prop · H803209 · 2021-06-22 00:00:00 — För att det i efterhand ska vara möjligt att bedöma huruvida en misstänkts rätt till insyn i utredningen har tillgodosetts bör det enligt JO införas en dokumentationsskyldighet avseende vilken information den misstänkte har fått del av. Regeringen konstaterar att det som förekommit av betydelse under förundersökningen ska protokollföras (23 kap. 21 § RB). Vad som ska antecknas i protokollet framgår mer detaljerat av 20–25 §§ FUK. Regeringen anser att det inte finns behov av ytterligare reglering i lag. 2020/21:209 10 Ändrade regler om vittnesersättning Regeringens förslag: I brottmål ska rätten få besluta att ersättning till ett vittne som har åberopats av den tilltalade ska betalas av allmänna medel om det finns särskilda skäl med hänsyn till hans eller hennes möjligheter att ta tillvara sin rätt. Utredningens förslag stämmer delvis överens med regeringens (SOU 2017:98 s. 252). Utredningen föreslår att det ska vara möjligt för rätten att besluta att ersättning för ett vittnes inställelse ska betalas av allmänna medel även om vittnet har åberopats av den misstänkte, om det är skäligt med hänsyn till vittnesförhörets betydelse för tillvaratagande av den misstänktes rätt. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna uttalar sig inte särskilt i denna del. och är positiva till förslaget. befarar att förslaget i praktiken kan komma att leda till att staten får överta kostnaderna för vittnen som åberopas av den misstänkte. Skälen för regeringens förslag: Ett vittne som hörs i domstol har rätt till ersättning för sin inställelse. Om vittnet har åberopats av en enskild part, vilket i brottmål i regel är den tilltalade eller målsäganden, ska ersättningen som huvudregel betalas av parten. Om det är skäligt med hänsyn till partens ekonomiska förhållanden får dock rätten besluta att ersättningen ska betalas av allmänna medel (36 kap. 24 § RB). Bestämmelserna gäller även i fråga om ersättning till målsägande och sakkunnig (37 kap. 3 § och 40 kap. 19 § RB) och oavsett i vilken instans förhöret hålls. Om den tilltalade i högre instans begär omförhör med ett vittne är det sannolikt den tilltalade som ska betala för inställelsen, även om åklagaren har begärt att vittnets tingsrättsberättelse ska läsas upp (m.m., , Fitger m.fl., , kommentaren till 36 kap. 24 § ). De utökade möjligheterna att använda tidiga förhör som tagits upp antingen i domstol eller inför en brottsbekämpande myndighet kan komma att innebära att åklagaren i större utsträckning än åberopar den tidigare berättelsen, i stället för förhör vid huvudförhandlingen. För att säkerställa att inte den tilltalades möjligheter att åberopa förhör med samma person – vid huvudförhandlingen – begränsas av ekonomiska hänsyn anser utredningen att det finns skäl att justera bestämmelserna om vittnesersättning. Regeringen instämmer i den bedömningen men ser, i likhet med , en risk för att den lagtekniska utformningen av utredningens förslag kan komma att innebära att staten får ta över kostnaden för i princip alla vittnen som åberopas av den tilltalade. Som tingsrätten framhåller får det antas vara sällsynt att ett förhör som åberopas av den tilltalade och som inte avvisas av rätten kan sägas helt sakna betydelse för hans eller hennes rätt. För att inte tillämpningsområdet ska bli bredare än vad förslaget syftar till att täcka in anser regeringen att rätten i brottmål bör ha möjlighet att besluta att vittnesersättning ska betalas av allmänna medel, om det finns särskilda skäl med hänsyn till den tilltalades möjligheter att ta tillvara sin rätt. I 36 kap. 24 § andra stycket tredje meningen RB finns en bestämmelse Prop. 2020/21:209 som reglerar vem som ska betala ersättning till ett vittne i de fall rätten självmant kallat in vittnet. Bestämmelsen tar endast sikte på dispositiva tvistemål och vissa mål om enskilt åtal. Möjligheten för rätten att i sådana mål självmant inhämta bevisning har avskaffats och bestämmelsen saknar därför numera betydelse (se 35 kap. 6 § RB och m.m., , Fitger m.fl., , kommentaren till 36 kap. 24 § ). Bestämmelsen bör således tas bort. