prop · H803129 · 2021-03-23 00:00:00 — Genom ändringsdirektivet har det införts nya bestämmelser i direktivet om samarbete och informationsutbyte mellan tillsynsmyndig- heterna i fråga om gränsöverskridande verksamhet (artikel 152a.2 första och andra meningarna i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet). i hemmedlemsstaten ska under- rätta Eiopa och tillsynsmyndigheten i den berörda värdmedlemsstaten om den konstaterar försämringar av de ekonomiska förhållandena eller andra framväxande risker från ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag som bedriver verksamhet som grundas på friheten att tillhandahålla tjänster eller etableringsfriheten och som kan ha en gränsöverskridande effekt. i värdmedlemsstaten får också underrätta tillsyns- myndigheten i den berörda hemmedlemsstaten om den hyser allvarliga och motiverade farhågor i fråga om konsumentskydd. I försäkringsrörelselagen finns en allmän bestämmelse om Finansin- spektionens skyldighet att som hemlandsmyndighet samarbeta och utbyta information med bl.a. behöriga myndigheter och Eiopa i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen (17 kap. 3 §). Detta torde i och för sig kunna omfatta det nya kravet i Solvens II-direktivet på under- rättelse om framväxande risker i gränsöverskridande verksamhet. Det finns dock skäl att i lag förtydliga underrättelseskyl- dighet i detta avseende. Det bör därför införas en uttrycklig bestämmelse i försäkringsrörelselagen om att ska underrätta Eiopa och den behöriga myndigheten i ett annat land inom EES om inspektionen konstaterar försämringar av de ekonomiska förhållandena eller andra framväxande risker i ett försäkringsföretag som driver gränsöverskridande verksamhet eller verksamhet som sekundäretablering i det landet. En förutsättning för underrättelse bör vara att riskerna bedöms kunna ha en gränsöverskridande effekt. Som anges ovan är i egen- skap av hemlandsmyndighet ensam ansvarig för den finansiella tillsynen över försäkringsföretag som driver verksamhet i ett annat land inom EES. Underrättelseskyldigheten tar därmed i första hand sikte på sådana risker som inspektionen kan konstatera inom ramen för den tillsynen. Även i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinsti- tuts verksamhet i finns en allmän bestämmelse om att Finansin- spektionen ska lämna uppgifter till de behöriga myndigheterna i hem- länderna om det behövs för deras tillsyn samt i övrigt ha ett nära samarbete med dessa myndigheter (3 kap. 2 § andra stycket). Det bör därutöver in- föras en bestämmelse om att ska få underrätta den behöriga myndigheten i en EES-försäkringsgivares hemland om inspek- tionen har anledning att befara att det hos försäkringsgivaren finns allvarliga brister i konsumentskyddet. I Solvens II-direktivet görs en tydlig avgränsning på så sätt att en underrättelse till hemlandsmyndigheten ska gälla allvarliga farhågor i fråga om skyddet för konsumenter (artikel 152a.2 andra meningen, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet). Skyddet för andra kunder hos en försäkringsgivare berörs dock inte i den aktuella direktivbestämmelsen. Den nya bestämmelsen i lagen om utländ- ska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i bör därför begränsas till att avse skyddet för försäkringstagare, andra ersättningsberättigade på grund av försäkringar och dem som erbjuds att teckna en försäkring hos en EES-försäkringsgivare som meddelar försäkringar till konsumenter. Som anges i avsnitt 4.1 är ett av syftena med ändringsdirektivet att stärka samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna på ett tidigt stadium. Den före- slagna bestämmelsen ger därför möjlighet att under- 2020/21:129 rätta hemlandsmyndigheten redan i skede där det finns en allvarlig och motiverad farhåga i fråga om konsumentskyddet hos en EES-försäkrings- givare. Det krävs således inte att har