prop · H90321 · 2021-10-12 00:00:00 — Artikelns tillämpningsområde omfattar även inkomster av de slag som tidigare behandlats i andra artiklar, t.ex. inkomst av fast egendom och ränta, i fall då inkomsten härrör från en tredje stat eller från den stat där den skattskyldige har hemvist och inte omfattas av artikel 7. Från huvudregeln punkt 1, som ger hemviststaten en exklusiv beskattningsrätt, görs undantag i punkt 2, som innebär att beskattningsrätten ska fördelas med tillämpning av artikel 7 om inkomsten uppbärs av en person som har fast driftställe i den andra avtalsslutande staten och inkomsten har verkligt samband med detta fasta driftställe. Detta gäller dock inte för fast egendom som definierats i artikel 6 punkt 2. Artikel 21 innehåller beskattningsregler för förmögenhetsskatt och följer motsvarande bestämmelser i modellavtal. Som sagts ovan i avsnitt 4.2.4 ingås ett skatteavtal i avsikt att det ska gälla . Det är viktigt att det inte förlorar i aktualitet vid förändringar i staternas interna rätt. Trots att inte beskattar förmögenhet finns det således skäl för att ha med dessa bestämmelser i avtalet och av punkt 1 i protokollet till avtalet framgår att om inför förmögenhetsskatt, så ska den skatten omfattas av avtalet. Förmögenhet bestående av sådan fast egendom som avses i artikel 6 eller av lös egendom som utgör del av rörelsetillgångarna i fast driftställe, får enligt punkterna 1 respektive 2 beskattas i den stat där den fasta egendomen respektive driftstället finns. Av punkt 3 framgår att förmögenhet bestående av skepp eller luftfartyg som används i internationell trafik av företag med hemvist i en avtalsslutande stat och av lös egendom som är hänförlig till användningen av sådana skepp och luftfartyg, endast beskattas i den staten. Enligt punkt 5 i protokollet till avtalet kan denna bestämmelse i fråga om () endast omfatta den del av SAS förmögenhet som motsvarar den andel av SAS som innehas av , den svenske delägaren i SAS. Alla andra slag av förmögenhetstillgångar beskattas enligt punkt 4 i innehavarens hemviststat. 4.2.6Metoder för undanröjande av dubbelbeskattning Bestämmelserna om undanröjande av dubbelbeskattning finns i artikel 22. Båda staterna tillämpar avräkning av skatt (”credit of tax”) som huvudmetod för att undvika dubbelbeskattning i fråga om inkomstskatt. Innebörden av avräkningsmetoden är att en person med hemvist i den ena staten beskattas där även för sådan inkomst som enligt avtalet får beskattas i den andra staten. Den uträknade skatten minskas därefter i princip med den skatt som enligt avtalet har tagits ut i den andra staten. Vid avräkning av skatt på inkomst i följer av punkt 2 a att bestämmelserna i lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt, förkortad AvrL, ska tillämpas. Därvid beräknas svensk inkomstskatt på inkomsten på vanligt sätt. I fråga om inkomst som ska undantas från svensk skatt har enligt en progressionsregel i avtalet, artikel 23 punkt 2 b, rätt att höja skatte- 2021/22:21 uttaget på denna persons övriga inkomster. har tidigare i förhållande till flera andra länder avstått från att utnyttja den möjlighet till progressionsuppräkning som ges i skatteavtalen med länderna i fråga. Skälen härtill har bl.a. varit den minskade arbetsbördan för skattemyndigheterna och den förenkling av regelsystemet som ett avstående av progressionsuppräkningen innebär. Dessa skäl motiverar även ett avstående av progressionsuppräkningen i förhållande till . Ytterligare en synpunkt är att det bortfall av skatt som blir följden av ett sådant avstående torde vara försumbar från statsfinansiell synpunkt. En bestämmelse om att progressionsuppräkning ska ske förs därför inte in i lagen. Artikel 22 punkt 2 c reglerar frågan om skattefrihet i för utdelning från bolag i till svenskt bolag. Bestämmelsen hänvisar till de interna svenska reglerna om skattebefrielse för utdelning från utlandet (24 kap. IL). Som framhållits ovan i avsnitt 4.2.4 tar inte ut förmögenhetsskatt. För det fallet inför en sådan skatt ska emellertid avtalet enligt punkt 1 i protokollet till avtalet omfatta sådan skatt. Eftersom förmögenhetsskatt inte omfattas av AvrL anges i protokollspunktens andra stycke att dubbelbeskattning i fråga om förmögenhet som innehas av en person med hemvist i och som får beskattas i , ska undanröjas genom