prop · H803134 · 2021-03-16 00:00:00 — Det skulle också innebära att restaurangbranschen skulle drabbas på ett negativt sätt då leverantörskedjan ser annorlunda ut i den sektorn och beroende på att det finns ett stort antal mikroföretag. Även mindre delikatessbutiker och caféer skulle i så fall omfattas av regelverket. Enligt direktivet ska färskvaror omfattas av en betaltid medan icke-färskvaror ska ha en betaltid . likställa färskvaror med icke-färskvaror innebär att förslaget å ena sidan går längre än direktivet och att alla varor omfattas av en 30-dagarsregel. Effekten blir ett enklare regelverk på så sätt att man slipper gräns- Å andra sidan omfattas betydligt fler produkter av Det finns tydliga belägg för att senarelagda betalningar till lantbrukets aktörer innebär att investeringsviljan minskar på gårdsnivå (kommissionens konsekvensanalys s. 43.). Bedömningen är att en effekt 2020/21:134 av att ha samma betaltid för färskvaror och icke-färskvaror blir att likviditeten även ökar hos livsmedelsindustrin som också producerar livsmedel med längre hållbarhetstid. Det bör i sin tur bidra till en ökad investeringsvilja i såväl produktionsanläggningen som i forskning och innovation. I restaurangbranschen är det inte ovanligt med längre betaltider. För restaurangbranschen innebär kortare betaltider snarare en minskad likviditet. Skillnaden gentemot ett genomförande enligt direktivet torde dock vara liten då restaurangnäringen framförallt köper färskvaror. Merparten av restaurangerna omfattas dock inte av den nya lagen då de inte omsätter . Kortare betaltider kan innebära att dagligvaruhandeln kommer att beställa oftare och med mindre volymer, något som skulle kunna påverka fyllnadsgraden i leveranserna. Det skulle öka andelen administration för berörda parter och kanske även transportkostnaderna för leverantören. Den nya lagens bestämmelser vad gäller betaltider följer dock branschpraxis och konsekvenserna av förslaget bör därför inte bli märkbara. 8.1.5Påverkan på livsmedelskedjans konkurrenskraft Utgångspunkten för direktivet är att bekämpa otillbörliga handelsmetoder i förhållanden mellan köpare och säljare i jordbruks- och livsmedelskedjan. Det har konstaterats att obalanser i förhandlingsstyrkan mellan leverantörer och köpare av jordbruks- och livsmedelsprodukter är vanligt förekommande. En viktig faktor för att stärka konkurrenskraften i livsmedelskedjan är att producenter och leverantörer får avsättning för sina produkter och därmed kan öka sin lönsamhet och växa. Genom att motverka otillbörliga affärsmetoder i livsmedelskedjan skapas en större möjlighet för leverantörsföretag att vara konkurrenskraftiga och växa, vilket ligger i linje med den nationella livsmedelsstrategin, se avsnitt 8.5. Enligt en enkät utförd av uppgav av 256 svarande handlare att de har 10–20 avtal med andra leverantörer än den egna dagligvarukedjans grossist. uppgav att de har avtal med 20–50 leverantörer. Merparten av inköpen sker således centralt. En handlare som köper från en lokal leverantör som inte finns i det centrala sortimentet kommer precis som att ha egna avtal med den lokala leverantören. Skillnaden blir att kommande avtal måste förhålla sig till exempelvis betaltid och annullering utifrån den nya lagen. Det kan innebära en ökad administrativ börda för en handlare som kan behöva revidera sina avtal med lokala leverantörer och också se till att de efterföljs. Det innebär sannolikt ett merarbete i det korta perspektivet men på kan det ändå finnas en fördel för handlaren att ha småskaliga lokala leverantörer i sitt sortiment. Dagligvarukedjorna på central nivå och även branschorganisationer bör kunna vara ett stöd i att ta fram lämpliga mallar för avtal som kan användas vid inköp från lokala leverantörer. Skulle handlaren anse att affärsrisken blir för stor med anledning av risken för sanktionsavgifter och striktare avtal gentemot lokala leverantörer kan det innebära att de lokala leverantörerna tas bort