slagit fast att för- säkringsgivaren har överträtt en bestämmelse som har betydelse för konsu- mentskyddet. En välgrundad misstanke om en sådan överträdelse ska vara tillräcklig för att en underrättelse ska kunna lämnas. Beträffande sekretess vid underrättelse från till Eiopa eller en tillsynsmyndighet i ett annat land inom EES, se avsnitt 4.4. Av framgår att underrättelser ska vara tillräckligt detaljerade för att möjliggöra en korrekt bedömning (artikel 152a.3, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet). Direktivets krav på innehållet i underrättelserna bör genomföras genom verkställighetsföreskrifter. Hänskjutande av frågor till Eiopa Det utökade underrättelseförfarandet som beskrivs ovan utgör ett led i att stärka informationsutbytet och samarbetet mellan nationella tillsynsmyn- digheter i vissa gränsöverskridande tillsynsärenden. Genom ändringsdi- rektivet har det även införts en bestämmelse i Solvens II-direktivet som ger tillsynsmyndigheterna en möjlighet att hänskjuta ett sådant ärende till Eiopa och begära myndighetens hjälp om ingen bilateral lösning kan hittas (artikel 152a.2 tredje meningen i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet). För att genomföra ändringen i Solvens II-direktivet bör det införas be- stämmelser i försäkringsrörelselagen och i lagen om utländska försäk- ringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i om att får hänskjuta frågor till Eiopa och begära hjälp av myndigheten i de fall som framgår av artikel 152a i direktivet. Regeringens förslag: ska tillsammans med berör- da behöriga myndigheter få inrätta en samarbetsplattform för att för- bättra informationsutbytet och stärka samarbetet mellan dem när ett för- säkringsföretag eller en EES-försäkringsgivare driver verksamhet i mer än ett land inom EES. Om och de berörda behöriga myndigheterna inte kan enas om inrättandet av en samarbetsplattform, ska inspektionen få begära att Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten ska inrätta en samarbetsplattform. ska på begäran av Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten lämna de uppgifter som den myndigheten behöver för att en samarbetsplattform ska fungera väl. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i som bara rör Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndighetens verksamhet kräver inga lagstiftningsåtgärder. Bestämmelsen i direktivet om att inrättandet av en samarbets- plattform inte påverkar tillsynsmandatet för tillsynsmyndigheterna i hem- och värdmedlemsstaten i enlighet med direktivet kräver inga lag- Inrättande av en samarbetsplattform bör inte utgöra en internationell överenskommelse. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning Nya bestämmelser i om samarbetsplattformar Genom ändringsdirektivet har det införts bestämmelser om samarbets- plattformar i Solvens II-direktivet (artikel 152b i Solvens II-direktivet, i lydelsen enligt artikel 2.3 i ändringsdirektivet). Enligt de nya bestämmelserna ska Eiopa få inrätta och samordna en sam- arbetsplattform för att förbättra informationsutbytet och förstärka sam- arbetet mellan de berörda tillsynsmyndigheterna. Detta ska Eiopa få göra vid motiverade farhågor om negativa effekter för försäkringstagare, på eget initiativ eller på begäran av en eller flera berörda tillsynsmyndigheter, om ett försäkrings- eller återförsäkringsföretag bedriver eller har för avsikt att bedriva verksamhet som grundas på friheten att tillhandahålla tjänster eller etableringsfriheten och om sådan verksamhet är relevant när det gäl- ler värdmedlemsstatens marknad, en underrättelse från tillsynsmyndighet- en i hemmedlemsstaten om försämringar av de ekonomiska förhållandena eller andra framväxande risker har gjorts eller ärendet har hänskjutits till Eiopa (artikel 152b.1 i Solvens II-direktivet). Eiopas möjlighet att inrätta en samarbetsplattform påverkar inte