prop · H90317 · 2021-09-23 00:00:00 — brottsförebyggande programmet är att skyndsamma och samordnade insatser riktas till barn och unga som bedöms vara i riskzonen för att hamna Regeringen har också beslutat om en tioårig nationell att förebygga och bekämpa mäns våld mot 2016/17:10 Makt, mål och myndighet – feministisk politik för en jämställd framtid). Vidare har regeringen förstärkt Brås stödjande roll gentemot andra aktörer samt inrättat regionala samordnare för brotts- förebyggande arbete vid länsstyrelserna. Ett nationellt centrum mot våldsbejakande extremism har också inrättats vid Brå. Kriminalvården, , och på regeringens uppdrag tagit fram förslag på hur ett gemensamt nationellt avhopparprogram kan utformas för att kunna bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella eller våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar. Det finns dock behov av ytterligare insatser både inom och utanför rättsväsendet för att minska brottsligheten och öka människors trygghet. Det är av stor vikt att åtgärder mot kriminalitet är evidensbaserade och grundade i analyser av problemens orsaker och vilka åtgärder som är samhällsekonomiskt mest effektiva. Det gäller både åtgärder för att lagföra eller förhindra brott och för att förebygga brottens uppkomst. har därför tillsatt en parlamentariskt sammansatt kommitté i form av en trygghetsberedning som ska bistå regeringen med underlag till utformningen av en kunskapsbaserad och brett förankrad kriminalpolitik som ska bidra till att uppfylla de kriminalpolitiska målen att minska brottsligheten och öka människors trygghet (dir. 2020:32). slutredovisa sitt arbete . gett en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag på hur kommunerna kan få ett lagstadgat ansvar för brottsförebyggande arbete (dir. 2019:94). Flera centrala brottsförebyggande verktyg finns inom den kommunala verksamheten och kommunerna utgör tillsammans med kärnan i det lokala brottsförebyggande arbetet. (Kommuner mot brott, SOU Betänkandet bereds nu vidare i . Regeringen avser Prop. 2021/22:17 vidare att ge Kriminalvården i uppdrag att vidareutveckla sitt återfallsförebyggande arbete med unga lagöverträdare. 4.4.2 Den straffrättsliga särbehandlingen av unga myndiga lagöverträdare bör förändras Som redovisas i avsnitt 4.2 har den hittillsvarande ordningen med straffrättslig särbehandling av unga lagöverträdare funnits under en lång Den grundar sig på synsättet att unga personer typiskt sett har en outvecklad ansvarsförmåga vilket bl.a. påverkar förmågan till själv- Unga är också generellt sett mer psykologiskt känsliga för bestraffning än vuxna. Samhället bör därför visa tolerans för den unges Det har också ansetts att frihetsberövanden, särskilt för unga lagöverträdare, kan motverka deras återanpassning i samhället och leda till att de fostras in i en kriminell livsstil och därmed öka risken för återfall i brott. Dessa skäl för särbehandling är, framför allt när det gäller omyndiga lagöverträdare i åldern 15–, som är barn, alltjämt viktiga. under ska också beaktas att FN:s konvention om barnets rättigheter (), som gäller som lag i , innehåller bestämmelser om barnets bästa och att det ska finnas lagar särskilt anpassade för barn (prop. 2017/18:186 Inkorporering av FN:s konvention om barnets rättigheter). ens utformning ska därför genomsyras av ett barnrättsperspektiv. Materiellt sett får särbehandlingen till följd att brott begångna av unga lagöverträdare, genom ungdomsreduktionen vid straffmätningen och de särskilda regler som gäller vid påföljdsvalet, bestraffas lindrigare än om motsvarande brott begåtts av en lagöverträdare som fyllt . grundläggande utgångspunkten vid påföljdsbestämningen, dvs. brotts straff ska stå i proportion till dess allvar (proportionalitetsprincipen), får alltså vägas mot, och i dessa fall stå tillbaka för, intresset av straffrättslig särbehandling av unga lagöverträdare. Att en avvägning mellan dessa intressen görs är en nödvändighet. åldersgruppen 15–har den nuvarande