prop · H803134 · 2021-03-16 00:00:00 — kostnadsberäkning enligt andra meningen avses en beräkning av den totala Beräkningarna bör vara grundade på objektiva och rimliga Paragrafen är inte en integrerad del av förbuden i 12 § 3–5 och andra Köparen kan alltså inte åläggas att betala en sanktionsavgift enligt 20 § om denne inte tillmötesgår leverantörens begäran. tillsynsmyndigheten enligt 19 § andra stycket förelägga en köpare att lämna en sådan skriftlig beräkning. Ett sådant föreläggande får enligt 26 § förenas med vite. Genom paragrafen genomförs artikel 3.3 i direktivet. finns i avsnitt 6.5.10. 14 § Den myndighet som regeringen bestämmer (tillsynsmyndigheten) utövar tillsyn över att denna lag och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs. Av paragrafen följer att regeringen i förordning utser vilken myndighet som ska vara tillsynsmyndighet. Vidare regleras att tillsynsmyndighetens 2020/21:134 uppgift är att utöva tillsyn över lagen och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Sådana föreskrifter kan meddelas med stöd av 10 §. Det innebär att syftet med tillsynen är att se till att de förbjudna handelsmetoder som räknas upp i 5 och 12 §§ inte tillämpas och att skriftliga beräkningar enligt 13 § lämnas om det begärs. Det ligger i sakens natur att tillsynsmyndigheten agerar främst mot köpare i . Direktivet kan inte anses ge stöd för tillsynsmyndigheter att utföra uppgifter som innefattar myndighetsutövning i andra medlemsstater. I stället förutsätts enligt artikel 8 i direktivet att tillsynsmyndigheterna i olika medlemsstater samarbeta med varandra och att de samordnar eventuella utredningar så att inte samma misstänkta överträdelse prövas av flera myndigheter. Genom paragrafen genomförs artikel 4.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.2 och 6.6.3. 15 § Om det behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna utöva tillsyn får myndigheten förelägga 1.en köpare, leverantör eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat, och 2.den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig till förhör på tid och plats som myndigheten beslutar. får besluta att ett föreläggande enligt första stycket ska gälla . Paragrafen reglerar tillsynsmyndighetens befogenhet att meddela förelägganden om tillhandahållande av uppgifter och inställelse till förhör om det behövs för att myndigheten ska kunna utöva tillsyn. Första stycket 1 reglerar förelägganden som tillsynsmyndigheten får meddela en köpare, leverantör eller någon annan att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat om det behövs för tillsynen. Eftersom även tredje man kan tänkas ha information kan ett föreläggande riktas mot i princip vem som helst som har relevant information. I praktiken torde dock det vanligaste vara att föreläggandet riktas mot en köpare. Med handling avses i detta sammanhang en handling enligt definitionen i 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen. Uttrycket innefattar material som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med hjälp av tekniska hjälpmedel. Regleringen ska inte förstås så att tillsynsmyndigheten alltid behöver besluta om ett formellt föreläggande för att få del av information. Myndigheten kan först försöka få tillgång till uppgifter på frivillig och informell väg, t.ex. genom en muntlig förfrågan. Detta förfarande bör också vara utgångspunkten i vart fall när begäran riktas mot någon annan än den som misstänks för en överträdelse, och då det saknas anledning att anta att den som har tillgång till en viss uppgift kommer att motsätta sig en begäran. Enligt första stycket 2 får tillsynsmyndigheten förelägga den som förväntas kunna lämna upplysningar i saken att inställa sig till förhör på tid och plats som myndigheten bestämmer. Liksom enligt första punkten kan ett sådant föreläggande riktas även mot andra än en köpare. Skyldigheten att komma på förhör medför inte i sig någon skyldighet att yttra sig vid förhöret. Som för alla myndighetsåtgärder som utgör ingrepp i ett enskilt intresse ska proportionalitetsprincipen beaktas när tillsynsmyndigheten tar ställning till om någon ska föreläggas att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat eller inställa sig till förhör (5 § förvaltningslagen [2017:900]). Enligt bestämmelsen i förvaltningslagen får ett ingripande göras endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot. Ett föreläggande får alltså endast beslutas om det kan förväntas leda till det resultat myndigheten har avsett. Skyldigheterna att tillhandahålla uppgifter, handlingar eller annat eller inställa sig