prop · H803129 · 2021-03-23 00:00:00 — Förslagen i propositionen kan också medföra en något ökad administrativ börda för . Detta torde särskilt gälla för tillsynen över försäkringsföretag och försäkringsgivare som driver gräns- överskridande verksamhet och där det har inrättats samarbetsplattformar. Flera av de bestämmelser som föreslås berör dock endast tillsynen över ett mindre antal företag. Det är t.ex. bara fem företag som har tillstånd att använda en intern modell på enskild nivå och en grupp på gruppnivå och såvitt känt finns det inte något företag som har ansökt om att få omfattas av en särskild tillsynsordning. Gränsöverskridande verksamhet före- kommer i och för sig i viss utsträckning men de nya bestämmelserna är förhållandevis allmänt hållna och det är svårt att bedöma konsekvenserna för tillsynsverksamhet. Eventuella merkostnader som förslagen kan medföra ska hanteras inom myndighetens befintliga ekonomiska ramar. I propositionen lämnas förslag om att ska få begära hjälp av Eiopa när inspektionen ska pröva vissa typer av tillståndsärenden (se avsnitten 4.2.1 och 4.2.2). Detta bör kunna leda till kostnads- besparingar för om det leder till ett minskat behov av egen specialistkompetens för dessa typer av ärenden. Sammantaget torde det dock röra sig om ett fåtal ärenden som har mindre betydelse för myndighetens totala ekonomiska ramar. arbete med tillståndsärenden finansieras genom avgifter som disponeras av inspek- tionen och som tas ut av dem som ansöker om tillstånd. regleras i förordningen (2001:911) om avgifter för prövning av 2020/21:129 ärenden hos . Det är svårt att bedöma om förslagen i propositionen medför att avgifterna behöver justeras. Förslagen i propositionen riktar sig i huvudsak till och innebär framför allt ökade krav i fråga om informationsutbyte och sam- arbete med andra nationella tillsynsmyndigheter och Eiopa. och kan dock beröras indirekt av förslagen eftersom kan behöva uppgifter från dem för att upp- fylla de föreslagna kraven. För försäkringsföretagens del gäller detta fram- för allt de företag som driver verksamhet i andra länder inom EES (se av- snitt 4.3). Av de 159 försäkringsföretag som står under tillsyn är det 48 företag som driver gränsöverskrid- ande verksamhet eller har inrättat en sekundäretablering inom EES (). Av dessa är det dock bara några enstaka företag vars verksamhet bedöms vara av sådan omfattning att de kan komma att beröras. Enligt gällande rätt är försäkringsföretag och EES-försäkringsgivare som står under tillsyn skyldiga att lämna de uppgifter som inspektionen begär. Som anges ovan bedöms också företagen lämna sådana uppgifter som berörs av de föreslagna kraven, även om det kan bli aktuellt med ytterligare uppgiftslämnande. Sammantaget bedöms dock förslagen i propositionen få mycket begränsade konsekvenser för för- säkringsföretag och EES-försäkringsgivare. Förslagen bedöms inte ha några offentligfinansiella effekter. I avsnitt 6 föreslås att lagändringarna ska träda i kraft . Det finns inte något behov av särskilda informationsinsatser med anled- ning av förslagen. I övrigt kan förslagen inte anses medföra några sådana konsekvenser som behöver redovisas enligt förordningen (2007:1244) om konsekvens- utredning vid regelgivning. 8.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i 2 a § får underrätta den behöriga myndigheten i hemlandet om inspektionen har anledning att befara att det hos en EES-försäkringsgivare finns allvarliga brister i fråga om konsumentskydd. Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om informationsutbyte med den behöriga myndigheten i en EES-försäkrings- Paragrafen genomför artikel 152a.2 andra meningen i Prop. 2020/21:129 Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitten 4.3.2 och 4.4. Paragrafen innebär att kan underrätta hemlands- myndigheten i ett skede där inspektionen hyser en allvarlig och motiverad farhåga i fråga om konsumentskydd hos en EES-försäkringsgivare. Med konsumentskydd avses i paragrafen skyddet för försäkringstagare, andra ersättningsberättigade på grund av försäkringar och dem som erbjuds att teckna en försäkring hos en EES-försäkringsgivare som meddelar försäk- ringar till konsumenter. Det krävs inte att har slagit fast att försäkrings- givaren har överträtt en bestämmelse som har betydelse för konsument- skyddet. Underrättelse får ske redan när inspektionen har en välgrundad misstanke om en sådan överträdelse. Om och hemlandsmyndigheten inte kan komma överens om en lösning finns möjlighet att begära hjälp av Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (Eiopa) enligt 2 b § andra stycket (se författningskommentaren till den paragrafen). 2 b § får hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en behörig myndighet inom EES till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten för tvistlösning i de fall som framgår av artiklarna 33, 155 och 158 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II), i lydelsen enligt och rådets direktiv (EU) 2019/2177 (Solvens II-direktivet). får även hänskjuta frågor till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten och begära hjälp av myndigheten i de fall som fram- går av artikel 152a i Solvens II-direktivet. Paragrafen, som i hittillsvarande lydelse betecknas 6 kap. 2 a §, innehåller bestämmelser om hänskjutande av frågor till Eiopa. Ändringarna i para- grafen genomför delvis artikel 33 i Solvens II-direktivet (i lydelsen enligt artikel 2.6 i Omnibus II-direktivet) och delvis artikel 152a.2 tredje meningen i Solvens II-direktivet (i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändrings- direktivet). Övervägandena finns i avsnitten 4.3.2, 4.8 och 5.2. Första stycket innebär att får hänskjuta frågor som rör ett förfarande av en behörig myndighet inom EES till Eiopa för tvist- lösning. I stycket införs en hänvisning till artikel 33 i Solvens II-direktivet. Ändringen innebär att , om inspektionen inte kan utöva sin rätt enligt 5 § att delta i en undersökning som ska göras av en behörig myndighet inom EES hos en sekundäretablering här i landet, får hänskjuta frågan till Eiopa för tvistlösning. I stycket definieras även Solvens II- direktivet. Hänvisningen till Solvens II-direktivet ändras så att den avser direktivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet. Enligt andra stycket, som är nytt, får även hänskjuta frågor till Eiopa och begära hjälp av myndigheten i de fall som framgår av artikel 152a i Solvens II-direktivet. De fall som avses enligt direktivet är dels sådana där den behöriga myndigheten i en EES-försäkringsgivares hemland har konstaterat försämringar i de ekonomiska förhållandena eller andra framväxande risker hos försäkringsgivaren, dels sådana där Finans- 2020/21:129 inspektionen befarar att det finns allvarliga brister i konsumentskyddet hos en sådan försäkringsgivare. Den behöriga myndigheten i EES-försäkringsgivarens hemland är skyldig att underrätta om försämringar i de ekonomiska förhållandena eller andra framväxande risker som kan ha en gränsöverskridande effekt (se artikel 152a.2 i Solvens II-direktivet). får enligt 2 a § underrätta den behöriga myndigheten i hemlandet om inspektionen har anledning att befara att det finns allvarliga brister i fråga om konsumentskydd hos EES-försäkringsgivaren. Om och hemlandsmyndigheten inte kan komma överens om en lösning efter en sådan underrättelse ska de kunna hänskjuta frågan till Eiopa och begära myndighetens hjälp i enlighet med artikel 152a i Solvens II-direktivet. Bestämmelsen i andra stycket innebär att Finans- inspektionen får hänskjuta en sådan fråga till Eiopa. 2 c § får tillsammans med berörda behöriga myndigheter inrätta en sådan samarbetsplattform som avses i artikel 152b i Solvens II-direktivet för att förbättra informationsutbytet och stärka samarbetet mellan dem när en EES-försäkringsgivare driver verksamhet i . Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om inrättande av en sam- Paragrafen genomför delvis artikel 152b.2 i Solvens II- direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet. finns i avsnitt 4.3.3. I paragrafen anges att i vissa fall får inrätta en sådan samarbetsplattform som avses i artikel 152b i Solvens II-direktivet. görs tillsammans med berörda behöriga myndigheter. behöriga myndigheter avses de nationella myndigheter utomlands som i ett enskilt fall har behörighet att utöva tillsyn över en EES-försäkrings- givare som driver verksamhet i (se definitionen i 1 kap. 5 § 5). I första hand avses den myndighet som har gett EES-försäkringsgivaren tillstånd att driva verksamhet och ansvarar för den finansiella tillsynen, hemlandsmyndigheten (se 1 § första stycket). myndigheter kan även avses en myndighet i ett annat land än där EES-försäkringsgivaren driver verksamhet och står under en mer be- gränsad tillsyn, s.k. värdlandstillsyn (jfr 1 § andra stycket om Finans- inspektionens tillsyn i dessa fall). En förutsättning för att en samarbets- plattform ska få inrättas är att en EES-försäkringsgivare driver verksamhet EES-försäkringsgivaren ska således i vart fall driva verksamhet i sitt hemland och i . Verksamheten i kan drivas antingen genom sekundäretablering (2 kap. 1 § 1) eller genom gränsöverskridande verksamhet (2 kap. 1 § 2). Syftet med en samarbetsplattform ska vara att förbättra informationsutbytet och stärka samarbetet mellan Finans- inspektionen och de berörda behöriga myndigheter som utövar tillsyn över en viss EES-försäkringsgivare. Paragrafen gäller när utövar en begränsad tillsyn över en EES-försäkringsgivare som driver verksamhet i , s.k. värd- landstillsyn enligt 1 § andra stycket. Om det i stället rör sig om ett försäk- ringsföretag som driver verksamhet i ett annat land inom EES gäller 3 kap. 22 § försäkringsrörelselagen (2010:2043), förkortad FRL (se författnings- kommentaren till den paragrafen). I de fall och de berörda behöriga myndigheterna inte Prop. 2020/21:129 kan enas om att inrätta en samarbetsplattform får inspektionen begära att Eiopa ska inrätta en samarbetsplattform (se författningskommentaren till 2 d §). 2 d § Om och berörda behöriga myndigheter inte kan enas om inrättandet av en samarbetsplattform, får inspektionen begära att Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten inrättar en samarbetsplattform. Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om att Finansinspek- tionen i vissa fall får begära att Eiopa ska inrätta en samarbetsplattform. Paragrafen genomför delvis artikel 152b.1 i Solvens II-direktivet, i lydel- sen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.3. får tillsammans med berörda behöriga myndigheter inrätta en samarbetsplattform om en EES-försäkringsgivare driver verk- samhet i (se 2 c §). Om och de berörda behöriga myndigheterna inte kan enas om att inrätta en samarbets- plattform, får inspektionen begära att Eiopa ska inrätta en sådan plattform. För att Eiopa i ett enskilt fall ska få inrätta en samarbetsplattform krävs även att något av villkoren i artikel 152b.1 i Solvens II-direktivet är uppfyllt. Således krävs att a) den gränsöverskridande verksamheten är relevant när det gäller värdlandets marknad, b) en underrättelse från tillsynsmyndigheten i hemlandet om försämringar av de ekonomiska förhållandena eller andra framväxande risker har gjorts i enlighet med artikel 152a.2 eller c) ärendet har hänskjutits till Eiopa i enlighet med artikel 152a.2. Paragrafen gäller när utövar en begränsad tillsyn över en EES-försäkringsgivare som driver verksamhet i , s.k. värd- landstillsyn enligt 1 § andra stycket. Om det i stället rör sig om ett försäk- ringsföretag som driver verksamhet i ett annat land inom EES gäller 3 kap. 22 a § FRL (se författningskommentaren till den paragrafen). 