ordningen för påföljds- bestämning också goda skäl för sig (jfr prop. 2014/15:25 s. 25 och prop. 2019/20:118 s. 35). När det gäller lagöverträdare i åldern 18–bör avvägningen emellertid kunna leda till mer differentierade resultat än i För lagöverträdare i den åldersgruppen kan skälen för särbehandling fortfarande väga över i vissa fall. Ju allvarligare brottslighet det är fråga om, desto större vikt är det emellertid rimligt att tillmäta straffsystemets krav på en tillräckligt ingripande reaktion. Detsamma gäller vid återfall i brott och vid brott av sådan art att det bedömts vara angeläget att kunna ingripa med en sträng påföljd trots att straffvärdet i sig inte är påtagligt (Jämför tillkännagivanden bet. 2016/17:JuU16 punkt 19, 2016/17:211, bet 2016/17:JuU21 punkt 10, rskr. 2016/17:224 och 2019/20:JuU30 punkt 14, rskr. 2019/20:177.) Unga vuxnas förmåga till ansvarstagande och mognad utvecklas Någon generell och allmänt giltig gräns för när de nått erforderlig mognadsgrad låter sig inte uppställas. På flera sätt anses den 2021/22:17 emellertid tillräckligt utvecklad i anslutning till myndighetsåldern. Myndighetsåldern har t.ex. betydelse för såväl vilket ansvar en person har för sina handlingar som hans eller hennes rättigheter och skyldigheter i olika avseenden. Lagöverträdare i åldersgruppen 18–särbehandlas varken under förundersökningen, vid åtalsprövningen eller vid användande av straffprocessuella tvångsmedel såsom t.ex. häktning. De särbehandlas inte heller när det kommer till formerna för verkställighet av ett häktningsbeslut eller fängelsestraff. Vid en internationell jämförelse framstår också det hittillsvarande hänsynstagandet till den tilltalades ålder för lagöverträdare i åldersgruppen 18–vid påföljdsbestämningen som långtgående. Någon motsvarighet till det svenska systemet med ungdomsreduktion vid straffmätningen och särbehandling vid påföljdsvalet för myndiga lagöverträdare återfinns inte i något annat nordiskt land, även om det i vissa av dem finns särskilda regler om villkorlig frigivning avseende lagöverträdare i den åldersgruppen. När det gäller allvarlig brottslighet som begås av personer kan det med fog hävdas att den nuvarande regleringen kan leda till att reaktionen på allvarlig brottslighet blir alltför begränsad och inte står i proportion till brottets allvar. Vidare kan det ifrågasättas om genomslaget för hänsynstaganden till unga lagöverträdares bristande mognad och känslighet för ingripanden, ställt mot andra intressen, ges lämpliga proportioner i rättstillämpningen. En ordning som innebär att myndiga personer kan begå allvarlig brottslighet och få sina straff nedsatta med hälften, kan riskera att undergräva straffsystemets trovärdighet och legitimitet. Den grundläggande utgångspunkten för påföljdsbestämningen ska vara brottets svårhet och vid grova brott måste samhället kunna reagera med adekvata sanktioner. Människor har ett rätt till skydd mot allvarlig brottslighet. För påföljdssystemets trovärdighet är det också av väsentlig betydelse att återfall i brott kan ges ett tillräckligt genomslag. Att så kan ske är viktigt även när det är fråga om en ung myndig person som har återfallit i brott, t.ex. efter en tidigare utdömd ungdomspåföljd (jfr prop. 2019/20:118 s. 33 och 34). Detsamma gäller brottslighet av sådan art att det bedömts vara angeläget att kunna ingripa med en sträng påföljd trots att straffvärdet i sig inte är påtagligt högt. Sammanfattningsvis gör regeringen bedömningen att reglerna för påföljdsbestämningen för lagöverträdare i åldersgruppen 18–i större utsträckning än enligt den nuvarande ordningen bör vara desamma som för andra myndiga lagöverträdare. Det finns ett behov av förändringar av regelverket för dem som har fyllt 18 men inte i syfte att säkerställa detta. Det behovet bör tillgodoses genom ändringar i bestämmelserna om straffmätning och val av påföljd för lagöverträdare i åldersgruppen 18– . Det finns skäl i samband med det att också överväga förändringar av