avräkning. Avräkningsbeloppet ska emellertid inte överstiga den del av den svenska förmögenhetsskatten, beräknad utan sådan avräkning, som belöper på den förmögenhet som får beskattas i . I artikel 23 finns bestämmelser om förbud mot diskriminering vid beskattningen i vissa fall. Bestämmelserna överensstämmer med motsvarande bestämmelser i modellavtal. I punkt 1 anges att medborgare i en avtalsslutande stat inte ska bli mindre fördelaktigt behandlad i den andra avtalsslutande staten än en medborgare i denna andra stat blir behandlad under samma förhållanden. När det gäller uttrycket ”under samma förhållanden” har detta en central betydelse och avser skattskyldig som vid tillämpningen av allmänna lagar och föreskrifter på skatteområdet både rättsligt och faktiskt befinner sig i en likartad situation som den person som är medborgare i den andra staten och med vilken jämförelsen görs. Om således en utländsk medborgare hävdar att han enligt bestämmelserna i denna punkt diskrimineras ska bedömningen av om så är fallet grunda sig på en jämförelse mellan hur en svensk medborgare skulle ha behandlats under i övrigt lika förhållanden. Endast om en svensk medborgare vid denna jämförelse skulle ha getts en mer fördelaktig skattemässig behandling än den utländske medborgaren just på grund av medborgarskapet kan diskriminering föreligga enligt punkt 1. En här bosatt utländsk medborgare ska vid beskattningen behandlas på samma sätt som en här bosatt svensk medborgare, dvs. enligt de regler som gäller för en obegränsat skattskyldig person. En i den andra avtalsslutande staten bosatt utländsk medborgare ska behandlas som en begränsat skattskyldig person på samma sätt som en i denna andra stat bosatt begränsat skattskyldig svensk medborgare. Om en avtalsslutande stat vid beskattningen gör åtskillnad mellan sina egna medborgare beroende på om de är Prop. 2021/22:21 begränsat eller obegränsat skattskyldiga, får denna stat göra samma åtskillnad mellan begränsat och obegränsat skattskyldiga när det gäller utländska medborgare. Bestämmelserna i punkt 2 tar sikte på diskriminerande behandling av ett företags fasta driftställe i den andra avtalsslutande staten. I punkt 3 finns en bestämmelse som avser ränta, royalty och annan betalning från företag i en avtalsslutande stat till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten. Sådan betalning är avdragsgill vid bestämmandet av den beskattningsbara inkomsten för sådant företag på samma villkor som motsvarande betalning till person med hemvist i den förstnämnda staten. Motsvarande gäller för skuld som företag i en avtalsslutande stat har till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten vid bestämmandet av sådant företags beskattningsbara förmögenhet. Punkt 4 förbjuder en avtalsslutande stat att ge företag mindre förmånlig behandling på grund av att dess kapital helt eller delvis ägs eller kontrolleras – direkt eller indirekt – av person med hemvist i den andra avtalsslutande staten. Viktigt att observera såvitt avser denna bestämmelse är att den endast avser beskattningen av företaget som sådant och således inte omfattar beskattningen av de personer som äger eller kontrollerar företagets kapital. Bestämmelsens syfte är att tillförsäkra skattskyldiga med hemvist i samma stat lika behandling oavsett ägarförhållandena. Av punkt 5 framgår att artikeln är tillämplig på skatter av varje slag och beskaffenhet och inte endast på sådana skatter som i övrigt omfattas av avtalet. Detta innebär att bestämmelserna i denna artikel kan åberopas beträffande mervärdesskatt, energiskatt m.m. I artikel 24 regleras förfarandet vid ömsesidig överenskommelse, dvs. ”mutual agreement procedure”, MAP. Som framgår ovan i avsnitt 4.2.2 är punkterna 1–3 en del av den minimistandard som utarbetats inom ramen för BEPS åtgärdsområde 14. På begäran följer dock punkt 1 den gamla lydelsen av punkt 1 i artikel 25 i modellavtal. För att uppfylla minimistandarden ska därför den behöriga myndighet som mottar en begäran om ömsesidig överenskommelse notifiera eller konsultera den andra behöriga myndigheten för det fallet den anser att den skattskyldiges invändning inte är grundad och avser att avslå begäran. Punkt 4 klargör att de behöriga myndigheterna vid behov kan träda i direkt förbindelse med varandra för att ingå en ömsesidig överenskommelse. Punkten