2 e § ska på begäran av Europeiska försäkrings- och tjänste- pensionsmyndigheten lämna de uppgifter som den myndigheten behöver för att en samarbetsplattform ska fungera väl. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om uppgiftslämnande till Eiopa. Paragrafen genomför delvis artikel 152b.4 i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitten 4.3.3 och 4.4. I paragrafen anges att ska lämna uppgifter till Eiopa. Uppgifterna ska lämnas på begäran. De uppgifter som ska lämnas är upp- gifter som Eiopa behöver för att en samarbetsplattform ska fungera väl. Skyldigheten att lämna uppgifter gäller oavsett om det rör sig om en samarbetsplattform som har inrättat tillsammans med berörda behöriga myndigheter (2 c §) eller om den inrättats av Eiopa, antingen på eget initiativ (artikel 152b.1 i Solvens II-direktivet) eller efter begäran från en tillsynsmyndighet (2 d § eller motsvarande nationella bestämmelser i andra länder inom EES som genomför artikel 152b.1). 2020/21:129 Paragrafen gäller när utövar en begränsad tillsyn över en EES-försäkringsgivare som driver verksamhet i , s.k. värd- landstillsyn enligt 1 § andra stycket. Om det i stället rör sig om ett försäk- ringsföretag som driver verksamhet i ett annat land inom EES gäller 3 kap. 22 b § FRL (se författningskommentaren till den paragrafen). 17 § Om och den behöriga myndigheten i ett utländskt tjänste- pensionsinstituts hemland inte kan komma överens om förfarandet eller innehållet i en åtgärd, får inspektionen hänskjuta ärendet till Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten för medling i enlighet med artikel 31.2 c i Europa- parlamentets och rådets förordning (EU) nr 1094/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut /79/EG. Paragrafen reglerar medling av Eiopa i ett ärende om överlåtelse av bestånd av tjänstepensionsavtal. Ändringen är en följdändring med anledning av att det har gjorts en redaktionell ändring i artikel 31 i Eiopa-förordningen genom artikel 2.24 i ändringsförordningen. Ingen ändring i sak är avsedd. 4 a § får bestämma att följande beslut ska gälla , nämligen beslut 1.att förbjuda en EES-försäkringsgivare eller ett utländskt tjänstepensions- institut att fortsätta med sin marknadsföring eller ingå nya försäkringsavtal eller avtal om tjänstepension, 2.att inskränka en EES-försäkringsgivares eller ett utländskt tjänstepensions- instituts rätt att förfoga över sina tillgångar enligt 3 kap. 7 eller 9 §, 3.att inte lämna sitt samtycke till en överlåtelse av ett försäkringsbestånd enligt 9 kap. 2 §, 4.att meddela föreläggande, eller 5.om hur verksamheten ska bedrivas enligt 6 kap. 11 § andra stycket. I paragrafen finns bestämmelser om förordnande om att beslut ska gälla . Paragrafen innebär att får bestämma att sådana beslut som anges i punkterna 1–5 ska gälla omed- elbart. När det gäller andra beslut av tillämpas bestäm- melserna om omedelbar verkställighet i 35 § förvaltningslagen (2017:900). Punkt 2 ändras på så sätt att den felaktiga hänvisningen till 3 kap. 6 § tas bort. I paragrafen görs även språkliga ändringar. Förslaget till lag om ändring i försäkringsrörelselagen (2010:2043) 12 § I denna lag betyder 1.behörig myndighet: en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över en utländsk försäkringsgivare eller över ett försäkringsföretag, 2.blandat finansiellt holdingföretag: ett sådant företag som avses i 1 kap. 3 § 4 lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat, 3.EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, 4.EES-försäkringsgivare: en utländsk försäkringsgivare vars hemland hör till EES och som omfattas av Solvens II-direktivet, 5.externt kreditvärderingsinstitut: ett kreditvärderingsinstitut som har fått tillstånd eller blivit certifierat enligt och rådets förordning (EG) nr 1060/2009 av om kredit-värderingsinstitut eller en centralbank som utfärdar kreditvärderingar som inte omfattas av den förordningen, 6.försäkringsholdingföretag: ett moderföretag som inte är ett försäkrings- företag, en