ungdomspåföljdernas tillämpningsområde och preskription samt de bestämmelser som handlar om rättegången för unga lagöverträdare. Förändringar i den straffrättsliga särbehandlingen av unga myndiga lagöverträdare 5.1Slopad ungdomsreduktion vid straffmätningen för allvarliga brott Regeringens förslag: Om någon har begått brott efter det att han eller hon fyllt 18 men innan han eller hon fyllt och det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , ska hans eller hennes ungdom inte beaktas särskilt vid straffmätningen. Den tilltalades ungdom ska inte heller beaktas särskilt vid försök, förberedelse eller stämpling till eller underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott. Detsamma ska gälla om brottets straffvärde uppgår till fängelse . Regeringens bedömning: Ungdomsreduktionens storlek bör inte regleras i lag. förslag och bedömning stämmer delvis överens med regeringens. Utredningen föreslår att ungdoms- reduktionen ska slopas vid straffmätningen för samtliga brott som begås av lagöverträdare i åldersgruppen 18–samt att det beträffande lagöverträdare i åldersgruppen 15–ska införas en reglering om remissinstanser, t.ex. Justitiekanslern, , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , , Säkerhetspolisen, Diskrimineringsombuds- mannen och liksom , kommun och kommun, har inte något att invända mot utredningens förslag att slopa den straffrättsliga särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–. framför att det finns sakliga skäl som talar för att unga som är inblandade i organiserad brottslighet och annan kriminalitet som är förenad med gängbildning ska dömas strängare än vad som är fallet . myndigheten framför bl.a. att det är viktigt att ungas brottsliga gärningar får omedelbara följdverkningar och att det skapas förutsättningar för att unga i riskzonen ska kunna tas ur sin destruktiva miljö. En majoritet av remissinstanserna ifrågasätter emellertid behovet av eller motsätter sig en generellt slopad särbehandling för åldersgruppen 18–, bl.a. med hänsyn till ungdomsbrottslighetens utveckling och ungdomars bristande mognad. Säkerhetspolisen framhåller att förslagen riskerar att öka ungdomars exponering för våldsbejakande extremism i Kriminalvården, (), och Kommuner och Regioner, hänvisar som ett alternativ till det särskilda yttrandet till utredningen där det förespråkas en slopad ungdomsreduktion för allvarlig upprepad kriminalitet förenad med gängbildning. Attunda tingsrätt och Åklagar- myndigheten ställer sig emellertid tveksamma till en sådan modell eftersom den enligt deras uppfattning torde medföra bevissvårigheter. förespråkar i stället en modell kopplad till straffskalan eller till det samlade straffvärdet för brottsligheten. hovrätt, som anför att det kan finnas situationer där den nuvarande tillämpningen av ungdomsreduktionen kan göra det svårt att utmäta ett straff i proportion till brottslighetens allvar, lämnar förslag till ett alternativ där antingen det förhållandet att den dömde återfallit i brott som kan föranleda fängelse eller begått brott som utgjort ett led i en brottslighet som utövats inom ramen för en gängbildning eller med utnyttjande av ett våldskapital ska tillmätas betydelse. myndigheten lyfter fram en liknande modell som ett tänkbart alternativ. Attunda tingsrätt framhåller att en lösning skulle kunna vara att rikta in sig på brottstyper som förknippas med gängbrottslighet. förordar att ungdomsreduktionen görs fakultativ beträffande ålders- gruppen 18–. Beträffande ungdomsreduktionen för brott som någon har begått innan han eller hon fyllt anser en majoritet av de remissinstanser som yttrar Hovrätten för , Hovrätten för Nedre , , , , Förvaltningsrätten i , , Barnafrid – Nationellt , , Kriminalvården, Brå, (), (Kriminologiska institutionen), , , universitet, Kommuner och Regioner, , kommun, kommun, kommun, kommun och kommun att den inte bör förändras. Attunda tingsrätt anser att om ungdomsreduktionen slopas för unga myndiga lagöverträdare bör det också införas