prop · H803150 · 2021-03-23 00:00:00 — I sina beräkningar av hur många samtal som behöver hållas utgår utredningen från antalet tvister i domstol om vårdnad, boende eller umgänge. Som ett riktmärke uppskattar utredningen att ett samtal kommer att pågå i genomsnitt och att det tillkommer för viss administration. I vissa fall kommer det att behöva hållas enskilda samtal. SKR invänder att kostnaden för arbetskraft är högre än vad utredningen uppskattat och att tidsåtgången per samtal är för lågt beräknad. Enligt regeringen bör samtalen i många fall kunna gå snabbare än , även om de andra gånger – t.ex. i de fall där tolk krävs – kan komma att ta . Avsikten är dock inte att under samtalet åstadkomma enighet mellan föräldrarna, utan att de ska få information om olika sätt att lösa frågorna på. Det kan handla om att erbjuda föräldrarna samarbetssamtal, eller att delta i någon annan verksamhet som kommunen erbjuder eller kan hänvisa till. Föräldrarna ska också få viss information om vilka frågor en domstol kan och måste lösa och hur processen i domstol går till. I vissa fall kommer det att krävas att enskilda samtal hålls. Den administration som krävs för att kunna hålla samtalen bör i de allra flesta fall vara begränsad och kunna skötas på ett standardiserat sätt. Förslaget om informationssamtal kan i förlängningen också innebära besparingar för kommunerna – även utan att försöka beräkna de vinster som bättre mående för föräldrar och barn kan leda till. Kommunerna ansvarar genom socialnämnderna för att lämna upplysningar och genomföra utredningar inför domstolens avgörande av en fråga om vårdnad, boende eller umgänge. Färre tvister i domstol i frågor om vårdnad, boende och umgänge innebär färre utredningar och upplysningar för socialnämnderna. Utredningen bedömer att utredningar inhämtas i av alla vårdnadsmål och att tidsåtgången för en utredning i genomsnitt är . Snabbupplysningar inhämtas i ca 70 procent av tvisterna och tidsåtgången uppskattas . situationerna tillkommer också vissa kostnader för tolkning. upplysningar och särskilt utredningar är alltså resurskrävande och Minskade kostnader med anledning av ett minskat antal snabbyttranden och utredningar kan uppstå gradvis och relativt snart om informationssamtalen leder till färre tvister i domstol. gjort beräkningar utifrån tre olika tänkbara utfall avseende antalet färre tvister i domstol. Vid en nedgång av tvister i domstol , vilket motsvarar det minst optimistiska scenariot, bedömer utredningen att de minskade kostnaderna för socialnämnderna motsvarar kostnaden för att Regeringen ser inte någon anledning att ifrågasätta Införandet av informationssamtal innebär förvisso att kommunerna får en ny uppgift att hantera, inom ramen för deras ansvar för Enligt regeringen är det bästa sättet att säkerställa att föräldrar som överväger att inleda en tvist om barn i domstol verkligen nås av information att informationen lämnas vid ett samtal med föräldrarna. Den kompetens som behövs för att göra det på ett bra sätt bör redan finnas hos kommunernas socialnämnder. Flertalet kommuner är också positiva till införandet av informationssamtal. Regeringen bedömer att förslaget är proportionerligt och att syftet inte kan uppnås på ett för den kommunala självstyrelsen mindre ingripande sätt. Förslag som innebär ett utökat åtagande för kommunerna aktualiserar, som bl.a. SKR anför, Sammantaget bedöms dock de ökade kostnaderna för kommunerna bli försumbara och regeringen föreslår därför ingen permanent ekonomisk reglering. Informationssamtalen kan visserligen, som några remissinstanser – bl.a. MFoF och – anför, även innebära att kommunernas kostnader för olika stödinsatser som erbjuds till föräldrar ökar. t.ex. handla om att fler föräldrar deltar i samarbetssamtal. befintliga insatser som kommunerna ska erbjuda. Informationssamtalen blir här ett sätt för kommunen att nå ut till föräldrar i behov av stöd och hjälp. Ökade kostnader för befintliga stödinsatser som redan ska erbjudas samma grupp kan dock inte ses som en ny uppgift för kommunerna eller som något som påverkar den kommunala självstyrelsen. anger är det viktigt att kommunerna anslår de resurser som krävs för att kunna tillhandahålla insatser inom rimlig tid. I ett övergångsskede kommer dock – som även bl.a. Föreningen Socialchefer är inne på – kommunerna att belastas hårdare, då informationssamtal ska hållas som antalet nya mål ännu inte har minskat och utredningar och upplysningar behöver lämnas till domstolarna i mål som redan pågår. För det ska kommunerna tillföras ett engångstillskott av medel. Utredningen beräknar den ungefärliga kostnaden för kommunerna att hålla