från sortimentet. En mindre handlare som är lokalt etablerad bör dock i större utsträckning vara intresserad av att kunna förse konsumenten med ett lokalt sortiment då det finns en förväntan och Prop. 2020/21:134 efterfrågan om att det ska vara tillgängligt och det borde också vara ett skäl för handlaren att fortsatt ha en inköpsrelation med en småskalig och lokal leverantör. En annan aspekt är att förhållandet mellan en lokal handlare och en lokal småskalig leverantör får anses vara mer jämbördigt vilket bör leda till att förslaget inte minskar möjligheten för att köpa in från lokala och småskaliga leverantörer. De handlare som är så små att de har en årsomsättning som understiger kommer inte att omfattas över huvud taget. En faktor som kan minska innovationsgraden hos livsmedelsindustrin är om den generella konkurrenskraften försämras, vilket torde minska investeringsviljan i forskning och innovation. Det finns en tydlig korrelation mellan de länder som är duktiga på forskning och innovation och de som har en stark livsmedelsexport, vilket gör dem globalt konkurrenskraftiga och inte i lika hög grad beroende av starka nationella aktörer i detaljhandelsledet. Regeringens bedömning är att för att nå målen i den nationella livsmedelsstrategin behövs det en ökad konkurrenskraft i livsmedelskedjan och fler företag som långsiktigt kan konkurrera på en internationell marknad. Den nya lagen om förbud mot otillbörliga handelsmetoder vid köp av jordbruks- och livsmedelsprodukter ligger i linje med ambitionen att öka svensk livsmedelsproduktion och stärka den svenska livsmedelsproduktionen som helhet då ett syfte är att öka likviditeten hos bl.a. förädlingsindustrin som i stor utsträckning står för forskning och innovation inom livsmedelskedjan. Kortare betaltider har lyfts fram som en eventuell risk från detaljhandeln och något som kan påverka företagens verksamhet. När flexibiliteten vad gäller betaltid tas bort som ett verktyg i affärsförhandlingen kan det innebära att andra aspekter av affärsuppgörelsen blir viktigare. Det kan innebära att priset får större fokus och att det på innebär lägre marginal för livsmedelsproducenterna om handlarna väljer att pressa priset i stället för att kunna använda andra instrument som . Det skulle även, på , kunna innebära ett högre konsumentpris. Det är emellertid något som kommissionens konsekvensanalys inte bekräftar, där menar man att de länder som har infört en lagstiftning mot otillbörliga handelsmetoder snarare har fått lägre konsumentpriser än tvärtom (s. 58). Kortare betaltider och en generell 30-dagarsregel för både färskvaror och andra jordbruks- och livsmedelsprodukter bedöms medföra en ökad likviditet i leverantörsledet. En förbättrad likviditet förväntas i sin tur leda till ökad lönsamhet och produktionsvolym, vilket är i linje med den nationella livsmedelsstrategin. Långa betaltider inom sektorn leder till försämrad likviditet för leverantörerna, vilket i sin tur ger dem sämre möjligheter att driva och utveckla sina verksamheter. 8.2Konsekvenser för kommuner och regioner Även kommuner och regioner kommer att omfattas av den nya lagen när de köper jordbruks- och livsmedelsprodukter. I de flesta fall omfattas de då av regelverket om offentlig upphandling. Den nya lagen innebär att de inte får använda sig av någon av de handelsmetoder som förbjuds enligt 2020/21:134 lagen. Eftersom reglerna om t.ex. betaltider redan utgör branschpraxis och då kommuner och regioner inte erfarenhetsmässigt i någon större utsträckning tillämpar sådana metoder som blir förbjuda bedöms konsekvenserna för kommuner och regioner bli begränsade. Den verksamhet som bedrivs kännetecknas i de flesta fall av god planering och framförhållning, exempelvis när det inköp till skolbespisningar. 