straffskärpningar för åldersgruppen 15–. kommun anser att ungdomsreduktionen bör tas bort helt. framför att förslagets konsekvenser för tillämpningen av strafflindringsgrunden i 29 kap. 3 § första stycket 3 tingsrätt instämmer i utredningens bedömning att tillämpningen av den regleringen torde öka. Några remissinstanser, t.ex. styrelse och Stiftelsen , ställer sig bakom utredningens förslag att i lag reglera ungdomsreduktionens tillämpning. för framför att det finns omständigheter som talar för att det finns behov av en sådan reglering, medan och tingsrätt avstyrker utredningens förslag. på ungdomsreduktionen väletablerad i praxis och det saknas därför skäl att införa den föreslagna regleringen. skulle vara svår att tillämpa och riskera att medföra oavsiktliga för- ändringar av rättsläget. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss stämmer delvis överens med regeringens. I utkastet lämnas inte något förslag om att ungdomsreduktionen ska slopas vid straffmätningen för brott som begås av lagöverträdare i åldersgruppen 18–om brottets straffvärde uppgår till fängelse . Utkastets förslag har också en annan språklig och redaktionell utformning än regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av de remissinstanser som yttrar sig, t.ex. Hovrätten för , , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , , , , , Barnafrid – Nationellt , , Statskontoret, Kommuner och Regioner, Föreningen , , kristna råd, Bodens kommun, kommun, , och , tillstyrker i allt väsentligt eller har inga invändningar mot förslaget. Hovrätten för , , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, och kommun anser att den föreslagna avgränsningen är den lämpligaste och att den på ett ändamålsenligt sätt säkerställer syftet med reformen. Enligt ombudsmän, för , , och Justitiekanslern blir undantaget från den generella ungdomsreduktionen tydligt och förutsägbart med utkastets förslag. Kriminalvården anser att utkastets förslag är bättre utformat än utredningens för att komma tillrätta med den problematik som har identifierats med organiserad brottslighet och kriminalitet som är förenad med gängbildning. () och välkomnar att förslaget har begränsats till att avse allvarlig brottslighet. kristna råd anser att det finns skäl som talar för att unga myndiga lagöverträdare i vissa fall ska kunna dömas hårdare, men att det är viktigt att det finns utrymme för domstolarna att kunna göra en individuell bedömning. och har ingen invändning mot bedömningen att brottets svårhet i högre grad än tidigare bör vara styrande för påföljdsbestämningen vid allvarlig brottslighet som begås av unga myndiga. kommun anser att ungdomsreduktionen borde avskaffas vid alla former av brott som begås av unga myndiga personer. När det gäller frågan om vilket minimistraff som bör bilda utgångspunkt för avgränsningen anser ombudsmän, för , och att ett lägsta föreskrivet straff framstår som ändamålsenligt, medan anser att det är rimligare att utgå från bestämmelserna om s.k. obligatorisk häktning i i vilka ett minimistraff används. Även anser att ett minimistraff är alltför lågt. anser det kan övervägas om inte ett lägsta föreskrivet straff och bör användas beträffande fullbordade brott, bl.a. eftersom gärningsmannens bristande mognad kan spela roll vid exempelvis personrån. Tingsrätten förordar vidare att endast förberedelse eller stämpling till brott med ett lägsta föreskrivet straff bör omfattas av reformen. Även Kammarrätten i anser att ytterligare överväganden bör göras i frågan om vilket lägsta föreskrivna straff som ska användas vid osjälvständiga brott. Några remissinstanser, bl.a. ombudsmän, , , , , (), och advokatsamfund, avstyrker eller ifrågasätter behovet av förslaget. anser att även det avgränsade förslag som lämnas i utkastet riskerar att få övervägande negativa konsekvenser. ombudsmän, , Attunda tingsrätt, , , , Kammarrätten i och anser att förslaget leder till svårmotiverade tröskeleffekter i förhållande till dels sådan brottslighet av unga myndiga