prop · H803148 · 2021-03-23 00:00:00 — 2020/21:148 underrättelseskyldigheten regleras i konkursförordningen (32 §) och be- handlas därför inte närmare i denna proposition. 5.6Ytterligare formkrav i konkurslagstiftningen Regeringens förslag: Kraven i konkurslagen på att olika handlingar ska ges in i original, i kopia eller i flera exemplar och att gäldenären eller andra ska uppge postadress ska tas bort eller justeras. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. Landsorganisa- tionen i och Stiftelsen , är positiva till förslagen. Skälen för regeringens förslag: Vid en genomgång av konkurslagens bestämmelser framgår det att ett antal av dem är utformade för enbart pappershantering och innehåller olika formkrav som har sin grund i att handlingar ges in och distribueras på traditionellt sätt, dvs. på papper och med posten. Det finns nu anledning att i största möjliga utsträckning ta bort sådana krav och i övrigt justera lagen så att den möjliggör en effekti- vare och smidigare hantering både för enskilda och det allmänna och så att det inte finns onödiga hinder mot att använda digital kommunikation. Detta är inte minst viktigt när det genom en ökad internationalisering blir allt vanligare att utländska borgenärer bevakar fordringar i svenska kon- kurser. insolvensdirektiv föreskrivs att konkursförvaltare, domstolar och myndigheter ska kunna utföra i vart fall vissa uppgifter digitalt (artikel 28). Bland annat ska borgenärer kunna anmäla fordrings- Att i konkurslagen precisera att en viss handling ska ges in i original eller bestyrkt kopia är inte nödvändigt och kan skapa osäkerhet om möjligheterna att hantera handlingar i digital form. Inte heller finns det längre behov av att ange att en handling ska ges in i flera exemplar. Justeringar bör med anledning av detta ske i 2 kap. 3 och 4 §§ och 9 kap. 6, 7, 9 och 21 §§ konkurslagen (jfr prop. 2017/18:126 s. 32 f. om liknande ändringar vid ansökan om betalningsföreläggande och handräckning). Det kan nämnas att en möjlighet för rätten att vid behov begära in fler exemplar av en handling finns i 33 kap. 2 § . Ett ytterligare form- krav behandlas i avsnitt 8.2 om halvårsberättelser. I syfte att skapa möjligheter för att även i praktiken kunna kommunicera digitalt med bl.a. gäldenären och borgenärer bör det säkerställas att rätten, tillsynsmyndigheten och konkursförvaltaren har tillgång till mottagarens e-postadress. Det finns därför behov av att föreskriva att gäldenären och borgenärerna i konkursansökan och i andra sammanhang ska uppge kontaktuppgifter som möjliggör digital kommunikation. Det kan i detta sammanhang noteras att artiklarna 55.2 och 55.4 insolvens- förordning föreskriver att en borgenär som anmäler en fordran i ett kon- kursförfarande ska uppge sin e-postadress. Justeringar bör göras i 2 kap. 3 §, 7 kap. 13 § och 15 kap. 4 § konkurslagen. Regeringens förslag: En ansökan om företagsrekonstruktion ska kunna ges in i digital form. Den ska då skrivas under med en avancerad elektronisk underskrift. Regeringens bedömning: Kungörelser och underrättelser i ärenden om företagsrekonstruktion bör moderniseras på motsvarande sätt som i konkursförfarandet. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med rege- ringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. , , , Rekonstruktör- och konkursförval- tarkollegiet i och , är positiva till promemorians förslag och bedömning. framhåller att förslaget kommer att leda till ett enklare och effektivare förfarande utan att rättssäkerheten riskeras. Skälen för regeringens förslag och bedömning Företagsrekonstruktion innebär att en näringsidkare som har betalnings- svårigheter kan få till stånd ett särskilt förfarande för att rekonstruera sin verksamhet. Bestämmelser om rekonstruktion finns i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion och förordningen (1996:783) om företagsrekon- struktion. Det är rätten som beslutar att inleda en rekonstruktion. Rätten ska då