prop · H803105 · 2021-03-23 00:00:00 — En annan utmaning är att stödja länken mellan ungdomar och det professionella konst- och kulturlivet. Att främja breddat kulturellt deltagande i syfte att främja ungdomars konstnärliga skapande och utveckling i områden med svag kulturell infrastruktur och socio- ekonomiska utmaningar, är en utmaning i såväl tät- som glesbefolkade områden. Vikten av kulturens roll för den unga generationen har uppmärksammats allt mer på europeisk nivå, bl.a. inom ramen för den nya europeiska agendan för kultur som antogs av Europeiska kommissionen . Betydelsen lyfts även i målformuleringar i rådets arbetsplan för kultur 2019–2022 som antogs . Dessa dokument betonar kulturens betydelse bl.a. för social inkludering och samman- hållning och då med särskilt fokus på de yngre medborgarna. I linje med rådets slutsatser om arbetsplanen för kultur 2019–2022 (2018/C 460/10) i vilka medlemsstaterna och kommissionen uppmanas att fortsätta att skapa möjligheter för barn och ungdomar – särskilt från missgynnade miljöer – att få tillgång till och delta i kultur, i syfte att minska klyftor och social ojämlikhet och nå en så bred publik som möjligt. Därtill uppmanas medlemsstaterna och kommissionen att säkerställa lika möjligheter för barn och ungdomar både i städer och på landsbygden för att undanröja hinder för lika tillgång till och deltagande i kultur, via kulturorganisationer och evenemang eller genom digitala medier. Barn och unga i hela landet ska ha god tillgång till meningsfulla och utvecklande fritidsaktiviteter, i form av idrott och kultur, oavsett kön, funktionsnedsättning, bakgrund och uppväxtmiljö. Ungefär hälften av alla unga i åldern 16–tycker att de har lagom mycket fritid och tycker att det viktigaste med fritiden är att ha roligt och att få möjlighet att lära sig nya saker. Det är något vanligare att unga män är nöjda med sin fritid, jämfört med unga kvinnor. Det är också vanligare att unga som inte upplever att de är stressade eller uppger andra symptom på psykisk ohälsa anger att de är nöjda med sin fritid. Det finns vissa skillnader i vad unga gör på sin fritid där en stor andel uppger att de umgås med kompisar eller idrottar i en förening. Ungefär tre av tio utövar någon kulturell aktivitet. Yngre barn och flickor deltar mer i kulturaktiviteter. Idrotten är en viktig del av många ungas uppväxt och har tydliga fördelar för folkhälsan. Även om intresset för att idrotta och motionera är fortsatt högt visar statistik att intresset för att göra detta i en förening minskar. bakgrund är den grupp som idrottar i minst utsträckning. Barn med Skr. 2020/21:105 funktionsnedsättning rör på sig i mindre utsträckning än befolkningen i övrigt och gruppen har i jämförelse en mer stillasittande fritid. Den centrala idrottspolitiska utmaningen ligger i att kunna erbjuda ett brett och varierat utbud av idrott och motion anpassat efter barn och ungas olika intresse, bostadsort och andra förutsättningar. Ansvaret för detta ligger på så väl idrottsrörelsen som staten, regionerna och kommunerna. Ungas kulturdeltagande är högt, men varierar för olika aktiviteter och allt färre unga läser. har en bärande roll för ungas likvärdiga tillgång till kultur och kan bidra till att lägga grunden för ungas kulturella utveckling. De största utmaningarna i ungas kulturdeltagande ligger i att nå barn och unga i hela landet där det finns stora socioekonomiska skillnader mellan olika grupper i samhället, mellan olika bostadsområden och mellan stad och glesbygd. För att alla unga ska ha möjligheten till en meningsfull fritid krävs det vidare en god samverkan mellan det civila samhället, staten, regioner och kommuner. Makt att forma sina liv Den andra delen av det ungdomspolitiska målet avser ungdomars makt att forma sina liv och innebär att alla ungdomar ska ha samma möjlighet att – oberoende av kön, könsidentitet eller könsuttryck, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, funktionshinder