till förhör får inte göras mer långtgående än vad som behövs för ska kunna utöva tillsyn. Dessutom krävs det att det tillsynsmyndigheten vill uppnå med att få tillgång till uppgiften eller handlingen eller att hålla förhöret står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot. Myndigheten ska vid bedömningen även beakta de olägenheter som åtgärden kan innebära för tredje man. får enligt paragrafens andra stycke besluta att ett föreläggande enligt första stycket ska gälla . Den som beslutet gäller har vid ett överklagande av ett sådant beslut möjlighet att begära att beslutet tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition. Bestämmelser om inhibition finns i 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Av 26 § framgår att ett föreläggande enligt första stycket får förenas med vite. Genom paragrafen genomförs artikel 6.1 b i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.4. 16 § Den som ett föreläggande enligt 15 § första stycket 1 riktas mot är inte skyldig att tillhandahålla en skriftlig handling 1.vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller en advokats biträde inte får höras som vittne om innehållet, och 2.som innehas av advokaten eller biträdet eller av den som tystnadsplikten gäller till förmån för. I paragrafen regleras vad som gäller för förelägganden enligt 15 § första stycket 1 i förhållande till den s.k. advokatsekretessen. Ett föreläggande enligt 15 § får enligt punkt 1 inte avse en skriftlig handling vars innehåll kan antas vara sådant att en advokat eller en advokats biträde inte får höras som vittne om innehållet. Bestämmelsen får även anses omfatta elektroniskt lagrat material som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med hjälp av tekniska hjälpmedel, t.ex. en bildskärm. Bestämmelser med begränsningar när det gäller möjligheter att höra bl.a. advokater och deras biträden som vittnen finns i 36 kap. 5 § (se 25 § förvaltningsprocesslagen [1971:291]). En ytterligare förutsättning är enligt punkt 2 att handlingen ska innehas av advokaten eller biträdet eller av den till förmån för vilken tystnadsplikten gäller. Bestämmelsen innebär att det inte finns hinder mot ett föreläggande enligt 15 § om handlingen har kommit i tredje mans besittning. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.4. 2020/21:134 17 § Om det behövs för att tillsynsmyndigheten ska kunna utöva tillsyn har myndigheten rätt att få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där köparen bedriver verksamhet, dock inte bostäder. Paragrafen reglerar tillsynsmyndighetens rätt att oanmäld få tillträde till områden, lokaler och andra utrymmen där köparen bedriver verksamhet, om det krävs för utövandet av tillsyn. Tillträdesrätten omfattar inte bostäder. Rätten motsvaras av en skyldighet för den som står under tillsyn att tillhandahålla begärt tillträde. kan även försöka få tillträde på frivillig och informell väg, t.ex. genom en muntlig förfrågan. Tillträdesrätten innebär inte i sig någon rätt att ta del av handlingar på plats. Myndigheten kan dock när den befinner sig på platsen på frivillig väg försöka få tillgång till den information som behövs för tillsynen. Det finns även en möjlighet för myndigheten att på plats meddela ett föreläggande enligt 15 § om tillhandahållande av uppgifter, handlingar eller annat. Ett sådant föreläggande får enligt 26 § förenas med vite. Det intrång som tillträdet innebär måste stå i proportion till behovet av tillsynsåtgärden (jfr 5 § förvaltningslagen [2017:900]). Bestämmelser om begäran om handräckning av finns i 18 §. Genom paragrafen genomförs artikel 6.1 c i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.4. 18 § får begära handräckning av för att genomföra en sådan åtgärd som anges i 17 §. Vid handräckning gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande. ska dock inte underrätta den som åtgärden ska genomföras hos innan verkställighet sker. Paragrafen reglerar tillsynsmyndighetens möjlighet att begära handräckning av för att genomföra en sådan åtgärd som avses i 17 §. Vid handräckning gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet, avhysning eller avlägsnande. ska dock inte underrätta den som åtgärden ska genomföras hos innan verkställighet sker. får under vissa förutsättningar begära biträde av polismyndighet för att genomföra sådana åtgärder (3 kap. 3 § utsökningsförordningen [1981:891]). Paragrafen utgör en del i genomförandet av artikel 6.1 c i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.4. Åtgärder mot otillbörliga handelsmetoder 19 § får förelägga en köpare att upphöra med 