utse en rekonstruktör. Dennes arbete syftar bl.a. till att undersöka om det finns förutsättningar för gäldenären att träffa en ekonomisk upp- görelse med sina borgenärer (offentligt ackord). Med anledning av insolvensdirektiv har en särskild utredare sett över reglerna om företagsrekonstruktion (SOU 2021:12). Direktivets regler om att förbättra möjligheterna till digital kommunika- tion i insolvensförfaranden bör dock behandlas i denna proposition även när det gäller företagsrekonstruktion. Frågan om digital kommunikation i skuldsaneringsförfarandet behandlas däremot i ett annat sammanhang (se Ds 2021:6). Digital ansökan om företagsrekonstruktion En företagsrekonstruktion inleds genom en ansökan till tingsrätten. An- sökan får göras av gäldenären eller av en borgenär. Den ska vara skriftlig och egenhändigt undertecknad av sökanden eller sökandens ombud (2 kap. 1 § lagen om företagsrekonstruktion, se även prop. 1995/96:5 s. 175 f.). I avsnitt 5.1 föreslås att ansökan om konkurs ska kunna ges in digitalt. Det finns enligt regeringen anledning att även för företagsrekonstruktion möjliggöra ett modernare och mer effektivt sätt att ansöka. Kravet på egenhändigt undertecknande i lagen om företagsrekonstruktion bör därför kompletteras med en möjlighet att göra ansökan digitalt med hjälp av en säker elektronisk underskrift. Det finns däremot inte som i konkurs- förfarandet något behov av att för borgenärer som företräder det allmänna göra undantag från kravet på underskrift av ansökan. 2020/21:148 Kungörelse och underrättelse Rätten ska kungöra ett beslut om att hålla ackordsförhandling i ärendet om företagsrekonstruktion. Det ska ske i Post- och och i ortstidning (3 kap. 13 § lagen om företagsrekonstruktion och 19 § för- ordningen om företagsrekonstruktion). Kungörelse ska också ske vid senare beslut om ackordsförhandling. Rätten ska bestämma den eller de ortstidningar som senare kungörelser om ackordsförhandlingen ska införas i. Dessa kungörelser ska också tas in i Post- och (11 och 19 §§ förordningen om företagsrekonstruktion). Rekonstruktören ska inom från beslutet om företagsrekon- struktion underrätta samtliga kända borgenärer om beslutet. Om antalet borgenärer med fordringar utan förmånsrätt är mycket stort, får under- rättelser till dessa borgenärer ersättas av kungörelse (2 kap. 13 § lagen om företagsrekonstruktion). Ytterligare bestämmelser om underrättelser finns i 12, 17 och 18 §§ förordningen om företagsrekonstruktion. En under- rättelse från rätten eller rekonstruktören ska sändas med post till mot- tagaren under dennes senast kända adress (20 § förordningen om företags- rekonstruktion). Sätten för kungörelse och underrättelse i en företagsrekonstruktion är i huvudsak desamma som i det nuvarande konkursförfarandet. De skäl som anförs ovan för att modernisera de konkursrättsliga reglerna i detta hän- seende och därigenom i större utsträckning möjliggöra en digital hantering gör sig gällande med samma styrka i ärenden om företagsrekonstruktion. Skillnaden i förhållande till reglerna om konkurs är att reglerna för rekon- struktionsförfarandet i huvudsak finns i förordning. Regeringen avser att i förordningen om företagsrekonstruktion göra de kompletterande ändringar som behövs för att modernisera sätten för kungörelse och underrättelse i rekonstruktionsförfarandet. Den obligatoriska edgången slopas Gäldenärens bekräftelse i stället för edgång Regeringens förslag: Den nuvarande ordningen med obligatorisk edgång i tingsrätten ska avskaffas. Gäldenären ska i stället som huvud- regel bekräfta bouppteckningen hos konkursförvaltaren. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, däribland , , , , Svenskt Närings- liv, och , tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. ett edgångssammanträde vid tingsrätten visserligen torde ha en relativt stor preventiv effekt mot att gäldenären lämnar oriktiga uppgifter men att skälen för förslaget väger över. myndigheten och , anser att det föreslagna förfaran- det kan förväntas bli mer effektivt än ett edgångssammanträde i tingsrätt. 