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det behövs inte några övergångsbestämmelser. Utredningens förslag och bedömning stämmer delvis överens med regeringens (SOU 2019:38 s. 413 och SOU 2017:98 s. 273). Utredningen föreslår ett tidigare ikraftträdande. Remissinstanserna De flesta remissinstanser yttrar sig inte särskilt i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Det är angeläget att lagändringarna träder i kraft . Såväl domstolar som de brottsbekämpande myndigheterna måste dock få tid att genomföra utbildningsinsatser och anpassa sina verksamheter och handläggningsrutiner. Ett tidigare ikraftträdande än bedöms därför inte möjligt. När det gäller processrättslig lagstiftning är huvudregeln att nya regler blir tillämpliga . Det innebär att reglerna ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen har trätt i kraft. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det inte finns någon anledning att frångå huvudregeln. Några övergångsbestämmelser behövs därför inte. Regeringens bedömning: Förslagen antas leda till en effektivare hantering av stora brottmål och omfattande förundersökningar. Förslagen kan också antas medföra positiva effekter för det brottsbekämpande arbetet, kortare häktningstider och en minskad restriktionsanvändning. För Domstolar, , , och övriga brottsbekämpande myndigheter bedöms förslagen inte medföra annat än marginella kostnadsökningar som ryms inom befintliga anslag. I övrigt bedöms förslagen inte medföra några ökade kostnader, vare sig för enskilda, myndigheter eller för det allmänna. Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens (SOU 2019:38 s. 415 och SOU 2017:98 s. 255). Remissinstanserna: Flertalet av de remissinstanser som uttalar sig i denna del är tveksamma till bedömningen. Många av dem anser att förslagen innebär ökade arbetsinsatser för flera av rättsväsendets aktörer, särskilt för domstolarna, och därmed ökade kostnader. instanser finns , , och framhåller att förslaget om utökade möjligheter att ta upp bevis före huvudförhandling kommer att innebära en betydande ökning av förhandlingstiden när det gäller upptagning av bevisning. är det svårt att överblicka hur kostnaderna och arbetsinsatserna för detta förhåller sig till eventuella handläggningsvinster. De utbildningsinsatser som krävs för domstolarnas del med anledning av förslagen ryms enligt verket inte inom befintliga ekonomiska ramar. pekar på risken att förhör som sker i domstol under förundersökningen sedan inte används. slaget om bevisupptagning i häktade mål kan leda till en ökad belastning på de allmänna domstolarna vilket, med tanke på kravet på skyndsamhet, kan förlänga handläggningstiderna för övriga mål och ärenden. Några remissinstanser, däribland , tingsrätt och , pekar på att förslagen ställer högre krav på offentliga försvarare och andra rättsliga biträden, bl.a. genom att de kommer att behöva inställa sig till fler förhör än . De ställer sig därför frågande till bedömningen att förslagen inte skulle innebära ökade kostnader för Enligt riskerar förslaget om utökade möjligheter att ta upp bevis i domstol att leda till ett ökat antal transporter eftersom det inte är orimligt att anta att sammanträdena kommer att bli fler än antalet och Säkerhetspolisen anför att förslagen kan medföra kostnadsökningar för åklagare och polis när det gäller bl.a. utbildningsinsatser och att det kan krävas en ökad lagringskapacitet för de ljud- och bildupptagningar som ska bevaras. kostnadsökningarna inte i dess helhet ryms inom befintligt anslag. kommer arbete och resurser att behöva läggas på att analysera hur filer som lämnas in till domstolarna som en del av förunder- sökningsprotokollet ska kunna tas emot och lagras på bästa sätt. kommer enligt verket också att krävas en översyn av behovet av nya framhåller behovet av en nationell Skälen för regeringens bedömning Förslagen innebär