sexuell läggning eller ålder – vara självständiga, göra självständiga val och kunna ta ansvar för sina handlingar (prop. 2013/14:191). Även det jämställdhetspolitiska del- målet om att kvinnor och män ska ha samma makt och inflytande (skr. 2016/17:10) är relevant för ungdomars makt att forma sina liv. tiden handlar inte bara om situationen här och utan också om utvecklingen från ungdom till vuxen, då ungdomen går från beroende till den självständighet som behövs för ett liv som samhällsmedborgare. att forma sitt liv omfattar därför såväl makt i nutid som makt att forma den Att ha makt att forma sitt liv är tätt sammanknutet med att ha goda levnadsvillkor och att ha inflytande över samhällsutvecklingen. utsträckning en ung person kan vara självständig, göra självständiga val och kunna ta ansvar för sina handlingar beror på hur dennes levnads- förhållanden ser ut. Viktiga delar är t.ex. den finansiella situation, bostads- situationen, relationen till familj och vänner, skolprestationer, etablering i arbetslivet, fysisk och psykisk hälsa, trygghet och om personen har roliga och utvecklande fritidsaktiviteter. Att uppleva sig ha förutsättningar att ha inflytande över samhällsutvecklingen påverkar även det makten att forma sitt liv i positiv riktning. Att ha en egen inkomst och försörjning påverkar ungdomars makt och möjlighet att forma sitt eget liv. Att börja sitt liv med skulder kan utgöra ett hinder för framtida möjlighet och makten att forma sitt liv. Skillnader i makt att forma sina liv De tidigare kapitlens genomgång visar att en majoritet av unga i i dag har goda levnadsvillkor. Därmed kan en stor majoritet av ungdoms- gruppen antas ha makt att forma sitt liv, såväl sin nutid som framtid. finns dock vissa grupper som tydligt har sämre levnadsvillkor än andra unga och som kan ha särskilda svårigheter att uppnå makt att forma sina liv, vilket också framgår av de analyser som gjorts i tidigare kapitel. finns exempelvis betydelsefulla skillnader mellan unga utifrån bl.a. kön, ålder och olika socioekonomiska faktorer. Det finns också skillnader när det gäller unga med funktionsnedsättning och unga hbtq-personer. angetts ovan upplever unga med funktionsnedsättning, unga hbtq-personer och unga från de nationella minoriteterna i högre grad psykisk ohälsa jämfört med andra unga, vilket försämrar deras möjligheter att forma sina För de ungdomar vars rättigheter kränks är möjligheten att framföra för barnets rättigheter (Barn- rättskommittén) har uttryckt att staterna bör införa säkra och tillgängliga mekanismer för klagomål och upprättelse med befogenhet att pröva klagomål från ungdomar. har i en rapport granskat barns och ungas möjligheter att framföra klagomål. 2020/21:105 kommer fram till att det finns många instanser som kan ta upp och driva rättighetskränkningar, men de flesta är inte anpassade efter barn, och i många fall också okända för de barn som skulle kunna ha nytta av dem. uttrycker även att i vissa instanser har barnet inte möjlighet att få upprättelse, eller ett beslut ändrat, utan kritik och rekommendationer riktas mot verksamheten som begått rättighets- kränkningen (, Barn och ungas klagomöjligheter, 2016). 8.1.1Möjlighet till självbestämmande för unga med funktionsnedsättning Det nationella målet för funktionshinderspolitiken är att, med FN:s internationella konvention om rättigheter för personer med funktions- nedsättning som utgångspunkt, uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i ett samhälle med mångfald som grund. Målet ska även bidra till ökad jämställdhet och till att barnrättsperspektivet beaktas. Målet innebär att personer med funktionsnedsättning ska kunna åtnjuta sina mänskliga rättigheter och ha möjlighet att vara delaktiga i samhället på jämlika villkor som andra i samhället. Genomförandet av arbetet med funktionshinderspolitiken ska inriktas mot de fyra områdena: principen om universell utformning, identifiera och åtgärda befintliga brister i