informationssamtalen Regeringen utgår från utredningens beräkningar, men bedömer att beloppet bör justeras för högre löner och ökade tolkkostnader. Kommunerna ska därför ersättas för de initialt ökade kostnaderna genom att de tillförs . Konsekvenser för kommunerna av övriga förslag Det kan inte uteslutas att de förslag som tydliggör skyldigheten att ge barnet information och ge barnet möjlighet att komma till tals kan innebära ett visst merarbete i socialnämndernas arbete med upplysningar och utredningar. Genom ändringarna kommer t.ex. sannolikt fler och yngre barn att höras. Behovet av förändrade arbetssätt och fler barnsamtal kan medföra i vart fall vissa begränsade kostnader för kommunerna. Barnets rätt att komma till tals och få information slås dock fast i FN:s konvention om barnets rättigheter och är därmed gällande rätt . Även förslaget om en lagstadgad tidsgräns för utredningar om vårdnad, boende eller umgänge kan, som bl.a. Hovrätten över och anför, innebära att det i vissa kommuner finns behov av att arbeta av balanser av utredningar. Det handlar dock inte om något tillkommande moment i det arbete som ska göras. Den genomsnittliga tidsåtgången för att genomföra en utredning är drygt och det merarbete som kan uppkomma ska därför inte överdrivas. Det finns dessutom ett krav på att utredningarna ska bedrivas skyndsamt. Även med beaktande av detta får förslaget om en lagstadgad tidsgräns delvis anses utgöra ett nytt åliggande för kommunerna. Förslaget kan dock antas bidra till att värna om barnets bästa och bedöms dessutom medföra begränsat merarbete för kommunerna. Mot denna bakgrund görs bedömningen att förslagen utgör ett proportionerligt ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Också förslaget om tillfälliga vårdnadshavare får anses innebära ett nytt åliggande för kommunerna, vilket innebär en inskränkning i den kommunala självstyrelsen. I ljuset av vad som närmare redovisas nedan och syftet att få till stånd en snabb vårdnadsöverföring i vissa fall, bedöms dock inskränkningen vara proportionerlig. Ändamålet med regleringen bedöms inte kunna uppnås på ett för det kommunala självbestämmandet mindre ingripande sätt. Förslaget att en tillfällig vårdnadshavare ska kunna utses för ett barn kan leda till marginellt ökade kostnader för enskilda kommuner. Enligt utredningens uppskattningar handlar det om ett fåtal fall där det kan komma i fråga att förordna en tillfällig vårdnadshavare. Det innebär att de flesta kommuner inte kommer att ha något sådant fall, övriga kommuner endast något eller några få fall. I uppdraget som tillfällig vårdnadshavare ingår inte att företräda barnet inom ramen för en brottmålsprocess. Barnets företrädare bekostas där – liksom – av statliga medel. Eftersom uppdraget som tillfällig vårdnadshavare inte omfattar att tillgodose den faktiska vården om barnet är det vidare sannolikt att arbetsinsatsen inom ramen för uppdraget kommer att vara förhållandevis begränsad som det varar, och därmed även kostnaden för kommunen. Genom att bistå den tillfälliga vårdnadshavaren med hjälp och stöd, t.ex. förslag om lämpliga insatser för barnets bästa, kan socialnämnden ytterligare begränsa arbetsinsatsen. Regeringen delar därför inte tingsrätts bedömning att förslaget att det ska bli möjligt 2020/21:150 att utse en tillfällig vårdnadshavare för ett barn kommer att bli kostsamt för kommunerna. Regeringen bedömer alltså sammantaget, i likhet med utredningen, att övriga förslag endast får högst begränsade konsekvenser för kommunernas del och någon ytterligare ekonomisk reglering föreslås därför inte. Regeringens förslag i övrigt bedöms inte påverka den kommunala självstyrelsen. Förslagen bedöms inte medföra några andra beräkningsbara konsekvenser. 15.1Förslaget till lag om ändring i 1 kap. Om faderskapet och moderskapet till barn 4 § En bekräftelse av faderskap görs skriftligen och ska bevittnas av två personer. Bekräftelsen ska skriftligen godkännas av socialnämnden och av modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare eller en tillfällig vårdnadshavare för barnet. Om barnet är myndigt, ska bekräftelsen i stället godkännas av barnet självt. får lämna sitt godkännande endast om det kan antas att mannen är far till barnet. Bekräftelsen får göras även före barnets födelse. Om det senare visar sig att den som har lämnat bekräftelsen inte är far till barnet, ska rätten förklara att bekräftelsen saknar verkan mot honom. I paragrafen finns regler om bekräftelse av faderskap. Frågan behandlas i avsnitt 10.3. I första stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (6 kap. 10 d §). I övrigt görs en redaktionell ändring. 