan även ha en positiv påverkan för grupper som generellt sett löper en ökad risk för våld. Det gäller bl.a. ungdomar, hbtq-personer, personer med funktionsnedsättning och personer som lever i en hederskontext. Kunskap om våld i nära relationer är centralt i arbetet med att förbättra situationen för dessa grupper. De insatser som förslagen leder till kan därför innebära ett förbättrat stöd för dessa grupper. Våldsbrott mot närstående är underrepresenterade i brottsstatistiken (Brottsförebyggande rådets rapport 2017:5). Även om förslagen inte nödvändigtvis påverkar brottsstatistiken, kan förslagen bidra till att minska mörkertalet, vilket även avser grupper som löper en ökad risk för våld. I sin helhet bidrar arbetet till bättre förutsättningar för efterlevnad av såväl () som konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (Istanbulkonventionen). Istanbulkonventionen trädde i kraft i och omfattar åtgärder mot alla former av våld mot kvinnor och flickor inkluderat hedersrelaterat våld och förtryck. Den syftar också till att motverka alla former av våld i nära relationer, bl.a. mot barn. Konventionen uttrycker att parterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att inrätta eller stödja program som syftar till att förövare som har utövat våld i hemmet ska lära sig att inte bete sig Prop. 2020/21:163 våldsamt i mellanmänskliga relationer i avsikt att förebygga ytterligare våld och förändra ett våldsamt beteendemönster. I den första granskningen av efterlevnad av Istanbulkonventionen som rapporterades , GREVIO/Inf (2018)15, uppmanades och de svenska myndigheterna att utarbeta metoder för myndighetssamverkan för att i enskilda ärenden om våld mot kvinnor säkerställa samordningen och samarbetet mellan alla berörda parter, särskilt lokala myndigheter, offentlig hälso- och sjukvård och specialiserade stödtjänster till våldsutsatta kvinnor. Vidare uttrycktes behov om att utveckla en enhetlig standard i förhållande till artikel 16, Förebyggande ingripanden och behandlingsprogram, enligt vilken parterna förbinder sig att bl.a. vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att inrätta eller stödja program som syftar till att förövare som har utövat våld i hemmet ska lära sig att inte bete sig våldsamt i mellanmänskliga relationer i avsikt att förebygga ytterligare våld och förändra ett våldsamt beteendemönster. Förslagen bidrar särskilt till att detta ska genomföras. anser att utredningen har inte analyserat konsekvenserna för barnen tillräckligt och anser att en barnkonsekvensanalys behöver genomföras. Någon fristående barnkonsekvensanalys har visserligen inte redovisats men regeringen bedömer ändå att vid utformningen av förslagen har barnens perspektiv beaktats. Barn kan utsättas för våld i hemmet både genom att själva bli utsatta eller att uppleva våld. Det kan även förekomma att de själva utövar våld. I förslaget om socialnämndens ansvar har säkerheten för de närstående, bl.a. barnen som bevittnar våld i hemmet, beaktats. Till det kommer förslaget om att barns behov av information, råd och stöd särskilt ska beaktas inom hälso- och sjukvården. Det innebär att barn i ökad utsträckning ges möjlighet för att ge sin bild av det våld eller andra övergrepp som de varit med om och få den information som kan behövas om situationen. Barn som lever med närstående där det förekommer våld har beroende på ålder och utveckling begränsad uppfattning av vad som är normalt beteende och kan därför ha svårt att bedöma sin egen situation. Förslaget om det utökade uppdraget för hälso- och sjukvården förstärker ställningen för barn som lever med våld och övergrepp i familjen. Barnets rätt att komma till tals enligt artikel 12 och barnets rätt till skydd mot alla former av våld enligt artikel 19 är två grundläggande rättigheter för varje barn som kommer att förstärkas genom detta förslag. På kort sikt kan förslaget om information till barn också möjliggöra att hälso- och sjukvården får bättre underlag för att bedöma såväl om uppgifter om barn som far illa ska lämnas till och polisen som när den nya möjligheten att lämna uppgifter till polisen bör användas. På kan förslaget fungera förebyggande då barn som växer upp i relationer där det förekommer våld mellan närstående, enligt forskning, löper en ökad risk för att senare i livet på nytt utsättas eller själva utsätta närstående för våld. I sin helhet bidrar arbetet till bättre förutsättningar för Förslagen är ett led i stödet till enskilda i det förebyggande arbetet för att minska våld i nära relationer samt att förhindra återfall av våld mot närstående på såväl kort som lång sikt. Personer som utövar våld mot närstående får genom förslaget om socialnämndens ansvar bättre förutsättningar för att upphöra med sitt våldsamma beteende. Personer som får insatser i ett tidigt skede har oftast bättre förutsättningar för att ändra sitt beteende. Förslaget bedöms således kunna öka chanserna för att våldet minskar i omfattning och bidra till ökad upptäckt av våldsutövare och våldsutsatthet. Förslagen bidrar även till att samhället i högre utsträckning markerar mot