prop · H803109 · 2021-03-23 00:00:00 — också nära kopplad till vikten av en väl fungerande upphovsrätt i den Digitaliseringen lyfts fram av utredningen som en av de samhällsförändringar som påverkat villkoren för konstnärer mest under de Utredningen konstaterar att det är för musikområdet och filmområdet som man kan se de tydligaste effekterna, men digitaliseringen har påverkat samtliga konstarter i varierande grad. När det gäller den internationella marknaden är det också viktigt att lyfta fram internationaliseringen i stort och att den internationella marknaden ofta är en förutsättning för att kunna leva på sitt konstnärskap, något som är särskilt tydligt inom bl.a. dansen och cirkusen. Det framgår också av utredningens betänkande att konstnärer har lägre inkomst och betydligt sämre inkomstutveckling än befolkningen i stort, som de är högre utbildade än befolkningen i stort. förvärvsinkomst var 2014 av männens i konstnärsgruppen, att jämföra med för befolkningen i stort . allt högre utsträckning frilansande och har i allt lägre utsträckning en Ett kännetecken för konstnärsgruppen, och något som ytterligare förstärkts , är det starka inslaget demografi, inkomster och sociala situation deklarerade av konstnärerna inkomst från enskild näringsverksamhet, handelsbolag eller fåmansaktiebolag. Att detta har blivit vanligare och att längre anställningsperioder med regelbunden inkomst blivit mindre vanligt, kan i alla fall delvis förklaras med ändrade förhållanden på arbetsmarknaden, snarare än en ökad vilja till företagande och entreprenörskap hos konstnärer. Utredningen tydliggör också att det finns vissa brister i trygghetssystemen som inte är anpassade efter någon som i hög utsträckning är frilansande och som också kombinerar olika typer av anställningar och uppdrag. Trots konstnärernas generellt låga inkomster är konstnärerna inte mer beroende av de samhälleliga stöd- och bidragsystemen än befolkningen i stort. Konstnärer tar inte heller i samma utsträckning som övriga befolkningen del av de sociala De ogynnsamma villkoren för konstnärer har också effekt på pensionen senare i livet. Det är få konstnärer som har en I utredningen beskrivs också att det finns flera hot mot den De osäkra ekonomiska och sociala villkor som konstnärer ofta måste arbeta under kan riskera att skapa en anpasslighet hos konstnären, vilket kan påverka den konstnärliga friheten. exempelvis handla om att konstnären skapar konst som är mer kommersiellt gångbar och inte vågar vara lika risktagande. Ett annat Skr. 2020/21:109 exempel är de hot som många konstnärer, författare och journalister tvingas leva under, något som bl.a. Myndigheten för kulturanalys ? (2016:3) visat. När hoten exempelvis leder till självcensur drabbas inte bara konstnären själv, utan hela det demokratiska samhället och den konstnärliga utvecklingen. i samband med metoo kom också ett stort antal vittnesmål fram om sexuella trakasserier och övergrepp inom kulturområdet. Den otrygga arbetsmarknaden med få tillsvidareanställningar lyftes fram som ett skäl till att utsattheten i kultursektorn är extra stor. Den pågående pandemin har inneburit en kris för samhället och drabbat många samhällssektorer hårt, däribland kultursektorn. Kultursektorn bygger i stora delar på delade upplevelser och fysiska möten mellan människor samt är präglad av osäkra anställningar och speciella arbetsvillkor, något som blivit ännu mer uppenbart. Sektorn har därför drabbats hårt av de åtgärder som har vidtagits för att förhindra smittspridningen, men också av de ändrade konsumentbeteendena, det minskade internationella utbytet och de försvårade produktionsvillkoren. Många konstnärer har fått se sin försörjningsbas försvinna från till en annan. Krisen har också synliggjort redan befintliga strukturella problem inom kultursektorn. Dessa problem har också bidragit till att kultursektorn har drabbats hårt av krisen. Ett antal stora stödpaket har beslutats och regeringen har också vidtagit ett stort antal andra åtgärder för att stötta kultursektorn, allt eftersom det har blivit tydligt att situationen kommer att påverka kulturlivet och konstnärer (se vidare om åtgärder med anledning av den pågående pandemin i avsnitt 11). 