2 kap. Om socialnämnds medverkan vid fastställande av faderskap 7 § får lägga ner en påbörjad utredning om faderskapet, om det 1. visar sig omöjligt att få de upplysningar som behövs för bedömning av 2. framstår som utsiktslöst att försöka få faderskapet fastställt av domstol, 3. har lämnats ett samtycke av modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare eller en tillfällig vårdnadshavare enligt 4 kap. 8 § till adoption av barnet, eller 4. av särskilda skäl finns anledning att anta att en fortsatt utredning eller en rättegång skulle vara till men för barnet eller utsätta modern för påfrestningar som innebär fara för hennes psykiska hälsa. ska lägga ner en påbörjad faderskapsutredning om faderskapet inte ska fastställas enligt 1 kap. 3 §. beslut att lägga ner en påbörjad faderskapsutredning får över- Prop. 2020/21:150 klagas till . beslut får överklagas till allmän Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen anges i vilka fall socialnämnden får eller ska lägga ner en påbörjad utredning om faderskap. Frågan behandlas i avsnitt 10.3. I första stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (6 kap. 10 d §). 3 kap. Vissa bestämmelser om rättegången i mål om faderskap Mål om fastställande av faderskap 5 § En talan om fastställande av faderskap väcks av barnet. I fall som avses i 2 kap. 1 § förs barnets talan av socialnämnden. Har modern vårdnaden om barnet, får hon alltid föra barnets talan, även om hon inte har uppnått myndig ålder. En talan får vidare alltid föras av en särskilt förordnad vårdnadshavare eller en tillfällig vårdnadshavare för barnet. I paragrafen anges vilka som får föra en talan om fastställande av faderskap för ett barn. Frågan behandlas i avsnitt 10.3. I andra stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (6 kap. 10 d §). I övrigt görs en språklig ändring. Mål om föräldraskap enligt 1 kap. 9 § 14 § En talan om att en bekräftelse av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § saknar verkan mot den som har lämnat bekräftelsen får väckas vid rätten i den ort där barnet har sin hemvist eller, om barnet har avlidit, vid den rätt som ska ta upp en tvist om arv efter barnet. Om det inte finns någon annan behörig domstol, ska målet tas upp av . En talan om fastställande av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § väcks av barnet. I fall som avses i 2 kap. 8 a § förs barnets talan av socialnämnden. Har modern vård- naden om barnet, får hon alltid föra barnets talan, även om hon inte har uppnått myndig ålder. En talan får vidare alltid föras av en särskilt förordnad vårdnadshavare eller en tillfällig vårdnadshavare för barnet. Det som sägs i 6–13 §§ om fastställande av faderskap tillämpas också i fråga om fastställande av föräldraskap. I paragrafen anges vad som gäller för rättegången i mål om hävande eller fastställande av föräldraskap enligt 1 kap. 9 § . Frågan behandlas i avsnitt 10.3. I andra stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (6 kap. 10 d §). Övriga ändringar är språkliga eller redaktionella. 2020/21:150 4 kap. Om adoption 8 § Ett barn får inte adopteras utan samtycke från den förälder som är vårdnadshavare. Något samtycke behövs inte om 1.föräldern är varaktigt förhindrad att samtycka till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande, 2.föräldern vistas på okänd ort, eller 3.det finns synnerliga skäl. Innan ett samtycke lämnas ska föräldern få information om innebörden av en adoption och ett samtycke. Det som anges om en förälder som är vårdnadshavare i första–tredje styckena gäller även en särskilt förordnad vårdnadshavare, en tillfällig vårdnadshavare eller någon annan som på grund av lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Paragrafen innehåller bestämmelser om krav på samtycke till adoption och om krav beträffande information. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. I fjärde stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (6 kap. 10 d §). I övrigt görs en språklig ändring. 18 § Rätten ska ge den som är förälder till den som sökanden vill adoptera tillfälle att yttra sig inom . Första stycket gäller inte om 1.det är uppenbart obehövligt att föräldern får tillfälle att yttra sig, 2.föräldern är varaktigt förhindrad att yttra sig till följd av en psykisk sjukdom eller något annat liknande förhållande, 3.föräldern vistas på okänd ort, eller 4.det finns synnerliga skäl. Det som anges om en förälder i första och andra styckena gäller även en särskilt förordnad vårdnadshavare, en tillfällig vårdnadshavare eller en förmyndare eller någon annan som på grund av lag eller sedvänja i en annan stat får anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Paragrafen reglerar rätten för föräldrar, särskilt förordnade vårdnadshavare, förmyndare och andra som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe att komma till tals i ett adoptionsärende. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. I tredje stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare (6 kap. 10 d §). I övrigt görs en språklig ändring. 6 kap. Om vårdnad, boende och umgänge 2 § Ett barn står under vårdnad av båda föräldrarna eller en av dem, om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare eller åt en tillfällig vårdnadshavare. Vårdnaden om ett barn består till dess att barnet fyller . Den som har vårdnaden om ett barn har ett ansvar för barnets personliga Prop. 2020/21:150 förhållanden och ska se till att barnets behov enligt 1 § blir tillgodosedda. vårdnadshavare svarar även för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter samt ska bevaka att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning. I syfte att hindra att barnet orsakar skada för någon annan ska vårdnadshavaren vidare svara för att barnet står under uppsikt eller att andra lämpliga åtgärder vidtas. Om ansvaret i frågor som gäller barnets ekonomiska förhållanden finns bestämmelser i 9–15 kap. Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om vilka som är barnets vårdnadshavare och om det ansvar som dessa har gentemot barnet. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. I första stycket görs ett tillägg. Tillägget är en följd av att det införs en möjlighet för rätten att anförtro vårdnaden om ett barn till en tillfällig vårdnadshavare. En tillfällig vårdnadshavare har samma uppgifter och ansvar som andra vårdnadshavare. Av 10 d § framgår dock att uppdraget som tillfällig vårdnadshavare inte omfattar att tillgodose den faktiska vården om barnet. Barnet kommer inte att bo hos den tillfälliga vårdnadshavaren. Uppdraget tar sikte på de rättsliga delarna av en vårdnadshavares uppgifter. 2 a § Barnets bästa ska vara avgörande för alla frågor om vårdnad, boende och umgänge. Vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska det fästas avseende särskilt vid –risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp eller att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar eller annars far illa, och –barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Paragrafen är en portalparagraf om barnets bästa. Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 6.2. Vad som är barnets bästa måste avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella förhållandena. Bedömningen ska bygga på kunskap och beprövad erfarenhet i kombination med att barnet självt får komma till tals. Hänsyn ska tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling. Så långt det är möjligt bör såväl långsiktiga som kortsiktiga effekter för barnet beaktas. Av paragrafens andra stycke framgår att det vid bedömningen av vad som är bäst för barnet ska fästas avseende särskilt vid bl.a. risken för att barnet far illa och barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna. Också den uppräkning av barnets grundläggande rättigheter som görs i 1 § kan vara till hjälp vid bedömningen. Ett barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran och ska behandlas med aktning för sin person och egenart. Kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling får inte förekomma (se prop. 2005/06:99 s. 40 och 42). Hänsyn ska också tas till barnets åsikter, se den föreslagna 2 b §. Se även Allmän kommentar från FN:s Kommitté för barnets rättigheter CRC/CGC/14. I första stycket ersätts ”beslut” med ”frågor”. tydliggörs paragrafens vida tillämpningsområde och det barnrättsperspektiv (se artikel 3 i FN:s konvention om barnets rättigheter; 2020/21:150 ) som ska genomsyra alla åtgärder som rör barn. Ändringen ligger väl i linje med den praxisutveckling som skett och med ett ökat fokus på barns rättigheter i lagstiftning som rör barn. Barnets bästa ska alltså vara avgörande i alla frågor om vårdnad, boende och umgänge, även i situationer där inte något egentligt beslut fattas (se CRC/C/GC/14 p. 17 och 19 och prop. 2017/18:121 s. 230) – t.ex. i socialnämndernas arbete med upplysningar och utredningar samt vid sådan medling som sker med stöd av 18 a §. Även om ett beslut ofta är det mest väsentliga för ett barn, kan olika förfarandefrågor vara av betydelse. Också i olika frågor som uppkommer under en domstolsprocess, och som har betydelse för ett barn, ska barnets bästa därför beaktas och vara avgörande. Barnets bästa kan t.ex. påverka när en förhandling i ett mål ska hållas eller ställas in, eller vad som är en lämplig tidpunkt för att meddela ett beslut eller en dom i ett mål eller ärende. Domstolen bör, för att kunna beakta barnets bästa, i alla frågor som har betydelse för barnet vara lyhörd för vad parterna anför och vad som kan framgå av den utredning som finns tillgänglig i målet eller ärendet. Det hittillsvarande tredje stycket utgår. Motsvarande reglering finns numera i 2 b §. Övriga ändringar är språkliga. 