våldet och med åtgärder visar alternativa beteenden. Förslaget om socialnämndens ansvar kan även bidra till att en person som utsätter närstående för våld genomgår återfallsreducerande insatser efter t.ex. en verkställighet från Kriminalvården. Förutsättningarna för återfallsförebyggande insatser till våldsutövare ökar därmed även för personer som avtjänat en verkställighet. Förslaget bidrar till att en våldsutövare kan få bättre förutsättningar för att hantera sitt våldsamma beteende även efter en verkställighet, vilket i sig kan bidra till minskade återfall i liknande brott. Förslaget om en sekretessbrytande bestämmelse kan bidra till att förhindra att våldsutövare utövar allvarligt våld mot närstående. Det bör ses som en stödjande åtgärd både för den som riskerar att utsättas och den som riskerar att utsätta närstående för våld. Förslaget kan innebära en viss risk för att en person som utövar våld mot närstående väljer att inte söka sig till eller hälso- och sjukvården för insatser med risk för att information delas till . Det torde dock inte vara sannolikt att en våldsutövare som står i begrepp att begå allvarliga våldsbrott mot närstående i det läget söker sig till för att förändra sitt beteende. Förslaget om ansvar för personer som utsätter närstående för våld kommer att påverka verksamhet. För de kommuner som ännu inte arbetar med insatser för personer som utsätter eller har utsatt närstående för våld kommer förslaget om insatser till våldsutövare för att de ska ändra sitt beteende att innebära utökade arbetsuppgifter för . Flera kommuner har insatser som vänder sig till våldsutövare men det gäller dock inte alla. Förslaget innebär att verksamhet för våldsutövare får liknande förutsättningar. Det bidrar således, som lyfter fram, till tydlighet och en enhetlig nationell tillämpning. Regleringen utgör en inskränkning i den kommunala självstyrelsen som det innebär att kommunerna nu får uppgiften finansierad. Med hänsyn till behovet av att komma till rätta med våld i nära relationer, bedömer regeringen att inskränkningen är motiverad och proportionell. Remissinstanserna pekar inte heller på att förslaget skulle utgöra en problematisk inskränkning i det kommunala självstyret. Säters kommun framför att det kommer bli svårt att kunna leva upp till lagstiftningen, eftersom arbete med våldsutövare kräver kompetens och erfarenhet och anser att det finns risk att behovet av kompetensutveckling underskattas. Regeringen har förståelse för dessa synpunkter men det får inte hindra den utveckling som bör ske. Förebyggande arbete mot våld i nära relationer kommer att vara ett område som kräver kompetensutveckling för personalen. En breddning av kunskap och kompetens blir viktig för det långsiktiga förebyggande arbetet mot våld i nära relationer. Förslaget kan således leda till kompetensutveckling av personalen, vilket i sin tur kan leda till ökad kunskap i verksamheten om våldsutövande i nära relationer. Förslaget bidrar således till ett bredare arbete även i förhållande till de våldsutsatta. Målgruppen och det tydligare ansvaret kan innebära en ökad belastning för verksamheten och personalen. Arbetet kan komma att påverka även arbetsmiljön, vilket, i likhet med vad uppmärksammar, är viktigt att iaktta vid utvecklingen. Hur verksamheterna för våldsutövare kommer att utvecklas beror bl.a. på hur kommunerna väljer att organisera sina verksamheter. Flera remissinstanser, bl.a. Kommuner och Regioner och , beskriver förslaget om socialnämndens ansvar som en ambitionshöjning och att den behöver finansiellt kompenseras av staten. Det framförs även från bl.a. synpunkter på att den kostnadsberäkning som utredningen har gjort är för lågt beräknad. Regeringen har genomfört nya beräkningar med hjälp av bl.a. för att uppskatta kostnaden av insatser efter våld (2018) och uppgifter om hur många personer som kan uppskattas genomgå hela eller delar av behandlingsinsatser. Beräkningarna innebär att kommunerna kompenseras för kostnader för insatser till personer som utsätter närstående för våld i högre utsträckning än vad utredningen föreslog. I budgetpropositionen har avsatts samt för obligatoriskt återfallsförebyggande arbete i kommunerna (prop. 2020/21:1 utg. omr. 13 s. 80 och utg. omr. 25 s. 26, 28 och 29). Regeringen bedömer att förslaget är en ambitionshöjning i förhållande till den verksamhet som kommunerna redan bedriver mot målgruppen. På lång sikt kan förslaget betyda att färre återkommande drabbas av våld, vilket kan leda till en positiv samhällsekonomisk utveckling i kommunerna. Regioner och övriga vårdgivare Förslaget om socialnämndens ansvar kan innebära att fler personer som utövar våld mot närstående identifieras. Det kan för vårdgivare inom hälso- och sjukvården betyda att fler personer kommer att vara i behov av utredningar som hälso- och sjukvården ansvarar för. Hälso- och sjukvården har redan ett uttalat ansvar för personer när det gäller att behandla sjukdomar med utgångspunkt i ställda diagnoser. Förslaget kan således innebära en viss ökning av antalet vårdtagare inom hälso- och sjukvården samt ett behov av ökad samverkan mellan kommuner och hälso- och sjukvården i ärenden som avser våld mot närstående. Förslaget om att barns behov av information, råd och stöd särskilt ska beaktas innebär ökade skyldigheter för hälso- och sjukvården. För regionerna utgör det en inskränkning i det kommunala självstyret. Inskränkningen är begränsad och bedöms med beaktande av behovet av att nå barn som upplever våld i sin närhet motiverad. Regionerna ges dessutom stort utrymme att utforma hur skyldigheten ska fullgöras. 