EES-försäkringsgivare, ett försäkringsföretag från tredjeland eller ett blandat finansiellt holdingföretag och vars huvudsakliga verksamhet är att förvärva och förvalta andelar i dotterföretag som uteslutande eller huvudsakligen är försäk- ringsföretag, EES-försäkringsgivare eller försäkringsgivare från tredjeland, 7.försäkringsholdingföretag med blandad verksamhet: ett moderföretag som inte är ett försäkringsföretag, en EES-försäkringsgivare, en försäkringsgivare från tredjeland, ett blandat finansiellt holdingföretag eller ett försäkringsholdingföretag och som har minst ett dotterföretag som är försäkringsföretag, 8.försäkringsgivare från tredjeland: en utländsk försäkringsgivare vars hem- land inte hör till EES och som skulle omfattas av Solvens II-direktivet om dess hemland hörde till EES, 9.grupptillsynsmyndighet: den myndighet som enligt 19 kap. 6 § ansvarar för grupptillsynen, 10.Solvens II-direktivet: och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II), i lydelsen enligt och rådets direktiv (EU) 2019/2177, 11.specialföretag: ett aktiebolag eller en ekonomisk förening som, utan att vara ett försäkringsföretag eller en utländsk försäkringsgivare, övertar försäkringsrisker från ett försäkringsföretag eller en EES-försäkringsgivare och som till fullo finansierar sin exponering för riskerna genom inkomster från emissioner av skulde- brev eller någon annan liknande form av finansiering, för vilken rätten till åter- betalning är underordnad företagens skyldigheter enligt avtal om riskövertagande, 12.tillsynskollegium: en permanent men flexibel struktur för samarbete, sam- ordning och beslutsfattande mellan och en eller flera behöriga myndigheter eller mellan flera behöriga myndigheter vid tillsynen över en grupp enligt 19 kap., och 13.tjänstepensionsföretag: ett företag som har tillstånd att driva tjänste- pensionsverksamhet enligt lagen (2019:742) om tjänstepensionsföretag. Paragrafen innehåller definitioner. Övervägandena finns i avsnitten 4.8 och 5.1. I punkt 1 ändras definitionen av behörig myndighet så att den även inne- fattar en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över ett försäkringsföretag. Därmed förtydligas att uttrycket också avser en ut- ländsk myndighet som utövar en mer begränsad tillsyn, s.k. värdlands- 2020/21:129 tillsyn, över ett försäkringsföretag som driver verksamhet i det landet (se bestämmelserna i bl.a. 3 kap. om verksamhet i ett annat land inom EES). I punkt 8 görs en språklig ändring på så sätt att den hittillsvarande termen ”tredje land” ändras till ”tredjeland”. I punkt 10 ändras definitionen av Solvens II-direktivet så att den avser direktivet i lydelsen enligt ändringsdirektivet. 16 a § ska innan den beslutar i fråga om tillstånd underrätta Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten och den behöriga myndigheten i ett annat land inom EES, om 1.företaget avser att driva gränsöverskridande verksamhet eller inrätta en sekundäretablering i det landet, och 2.det med hänsyn till det som anges i företagets verksamhetsplan är sannolikt att dess verksamhet kommer att vara relevant för marknaden i det landet. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om infor- mationsutbyte med Eiopa och en behörig myndighet i ett annat land inom EES om planerad verksamhet i det landet. Paragrafen genomför artikel 152a.1 i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändrings- direktivet. Övervägandena finns i avsnitten 4.3.1 och 4.4. Enligt paragrafen är skyldig att underrätta Eiopa och den behöriga myndigheten i ett annat land inom EES om ett företag som ansöker om tillstånd att driva försäkringsrörelse avser att driva gränsöver- skridande verksamhet eller verksamhet från en sekundäretablering i det landet. Underrättelse enligt denna paragraf ska ske innan Finansinspek- tionen beslutar i fråga om tillstånd. En underrättelse ska lämnas om det med hänsyn till det som anges i företagets