2 b § Barnet ska få information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. Paragrafen, som är ny, har sin förebild i 4 kap. 3 § och innehåller bestämmelser om barnets rätt att få information och komma till tals. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Barnets rätt att få information och att komma till tals i frågor om vårdnad, boende och umgänge – rätten till delaktighet – gäller i samtliga de frågor som är föremål för prövning, men även i frågor som rör förfarandet i övrigt (se även artikel 12 och Allmän kommentar från FN:s Kommitté för barnets rättigheter CRC/C/GC/12). Barnet kan ge uttryck för sina åsikter direkt eller genom en företrädare. Rätten till delaktighet är central för att principen om barnets bästa ska kunna säkerställas (se 2 a §). Paragrafen gäller i alla förfaranden som regleras i 6 kap., inte endast vid en domstolsprövning, och genom hela förfarandet. Det är, inom ramen för ett mål om vårdnad, boende eller umgänge, ytterst domstolens ansvar att kraven på delaktighet är uppfyllda, men i praktiken är det ofta den som genomför en utredning eller som ska lämna upplysningar till domstolen i frågor om vårdnad, boende eller umgänge som i första hand behöver se till att barnets rätt till delaktighet tillgodoses (se författningskommentarerna till 19 och 20 §§). Vid medling enligt 18 a § har medlaren ett ansvar för att barnets rätt till information och rätt att komma till tals kan tillgodoses inom ramen för medlingsförfarandet. Det kan handla om att medlaren själv eller med hjälp av socialnämnden ger barnet tillfälle att framföra sina åsikter i de frågor som medlingen rör, i den mån inte barnets åsikter i frågorna framgår tydligt . Barnet måste vidare få information om förfarandets resultat och hur barnets åsikter har beaktats. Information kan ofta lämnas av socialnämnden i ett samtal med barnet (se 5 kap. 1 § 9 socialtjänstlagen [2001:453]). I praktiken kommer även barnets föräldrar, genom sin nära kontakt med barnet, att fylla en viktig funktion som förmedlare av information till barnet. Om det inte framgår att barnets rätt att komma till tals – direkt eller genom en företrädare – har tillgodosetts i ett mål, bör domstolen överväga behovet av att komplettera utredningen. Situationen kan t.ex. aktualiseras när föräldrarna är ense i alla frågor, och bör då kunna hanteras genom kontakt med föräldrarna eller deras ombud. Om ytterligare utredning behövs kan sådan inhämtas genom socialnämnden. Enligt första stycket ska barnet få information och ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör vårdnad, boende och umgänge. Att barnet ges information är en förutsättning för att barnet ska kunna ta tillvara sin rätt att komma till tals. Den information som lämnas ska vara relevant för barnet. Informationen ska inte enbart omfatta faktauppgifter, utan även t.ex. information om hur uppgifterna som barnet lämnar kommer att användas. Barnet ska få sådan information att han eller hon förstår vad prövningen av frågorna tar sikte på och vilken utgången kan bli. Informationen som lämnas ska vara tydlig. Den ska vara anpassad efter barnets ålder och mognad och lämnas i en sådan miljö att barnet kan ta till sig den. Barnets förmåga att förstå det som han eller hon ska uttrycka sin åsikt om måste bedömas i varje enskilt ärende och informationen ska anpassas utifrån det (jfr prop. 2017/18:121 s. 145). Om det pågår en process i domstol är det t.ex. viktigt att barnet får information om detta och vad processen kan komma att innebära för barnet. Barnet bör även ges information om socialnämndens roll och varför ett samtal med barnet hålls. Den som samtalat med barnet bör också informera barnet om resultatet av samtalet. Barnet behöver även få information om vad domstolen kommit fram till. För att kunna ge barnet relevant information är det viktigt att den som ska informera barnet själv har tillräckligt med information för att kunna fullgöra sin uppgift. Information kan ofta lämnas av socialnämnden i ett samtal med barnet (se 19 och 20 §§, se även 5 kap. 1 § 9 socialtjänstlagen). I praktiken kommer dock en av barnets föräldrar – den som barnet vistas hos – att vara den som först förmedlar information till barnet när t.ex. domstolen avgör ett mål.