de be- rörda tillsynsmyndigheternas rätt att inrätta en samarbetsplattform om de alla är eniga om att göra detta (artikel 152b.2 i Solvens II-direktivet). Inrättandet av en samarbetsplattform påverkar inte tillsynsmandatet för tillsynsmyndigheterna i hem- och värdmedlemsstaten i enlighet med Solvens II-direktivet (artikel 152b.3). De berörda tillsynsmyndigheterna ska på Eiopas begäran lämna alla de uppgifter som behövs för att samarbetsplattformen ska fungera väl (artikel 152b.4 i Solvens II-direktivet). Inrättande av en samarbetsplattform I försäkringsrörelselagen finns det inte några bestämmelser som mot- svarar de nya bestämmelserna i . Inte heller finns det några sådana bestämmelser i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . För att genomföra de nya bestämmelserna om samarbetsplattformar i direktivet bör det införas be- stämmelser om detta i svensk rätt. Delar av de nya bestämmelserna i om samarbets- plattformar rör Eiopa och den myndighetens möjlighet att inrätta en sam- arbetsplattform (artikel 152b.1). De bestämmelser som bara rör Eiopa och den myndighetens befogenhet att agera kräver inte några lagstiftnings- åtgärder. ISolvens II-direktivet anges att Eiopas möjlighet att inrätta en sam- arbetsplattform inte påverkar de berörda tillsynsmyndigheternas rätt att in- rätta en samarbetsplattform om de alla är eniga om att göra detta (artikel 2020/21:129 152b.2). bör således, vid sidan av Eiopa, ha möjlighet att tillsammans med berörda behöriga myndigheter inrätta en samarbets- plattform för tillsynen över ett enskilt företag. Detta bör gälla när det är som ska utöva den finansiella tillsynen över en försäkringsgivare, dvs. när det är inspektionen som har gett ett företag tillstånd att som försäkringsföretag driva försäkringsrörelse (2 kap. 1 och 15 §§ FRL). bör också ha möjlighet att inrätta en samarbetsplattform när en behörig myndighet ska utöva den finansiella tillsynen över en EES-försäkringsgivare som inspektionen ska utöva en begränsad tillsyn över det företaget, dvs. s.k. värdlandstillsyn (3 kap. 1 § andra stycket LUFT). Det bör därmed införas bestämmelser om samarbetsplattformar dels i försäkringsrörelselagen, dels i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . Enligt dessa bestämmelser bör tillsammans med berörda behöriga myndigheter få inrätta en samarbetsplattform. Inrättandet av en samarbetsplattform sker, i enlighet med Solvens II- direktivet, för att förbättra informationsutbytet och stärka samarbetet mellan myndigheterna när ett försäkringsföretag eller en EES-försäkrings- givare driver verksamhet i mer än ett land inom EES. Det syftet bör framgå av de svenska nationella bestämmelserna. ISolvens II-direktivets nya bestämmelser om samarbetsplattformar anges bl.a. att Eiopa på eget initiativ eller på begäran av en eller flera berörda tillsynsmyndigheter får inrätta och samordna en samarbets- plattform (artikel 152b.1). Utgångspunkten bör vara att de olika tillsyns- myndigheterna först försöker komma överens om att tillsammans inrätta en samarbetsplattform när ett försäkringsföretag eller en EES-försäkrings- givare driver verksamhet i mer än ett land inom EES. Om de enskilda myn- digheterna inte lyckas nå en överenskommelse, ger den nya bestämmelsen idirektivet varje berörd myndighet möjlighet att begära att Eiopa inrättar en samarbetsplattform. För att fullt ut genomföra direktivet bör det införas en bestämmelse i svensk rätt som ger möjlighet att begära att Eiopa ska inrätta en samarbetsplattform. Detta bör gälla först om och de berörda behöriga myndigheterna inte kan enas om inrättandet av en samarbetsplattform. Denna möjlighet bör, på motsvarande sätt som möjligheten att genom en överenskommelse inrätta en samarbetsplattform, gälla såväl när ska utöva tillsyn över ett försäkrings- företag som när inspektionen ska utöva värdlandstillsyn över en