2020/21:148 Myndigheterna framför dock synpunkter på utformningen av det straff- rättsliga ansvaret (se avsnitt 6.4). Rekonstruktör- och konkursförvaltar- kollegiet i anför att det tidigare ställt sig negativt till att den obligatoriska edgången tas bort. Kollegiet anser emellertid att förslagen i promemorian är betydligt mer genomarbetade än tidigare förslag i frågan och på ett klokt sätt hanterar de problem av praktisk och legal natur som finns. Kollegiet har därför nu inte några starka invändningar mot förslaget. vid avstyrker förslaget och anför bl.a. att det är av största vikt för ett korrekt konkursförfarande att ha en vid domstol beedigad bouppteckning. Skälen för regeringens förslag Närmare om bouppteckningsed i tingsrätten I konkursens inledande skede ska konkursförvaltaren upprätta en konkurs- bouppteckning (7 kap. 13 § konkurslagen, se även avsnitt 5.2). Förvaltaren ska ge in bouppteckningen till såväl tingsrätten som tillsynsmyndigheten. Gäldenären ska därefter vid ett edgångssammanträde i tingsrätten avlägga bouppteckningsed (6 kap. 3 § konkurslagen). Det är rätten som i samband med konkursbeslutet bestämmer tid för sammanträdet (2 kap. 24 § kon- kurslagen). Sammanträdet hålls tidigast en och senast efter konkursbeslutet, om det inte med hänsyn till konkursboets omfattning och beskaffenhet är nödvändigt att det hålls senare (6 kap. 4 § konkurslagen). Bouppteckningen ska ges in senast före sammanträdet. Edgång innebär att gäldenären under ed inför en domare intygar att bouppteckningens uppgifter om tillgångar, skulder och räkenskapsinfor- mation (se avsnitt 7.1 där det föreslås att detta begrepp ersätter det nu- varande räkenskapsmaterial), med gjorda tillägg och ändringar, är riktiga. En gäldenär som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar en oriktig uppgift eller förtiger någon tillgång under konkursförfarandet gör sig skyl- dig till brottet försvårande av konkurs (se avsnitt 6.4). Det finns skäl att flytta hanteringen från tingsrätten Det hålls mellan 8 000 och 10 000 edgångssammanträden i tings- rätten. I många fall upplevs edgången inför rätten som en formalitet utan verklig betydelse för förfarandet och edgångssammanträdet leds i regel av en tingsnotarie. Det är också en allmän erfarenhet bland personer som är involverade i konkurser att det sällan kommer fram någon ny uppgift av betydelse i samband med edgången. Att gäldenären tar sitt ansvar för att tillgångar och skulder klargörs i konkursen är nödvändigt och utgör enligt regeringen en viktig del av konkursförfarandet. Att överväga en ordning där gäldenärens bekräftelse kan ske på ett snabbare och mer rationellt sätt skulle bidra till att konkursen kan avslutas snabbare och till lägre kostnader för boet och det allmänna. Att förändra ordningen med edgång innebär framför allt att uppgiften flyttas från tingsrätten. vid motsätter sig en förändring och menar bl.a. att domstolens inblandning legitimerar konkursförfarandet och att förslaget skulle kunna innebära att utländska borgenärer tappar förtroendet för vår lagstiftning. 2020/21:148 delar inte den uppfattningen. Det finns ingen anledning för en domstol att vara inblandad i alla steg i konkursförfarandet i syfte att visa att tar konkursfrågor på allvar. Det finns inte någon gemensam internationell syn på hur konkursförfarandet ska utformas, och det är förenligt med internationella och EU-rättsliga åtaganden att flytta uppgiften från domstol. Det kan i sammanhanget noteras att har en ordning som motsvarar den som föreslås i promemorian. Det är viktigt att det svenska konkursförfarandet uppfyller berättigade krav på effektivitet, förutsebarhet och rättssäkerhet och åtnjuter förtroen- de. För att uppnå detta är det enligt regeringens mening inte nödvändigt att behålla den obligatoriska edgången i tingsrätten. Att renodla domstolens roll