8.3Konsekvenser för förvaltningsmyndigheter och domstolar Att utöva tillsyn över den nya lagen blir enligt budgetpropositionen en uppgift för (prop. 2020/21:1, utgiftsområde 24 – Näringsliv, s. 113). Enligt promemorian har branschorganisationen gjort bedömningen att omkring 20 anmälningar kan förväntas . Hur anmälningsbenägenheten kommer att utvecklas är svårbedömt. Enligt kommissionens konsekvensanalys uppskattas myndighetskostnaderna för en, som det får förstås, typisk medlemsstat till . Den inrättade i har en årlig budget motsvarande . De nya uppgifter som följer av direktivet bedöms medföra behov av ytterligare , alltså sammanlagt ett belopp som motsvarar . Efter tillskottet kommer ombudsmannens byrå i bestå av sex personer. Eftersom livsmedelsmarknaden i är större har promemorian funnit att utgör en rimlig anslagsnivå. Det motsvarar hälften av myndighetskostnaderna i , som under verksamhetsåret –hade kostnader motsvarande () och knappt hälften av den kostnad som kommissionen angivit för en typisk medlemsstat. bedömer regeringen att kostnaden blir lägre eftersom den nya lagen inte ska börja tillämpas förrän . anslag har i budgetpropositionen ökats med och . ska vid behov bistå med handräckning för att tillsynsmyndigheten ska kunna få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där köparen bedriver verksamhet. Det bedöms inte att den här typen av bistånd kommer att behövas alltför ofta. Eftersom antalet ärenden kan förväntas bli få bedömer regeringen att arbetsuppgiften kan tas omhand inom befintliga anslagsramar. Konsekvenserna för domstolarna kommer att bli en ökad måltillströmning när den nya lagen har trätt i kraft och tillsynsmyndighetens beslut överklagas. Besluten kommer enligt den nya lagen att överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Eftersom tillsynsmyndigheten kommer att vara blir det Förvaltningsrätten i som ska pröva målen i första instans. Någon bedömning av målantalet är svår att göra men det kan inte förväntas några mål . Genomsnittlig styckkostnad för ett mål i förvaltningsrätt, exklusive migration, är drygt 8 000 konor per mål utifrån nivå. Ett mål som gäller en prövning Prop. 2020/21:134 enligt den nya lagen bedöms kostnadsmässigt ligga högre än ett genomsnittligt mål i förvaltningsrätt. Ett mindre antal mål kan även förväntas överklagas till kammarrätt med tillkommande kostnader om per mål. Även om en majoritet av tillsynsmyndighetens beslut om ingripanden skulle överklagas bedöms inte den beräknade kostnaden för domstolsväsendet överstiga . Den bedömda kostnadsökningen kan hanteras inom gällande ekonomiska ramar. Regeringen har för avsikt att följa kostnadsutvecklingen. Den begränsade mängd mål som kan följa på den nya lagen bedöms inte påverka handläggningstiderna i de allmänna förvaltningsdomstolarna på ett mätbart sätt. Kortade betal- och annulleringstider kan innebära att dagligvaruhandeln beställer oftare och med mindre volymer per beställning, något som skulle kunna påverka fyllnadsgraden i leveranserna. Det skulle i sin tur kunna innebära fler transporter på vägarna och en ökad klimatbelastning. Att kunden beställer mindre volymer kan dock också innebära ett minskat matsvinn då det är enklare att beräkna efterfrågan och anpassa volymerna. Att köparen får annullera en order senast innan leverans bör också innebära att leverantören enklare kan planera sin produktion vilket kan vara en faktor som minskar matsvinnet. Sammantaget bedömer regeringen att förslagen inte har några nämnvärda miljöeffekter. 8.5 Konsekvenser i förhållande till den nationella livsmedelsstrategin Genomförandet av direktivet kommer att påverka förhandlingsstyrkan och konkurrenskraften mellan aktörerna i livsmedelskedjan. inledde 2014 arbetet med att ta fram en svensk livsmedelsstrategi. propositionen En livsmedelsstrategi för − fler jobb och hållbar tillväxt i hela landet (prop. 2016/17:104) anges att livsmedelsstrategin är en strategi för en långsiktigt hållbar och konkurrenskraftig livsmedels- Till livsmedelskedjan räknas primärproduktionen, livsmedels- industrin, livsmedelshandeln, restaurangnäringen, måltidsturismen och Livsmedelsstrategin ska ses som