avviker från artikel 25 punkt 4 i modellavtal, då länderna är överens om att det är obehövligt att på sätt som anges i modellavtalet reglera att överläggningar kan äga rum genom inrättandet av en särskild kommitté bestående av representanter för de behöriga myndigheterna. Artikel 25 innehåller bestämmelser om informationsutbyte. Artikeln överensstämmer med artikel 26 i modellavtal. Enligt punkt 1 ska de behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna utbyta sådana upplysningar som kan antas vara relevanta vid tillämpningen av bestämmelserna i avtalet eller för administration eller verkställighet av intern lagstiftning i fråga om skatter av varje slag och beskaffenhet som tas ut för de avtalsslutande staterna eller för deras politiska eller administrativa underavdelningar eller lokala myndigheter, om beskattningen enligt denna lagstiftning inte strider mot avtalet. av upplysningar begränsas inte av artiklarna 1 och 2 i avtalet. I punkt 2 anges att upplysningar som en avtalsslutande stat tagit emot enligt punkt 1 ska behandlas som hemliga på samma sätt som upplysningar som erhållits enligt den interna lagstiftningen i denna stat. att upplysningarna får yppas endast för personer eller myndigheter (däri inbegripet domstolar och förvaltningsorgan) som fastställer, uppbär eller driver in de skatter som åsyftas i punkt 1 eller handlägger åtal eller överklagande i fråga om dessa skatter eller som utövar tillsyn över nämnda verksamheter samt att dessa får använda upplysningarna bara för sådana De får yppa upplysningarna vid offentlig rättegång eller i Upplysningar som en avtalsslutande stat mottagit får, utan hinder av det föregående, användas för andra ändamål då sådana upplysningar får användas för sådana andra ändamål enligt lagstiftningen i båda staterna och den behöriga myndigheten i den stat som lämnar upplysningarna tillåter sådan användning. Om i bestämmelsen angivna förutsättningar är uppfyllda, kan mottagna upplysningar användas för t.ex. åtal för mutbrott. Artikel 25 tar sikte på såväl den situationen då en svensk myndighet lämnar handräckning eller bistånd åt en utländsk myndighet som då en myndighet i den andra staten biträder den svenska myndigheten. (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden innehåller bestäm- melser om handräckning dels i åt utländsk myndighet, dels i utlandet åt svensk myndighet. Enligt 24 § samma lag ska villkor som begränsar möjligheten att utnyttja upplysningar som en svensk myndighet fått från utländsk myndighet i ett skatteärende följas av svenska myndig- heter, oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller av annan författning. I 27 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL, regleras sekretessen i fråga om uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som erhålls eller lämnas vid utbyte av upplysningar på skatteområdet som sker med stöd av internationella avtal. Av 27 kap. 5 § första stycket OSL framgår att sekretess enligt 1–4 §§ samma kapitel för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden gäller, i den utsträckning har godkänt ett avtal om detta med annan stat eller med en mellanfolklig organisation, i ärende där svensk myndighet lämnar handräckning eller bistånd åt en myndighet eller något annat organ i den staten eller inom den mellanfolkliga organisationen i verksamhet som motsvarar den som avses i nämnda I de fall biträds av en annan stat eller en mellanfolklig organisation följer i stället av 27 kap. 5 § andra stycket OSL att sekretess gäller, i den utsträckning har godkänt ett avtal om detta med en annan stat eller med en mellanfolklig organisation, hos en myndighet i verksamhet som avses i 1–4 §§ samma kapitel för sådan uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som myndigheten förfogar över på grund av avtalet. Om sekretess gäller enligt 27 kap. 5 § andra stycket OSL får, enligt tredje stycket i samma paragraf, de sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. 