att bevisning, exempelvis förhör med målsägande och vittnen, kan säkras i ett tidigare skede i närmare anslutning till brottet då minnesbilderna är klara. Att ha huvudförhöret i ett tidigt skede, under förundersökningen eller förberedelsen i domstol, kan enskilde upplevas som mindre påfrestande än om förhöret Prop. 2020/21:209 hålls vid huvudförhandlingen. En minskad press på brottsoffer och vittnen kan i sin tur leda till att färre backar från sina uppgifter och att fler vågar berätta vad de har iakttagit eller varit med om. En tidig bevissäkring kan också antas minska incitamenten för att efter tidpunkten för förhöret försöka genom t.ex. hot påverka förhörspersonen att ändra eller ta tillbaka sina uppgifter. Även för enskilda som är häktade bedöms förslagen få positiva effekter eftersom en ökad användning av tidiga förhör kan leda till kortare häktningstider och minskad restriktionsanvändning. Konsekvenser för de allmänna domstolarna Förslagen kan innebära vissa initiala kostnader för Domstolar i form av t.ex. uppdatering av informationsmaterial, handböcker och gallringsföreskrifter. Som framhåller kommer det även krävas information till medarbetare och utbildningsinsatser om de nya reglerna. Regeringen bedömer att kostnaderna för dessa åtgärder inte är större än att de ryms inom befintligt anslag. Förslagen innebär även att det kommer att ställas krav på nya rutiner för de allmänna domstolarna. Det rör sig dock inte om helt nya arbetsuppgifter och det finns en teknisk beredskap vid domstolarna att spela in förhör med ljud och bild och att hantera och lagra inspelat material. Förslagen innebär emellertid att domstolarna kommer att behöva ta ställning till fler preliminära frågor som i vissa fall måste hanteras skyndsamt. En annan konsekvens är, som bl.a. och påpekar, att sammanträden för bevisupptagning kommer att behöva hållas i större utsträckning än . Att domstolarna behöver avsätta tid för att ta upp ett bevis som sedan ska läggas fram vid rättegången innebär att domstolarnas resurser kommer att användas för samma bevis. I de stora brottmålen, som regeringens förslag i stor utsträckning är inriktat på, är dock en sådan dubblering ofta motiverad för att huvudförhandlingen ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt och koncentrerat sätt. Regeringens förslag innebär dessutom mer begränsade möjligheter till bevisupptagning före huvudförhandling än utredningens förslag. Genom kravet på att förundersökningen ska ha kommit så långt att någon underrättats om skälig misstanke innan ett bevis kan tas upp minskar den risk som pekar på att förhör sker i domstol men sedan inte används i en rättegång. Genom kravet på att det ska vara lämpligt att ta upp bevis begränsas antalet sammanträden ytterligare något jämfört med utredningens förslag. De farhågor som bl.a. , , och har om ökade arbetsinsatser för domstolarna gör sig därför inte gällande i samma utsträckning. Som anför är det svårt att för domstolarnas del göra någon närmare bedömning av de sammantagna effekterna av förslagen. I vilken omfattning de nya reglerna kommer att tillämpas är till stor del beroende av i vilken utsträckning som parterna kommer att yrka bevisupptagning och åberopa berättelser i tidiga förhör som bevis. Även om förslagen, och då framför allt förslaget om utökade möjligheter att ta upp bevis i domstol före huvudförhandling, kan medföra ett visst merarbete bedöms de sammantaget kunna effektivisera handläggningen i domstol. 