i handläggningskedjan kan tvärtom bidra till en mer effektiv och ändamålsenlig konkurshantering. Ett arbete med att renodla domstolarnas arbetsuppgifter till sådant som motiveras av deras funktion och kompetens har bedrivits i . Om en fråga inte är av sådan karaktär att en domstols- prövning i första instans är nödvändig, är utgångspunkten att den ska flyttas från domstol (prop. 2017/18:15 s. 23). En fråga om edgång utgör inte rättskipning och innefattar inte heller någon tvistefråga som normalt ankommer på domstol att avgöra. Enligt regeringens uppfattning är edgång inte en uppgift som kräver den kompetens domstolen besitter eller som domstolen av något annat skäl behöver befatta sig med. Det kan visserligen hävdas, som bl.a. Ackordscentralen framhåller, att edgång i domstol har ett visst symbolvärde och att detta på en del gäldenärer skulle ha effekten att inskärpa vikten av att lämna korrekta uppgifter. I grunden är det dock rimligt att anta att redan påpekandet, även av t.ex. en konkursförvaltare, att uppgifterna bekräftas under straffansvar, får de allra flesta att lämna fullständiga och riktiga uppgifter (se även avsnitt 6.4 där bedömningen görs att en förändring inte medför behov av att ändra de straffrättsliga reglerna). I sammanhanget bör det beaktas att regler om ed successivt har utmönstrats ur svensk rätt. Som exempel ersattes vid införandet av utsökningsbalken utmätningseden med en möjlighet till skriftlig bekräftelse. Det uttalades att det förhållandet att förfarandet ska äga rum hos en kronofogdemyndighet i stället för vid domstol inte kan antas medföra att lämnade uppgifter blir mindre till- förlitliga (prop. 1980/81:8 s. 410 f. och prop. 1980/81:84 s. 115). Det finns inte skäl att anta att det skulle förhålla sig på ett annat vis för konkurs- förfarandet. Edgång i tingsrätten ersätts av en bekräftelse hos konkursförvaltaren I promemorian föreslås att ordningen med obligatorisk edgång i domstol ersätts av ett bekräftelseförfarande hos konkursförvaltaren. Domstols- utredningen, och Insolvensutredning har alla tidigare föreslagit en sådan förändring. Konkursförvaltarens arbete med att ta fram konkursbouppteckningen sker ofta i nära samarbete med gäldenären. Det är naturligt eftersom gälde- nären är den som i första hand kan bistå förvaltaren med upplysningar om boet. Att överse gäldenärens bekräftelse av innehållet i bouppteckningen får enligt regeringen anses vara ytterligare en utredningsåtgärd som det då faller naturligt på förvaltaren att utföra. Förvaltningsuppgifter kan överlämnas till enskilda individer. Om upp- Prop. 2020/21:148 giften innebär myndighetsutövning, krävs att överlämnandet görs med stöd av lag (12 kap. 4 § andra stycket regeringsformen). Frågor om konkursbouppteckningen och bekräftandet av dess riktighet regleras i konkurslagen. Det finns alltså inte något rättsligt hinder mot att konkurs- förvaltaren ansvarar för hanteringen när det gäller gäldenärens bekräftelse av uppgifterna i bouppteckningen. Till konkursförvaltare får endast utses personer som uppfyller mycket högt ställda krav på kunskap och erfarenhet. Den som blir förvaltare behö- ver vidare ha en utvecklad kontorsorganisation (prop. 1978/79:105 s. 177 och 280). Med hänsyn till detta bör förvaltarna ha goda förutsättningar att hantera gäldenärens bekräftelse av bouppteckningen. Motsvarande be- dömning gjordes när förvaltare gavs i uppdrag att utöva myndighet vid handläggning av den statliga lönegarantin (se prop. 1991/92:139 s. 28 f.). Att flytta uppgiften till förvaltarna bör, som bl.a. framhåller, leda till en mer effektiv hantering. Det obligatoriska edgångssammanträdet bör mot denna bakgrund ersättas med ett förfarande som innebär att konkursförvaltaren i regel hanterar frågan om gäldenärens bekräftande av bouppteckningen. Skriftlig bekräftelse vid ett sammanträde Regeringens förslag: Gäldenären ska vid ett bouppteckningssamman- träde inför konkursförvaltaren genom ett undertecknande på heder och samvete bekräfta riktigheten av bouppteckningens uppgifter om till- gångar, skulder och räkenskapsinformation. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. promemorian föreslås att bouppteckningen inte längre ska ges in till rätten. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. universitet och , tillstyrker promemorians förslag eller invänder inte mot det. bör införas en skyldighet för förvaltaren att lämna information till myndig- heten i de fall det har framkommit nya uppgifter om tillgångar vid bekräf- telsen av bouppteckningen. och Företagarna framför i huvudsak samma synpunkt. Skälen för regeringens förslag En skriftlig bekräftelse ska lämnas hos konkursförvaltaren När konkursförvaltaren nu föreslås ta över uppgiften att hantera gälde- närens bekräftelse av uppgifterna i bouppteckningen är frågan hur en sådan bekräftelse bör gå till. En muntlig bekräftelse inför konkursförvaltaren skulle i praktiken inne- bära en edgång utom rätta. Eftersom edgång av hävd brukar vara en upp- gift som är förbehållen domstolar, bedöms det inte önskvärt att låta förvaltaren ansvara för att en utomrättslig muntlig bekräftelse under straffansvar kommer till stånd (jfr t.ex. prop. 2012/13:74 s. 54 f. och även SOU 2013:38 s. 583). 2020/21:148 Till detta kommer att en skriftlig bekräftelse av gäldenären är förenad med flera fördelar. Skriftlighet bör kunna bidra till en enkel och effektiv ordning. Om bekräftelsen sker genom ett skriftligt undertecknande kommer det, till skillnad mot ordningen vid ett edgångssammanträde, inte att behöva upprättas något protokoll eller användas någon särskild teknisk anordning för att ta upp bekräftelsen. En ordning där gäldenären själv skriftligen bekräftar riktigheten av uppgifterna i bouppteckningen bör vidare minska risken för missförstånd, och en sådan bekräftelse kan anses mer tillförlitlig i bevishänseende. Skriftliga försäkringar förekommer redan på andra områden. Till exempel kan gäldenären vid utmätning åläggas att på heder och samvete skriftligen bekräfta de uppgifter om sina tillgångar som han eller hon har lämnat vid förhör eller i förteckning (4 kap. 14 § tredje stycket utsöknings- balken). Ett annat exempel är när en bouppgivare i samband med dödsfall, på bouppteckningen tecknar en försäkran på heder och samvete att uppgifterna är riktiga och att inga uppgifter avsiktligt har utelämnats (20 kap. 6 § andra stycket ). I sammanhanget kan det även nämnas att en gäldenär i en ansökan om skuldsanering ska lämna uppgifter om bl.a. sin ekonomiska situation och underteckna ansökan på heder och samvete (12 § skuldsaneringslagen [2016:675]). Straffansvaret för brottet försvårande av konkurs förutsätter att oriktiga uppgifter lagts till grund för förfarandet. Även en skriftlig bekräftelse av oriktiga uppgifter är således straffbar (se närmare om straffansvaret i avsnitt 6.4). Mot denna bakgrund föreslår regeringen att gäldenären skriftligen på heder och samvete ska bekräfta att bouppteckningens uppgifter om till- gångar, skulder och räkenskapsinformation är riktiga. Gäldenärens bekräftelse bör ske i form av ett undertecknande. Frågan är hur underskriftskravet bör komma till närmare uttryck i konkurslagen. Det är angeläget att konkursregleringen anpassas för att möta den tekniska utvecklingen och att förfarandet i dess olika delar kan fungera i en digital värld. Även om det framöver inte lär vara ovanligt att gäldenären gör sin bekräftelse genom en underskrift på bouppteckningen i pappers- form är det endast en tidsfråga innan en helt digital hantering tar vid. I avsnitt 5.1 föreslås att kravet på egenhändigt undertecknande av en konkursansökan kompletteras med en möjlighet att göra ansökan digitalt med en avancerad elektronisk underskrift. Ofta rör en reglering om elektroniskt undertecknande enskildas kontakt med myndigheter, dvs. i praktiken elektronisk ingivning. Det förekommer dock att underskriftskrav ställs upp även i