tillgängligheten, tillhandahålla individuella stöd och lösningar för individens självständighet och att förebygga och motverka diskriminering. Gruppen unga med funktionsnedsättning är heterogen och graden av funktionsnedsättning varierar kraftigt. En viktig utgångspunkt för funktionshinderspolitiken är konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning som fastställer att konventionsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder som behövs för att säkerställa att barn med funktionsnedsättning fullt ut åtnjuter alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter på lika villkor som andra barn. Det innebär bl.a att barn och unga med funktionsnedsättning erbjuds stöd anpassat till funktionsnedsättning och ålder för att kunna uttrycka sina åsikter fritt i alla frågor som rör dem, exempelvis för att kunna vara delaktiga i sin planering. I praktiken betyder det bl.a att verksamheter behöver ta hänsyn till individuellt anpassad information och kommunikation eller kommunikationsstöd för att alla ska kunna göra sin röst hörd. insatser ska utformas och genomföras till- sammans med den enskilde, 3 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453). När det gäller insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade ska individen i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges (6 §). Ett verktyg för detta är genomförandeplaner där själva planen ska skrivas på ett sätt så att den enskilde känner igen den som sin egen. årliga lägesrapport om insatser och stöd till personer med funktionsnedsättning visar att majoriteten av personer med funktionsnedsättning i boenden har genomförandeplaner med individuella mål. För att säkra unga kvinnor och mäns rättigheter att komma till tals är en fungerande kommunikation en förutsättning. Därför är det viktigt att personal på boenden för personer med funktionsnedsättning har rätt kompetens när det gäller alternativ och kompletterande kommunikation (AKK). AKK handlar om att utveckla kommunikation utifrån varje persons individuella förutsättningar och är en metod som kan användas på särskilda boenden för barn, ungdomar och vuxna. Inspektionen för vård och omsorg () visar att av verksamheterna för barn och unga hade kompetent personal inom AKK eller hade genomfört utbildningsinsatser inom området (, Vad har sett 2019? Från daglig verksamhet till arbete öppna jämförelser om stöd till personer med funktions- nedsättning visar att flera kommuner har aktuella rutiner för att pröva möjlighet till arbete för personer med funktionsnedsättning i daglig verk- samhet. Rutiner att pröva möjlighet till arbete kan öka förutsättningar för personer att gå från daglig verksamhet till arbete. Andelen kommuner med aktuella skriftliga och på ledningsnivå beslutade rutiner är dock fortsatt låg, men har ökat från . Av de kommuner som 2019 hade en rutin för att pröva denna möjlighet var det som hade minst en person som har gått från daglig verksamhet till arbete på den reguljära arbetsmarknaden och där minst en person gått till skyddat arbete. Av kommuner som inte har sådana rutiner är motsvarande siffror (Öppna jämförelser, 2019). Det betyder enligt att i majoriteten av kommunerna gick ingen person med daglig verksamhet över till arbete eller praktikplats . Andelen har dock ökat några procentenheter . Det saknas dock information om hur många som deltar i daglig verksamhet som har en arbetsförmåga som medger arbete eller praktikplats. Detta komplicerar resonemangen om övergångar till arbete. (Lägesrapport ). En viktig förutsättning för att möjliggöra övergång till arbete från daglig verksamhet är samverkan mellan kommunerna, och Arbetsförmedlingen. är överens- kommelserna få. öppna jämförelser visar att av kommunerna har en aktuell överenskommelse om samverkan i enskilda ärenden med och (Lägesrapport ). Aktivitetsersättning är en ersättning till personer som har nedsatt arbetsförmåga till följd av sjukdom, skada eller funktions- nedsättning. Aktivitetsersättning