2020/21:209 Det är framför allt i de stora brottmålen som handläggningen kan förväntas bli mer effektiv och ändamålsenlig med en ökad förutsebarhet och därmed förbättrade möjligheter att planera och genomföra sammanhållna rättegångar. Om åklagaren och den misstänkte successivt under förundersökningen och i högre grad inför rättegången får en klar bild av hur bevisningen ser ut blir processen mer förutsebar och bör därmed som helhet kunna genomföras mer effektivt. Om parterna ges en bättre uppfattning om kvaliteten i de muntliga berättelser som utgör bevisning redan före huvudförhandlingen öppnas också möjligheten att i större utsträckning använda befintliga processverktyg som exempelvis hänvisning. De utökade möjligheterna att åberopa vittnesattester och berättelser i tidiga förhör förväntas leda till att färre förhörspersoner behöver närvara vid en rättegång i domstol, vilket kan minska svårigheterna när det gäller att delge vittnen kallelse till huvudförhandling eller när vittnen inte dyker upp. Detta kan i sin tur bidra till att minska antalet inställda förhandlingar. Sammantaget bedömer regeringen att förslagen, utöver de initiala kostnaderna, inte kommer att medföra några ökade kostnader för Domstolar. Konsekvenser för de brottsbekämpande myndigheterna Även för de brottsbekämpande myndigheterna, framför allt , och , får förslagen betydelse för personalens arbete. Förslagen ställer i viss utsträckning krav på ett förändrat arbetssätt och kan, i vart fall initialt, komma att innebära ökade utbildnings- och arbetsinsatser. Regeringen bedömer att kostnaderna för dessa åtgärder inte är större än att de ryms inom befintliga anslag. För och innebär förslaget om en utökad möjlighet att ta upp bevis i domstol före huvudförhandling att åklagare i högre utsträckning än behöver medverka vid sammanträden i framför allt de stora brottmålen och de omfattande förundersökningarna. Det blir även ett visst merarbete med de hanteringsfrågor som följer av detta. Även förslaget om en utökad möjlighet att åberopa berättelser som lämnats inför en brottsbekämpande myndighet som bevis kan innebära ett visst merarbete framför allt på så sätt att undersökningsledaren i ökad utsträckning kan behöva närvara vid vissa av de förhör under förundersökningen som är avsedda att användas som bevis. Det finns å andra sidan, åtminstone , effektivitetsvinster att göra även när det gäller åklagarnas arbete. De kommer i högre grad att kunna utgå från att berättelser som lämnats under förundersökningen kan användas som bevis vid rättegången. Förundersökningen kan därmed drivas framåt mer effektivt. Dessutom kan processen i domstol bli mer förutsebar. Det medför också bättre förutsättningar att uppfylla syftet med förundersökningsarbetet att förbereda målet på ett sådant sätt att det kan presenteras koncentrerat vid en rättegång. Omställningen till ett nytt sätt att arbeta handlar för åklagarna till viss del om en förflyttning av arbetsinsatsen till ett tidigare skede av processen. För innebär förslaget om en utökad möjlighet att ta upp bevis i domstol före huvudförhandling ett visst merarbete. Vid bevisupptagning under förundersökningen kommer poliser behöva ta del av förhöret, ibland genom att närvara vid sammanträdet i domstol. gäller förslaget om en utökad möjlighet att åberopa berättelser från tidiga förhör som bevis handlar konsekvenserna för bl.a. om att ha tillgång till anpassade förhörsrum, teknisk utrustning och att myndigheten kan hantera och lagra det inspelade materialet. Det handlar emellertid inte om ett nytt arbetssätt eftersom det är möjligt att spela in polisförhör med ljud och bild. Huruvida förslagen innebär några ökade kostnader beror bl.a. på hur många förhör som kommer att spelas in med ljud och bild. Det finns inget krav på att ta upp alla förhör med ljud och bild. Det kommer ytterst att vara upp till undersökningsledaren att avgöra om förhör i enskilda fall ska dokumenteras på detta sätt. Regeringen bedömer i likhet med utredningen att det , genom praxis och i riktlinjer från myndigheterna, kommer att tydliggöras vilka förhör som typiskt sett kan vara intressanta att dokumentera med ljud och bild för att åberopa som bevis. I den utsträckning personal från Säkerhetspolisen, , och håller förhör inom ramen för en brottsutredning kommer motsvarande gälla för dem. De kommer också att behöva hantera och lagra det inspelade materialet, något som bl.a. Säkerhetspolisen pekar på. På samma sätt som när det gäller förslagens effekter för domstolarnas del är