lagöverträdare som inte omfattas av reformen, dels brottslighet som begås av lagöverträdare i åldern 15–. Några remissinstanser, t.ex. , Attunda tingsrätt, och , lyfter särskilt fram att förslaget kan innebära att ett brott som i det enskilda fallet har ett straffvärde som uppgår till fängelse inte alltid kommer att omfattas av reformen. myndigheten pekar på att ungdomsreduktionen med utkastets förslag kommer att kvarstå oförändrad avseende exempelvis grovt olaga hot, fridskränkningsbrott, allvarliga fall av misshandel och narkotikabrott, grovt bedrägeri och grovt penningtvättsbrott, även när straffvärdet i det enskilda fallet uppgår till fängelse . gör sig skälen bakom den föreslagna förändringen lika starkt gällande i de fallen varför förslaget kan framstå som pekar på att systematisk ekonomisk brottslighet ofta utgör en del av den organiserade brottsligheten. Säkerhetspolisen anser att även brott mot rikets säkerhet och viss terrorismrelaterad brottslighet bör omfattas av förslaget, vilket enligt myndigheten skulle kunna ha en preventiv effekt. sin del att förslaget är oförenligt med de principer om proportionalitet och ekvivalens som påföljdssystemet bygger på. Hovrätten förespråkar därför, i likhet med ombudsmän, att ytterligare avgränsningar görs för att rikta in reformen mot bl.a. kriminalitet förenad med gängbildning. () anser däremot att en avgränsning med utgångspunkt i straffskalan för brottet är förenlig med principen om straff i proportion till brottets allvar till skillnad från en lösning som är kopplad till brottslighet som begås i ett gängsammanhang. anser att det är bra att den gällande ordningen vid straffmätningen bibehålls vid mindre allvarlig brottslighet, men framför att det är svårt att motivera varför ett hänsynstagande till den tilltalades ungdom ska ges olika genomslag beroende på brottets allvar. ombudsmän, , , Stiftelsen , kristna råd och framför att de tröskeleffekter i förhållande till lagöverträdare under 18 år som förslaget leder till riskerar att medföra att personer i den åldern kan komma att utsättas för påverkan att ta ansvar för eller begå brott. tillägger att tröskeleffekter är oundvikliga om man vill skärpa straffen för åldersgruppen 18–utan att göra förändringar beträffande lagöverträdare under . ombudsmän, , , tingsrätt, , och Linnéuniversitetet instämmer i utredningens och utkastets bedömning att en slopad generell ungdomsreduktion vid allvarlig brottslighet kommer medföra att strafflindringsgrunden i 29 kap. 3 § första stycket 3 kommer tillämpas i högre utsträckning. Attunda tingsrätt, , och Linné- framför att det bör övervägas att med förebild i vissa andra nordiska länder komplettera förslaget med särskilda bestämmelser om villkorlig frigivning för lagöverträdare under . Vikten av att Kriminal- vården utvecklar sitt återfallsförebyggande arbete för att på ett adekvat sätt kunna möta unga myndigas behov betonas av flera remissinstanser, t.ex. Ett antal remissinstanser, t.ex. ombudsmän, , Hovrätten för Nedre , Hovrätten för , Attunda tingsrätt, , , och , efterfrågar i olika avseenden klargöranden om hur utkastets förslag förhåller sig till viss annan reglering om bl.a. straffmätningen vid flerfaldig brottslighet och ny påföljds- bestämning efter tidigare dom. att det bör klargöras hur förslaget ska tillämpas beträffande brott som har en särskild straffskala för mindre grova fall. Hovrätten för Nedre , och universitet () har vissa synpunkter på den lagtekniska utformningen av förslaget. och (Juridiska fakultets- nämnden) anser att det finns ett behov av att lagreglera ungdoms- reduktionens tillämpning för att förhindra att praxis skärps i försvårande riktning beträffande åldersgruppen 15–. framförs av Stiftelsen som tillägger att förslagets konsekvenser för den åldersgruppen bör följas upp. Skälen för regeringens förslag och bedömning Ungdomsreduktionen slopas för unga myndiga vid straffmätningen för brott med ett minimistraff på fängelse eller mer Utgångspunkten för påföljdsbestämningen