kan också utbetalas om skolgången måste förlängas på grund av en funktionsnedsättning. För aktivitets- ersättningen har ett högt nybeviljande i kombination med relativt lågt utflöde inneburit att antalet personer med denna ersättning ökat alltsedan förmånen infördes . skedde dock ett trendbrott då antalet personer med denna ersättning minskade och denna utveckling fortsatte . hade drygt 31 000 personer aktivitets- ersättning, varav 15 000 kvinnor och 17 000 män. De allra flesta Skr. 2020/21:105 () har aktivitetsersättning på grund av nedsatt arbetsförmåga. till diagnos har av alla som har aktivitetsersättning det på grund av psykisk ohälsa eller funktionsnedsättning. Aktivitetsersättning är en tidsbegränsad förmån. Det minskade antalet med aktivitetsersättning beror inte bara på ett minskat antal nybeviljanden av förmånen, utan även på en högre avslagsandel i förlängningsärendena. Vad gäller initiala ansökningar om aktivitetsersättning vid nedsatt arbets- förmåga fick 2 872 personer avslag på sin ansökan 2019. Det är färre än , då det var 3 064 personer. Även andelen personer som fått avslag på sin initiala ansökan har minskat , från till . Andelen avslag för förlängningsansökningar . Det motsvarar 1 884 avslag, vilket är färre än när 2 350 ansökningar avslogs. har andelen och antalet avslag fortsatt att minska. En anledning till mindre andel avslag och 2020 är ny rättspraxis som har implementerats i handläggningen på till följd av domar i kammarrätten och . Vad gäller aktivitetsersättning vid förlängd skolgång fick 1090 personer avslag på sin ansökan 2019. Det är fler än , då 882 personer fick avslag. Även andelen personer som fått avslag har ökat, från . Kvinnor hade något högre avslags- andelar än män i båda förmånstyperna. För att få fler mottagare av aktivitetsersättning att börja studera infördes även en möjlighet att studera med aktivitetsersättning. Den som har haft aktivitetsersättning kan även prova att arbeta och ha kvar sin ersättning vilande. Den individ som arbetar med vilande aktivitetsersättning får ett skattefritt belopp motsvarande av den ersättning som är vilande under hela vilandeperioden . I MUCF:s fokusrapport Det vore ju kul om de frågade nån gång konstaterar MUCF att det inte är alla grupper av unga som deltar i samma utsträckning i de möjligheter till inflytande som finns. Denna slutsats drogs även av Demokratiutredning (SOU 2016:5). Unga kvinnor och män med funktionsnedsättning är en av de grupper som är under- representerad i kommunala inflytandeforum. MUCF pekar särskilt ut unga i särskolan som en grupp som kommunerna har svårt att nå ut till. ”Hemmasittare”, det vill säga ungdomar som hoppat av skolan, är också svåra att nå och tidigare studier visar att unga med funktionsnedsättning är överrepresenterade i den gruppen. Myndigheten ser dock att det finns stora skillnader mellan kommunerna när det gäller ambitionsnivån på det inflytandearbete som bedrivs när det gäller alla ungdomar. Det finns flera goda kommunala exempel som kan lyftas fram men fortfarande kvarstår behovet av ett intensifierat och fördjupat arbete för att säkerställa att alla unga ges möjlighet till inflytande. 2020/21:105 8.1.2 Unga hbtq-personers makt att forma sina liv Det finns en koppling mellan psykisk ohälsa och annan utsatthet. Unga hbtq-personer är mer utsatta för diskriminering, hot och våld än andra unga. Till exempel har var femte ung homo- och bisexuell person angett att de utsatts för fysiskt våld av en närstående. Bland hbtq-personer är det unga bisexuella kvinnor och transpersoner som har minst tillit till andra människor, uppvisar de största ohälsotalen, har flest upplevelser av våld och som har ett mer självdestruktivt beteende än andra. Unga hbtq- personer upplever sig oftare osynliggjorda, diskriminerade och otrygga. De är också mer ekonomiskt utsatta och har sämre sociala skyddsnät än andra unga (MUCF, Olika verkligheter – Unga hbtq-personer om sina levnadsvillkor, 