det svårt att uppskatta i vilken omfattning som arbetsbelastningen vid de brottsbekämpande myndigheterna sammantaget kommer att påverkas av förslagen. Detta inte minst eftersom det är myndigheterna själva som avgör i vilken utsträckning som förhör under förundersökningen dokumenteras med ljud och bild och åberopas som bevis i domstol. Det är också myndigheterna som i stor utsträckning själva kan påverka i vilken omfattning det blir aktuellt med bevisupptagning i domstol före huvudförhandling. Sammantaget bedömer regeringen att förslagen, utöver de initiala kostnaderna, inte kommer att medföra några ökade kostnader för de brottsbekämpande myndigheterna. Konsekvenser gällande anslaget Rättsliga biträden m.m. Förslagen om utökade möjligheter att ta upp och åberopa berättelser från tidiga förhör påverkar offentliga försvarare och andra rättsliga biträden på så sätt att de i vissa fall involveras i större utsträckning under förundersökningsstadiet, framför allt genom att förbereda och delta i förhör. Om försvarare och biträden har medverkat vid en bevisupptagning under förundersökningen eller förberedelsen kommer kraven på aktivitet vid förhören under rättegången visserligen att minska. Även om de, som konstaterar, måste delta vid huvudförhandlingen och lyssna på uppspelningen av samma förhör handlar det till viss del om att arbetsinsatsen förflyttas till ett tidigare skede av processen. Att bedöma om kompletteringar är nödvändiga i samband med slutdelgivningen eller efter att åtal väcks ingår redan i uppdraget som rättsligt biträde. Dessa bedömningar kan förenklas som en följd av förslagen eftersom bevisningens innehåll i högre grad är klarlagt redan i detta skede. Förslagen bedöms sammantaget inte medföra några ökade kostnader för offentliga försvarare eller andra rättsliga biträden. Den föreslagna möjligheten att i större utsträckning kunna ta upp bevis i domstol redan under förundersökningen bedöms inte medföra några 2020/21:209 ökade kostnader för vittnesersättning. Detta eftersom det sannolikt kommer att vara framför allt undersökningsledaren som i detta skede begär att ett vittne ska höras i domstol och då förhören åtminstone delvis kommer att ersätta de förhör som annars skulle ha hållits vid en huvudförhandling. Förslagen om utökade möjligheter att använda vittnesattester och tidiga förhör inför brottsbekämpande myndigheter som bevis bedöms kunna leda till att färre vittnen behöver komma till en huvudförhandling i domstol. Detta kan leda till lägre kostnader för vittnesersättning. Förslaget om ändrade regler för vittnesersättning innebär att rätten kan bestämma att ersättningen ska betalas av allmänna medel i de situationer då en tilltalad åberopar förhör med en person vars berättelse åklagaren anser bör läggas fram genom en ljud- och bildupptagning. Det handlar alltså om ett undantagsfall som främst aktualiseras vid förhör som tidigare skulle ha ersatts av allmänna medel men som med anledning av regeringens förslag i stället kan läggas fram genom en uppspelning av en ljud- och bildupptagning. Förslaget bedöms därför inte medföra någon kostnadsökning. Regeringen bedömer sammantaget att förslagen inte kommer att medföra några ökade kostnader gällande anslaget Rättsliga biträden m.m. Att förslagen förväntas medföra kortare häktningstider, minskad restriktionsanvändning och ökad effektivitet, bidrar till att förbättra den nu mycket ansträngda beläggningssituationen på häktena och även medföra minskade kostnader för häktesverksamheten. Kriminalvården kan dock behöva transportera häktade personer till sammanträden för bevisupptagning i något ökad utsträckning. Kriminalvården ställer sig tveksam till utredningens bedömning att kostnaderna får anses rymmas inom de befintliga anslagen. De möjligheter att närvara vid sammanträden via ljud- och bildöverföring som finns innebär dock enligt regeringen att omfattningen av sådana transporter, och kostnaderna för dem, bör kunna hållas nere. Sammantaget bedöms det inte uppstå några