en plattform utifrån vilken politiken Det övergripande målet för livsmedelsstrategin ska vara en konkurrenskraftig livsmedelskedja där den totala livsmedelsproduktionen ökar, som relevanta nationella miljömål nås, i syfte att skapa tillväxt och sysselsättning och bidra till hållbar utveckling i hela landet. Produktionsökningen, både konventionell och ekologisk, bör svara mot konsumenternas efterfrågan. produktionsökning skulle enligt strategin kunna bidra till en ökad självförsörjningsgrad av livsmedel. Vidare ska sårbarheten i livsmedels- 2020/21:134 Ett effektivt genomförande av direktivet bidrar enligt regeringen till en ökad lönsamhet i primärproduktionen och kan därigenom medföra en ökad produktionsvolym. Detta anknyter tydligt till målen för den svenska livsmedelsstrategin. 9.1Förslaget till lag om förbud mot otillbörliga handelsmetoder vid köp av jordbruks- och livsmedelsprodukter Lagens syfte och tillämpningsområde 1 § Denna lag syftar till att skydda leverantörer av jordbruks- och livsmedelsprodukter mot vissa otillbörliga handelsmetoder. I paragrafen anges lagens syfte, vilket är att skydda leverantörer som säljer jordbruks- och livsmedelsprodukter mot vissa otillbörliga handelsmetoder. Definitioner av uttrycket jordbruks- och livsmedelsprodukter respektive leverantörer finns i 3 §. De otillbörliga handelsmetoder som enligt lagen är förbjudna för en köpare att tillämpa mot en leverantör anges i 5 och 12 §§. Genom lagen genomförs och rådets (EU) direktiv /633 av om otillbörliga handelsmetoder mellan företag i jordbruks- och livsmedelskedjan. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. Direktivet syftar inte till att reglera civilrättsliga förhållanden mellan köpare och leverantörer. Lagen är inte heller avsedd att ha någon sådan verkan. 2 § Lagen gäller vid köp av jordbruks- och livsmedelsprodukter om köparen eller leverantören är etablerad i och köparen 1.har en årsomsättning som motsvarar mer än , eller 2.är en myndighet som är etablerad i Europeiska unionen. Lagen gäller inte om köparen är en konsument. Paragrafen reglerar lagens tillämpningsområde. Av paragrafens första stycke, som har utformats efter synpunkter från Lagrådet, framgår att lagen gäller vid köp av jordbruks- och livsmedelsprodukter om köparen eller leverantören är etablerad i och köparen antingen har en årsomsättning som överstiger eller är en myndighet som är etablerad i Europeiska unionen. Lagen gäller alltså endast köp av jordbruks- och livsmedelsprodukter som sker antingen av en köpare som är etablerad i eller som sker från en leverantör som är etablerad i . En definition av jordbruks- och livsmedelsprodukter och av uttrycken köpare respektive leverantör finns i 3 §. I första stycket 1 föreskrivs att köparens årsomsättning ska motsvara mer Prop. 2020/21:134 än . Årsomsättningen ska enligt direktivets artikel 1.2 andra stycket förstås i enlighet med relevanta delar i bilagan till kommissionens rekommendation 2003/361/EG av om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag. Av artikel 4 i denna rekommendation framgår bl.a. att uppgifterna ska hämtas från det senast godkända räkenskapsåret eller att de, om det är fråga om ett nyetablerat företag utan godkänt bokslut, ska grunda sig på en uppskattning som görs under räkenskapsåret. Om flera köpare gör ett gemensamt inköp bör deras årsomsättning läggas ihop vid bedömningen av om köparen har en omsättning som motsvarar mer än . Av första stycket 2 framgår att det inte finns något krav på årsomsättning för att lagen ska tillämpas på köpare som är myndigheter. Med myndighet jämställs enligt 4 § beslutande församlingar i kommuner och regioner samt sådana offentligt styrda organ som avses i 1 kap. 18 § lagen (2016:1145) om offentlig upphandling. Om det är en myndighet som är köpare är lagen alltså tillämplig även om myndigheten skulle ha en årsomsättning som understiger motsvarande . En förutsättning för att lagen ska tillämpas är dock att myndigheten