2020/21:163 till en viss mindre, men inte närmare beräkningsbar, ökning av antalet ärenden. Det handlar dock om en begränsad grupp som kan komma ifråga. Förslaget om möjligheten att lämna uppgifter till polisen om risk för att ett allvarligt våldsbrott mot en närstående kan komma att ske, kan innebära svåra avvägningar för personalen. Att bryta patientsekretessen kan, som Inspektionen för vård och omsorg framför, minska förtroendet för hälso- och sjukvården. Förslaget kräver därför, vilket har beskrivits i avsnitt 7, stöd till personalen i form av riktlinjer och vägledningar. Med sådana kan arbetsmiljön för personalen komma att förbättras i förhållande till vad som råder. Vårdgivarna kommer mot bakgrund av förslagen att få tydligare ansvar för att genomföra samtal och bedömningar med vårdtagare som är utsatta för våld av närstående. Detta kan påverka personalens arbetsmiljö både positivt och negativt. För arbetet är det viktigt att arbetsgivaren även i denna del kan bidra med kunskap som gör arbetstagarna rustade för situationer som kan uppstå. finns vårdtagare som utsatts för våld av närstående. Ytterligare kunskap om våld och agerande kan ha en positiv verkan på det arbete som utförs. Remissinstanserna påtalar inte att förslaget kommer att innebära några ökade kostnader för vårdgivarna. Tvärtom anser Region att det inte innebär några ökade kostnader. Regeringen har ingen annan uppfattning. Förslagen bedöms därför endast ha marginella ekonomiska konsekvenser för vårdgivarna. Förslaget om att och hälso- och sjukvården ska kunna informera när det finns risk för allvarligt våld i nära relationer bidrar till att polisen i högre utsträckning kan verka brottsförebyggande och konkret förhindra fall av dödligt våld. Den information som får del av kan innebära bättre bedömningsunderlag för polisens arbete med brottsoffer och personskydd samt leda till bättre kunskap och information om våldsutövare och förbättrade riskbedömningar. Förslaget kan utveckla en ökad helhetsförståelse och bättre samförstånd mellan aktörerna, något som kan bidra till ett bättre förebyggande arbete. Förslaget kan även bidra till att arbetsuppgifter som avser det brottsförebyggande arbetet mot våld i nära relationer ökar, något som kan innebära en avlastning för det reaktiva polisarbetet. Förslaget bedöms inte få några ekonomiska konsekvenser för eller övriga rättsväsendet. Konsekvenser för statens budget Förslaget att tydliggöra socialnämndens ansvar för personer som utsätter eller har utsatt närstående för våld eller andra övergrepp, innebär konsekvenser för statens budget. Medel har avsatts på anslaget 1:1 Kommunalekonomisk utjämning inom utgiftsområde 25 Allmänna bidrag till kommuner. har avsatts och permanent . Beräkningarna är baserade på en uppskattning av uppgifter om hur många som förväntas genomgå behandlingsinsatser. samheten utgår från för att uppskatta kostnaden av insatser efter våld (2018). Övriga förslag anses ha begränsad ekonomisk påverkan för verksamheterna i övrigt och påverkar således inte statens budget. Företag i allmänhet är inte direkt berörda av förslagen. göra socialnämndens ansvar för personer som utsätter närstående för våld kan indirekt innebära att behovet av behandling för dessa personer kommer att öka. Det kan få till följd större möjligheter för företag som erbjuder samtalsterapi eller andra behandlingar att få avsättning för sina Den ökade marknaden kommer sannolikt att utgöra en del av men understiga den årliga satsningen om eftersom tillskottet även kommer att finansiera egen verksamhet. Mäns våld mot kvinnor och våld i nära relationer är till stor del en fråga Regeringen har utifrån det övergripande jämställdhets- politiska målet, att kvinnor och män ska ha samma makt att forma sam- hället och sitt eget liv, sex underliggande delmål i arbetet för jämställdhet. Det sjätte jämställdhetspolitiska delmålet är att mäns våld mot kvinnor ska Kvinnor och män, flickor och pojkar, ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet (prop. 2005/06:155). ökad kunskap och kompetens hos fler i samhället om våld i nära relationer, vilket i sin tur kan bidra till att nå det nämnda jämställdhetspolitiska Det som föreslås ger effektivare och mer ändamålsenliga insatser i form av behandling och andra stödinsatser till våldsutövare och deras närstå- Ökad kunskap om behandlingsmetoder och effekter av våldet genom forskning och kunskapsspridning kommer att bidra till det långsiktiga förebyggande arbetet med att minska framför allt mäns våld mot kvinnor. Att fler yrkesverksamma i högre utsträckning arbetar med frågorna be-