verksamhetsplan är sannolikt att den planerade verksamheten i ett annat land inom EES kommer att vara relevant för marknaden i det landet. Det ska alltså vara fråga om verk- samhet av mer betydande omfattning. Vid bedöm- ning av omfattningen ska enligt paragrafen uppgifter i företagets verksam- hetsplan beaktas. Uppskattade intäkter från verksamheten i värdlandet i förhållande till företagets totala uppskattade intäkter samt de förväntade effekterna på värdlandets försäkringsmarknad har betydelse för bedöm- ningen huruvida företagets verksamhet är relevant för marknaden i värd- landet i paragrafens mening. I 3 kap. 2 och 17 §§ finns bestämmelser om med- delande till den behöriga myndigheten i ett annat land inom EES om ett försäkringsföretag som inte är ett återförsäkringsbolag avser att inrätta en sekundäretablering eller driva gränsöverskridande verksamhet. 22 § får tillsammans med berörda behöriga myndigheter inrätta en sådan samarbetsplattform som avses i artikel 152b i Solvens II-direktivet för att förbättra informationsutbytet och stärka samarbetet mellan dem när ett försäkringsföretag driver verksamhet i ett eller flera andra länder inom EES. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om inrättande av en sam- Paragrafen genomför delvis artikel 152b.2 i Solvens II- direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet. 2020/21:129 finns i avsnitt 4.3.3. I paragrafen anges att i vissa fall får inrätta en sådan samarbetsplattform som avses i artikel 152b i Solvens II-direktivet. En samarbetsplattform får inrättas tillsammans med berörda behöriga myndigheter. Med berörd behörig myndighet avses en utländsk myndighet som i ett enskilt fall har behörighet att utöva tillsyn över ett försäkrings- företag (se definitionen av behörig myndighet i 1 kap. 12 § 1). För att en samarbetsplattform ska få inrättas krävs även att försäkringsföretaget driver verksamhet både i och i minst ett annat land inom EES. I det andra landet kan verksamheten drivas antingen genom sekundäretablering (se 1–7 §§) eller genom gränsöverskridande verksamhet (se 15–21 §§). Syftet med en samarbetsplattform ska vara att förbättra informations- utbytet och stärka samarbetet mellan och de berörda behöriga myndigheter som utövar tillsyn över ett visst försäkringsföretag. Paragrafen är tillämplig när , som hemlandsmyndig- het, utövar tillsyn över ett försäkringsföretag. istället, som värdlandsmyndighet, utövar tillsyn över en EES-försäkrings- givare gäller 3 kap. 2 c § lagen (1998:293) om utländska försäkrings- givares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , förkortad LUFT (se författningskommentaren till den paragrafen). I de fall och de berörda behöriga myndigheterna inte kan enas om att inrätta en samarbetsplattform får inspektionen begära att Eiopa inrättar en samarbetsplattform (se författningskommentaren till 22 a §). 22 a § Om och de berörda behöriga myndigheterna inte kan enas om inrättandet av en samarbetsplattform, får inspektionen begära att Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten inrättar en samarbets- plattform. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om att i vissa fall får begära att Eiopa ska inrätta en samarbetsplattform. grafen genomför delvis artikel 152b.1 i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.3. får tillsammans med berörda behöriga myndigheter inrätta en samarbetsplattform om ett försäkringsföretag driver verksamhet i ett eller flera andra länder inom EES (se författningskommentaren till 22 §). Om och de berörda behöriga myndigheterna inte kan enas om att inrätta en samarbetsplattform, får inspektionen begära att Eiopa ska inrätta en sådan plattform. För att Eiopa i ett enskilt fall ska få inrätta en samarbetsplattform krävs även att något av villkoren i artikel 152b.1 i Solvens II-direktivet är uppfyllt. Således krävs att a) den gräns- överskridande verksamheten är relevant när det gäller värdlandets