kostnader för Kriminalvården. Förslagen bedöms ha betydelse för effektivisering av brottsbekämpandet. En tidig bevisupptagning kan ge mer tillförlitlig bevisning och bättre förutsättningar för materiellt riktiga domar. Vidare kan en minskad press på brottsoffer och vittnen antas öka deras benägenhet att samarbeta med de brottsbekämpande myndigheterna. Att fler är villiga att medverka i en brottsutredning är av central betydelse för att fler gärningsmän ska kunna lagföras. Dessutom kan förslagen komma att stärka arbetet mot våld i nära relationer genom att en målsägandes tidiga uppgifter i större utsträckning kan åberopas som bevis vilket kan bidra till fler fällande domar. Det kan bidra till det jämställdhetspolitiska delmålet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra, vilket i sin tur kan leda till positiva effekter för jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslagen påverkar inte möjligheten att nå de integrationspolitiska målen och medför inte heller några andra konsekvenser av det slag som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474). Förslagen påverkar inte Prop. 2020/21:209 åtaganden till följd av medlemskapet i Europeiska unionen. Förslaget till lag om ändring i 23 kap. Om förundersökning 15 § På yrkande av undersökningsledaren eller den misstänkte får rätten ta upp bevis under förundersökningen om 1.det finns en risk att ett bevis som ska åberopas vid huvudförhandlingen går förlorat eller blir svårt att ta upp vid förhandlingen, eller 2.någon är skäligen misstänkt för brottet och har underrättats om misstanken enligt 18 § och det är lämpligt att ta upp bevis. Vid bedömningen av om det enligt första stycket 2 är lämpligt att ta upp bevis ska rätten beakta utredningens omfattning, brottets beskaffenhet, bevisupptagningens betydelse för frågan om att häva ett häktningsbeslut eller restriktioner enligt 24 kap. 5 a § och övriga omständigheter. Paragrafen reglerar under vilka förutsättningar som rätten, på yrkande av undersökningsledaren eller den misstänkte, får ta upp bevis under förundersökningen. Paragrafen utformas efter synpunkter från Lagrådet. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Bestämmelsen i första stycket punkt 1 om att rätten får ta upp bevis under förundersökningen om det finns en risk att ett bevis som ska åberopas vid huvudförhandlingen annars går förlorat eller då endast med svårighet kan föras ändras endast redaktionellt och språkligt. Bestämmelserna i hittillsvarande andra–fjärde meningarna flyttas till 15 b §. I punkt 2 införs en ny bestämmelse som ger rätten möjlighet att ta upp bevis under förundersökningen i ytterligare fall. Detta förutsätter dels att förundersökningen har kommit så långt att det finns någon som har underrättats om skälig misstanke om det brott som bevisupptagningen avser, dels att det är lämpligt att ta upp bevis. I andra stycket, som är nytt, anges vilka omständigheter som rätten ska beakta vid bedömningen av om det är lämpligt att ta upp bevis under förundersökningen. Utredningens omfattning är en sådan omständighet. Ju mer omfattande en utredning är, desto större anledning finns det typiskt sett att ta upp beviset. Det kan vara fråga om utredningar som rör ett stort antal brott eller som inkluderar många förhörspersoner. Så kan vara fallet i utredningar om exempelvis bedrägerier eller människohandel. En annan omständighet som ska beaktas vid lämplighetsbedömningen är brottets beskaffenhet. Vissa brott är av sådan karaktär att det typiskt sett finns en risk för att förhörsuppgifter från ett vittne eller en målsägande ändras eller återtas vid senare förhör eller att förhörspersonen riskerar att utsättas för påtryckningar på grund av förhörsutsagan. Det kan vara fråga om våld i nära relationer, brott som sker inom ramen för kriminella 2020/21:209 nätverk, övergrepp i rättssak, utpressning och grova narkotikabrott. Även andra brott kan vara av sådan beskaffenhet att de motiverar en bevisupptagning redan under förundersökningen.