är hur allvarlig eller klandervärd den begångna brottsligheten är. För brott som någon begått ska enligt 29 kap. 7 § första stycket hans eller hennes ungdom beaktas särskilt vid straffmätningen. döma till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Som redogörs för i avsnitt 4.4.2 anser regeringen att det finns ett behov av förändringar av regleringen i syfte att säkerställa att brottets svårhet i högre grad än tidigare är styrande för påföljdsbestämningen vid brottslighet som begås av någon i åldern 18–. Ett tänkbart sätt att åstadkomma en sådan ordning är att, som föreslås i betänkandet, helt slopa den generella ungdomsreduktionen vid straffmätningen för den En majoritet av remissinstanserna motsätter sig emellertid utredningens förslag, bl.a. med hänvisning till vad som redovisas om att den lagförda ungdomsbrottsligheten minskar och att unga myndiga uppvisar en i förhållande till äldre personer i allmänhet bristande mognad För lagöverträdare i åldersgruppen 18–kan också skälen för särbehandling vid straffmätningen fortfarande anses väga över när det gäller brottslighet av mindre allvarligt slag. påpekar begår majoriteten av unga lagöverträdare ett eller ett par mindre allvarliga brott och slutar inte sällan att begå brott när de blir äldre. undvika onödiga repressionsökningar bör sådan mindre allvarlig brottslig- het även fortsättningsvis omfattas av en generell ungdomsreduktion och unga myndiga lagöverträdare mötas av en större tolerans från samhällets I likhet med utkastet anser regeringen därför att utredningens förslag om en vid alla former av brottslighet slopad ungdomsreduktion för unga myndiga lagöverträdare inte bör genomföras. Vid allvarligare brottslighet som begås av unga myndiga lagöverträdare är det emellertid rimligt att tillmäta straffsystemets krav på en tillräckligt ingripande reaktion en större tyngd. Vid grova brott måste samhället kunna reagera med adekvata sanktioner. Flera remissinstanser, t.ex. , , Förvaltningsrätten i , , och , som helt eller delvis motsätter sig utredningens förslag, framför att det kan finnas skäl att förändra den nuvarande ordningen för ungdomsreduktion vid straff- mätningen av allvarlig eller mycket allvarlig brottslighet. yttrandet till utredningen, i utkastet och vid remissbehandlingen lyfts flera tänkbara alternativ till sådana förändringar fram. Som framhålls i utkastet bör de förändringar som övervägs så långt som möjligt stämma överens med påföljdssystemets uppbyggnad och brotts- balkens systematik och inte innebära större förändringar än nödvändigt. Det är viktigt att säkerställa en förutsebar rättstillämpning, att lika fall behandlas lika av domstolarna och att reformen får avsedd effekt som utrymme ges till en nyanserad straffmätning i det enskilda fallet. Ändringarna får inte leda till att påföljdssystemet uppfattas som orättvist I det särskilda yttrandet till utredningen föreslås att den generella ungdomsreduktionen inte ska tillämpas vid återfall i allvarlig brottslighet som är kopplad till organiserad brottslighet eller annan kriminalitet förenad med gängbildning. Som några remissinstanser framför kan det finnas fördelar med en sådan eller liknande lösningar, bl.a. på så sätt att de skulle träffa brottslighet i gängmiljö som förekommer även bland yngre lagöverträdare, vilka inte sällan tidigare kan ha dömts för flera eller Att sådan brottslighet bör mötas av en skärpt reaktion är ett av skälen till det behov av förändringar i särbehandlingen av lagöverträdare i åldersgruppen 18–som redovisas ovan. I likhet med vad som anges i utkastet finns det emellertid vägande skäl mot avgränsningar som tar sin utgångspunkt i de omständigheter som förs fram i det särskilda yttrandet. Hur återfall i brott ska påverka straffmätningen regleras i 29 kap. och som t.ex. och Kriminalvården påpekar finns där också en straffskärpningsgrund som hänför sig till brottslighet som utövats i organiserad form. ett slag som medger att en och samma omständighet tillåts påverka