är etablerad i Europeiska unionen. Leverantörens årsomsättning har ingen betydelse för lagens tillämplighet. Detta skiljer sig från minimiregleringen i artikel 1.2 i direktivet som utgår från en så kallad omsättningstrappa enligt vilken direktivets regler endast är tillämpliga om köparen befinner sig i en kategori med högre årsomsättning än leverantören. Enligt paragrafens andra stycke gäller lagen inte om köparen är en konsument, dvs. en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet (jfr 3 § marknadsföringslagen [2008:486]). Genom paragrafen genomförs artikel 1.2 i direktivet delvis. Övervägandena finns i avsnitt 6.3 och 6.4. 3 § I denna lag betyder 1.jordbruks- och livsmedelsprodukter: produkter som förtecknas i bilaga I till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt samt produkter som inte förtecknas i den bilagan men som framställs för användning som livsmedel genom användning av produkter som förtecknas i den bilagan, 2.köpare: en fysisk eller juridisk person, en grupp av fysiska eller juridiska personer, eller en myndighet som köper jordbruks- och livsmedelsprodukter, och 3.leverantör: en fysisk eller juridisk person som säljer jordbruks- och livsmedelsprodukter. I bestämmelsen klargörs betydelsen av vissa centrala uttryck som används I punkt 1 definieras jordbruks- och livsmedelsprodukter. samma betydelse som i direktivets artikel 2.1. Enligt denna artikel avses med jordbruks- och livsmedelsprodukter sådana produkter som förtecknas i bilaga I till fördraget om Europeiska unionens funktionssätt samt produkter som inte förtecknas i den bilagan men som framställs för användning som livsmedel genom användning av produkter som förtecknas i den bilagan. I direktivet finns inte någon definition av vad som 2020/21:134 avses med livsmedel. En sådan definition finns dock i och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. Enligt artikel 2 i denna förordning avses med livsmedel alla ämnen eller produkter, oberoende av om de är bearbetade, delvis bearbetade eller obearbetade, som är avsedda att eller rimligen kan förväntas att förtäras av människor. Enligt artikeln inbegriper livsmedel inte exempelvis foder och levande djur. Båda dessa produkter kommer dock att omfattas av paragrafens definition av jordbruks- och livsmedelsprodukter eftersom de finns med i bilaga I till EUF-fördraget. I punkt 2 definieras uttrycket köpare som en fysisk eller juridisk person, en grupp av fysiska eller juridiska personer, eller en myndighet som köper jordbruks- och livsmedelsprodukter. Definitionen motsvarar i sak den definition som finns i direktivets artikel 2.2. Att även en grupp av fysiska eller juridiska personer kan avses med uttrycket köpare får betydelse för vilken årsomsättning en köpare får anses ha i en situation där flera köpare gör ett gemensamt inköp. I punkt 3 definieras uttrycket leverantör. Enligt definitionen avses med leverantör en fysisk eller juridisk person som säljer jordbruks- och livsmedelsprodukter. Genom paragrafen genomförs artikel 2.1, 2.2 och 2.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. 4 § Vid tillämpning av denna lag ska med myndighet jämställas 1.en beslutande församling i en kommun eller en region, eller en motsvarande beslutande församling i en annan medlemsstat i Europeiska unionen, 2.ett sådant offentligt styrt organ som avses i 1 kap. 18 § lagen (2016:1145) om offentlig upphandling, och a)en eller flera myndigheter eller beslutande församlingar, eller b)flera offentligt styrda organ. Enligt paragrafen ska vissa organ som inte omfattas av den gängse svenska definitionen av begreppet myndighet jämställas med myndigheter vid tillämpningen av lagen. Enligt punkt 1 ska vid tillämpning av lagen med myndighet jämställas en beslutande församling i en kommun eller en region eller en motsvarande beslutande församling i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak bestämmelsen i 1 kap. 22 § andra stycket första punkten lagen (2016:1145) om offentlig upphandling (). Enligt punkt 2 ska vid tillämpning av lagen med myndighet jämställas ett sådant offentligt styrt organ som avses i 1 kap. 18 § . Enligt punkt 3 ska vid tillämpning lagen med myndighet jämställas en sammanslutning av en eller flera myndigheter eller beslutande församlingar enligt 1, eller flera offentligt styrda organ. Bestämmelsen motsvarar 1 kap. 22 § andra stycket tredje punkten . Genom paragrafen genomförs artikel 2.