15–27 §§ och 28 § första stycket OSL inte tillämpas i strid med avtalet. Av 27 kap. 5 § fjärde stycket OSL framgår att för uppgift i en allmän handling gäller sekretessen enligt Prop. 2021/22:21 andra stycket i högst . Regeringen bedömer att all den information som kommer att hanteras inom ramen för denna artikel omfattas av regleringen i 27 kap. 5 § OSL. Detta innebär att avtalets krav på sekretess är förenliga med den svenska offentlighets- och sekretesslagstiftningen och att kan leva upp till sina avtalsrättsliga åtaganden i detta avseende. Punkt 3 innehåller bestämmelser om möjlighet för den anmodade staten att avslå en begäran om utbyte av upplysningar. Av punkterna 3 a och b följer att en avtalsslutande stat inte är skyldig att vidta förvaltningsåtgärder som avviker från lagstiftningen och administrativ praxis i någon av de avtalsslutande staterna och inte heller att lämna upplysningar som inte är tillgängliga enligt lagstiftning eller sedvanlig administrativ praxis i någon av dessa stater. Enligt punkt 3 c är en avtalsslutande stat inte heller skyldig att lämna upplysningar som skulle röja affärshemlighet, industri-, handels- eller yrkeshemlighet eller i näringsverksamhet nyttjat förfaringssätt eller upplysningar, vilkas överlämnande skulle strida mot allmänna hänsyn (s.k. ordre public). I punkt 4 föreskrivs att en tillfrågad stat ska använda de medel som den förfogar över för att inhämta begärda upplysningar, även om den inte har behov av upplysningarna för sina egna beskattningsändamål. Skyldigheten begränsas av bestämmelserna i punkt 3. Den anmodade staten har dock inte rätt att vägra att lämna upplysningar uteslutande därför att den inte har något eget intresse av sådana upplysningar. I punkt 5 anges att bestämmelserna i punkt 3 inte medför rätt för en avtalsslutande stat att vägra att lämna upplysningar uteslutande därför att upplysningarna innehas av banker, andra finansiella institutioner, ombud, representanter eller förvaltare eller därför att upplysningarna gäller äganderätt i en person. 4.2.9Diplomatiska företrädare och konsulära tjänstemän Artikel 26 innebär att avtalet inte påverkar de privilegier vid beskattningen som enligt folkrättens allmänna regler eller bestämmelser i särskilda överenskommelser tillkommer medlemmar av diplomatisk beskickning och konsulat. Skatteavtal syftar bl.a. till att eliminera eller minska de skattehinder som finns för ett fritt utbyte av varor, kapital och tjänster. Genom regler för att undvika dubbelbeskattning, reducera hög bruttobeskattning på betalningar från källstaten (utdelning, ränta och royalty) samt förhindra diskrimine- rande beskattning kan avtalen på ett verksamt sätt bidra till ökade inve- steringar och ett ökat utbyte av varor och tjänster mellan de avtalsslutande Avtalen är däremot inte avsedda att användas som instrument för att med konstlade metoder åstadkomma total skattefrihet eller mycket låg har haft som policy att införa särskilda spärregler kopplade till offshoreverksamhet, som en gardering 2021/22:21 för eventuella framtida ändringar i intern lagstiftning i de stater med vilka Detta är särskilt angeläget eftersom ett skatteavtal ofta är tillämpligt under en mycket . Som framgår ovan i avsnitt 4.2.2 har det inom ramen för även utarbetats minimistandarder på skatteavtalsområdet som syftar till att förhindra avtalsmissbruk. Artikel 27 innehåller bestämmelser som i vissa fall begränsar rätten till avtalsförmåner. Punkt 1 behandlar prövning av det huvudsakliga syftet (Principle Purpose Test, ”PPT-regel”). Bestämmelserna innebär att en förmån enligt avtalet inte ska ges om det rimligen kan antas, med hänsyn till alla relevanta fakta och omständigheter, att ett av de huvudsakliga syftena med ett visst arrangemang eller en viss transaktion som direkt eller indirekt resulterade i förmånen har varit att få denna avtalsförmån. Undantag görs dock för de fall givandet av förmånen är förenligt med avtalets ändamål och syfte, varmed förbudet enligt bestämmelsen inte ska gälla. Punkten överensstämmer med punkt 9 i artikel 29 i modellavtal och uppfyller därmed den minimistandard som följer av BEPS åtgärdsområde 6. Punkt 2, som införts på initiativ av , innehåller bestämmelser avsedda att förhindra att avtalsförmåner ges för offshoreverksamhet, s.k. coordination centres, huvudkontor eller liknande verksamhet, vars uppbyggnad huvudsakligen styrs av skatteskäl. Offshoreverksamhet är verksamhet som typiskt sett inte bedrivs av bolag som bedriver näringsverksamhet i en avtalsslutande stat i egentlig mening, utan av bolag vars inkomster så gott som uteslutande härrör från verksamhet utanför en avtalsslutande stat. Bolagen är formellt bildade enligt en