2019). Det är genomgående vanligare bland unga hbtq- personer att uppleva begränsningar och inskränkningar av sina levnads- villkor. Det är tydligt att det återstår utmaningar innan unga hbtq-personer har samma möjligheter att uppnå goda levnadsvillkor, makt och inflytande över samhällsutveckling såväl som sina egna liv. Upplevelser och erfarenheter av rasism riskerar att påverka ungdomars levnadsvillkor och makt att forma sina liv. Det finns studier om upplevelsebaserad rasism. Majoriteten av dessa har gjorts på vuxna, men det finns även ett fåtal med enbart ungdomar målgrupp. I studien av från (2007) beskriver ungdomar upplevelser av diskriminering och rasism. De berättar vad det innebär att tidigt i livet få uppleva att man är annorlunda. De berättar om ett utanförskap genom avvisande attityder från omgivningen och om hur det är att vara t.ex. en synlig minoritetsgrupp. Det handlar om allt från diskriminering i vardagen till rasistiskt motiverade hatbrott. Skolan ska genom sitt demokratiska uppdrag främja ett skolklimat där alla elever känner sig trygga och respekterade. Trots det är rasism vanligt förekommande i skolan. Enligt organisationen är etnicitet den vanligaste grunden för trakasserier både på mellanstadiet och högstadiet. (Friends 2020). Bland annat romska företrädare vittnar om att fördomar och rasism mot romer finns inom skolan vilket riskerar att påverka skol- gången negativt. Enligt rapporten skadar rasism och dess konsekvenser barns psykiska och fysiska hälsa och kan leda till kronisk stress bland barn vilket påverkar förutsättningarna till att leva ett hälsosamt liv. Barn är i regel medvetna om alla barns lika värde. Men vissa barn beskriver situationer där de behandlats kränkande och diskriminerats på grund av t.ex. sin minoritetstillhörighet, sin hudfärg, kön, funktionsned- sättning eller på grund av att de är barn (, 2020, Dom tror dom vet bättre). 8.1.4 De nationella minoriteterna har fem erkända nationella minoriteter: judar, romer, sverige- , tornedalingar och samer som också är ett urfolk. historiska nationella minoriteter är en viktig demokratisk princip som utgår från ramkonvention om skydd för nationella Skr. 2020/21:105 minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritets- Målet för politikområdet är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande (prop. 2008/09:1. utg.omr. 1, bet. 2008/09:KU1, rskr. 2008/09:83). ska säkerställa efterlevnaden av de nationella minoriteternas rättigheter, som bl.a. följer av internationella åtaganden om mänskliga rättigheter. Därutöver anges det i artikel 30 i att ett barn som tillhör en etnisk, religiös eller språklig minoritet eller en urbefolkning inte ska förvägras rätten att tillsammans med andra medlemmar av sin grupp ha sitt eget kulturliv, att bekänna sig till eller utöva sin religion eller att använda sitt eget språk. Samerna är ett urfolk och en nationell minoritet. Samernas ställning som urfolk har även bekräftats av (prop. 1976/77:80, bet. 1976/77:KrU43). Samerna har en lång och sammanhängande historisk anknytning till de områden där de bedrivit näring och utvecklat sin kultur. Denna tillhörighet går långt tillbaka till tiden innan nationalstaternas bildande. Det finns inga exakta uppgifter om hur många personer som tillhör de grupper som erkänts som nationella minoriteter. Detta beror i huvudsak på att inte för sådan statistik, ett förhållningssätt som bl.a. har historiska skäl. Det är varje enskild individ som själv avgör om denne anser sig tillhöra en nationell minoritet, s.k. självidentifikation. Eftersom tillhörigheten baseras på självidentifikation kan samhället inte ställa krav på någon att styrka sin tillhörighet till en eller flera nationella minoriteter. Även om det inte går att säga med säkerhet hur många barn och unga som tillhör någon nationell minoritet är det viktigt att främja barns utveckling av en kulturell identitet och användning av det egna minoritetsspråket. Överföringen av språk