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Förbud mot otillbörliga handelsmetoder 5 § Följande metoder som tillämpas av en köpare av jordbruks- och livsmedelsprodukter är förbjudna: 1.att betala senare än efter den tidpunkt som anges i 6 eller 7 §, 2.att annullera en order med kortare varsel än , om inte något annat följer av föreskrifter som meddelats med stöd av 10 §, 3.att ensidigt genomdriva en ändring av villkoren i ett avtal i fråga om intervall, metod, plats, tid eller volym för en leverans, kvalitetskrav, betalning eller pris, 4.att ensidigt genomdriva en ändring av villkoren i ett avtal i fråga om de tjänster som anges i 12 § första stycket 3–5 eller andra stycket, 5.att kräva betalning av leverantören för sådant som inte är kopplat till leverantörens försäljning, 6.att begära att leverantören ska betala kostnaderna för försämring som sker eller förlust som uppkommer i köparens lokaler eller efter det att den köprättsliga risken har övergått till köparen, när sådan försämring eller förlust inte beror på leverantörens försumlighet eller fel, 7.att inte tillmötesgå leverantörens begäran att få en skriftlig bekräftelse av villkoren i ett avtal, 8.att vidta eller hota med att vidta kommersiella repressalier mot en leverantör som utövar sina avtalsenliga eller juridiska rättigheter, och 9.att kräva ersättning av leverantören för kostnaden för att hantera klagomål från kunder i samband med försäljningen av leverantörens jordbruks- och livsmedelsprodukter när det inte förekommit försumlighet eller fel från leverantörens sida. Bestämmelser om obehöriga angrepp på företagshemligheter finns i lagen (2018:558) om företagshemligheter. Paragrafen innehåller en uppräkning av handelsmetoder som är förbjudna om de tillämpas av en köpare av jordbruks- och livsmedelsprodukter. Med att metoden är förbjuden avses att den kan leda till ett ingripande från tillsynsmyndigheten enligt 19 eller 20 §. Uttrycket metod innebär alltså inte att metoden behöver tillämpas systematiskt för att förbudet ska aktualiseras. Varje användning av metoden utgör en överträdelse av förbudet. De handelsmetoder som räknas upp i paragrafen är förbjudna under alla förhållanden, till skillnad från de metoder som räknas upp i 12 §som endast är förbjudna om parterna inte tidigare klart och tydligt har kommit överens om dem i avtal. Enligt paragrafens första stycke 1 är det förbjudet för en köpare av jordbruks- och livsmedelsprodukter att betala senare än efter den tidpunkt som anges i 6 eller 7 §. Förbudet syftar på den faktiska betalningen, inte vilken betalningstid som avtalats. Samma betalningsfrist gäller för alla jordbruks- och livsmedelsprodukter. Bestämmelsen genomför, tillsammans med 6 och 7 §§, artikel 3.1 första stycket a i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.1. Enligt paragrafens första stycke 2 är det förbjudet för en köpare av jordbruks- och livsmedelsprodukter att annullera en order med kortare varsel än , om inte något annat följer av föreskrifter som meddelats med stöd av 10 §. Detta gäller oavsett vilken rätt köparen har enligt sitt avtal med leverantören. Med uttrycket annullering avses det som enligt svensk rätt brukar benämnas avbeställning. I uttrycket ligger alltså att leverantören har bekräftat beställningen innan annulleringen görs. Om ordern återkallas innan den kan anses bekräftad av leverantören är förbudet Hänvisningen till 10 § innebär att regeringen i en 2020/21:134 förordning kan meddela föreskrifter om undantag från förbudet.