1.att tillämpa en sådan handelsmetod som är förbjuden enligt 5 § första stycket eller 12 §, och 2.att obehörigen angripa leverantörens företagshemligheter enligt lagen (2018:558) om företagshemligheter. får även förelägga en köpare att lämna en sådan skriftlig beräkning som avses i 13 §. Ett föreläggande enligt första stycket gäller , om något annat inte Prop. 2020/21:134 beslutas. Paragrafen reglerar tillsynsmyndighetens rätt att meddela förelägganden om att en köpare ska upphöra med att tillämpa en förbjuden handelsmetod och föreläggande om att lämna skriftliga beräkningar. Med stöd av paragrafens första stycke 1 får tillsynsmyndigheten förelägga en köpare att upphöra med att tillämpa en sådan handelsmetod som är förbjuden enligt 5 § första stycket eller 12 §. Enligt första stycket 2 får tillsynsmyndigheten även förelägga en köpare att upphöra med att obehörigen angripa leverantörens företagshemligheter enligt lagen (2018:558) om företagshemligheter. Med stöd av andra stycket får tillsynsmyndigheten förelägga en köpare att lämna en sådan skriftlig beräkning som avses i 13 §. Enligt paragrafens tredje stycke gäller ett föreläggande enligt första stycket, om att upphöra med tillämpningen av en förbjuden handelsmetod, , om något annat inte beslutas. Den som beslutet gäller har vid ett överklagande av ett sådant beslut möjlighet att begära att beslutet tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition. Bestämmelser om inhibition finns i 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Av 26 § framgår att ett föreläggande får förenas med vite. Genom paragrafen genomförs artikel 6.1 d i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.5 och 6.6.6. 20 § får besluta att en köpare som har tillämpat en sådan handelsmetod som är förbjuden enligt 5 § första stycket eller 12 § ska betala en sanktionsavgift. En sanktionsavgift får även beslutas om en köpare obehörigen har angripit leverantörens företagshemligheter enligt lagen (2018:558) om företagshemligheter. En sanktionsavgift ska inte beslutas i ringa fall. Sanktionsavgiften ska tillfalla staten. Paragrafen reglerar vid vilka överträdelser som tillsynsmyndigheten kan besluta om sanktionsavgift. får enligt paragrafens första stycke besluta att en köpare som har tillämpat en sådan handelsmetod som är förbjuden enligt 5 § första stycket eller 12 § ska betala en sanktionsavgift. En sanktionsavgift får även beslutas om en köpare obehörigen har angripit leverantörens företagshemligheter enligt lagen (2018:558) om företagshemligheter. Avgiftsskyldigheten bygger på strikt ansvar. Det krävs alltså varken uppsåt eller oaktsamhet för att en sanktionsavgift ska kunna tas ut. Det är tillräckligt att en överträdelse har ägt rum. Enligt paragrafens andra stycke ska en sanktionsavgift inte beslutas i ringa fall. fall kan handla om situationer där överträdelsen framstår som bagatellartad eller försumbar. Det kan också vara fråga om situationer där överträdelsen framstår som ursäktlig, exempelvis då en för sen betalning beror på att köpare är på obestånd. Sanktionsavgiften tillfaller enligt tredje stycket staten. Genom paragrafen genomförs artikel 6.1 e i direktivet. finns i avsnitt 6.6.7. 21 § En sanktionsavgift får inte beslutas för en överträdelse som omfattas av ett föreläggande vid vite enligt denna lag om överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. I paragrafen regleras förhållandet mellan vite och sanktionsavgifter. Paragrafens syftar till att förhindra att samma överträdelse blir föremål för dubbla prövningar och sanktioner. Om ett vitesföreläggande har meddelats och föreläggandet inte följs, kan tillsynsmyndigheten välja att ansöka om utdömande av vitet eller att besluta om sanktionsavgift om förutsättningarna för det är uppfyllda. När en domstolsprocess inletts om utdömande av vitet är dock tillsynsmyndigheten enligt bestämmelsen förhindrad att besluta om sanktionsavgift för samma överträdelse. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.10. 