EES- försäkringsgivare. Bestämmelser bör därför införas både i försäkrings- rörelselagen och i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänste- pensionsinstituts verksamhet i . Fortsatt tillsyn över de enskilda försäkringsföretagen och I den nya bestämmelsen i Solvens II-direktivet om samarbetsplattformar anges att inrättandet av en samarbetsplattform inte påverkar tillsynsman- datet för tillsynsmyndigheterna i hem- och värdmedlemsstaten i enlighet med det direktivet (artikel 152b.3). Denna bestämmelse bör i huvudsak innebära en upplysning om att tillsyn och möjligheter att ingripa mot ett företag inte påverkas av att det har inrättats en samarbetsplattform för ett visst företag. Detta gäller såväl den tillsyn som utövar som hem- landsmyndighet enligt försäkringsrörelselagen som den tillsyn som inspektionen utövar som värdlandsmyndighet enligt lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . De bestämmelser som föreslås om samarbetsplattformar har till syfte att förbättra informationsutbytet och stärka samarbetet mellan olika myn- digheter när ett företag är verksamt i mer än ett land inom EES (se bl.a. skäl 7 i ändringsdirektivet). rätt att utöva tillsyn över ett enskilt företag påverkas inte av de bestämmelserna. Detta bör gälla om inte annat särskilt anges. Någon uttrycklig bestämmelse om att Finans- inspektionens tillsynsmandat inte påverkas av att det har inrättats en samarbetsplattform är därför inte nödvändig. Innebörden av att en samarbetsplattform inrättas I försäkringsrörelselagen finns det flera bestämmelser om Finansinspek- tionens samverkan med behöriga myndigheter, dvs. utländska myndig- heter som har behörighet att utöva tillsyn över försäkringsgivare (se defini- tionen i 1 kap. 12 § 1 FRL och avsnitt 5.1). Det finns bl.a. en generell bestämmelse om att , i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen, i sin tillsynsverksamhet ska samarbeta och utbyta information med myndigheter (17 kap. 3 § FRL). En motsvarande samverkansbestämmelse finns i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i (3 kap. 2 § andra stycket). Det finns också mer detaljerade bestämmelser om att i ett visst fall ska ingå en överenskommelse eller fatta ett gemensamt beslut med andra tillsynsmyndigheter. Detta kan gälla hur tillsynen över en viss grupp ska bedrivas, vilket är fallet med bestämmelserna om beslut att en viss myndighet ska vara grupptillsyns- myndighet eller upprättande av en samordningsöverenskommelse (se 19 kap. 8 och 10 a §§ FRL). Det kan också röra ett beslut som mer direkt rör de enskilda företagen, vilket är fallet med en ansökan om tillstånd att få använda en intern modell inom en grupp eller att få omfattas av en särskild tillsynsordning (se 19 kap. 25 och 85 §§ FRL). Ett gemensamt beslut eller en överenskommelse ska då följas upp av ett beslut från en viss tillsynsmyndighet. Vanligtvis är det grupptillsynsmyndigheten som ska fatta ett sådant beslut. De gemensamma besluten och överenskommelserna anses som internationella överenskommelser (se prop. 2015/16:9 s. 414 och 433). Grundläggande för de gemensamma beslut och överenskommelser som regleras särskilt i försäkringsrörelselagen är att de är förenade med någon form av rättsverkan. Ett gemensamt beslut eller en överenskommelse kan dock först efter att det har fattats ett nationellt beslut med samma innehåll få direkt rättsverkan för en enskild. Detta är t.ex. fallet när ett företag eller en grupp får tillstånd att använda en intern modell inom en grupp (samma prop. s. 433). I dessa fall har en överenskommelse mellan tillsyns- myndigheterna även föregåtts av en särskild ansökan från en enskild, antingen från ett företag eller gemensamt av flera företag (19 kap. 23 § FRL). Ett gemensamt beslut eller en överenskommelse kan också avse en skyldighet för eller en behörig myndighet. 