och kultur mellan generationerna är en huvud- uppgift för minoritetspolitiken. Det är också viktigt att ge barn och unga inflytande i dessa frågor. Det finns därför en skyldighet för myndigheter enligt lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk att främja barns och ungas möjligheter till inflytande och beakta frågor som är av särskilt intresse för dem. Att ha egna inkomster och kunna försörja sig själv är en central del av att kunna få makt att forma sitt eget liv. Egna inkomster innebär en möjlighet att kunna göra egna val och att kunna frigöra sig från föräldrarna. I får ungdomar utföra lättare och ofarligt arbete redan . Arbetet får inte innebära stort ansvarstagande eller vara fysiskt eller psykiskt tungt. 2020/21:105 8.2.1 Statistik från SCB visar att av 13-åriga flickor respektive av 13-åriga pojkar hade löneinkomster . Med stigande ålder ökar andelen med löneinkomster och har mer än hälften av alla unga löneinkomster. Inkomsterna är mycket små, , men sammantaget är det ett bevis för att majoriteten ungdomar i skaffar sig arbetslivserfarenhet i tidiga åldrar. Figur 8.1 Löneinkomster, studiemedel samt inkomster från näringsverksamhet per ålderkohort 13–uppdelat på kön I gymnasieåldern, dvs. i 16–, var det vanligaste inkomstslaget I åldern 17–hade av alla unga Bland 19-åringar var andelen som hade studiebidrag något (89,) visar statistik från att många ungdomar hade löne- inkomster (2018). kvinnor och av 18-åriga män hade löneinkomster . Detta visar att en stor majoritet av ungdomarna hade egna löneinkomster från t.ex. sommarjobb eller helgarbete parallellt med studierna. Unga kvinnor hade en större andel arbetsinkomster än män i åldern 13– , men förändrades detta och andelen unga män som hade löneinkomster var då större än andelen unga kvinnor. faller med att fler unga kvinnor studerar och försörjer sig med studiebidrag Försörjning med hjälp av studielån förekom i liten omfattning under , men i åldern 20–ökade andelen. Bland unga kvinnor ökade andelen med studielån från och bland unga män ökade andelen från . Detta bekräftar bilden att en Skr. 2020/21:105 större andel kvinnor än män påbörjar studier på universitet och högskolor har också av kvinnorna och av männen löneinkomster. Redan hade de unga männen en högre genomsnittlig inkomst än de unga kvinnorna. Det gällde såväl de som hade näringsinkomst som de som hade löneinkomster. Inkomster från näringsverksamhet förekommer om än i blygsam skala. Med stigande ålder ökar andelen med näringsinkomst och har av kvinnorna inkomster från närings- verksamhet jämfört av männen. Andelen med inkomst från näringsverksamhet var genomgående högre bland unga män jämfört med unga kvinnor (se figur 8.1). 8.2.3Ekonomiskt bistånd, bostadsbidrag och arbetslöshetsersättning Relativt få ungdomar hade arbetslöshetsersättning. Bland 20-åringar hade färre än arbetslöshetsersättning och bland 25-åringar hade arbetslöshetsersättning. var det betydligt vanligare att ungdomar försörjde sig med ekonomiskt bistånd. Bland ungdomar är bostadsbidrag mindre vanligt, bland 19-åriga män hade bostadsbidrag och av de 19-åriga kvinnorna hade sådant bidrag. ökar andelen som hade bostadsbidrag och vid ålder hade av de unga männen bostadsbidrag och av de unga kvinnorna i samma ålder. minskar andelen som hade bostadsbidrag. hade unga kvinnor en något högre andel bostadsbidrag än unga män. Ekonomiskt bistånd, bostadsbidrag och arbetslöshets- ersättning 16–uppdelat på kön Bland unga är försörjning genom föräldrapenning relativt ovanligt. stiger andelen ungdomar som har föräldra- penning och har av de unga kvinnorna föräldrapenning. Vid samma ålder har av männen föräldra- penning. Föräldrapenning som försörjningsinkomst är vanligare bland unga kvinnor än bland unga män. Även om det är ytterst ovanligt med tonårsföräldrar i så före- kommer det. föddes elva barn där modern var . föddes 793 barn av en kvinna som ännu inte fyllt . Det motsvarar av alla barn som föddes .