22 § Sanktionsavgiften får inte överstiga en procent av omsättningen föregående räkenskapsår för den som beslutet riktas mot. När sanktionsavgiftens storlek fastställs ska särskild hänsyn tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning. Hänsyn ska också tas till om den som beslutet riktar sig mot har överträtt förbudet och vilka förutsättningar som finns för att betala avgiften. Paragrafen innehåller bestämmelser om sanktionsavgiftens storlek. Sanktionsavgiften får enligt paragrafens första stycke inte överstiga en procent av omsättningen föregående räkenskapsår för den som beslutet riktas mot. Omsättningen avser köparens totala omsättning. I paragrafens andra stycke anges de omständigheter som särskilt ska beaktas när tillsynsmyndigheten bestämmer sanktionsavgiftens storlek. otillbörliga handelsmetoder som förbjuds i lagen är av olika karaktär och art. Allvaret i en överträdelse kan därmed komma att variera i hög grad. Vid bedömningen av vilket belopp som ska fastställas ska särskild hänsyn tas till överträdelsens art, varaktighet och omfattning samt om den som beslutet riktas mot har överträtt förbudet. avses den typiska risk som handelsmetoden kan medföra med hänsyn till Särskild hänsyn ska också tas till hur handelsmetoden har tillämpats i den enskilda situationen med avseende på varaktighet, upprepning och omfattning. Vidare ska hänsyn tas till den ekonomiska situationen för den som beslutet riktas mot. Här kan vara fråga om att höja avgiften för ett ekonomiskt starkt företag i syfte att avgiften ska få en avhållande och avskräckande effekt. Det bör också vara möjligt att sänka avgiften för ett företag som befinner sig i en svår ekonomisk situation. Uppräkningen är inte uttömmande. Sanktionsavgiften ska alltid fastställas så att den är effektiv, proportionerlig och avskräckande. riktning kan det även vara aktuellt att beakta om leverantören har samarbetat med tillsynsmyndigheten för att komma till rätta med Att sanktionsavgift inte ska beslutas i ringa fall framgår av Genom paragrafen genomförs artikel 6.1 andra stycket i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.8. 23 § Ett beslut om sanktionsavgift enligt 20 § ska meddelas från det att överträdelsen upphörde. Paragrafen innehåller en bestämmelse om preskription. Enligt bestämmelsen ska ett beslut om sanktionsavgift enligt 20 § meddelas från det att överträdelsen upphörde. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.9. 24 § En sanktionsavgift ska betalas till tillsynsmyndigheten från det att beslutet om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Om sanktionsavgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, ska tillsynsmyndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning av statliga fordringar finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Verkställighet får ske enligt utsökningsbalkens bestämmelser. Paragrafen reglerar betalning och indrivning av sanktionsavgifter. En sanktionsavgift ska enligt paragrafens första stycke betalas till tillsynsmyndigheten från det att beslutet om att ta ut avgiften har fått laga kraft eller inom den som anges i beslutet. Tidpunkten för när beslutet får laga kraft är knuten till den tidpunkt då den avgiftsskyldige fick del av beslutet. ska enligt andra stycket lämna den obetalda avgiften för indrivning om sanktionsavgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket. Bestämmelser om indrivning av statliga fordringar finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Verkställighet får ske enligt utsökningsbalkens bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.9. 25 § Sanktionsavgiften faller bort till den del beslutet om avgift inte har verkställts från det att beslutet fick laga kraft. Paragrafen innehåller en bestämmelse om preskription för verkställighet av ett beslut om sanktionsavgift. Av paragrafen följer att sanktionsavgiften faller bort om beslutet inte har verkställts från det att beslutet har fått laga kraft. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.9. 26 § Ett föreläggande enligt 15 eller 19 § får förenas med vite. Paragrafen reglerar tillsynsmyndighetens möjlighet att förena förelägganden med vite. Enligt bestämmelsen får förelägganden enligt 15 eller 19 § förenas med vite. Bestämmelser om viten finns i lagen (1985:206) om viten. Paragrafen utgör en del i genomförandet av artikel 6.1 b och e. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.4 och 6.6.6. 27 § beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 2020/21:134 Paragrafen reglerar rätten att överklaga beslut enligt lagen. Enligt paragrafens första stycke får tillsynsmyndighetens beslut enligt lagen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs enligt andra stycket vid överklagande till kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 6.6.14. Denna lag träder i kraft . Enligt bestämmelsen ska lagen träda i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 7. 