2020/21:129 med bestämmelserna om överenskommelse om utseende av grupptillsyns- myndighet (19 kap. 8 § FRL). En sådan överenskommelse innebär att antingen åtar sig eller överlämnar till en behörig myn- dighet att ansvara för grupptillsynen över en viss grupp. en samordningsöverenskommelse är förenat med skyldigheter för Finans- inspektionen (19 kap. 10 a § FRL). I Solvens II-direktivets nya bestämmelser om samarbetsplattformar anges att Eiopas möjlighet att inrätta en samarbetsplattform inte påverkar de berörda tillsynsmyndigheternas rätt att inrätta en samarbetsplattform om de alla är eniga om att göra detta (artikel 152b.2). Det anges även att inrättandet av en samarbetsplattform inte heller påverkar tillsynsmandatet för tillsynsmyndigheterna i hem- och värdmedlemsstaten i enlighet med direktivet (artikel 152b.3). I skälen i ändringsdirektivet anges att sam- arbetsplattformar är ett effektivt verktyg för att åstadkomma ett stärkt och snabbt samarbete tillsynsmyndigheter emellan och därmed även stärka Det förtydligas även att tillsynsmyndigheten i hem- medlemsstaten har, och kommer att fortsätta att ha, befogenhet över beslut om auktorisation, tillsyn och kontroll av efterlevnaden (skäl 7 i ändrings- Inrättande av en samarbetsplattform får inte någon rättsverkan för det En samarbetsplattform leder inte till några nya skyldigheter eller lättnader för de enskilda företagen, utan samma bestäm- melser gäller som före inrättandet. Ett enskilt företag har inte någon möj- lighet att begära att en samarbetsplattform inrättas och det finns inte heller något krav på att ett företag ska ges tillfälle att yttra sig innan så sker. Bestämmelserna i är utformade så att de ger tillsynsmyndigheterna en möjlighet att inrätta en samarbetsplattform. I vissa fall får även Eiopa inrätta en samarbetsplattform. någon skyldighet för tillsynsmyndigheterna att begära eller medverka till att en samarbetsplattform inrättas. Inte heller tillkommer det någon ny och särskild skyldighet för tillsynsmyndigheterna bara för att en samarbets- Om Eiopa inrättar en samarbetsplattform är tillsyns- myndigheterna självfallet skyldiga att följa ett sådant beslut. Till skillnad från bestämmelserna om utseende av grupptillsyns- myndighet och upprättande av en samordningsöverenskommelse påverkar en samarbetsplattform inte tillsynsmyndigheternas tillsyn över försäk- ringsföretag och EES-försäkringsgivare (artikel 152b.3 jämförd med artik- larna 247.3 och 248.4). Som framgår kan tillsynsmyndigheterna ta initiativ till att en samarbets- har alltså, i enlighet med bestäm- melserna som föreslås, befogenhet att inrätta en sådan samarbets- plattform tillsammans med en eller flera andra tillsynsmyndigheter. Regeringen bedömer att själva inrättandet av en samarbetsplattform inte i sig innebär någon förpliktelse som binder som stat. kommelse om att inrätta en samarbetsplattform bör därför inte anses som en internationell överenskommelse i den mening som avses i 10 kap. En samarbetsplattform bör i stället ses som ett särskilt tillsynsverktyg för de nationella tillsynsmyndigheterna. samarbetsplattform utgöra ett verktyg som möjliggör ett mer strukturerat och regelbundet informationsutbyte än det som redan anges i de generella bestämmelserna om samverkan mellan inspektionen och behöriga myn- Prop. 2020/21:129 digheter (17 kap. 3 § FRL och 3 kap. 2 § andra stycket LUFT). innebär att även om själva inrättandet inte är en internationell överens- kommelse som kräver regeringens bemyndigande kan , inom ramen för en samarbetsplattform, ändå komma att ingå ytterligare överenskommelse som i sin tur är att bedöma som en internationell överenskommelse. Av förordningen (2009:93) med instruktion för Finans- inspektionen följer att får ingå internationella överens- kommelser som följer av Solvens II-direktivet och som inte kräver riks- dagens eller medverkan (4 b §). Bemyndigandet gör det därför möjligt för att, inom