stats lagstiftning men registreras i allmänhet i speciella register och deras verksamhet begränsas ofta av särskilda regler. får endast personer hemmahörande i utlandet vara delägare i sådant bolag. Bolagen får normalt inte bedriva verksamhet på den inhemska marknaden i den stat där de är bildade. Avsikten är att bolagen endast ska bedriva sin verksamhet och konkurrera på marknader utanför staten i fråga. Skatt utgår ofta i form av en fast årlig avgift eller med en mycket låg skattesats, ibland på en schablonmässig bas. Den grundläggande tanken bakom tillhandahållandet av dessa speciella register och den särskilda lagstiftningen är att attrahera utländska investerare som bedriver den egentliga verksamheten någon annanstans att göra formella bolagsetableringar i denna andra stat. De utländska investerarna får härigenom ett instrument för att undgå skattskyldighet i de stater där de är hemmahörande. De typer av verksamhet som är vanligast förekommande i detta sammanhang är internationell sjöfart, finansverksamhet och annan liknande verksamhet som inte är bunden till någon speciell plats för verksamhetens bedrivande. Ett annat slag av offshoreverksamhet som bestämmelserna avser att motverka är verksamhet i form av coordination centres eller liknande. Den verksamhet som bedrivs av dessa enheter är tillhandahållandet av finansiella, administrativa eller andra tjänster åt bolag inom samma koncern. Ersättningen för dessa tjänster är avsedd att vara avdragsgill i utbetalarstaten och beskattas inte alls eller mycket lågt i mottagarlandet. Förfarandet har som viktigaste syfte att omvandla beskattningsbar inkomst iden egentliga verksamhetsstaten till låg- eller icke-beskattad inkomst i den stat där offshorebolaget är beläget. Artiklarna 28 innehåller bestämmelser om avtalets ikraftträdande. Enligt punkt 1 ska de avtalsslutande staterna underrätta varandra när de åtgärder vidtagits som enligt respektive stats lagstiftning krävs för att avtalet ska träda i kraft. Enlig punkt 2 träder avtalet i kraft den trettionde dagen efter det att den sista av dessa underrättelser tagits emot. I fråga om när avtalet därefter blir tillämpligt, se avsnitt 4 om lagförslagets ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Enligt punkt 4 ska avtal upphöra att tillämpas mellan länderna när avtal blir tillämpligt. När det gäller denna övergång och fortsatt tillämpning av avtal, se avsnitt 4 om lagförslagets ikraftträdande- och övergångsbestämmelser. Punkt 5 innehåller de övergångsbestämmelser rörande pensioner m.m. som beskrivs i avsnitt 4.2.5 om artikel 17 i avtalet. Bestämmelser om avtalets upphörande finns i artikel 29. En avtalsslutande stat kan säga upp avtalet genom att skriftligen på diplomatisk väg underrätta den andra staten om detta. Sker sådan uppsägning före utgången av ett kalenderår upphör avtalet att gälla vid utgången av detta kalenderår. Det innebär ifråga om källskatter att avtalet upphör att gälla på belopp som betalas eller tillgodoförs det påföljande kalenderåret eller . När det gäller andra skatter på inkomst och på förmögenhet, upphör avtalet att gälla i fråga om skatt som påförs för beskattningsår som börjar påföljande kalenderår eller . Vid undertecknandet av avtalet har länderna även kommit överens om att i ett protokoll till avtalet införa vissa bestämmelser avseende olika artiklar i avtalet. En närmare redogörelse för dessa bestämmelser görs i föregående avsnitt avseende de berörda artiklarna. Protokollet utgör en integrerande del av avtalet och är i kraft så länge som avtalet är i kraft. har drygt 80 skatteavtal i kraft. Genom förslagen i denna proposition kommer det skatteavtal som är i kraft i förhållande till att ersättas av ett nytt avtal. Förslagen förväntas inte ge upphov till någon negativ offentligfinansiell effekt. Förslagen bedöms inte heller ge upphov till någon ökad arbetsbörda för eller för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Förslagen torde inte heller medföra några märkbara effekter på vare sig inkomstfördelningen eller den ekonomiska jämställdheten mellan kvinnor och män. Förslagen bedöms inte i övrigt ha effekter på sysselsättning, miljö eller integration. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , , , , Shekarabi, Ygeman, , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition Skatteavtal mellan och