9.2 Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 23 b § Sekretess gäller i en statlig myndighets verksamhet som består i tillsyn över efterlevnaden av lagen (2021:000) om förbud mot otillbörliga handelsmetoder vid köp av jordbruks- och livsmedelsprodukter för uppgift som kan avslöja identiteten på den som har gjort en anmälan enligt den lagen om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att anmälaren lider skada. Detsamma gäller för uppgift om identiteten på en leverantör som en sådan anmälan rör. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen, som är ny, innehåller en bestämmelse om sekretess för en anmälares eller en leverantörs identitet vid tillsyn enligt lagen (2021:000) om förbud mot otillbörliga handelsmetoder vid köp av jordbruks- och livsmedelsprodukter. Sekretessen gäller enligt paragrafens första stycke för uppgift som kan avslöja identiteten på den som har gjort en anmälan enligt lagen om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att anmälaren lider skada. Detsamma gäller för uppgift om identiteten på en leverantör som en sådan anmälan rör. I praktiken kommer ofta anmälaren och leverantören att vara samma person. I de fall anmälaren är en annan än leverantören skyddas genom bestämmelsen även uppgifter om leverantörens identitet. Av andra stycket framgår att för uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Genom paragrafen genomförs artikel 5.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. 30 § Den tystnadsplikt som följer av 2 § första stycket första meningen, 4 § första stycket 2, 4 a § första stycket 2, 4 b § första stycket, 6 b § första stycket, 12 § första stycket och andra stycket 2, 12 a § första stycket och andra stycket 2, 12 b § första stycket 2, 13 §, 15 § första stycket 2, 23 § första stycket 2, 23 a §, 23 b § och 27 § första stycket 2 och den tystnadsplikt som följer av ett förbehåll som gjorts med stöd av 9 § andra meningen, 14 § andra meningen, 26 § andra meningen eller 29 § andra meningen inskränker rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Den tystnadsplikt som följer av 24 § inskränker rätten att meddela och Prop. 2020/21:134 offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om andra ekonomiska eller personliga förhållanden än affärs- och driftförhållanden för den som trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. Den tystnadsplikt som följer av 18 § inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter, när det är fråga om uppgift om en enskilds personliga förhållanden vars röjande kan vålla allvarligt men. Paragrafen innehåller bestämmelser om i vilka fall tystnadsplikt enligt lagen inskränker rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter. Genom ändringen läggs den nya 30 kap. 23 b § till i uppräkningen. Innebörden är att rätten att meddela och offentliggöra uppgifter inte kommer att omfatta de uppgifter som skyddas av sekretess enligt 30 kap. 23 b §. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. Denna lag träder i kraft . Enligt bestämmelsen ska lagändringarna träda i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 7. Europeiska unionens officiella tidning L 111/59 OCH RÅDETS DIREKTIV (EU) 2019/633 om otillbörliga handelsmetoder mellan företag i jordbruks- och livsmedelskedjan OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 43.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1), med beaktande av yttrande (2), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (3), och av följande skäl: (1)Avsevärda obalanser i förhandlingsstyrkan mellan leverantörer och köpare av jordbruks- och livsmedelsprodukter är vanligt förekommande inom jordbruks- och livsmedelskedjan. Dessa obalanser i förhandlingsstyrkan kan komma att leda till otillbörliga handelsmetoder, när större och starkare handelspartner försöker införa vissa metoder eller kontraktsmässiga arrangemang som är till deras fördel i samband med en försäljningstransaktion. Sådana metoder kan till exempel avvika starkt från god affärssed, strida mot god tro och heder och ensidigt påtvingas en handelspartner av den andra parten, tvinga fram en omotiverad och oproportionell överföring av ekonomisk risk från en handelspartner till den andra parten, eller tvinga fram en avsevärd obalans mellan rättigheter och skyldigheter för en handelspartner. Vissa metoder kan vara uppenbart otillbörliga även när båda parter har kommit överens om dem. En minimiskyddsnivå inom unionen mot otillbörliga handelsmetoder bör införas för att minska förekomsten av sådana metoder som kan komma att få en negativ inverkan på jordbruksbe folkningens levnadsstandard. Den minimiharmonisering som föreskrivs i detta direktiv ger medlemsstaterna möjlighet att anta eller behålla nationella regler som sträcker sig längre än till de otillbörliga handelsmetoder som anges i detta direktiv.