relationer mellan enskilda. Som exempel kan nämnas 43 § konsumentkreditlagen (2010:1846) som särskilt anger elektronisk underskrift som ett godtagbart alternativ. Med hänsyn till att det med underskriften följer ett straffrättsligt ansvar och då det framstår som lämpligt att reglera underskriftskrav i konkurs- förfarandet på ett enhetligt sätt, anser regeringen att det i konkurslagen uttryckligen bör anges att en underskrift kan göras elektroniskt och vilka krav som då ställs på en sådan underskrift. Detta kan lämpligen ske genom att bestämmelsen om undertecknande av konkursansökan görs tillämplig Prop. 2020/21:148 på gäldenärens bekräftelse av bouppteckningsuppgifterna. Bekräftelse ska göras vid ett bouppteckningssammanträde När det gäller förfarandet som ska leda fram till den skriftliga bekräftelsen finns det som anförs i promemorian starka skäl som talar för att detta bör formaliseras genom att gäldenären gör sin bekräftelse vid ett bouppteck- ningssammanträde hos konkursförvaltaren. Härigenom ges förvaltaren bättre möjligheter att erinra gäldenären om dennes sanningsplikt och om konsekvenserna av att lämna oriktiga eller ofullständiga uppgifter och därigenom inskärpa vikten av en riktig bekräftelse. Det möjliggör också för förvaltaren att säkerställa att rätt person bekräftar bouppteckningen, att bekräftelsen lämnas under förhållanden som för ett riktigt resultat och att gäldenären ges möjlighet att ställa frågor och diskutera tillägg till eller ändringar i bouppteckningen. Ett sammanträde bidrar vidare till transparens och därmed till att skapa förtroende för ordningen bland övriga berörda. En bekräftelse bör mot denna bakgrund ske vid ett bouppteck- ningssammanträde hos konkursförvaltaren. Gäldenärens bekräftelse omfattar även hans eller hennes tillägg till och ändringar i bouppteckningen. Som bl.a. fram- håller kan sådana tillägg och ändringar vara av betydelse för konkurs- tillsynen. Även andra kan ha behov av att få del av sådana uppgifter. Det kan därför finnas anledning att överväga att införa en underrättelseskyldig- het i konkursförordningen. I promemorian föreslås att bouppteckningen inte längre ska ges in till tingsrätten. Förslaget är en del av den större förändring av ansvarsfördel- ningen i konkursförfarandet som föreslås i promemorian och som inte genomförs inom ramen för denna proposition. Det finns därför fortfarande skäl att ge in bouppteckningen även till tingsrätten. Regeringens förslag: En bekräftelse av gäldenären ska lämnas och senast efter konkursbeslutet, om det inte är nödvändigt att den lämnas . Konkursförvaltaren ska kalla gäldenären, tillsynsmyndigheten och sökande borgenär till bouppteckningssammanträdet. Lagstadgade frister som räknas för edgångssammanträdet ska i stället räknas från konkursbeslutet och i något fall bouppteck- ningssammanträdet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser ställer sig bakom prome- instämmer i att det bör vara upp till förvaltaren att bestämma om några andra ska få möjlighet att delta i bouppteckningssammanträdet men anser att promemorians förslag är otydligt på denna punkt. Stiftelsen anser att även andra borgenärer än sökanden ska ha rätt att delta i sammanträdet och saknar en reglering av detta. Även Svensk inkasso anser att det bör framgå av lagen 2020/21:148 att sammanträdet ska vara öppet för de borgenärer som vill delta, om inte särskilda skäl motiverar att deltagandet begränsas. Skälen för regeringens förslag Enligt den nuvarande ordningen ska gäldenären, konkursförvaltaren, tillsynsmyndigheten och sökande borgenär kallas i särskild ordning till ett edgångssammanträde i tingsrätten. Övriga borgenärer kallas genom kun- görelse. När det nu föreslås att edgången ska ersättas av en bekräftelse inför konkursförvaltaren måste naturligtvis gäldenären kallas till det bouppteck- ningssammanträde där bekräftelse ska ske. Det är ju gäldenären som med sin underskrift ska bekräfta uppgifterna i bouppteckningen.