ramen för en samarbets- plattform, ingå vissa särskilda överenskommelser med behöriga myndigheter. Genom ändringsdirektivet har det införts en bestämmelse i Solvens II- direktivet om att de berörda tillsynsmyndigheterna på Eiopas begäran ska lämna alla de uppgifter som behövs för att samarbetsplattformen ska fungera väl (artikel 152b.4). Det finns inte någon bestämmelse i försäkringsrörelselagen som direkt motsvarar den nya bestämmelsen i Solvens II-direktivet om uppgiftsläm- nande till Eiopa. Inte heller finns det någon sådan bestämmelse i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . I försäkringsrörelselagen finns det i och för sig en allmän bestämmelse om samarbete och utbyte av information (17 kap. 3 §). Enligt den bestäm- melsen ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och ut- byta information med bl.a. Eiopa i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen. Detta omfattar Solvens II-direktivets nya krav om att ska lämna uppgifter till Eiopa om hur en enskild samarbetsplattform fungerar. Det kan dock finnas skäl för att i försäkringsrörelselagen förtydliga när ska lämna upp- gifter till Eiopa. Detta bör göras i en uttrycklig bestämmelse i den lagen. Den allmänna bestämmelsen i försäkringsrörelselagen gäller dessutom bara vid tillsyn över försäkringsföretag. För att genomföra den nya bestämmelsen i Solvens II-direktivet bör det även införas en bestämmelse om uppgiftslämnande i lagen om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i . I de nya bestämmelserna bör anges att till Eiopa ska lämna de uppgifter som den myndigheten behöver för att en samarbetsplattform ska fungera väl. Detta ska ske på begäran av Eiopa. Beträffande sekretess vid uppgiftslämnande från till Eiopa, se avsnitt 4.4. Regeringens bedömning: De nya bestämmelserna i direktivet om informationsutbyte med Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten och tillsynsmyndigheter i 2020/21:129 andra länder inom EES kräver inga ändringar i offentlighets- och sekretesslagstiftningen. Promemorians bedömning överensstämmer i sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser kommenterar inte be- dömningen särskilt. Justitiekanslern efterfrågar ett konstaterande när det gäller huruvida promemorians förslag kräver några överväganden beträffande sekretess. Skälen för regeringens bedömning: Enligt förslagen i avsnitten 4.2 och 4.3 ska få utökade skyldigheter i fråga om under- rättelser och uppgiftslämnande till Eiopa och behöriga myndigheter i andra länder inom EES vid tillsynen över försäkringsföretag och EES-försäk- ringsgivare som driver verksamhet i . I promemorian föreslås inga ändringar i offentlighets- och sekretesslagstiftningen med anledning av förslagen. Justitiekanslern efterfrågar ytterligare överväganden i sekret- esshänseende. Enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, gäller sekretess i verksamhet som består i tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bl.a. försäkringsväsendet för uppgift om affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att denne lider skada om uppgiften röjs (30 kap. 4 §). En under- rättelse från till Eiopa eller en behörig myndighet i ett annat land inom EES kan därmed omfatta uppgifter som är sekretess- belagda. Sekretessbelagda uppgifter får inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation om inte utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning, eller uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen (8 kap. 3 § OSL). De nya bestämmelserna i försäkringsrörelselagen och lagen om utländ- ska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i som föreslås i avsnitten 4.2 och 4.3 aktualiserar den sekretessbrytande be- stämmelsen i 8 kap. 3 § OSL och möjliggör därigenom överföring av information från till Eiopa och behöriga myndigheter i andra länder inom EES i enlighet med Solvens II-direktivet.