4En stärkt statlig konstnärspolitik Regeringens bedömning: Det är viktigt med en stark statlig konstnärspolitik för att de nationella kulturpolitiska målen ska kunna nås. Utredningens bedömning: Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens, då utredningen gör bedömningen att konstnärspolitiken bidrar till att de kulturpolitiska målen kan uppnås. Utredningen har inte uttryckligen gjort bedömningen att den statliga konstnärspolitiken bör stärkas, men lämnar flera förslag och bedömningar som sammantaget innebär en sådan förstärkning. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen bedömer mot bakgrund av de utmaningar som beskrivs i kapitel 3 att det finns ett behov av att ta ett samlat grepp för att stärka konstnärernas villkor och att det behövs en stärkt statlig konstnärspolitik för det ändamålet. Att konstnärer kan arbeta under rimliga villkor är en förutsättning för ett vitalt kulturliv. Yrkesverksamma konstnärer inom de olika konstarterna delar många av de ovan beskrivna utmaningarna, vilket motiverar en samlad politik. är viktigt att vara medveten om skillnaderna när det gäller 2020/21:109 förutsättningar för utövare inom de olika konstarterna. nämnas dansen med sin relativt svaga infrastruktur. Regeringen gör också bedömningen att det finns en tydlig koppling mellan behovet av en aktiv statlig konstnärspolitik och de nationella kulturpolitiska målen. Av de nationella kulturpolitiska målen framgår att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund. Alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet. Vidare ska kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet prägla samhällets utveckling. De professionella konstnärerna tillhör kulturlivets absoluta fundament och spelar en avgörande roll för att målen ska kunna uppnås. Konstnärer behöver därför kunna leva på sitt yrke och framtida generationer måste se konstnärsyrket som en möjlig bana. För att det ska vara möjligt att försörja sig som konstnär har en bredd av insatser inom ramen för den statliga konstnärspolitiken en viktig roll att spela. Regeringen bedömer därför att en stärkt konstnärspolitik behövs för att uppnå de kulturpolitiska målen. Motiv och inriktning för konstnärspolitiken Regeringens bedömning: Grunden för konstnärspolitiken bör vara att främja konstnärers möjligheter att utveckla sitt konstnärskap och erkänna den betydelse som konsten har för enskilda och för samhällets utveckling och vitalitet. Konstnärspolitiken bör därför: – syfta till att värna konstens frihet och egenvärde, där konstnärlig kvalitet och principen om armlängds avstånd till konstnärligt innehåll utgör självklara utgångspunkter, – vara flexibel och öppen för nya konstnärliga uttryck, – främja konstnärlig förnyelse, fördjupning och utveckling samt verka för ökat internationellt kulturutbyte, – syfta till att skapa förutsättningar för ett dynamiskt och levande kulturliv i hela landet med likvärdiga förutsättningar att verka som – syfta till att konstnärer ska kunna arbeta under rimliga sociala och ekonomiska villkor samt få ersättning för utfört konstnärligt arbete, – verka för en mångfald av röster, berättelser och perspektiv genom breddad rekrytering till konstnärsyrket, och – verka för att konstnärernas kunskaper och erfarenheter tas tillvara vid förändringar, utveckling och förnyelse i samhället. Utredningens bedömning stämmer delvis överens med regeringens Utredningen gör dock en annan bedömning bl.a. när det gäller vikten av att lyfta internationellt utbyte. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland , och , stödjer utredningens förslag om nytt motiv och inriktning för konstnärspolitiken. instanser ställer sig positiva till förslaget, men saknar emellertid vissa , och Konstnärliga och litterära utövares samarbetsnämnd (KLYS) påtalar exempelvis att man saknar skrivningar som rör frågor om internationellt konstnärligt utbyte, medborgarperspektivet och möjligheter för konstnärer att kunna basera sin Skr. 2020/21:109 försörjning på ersättning för utfört konstnärligt arbete. och regioner, däribland , Region och Region , tillstyrker särskilt skrivningen om möjligheterna att verka professionellt som konstnär i hela landet. Skälen för regeringens bedömning Grunden för konstnärspolitiken bör vara att främja konstnärers möjligheter att utveckla sitt konstnärskap och erkänna den betydelse som konsten har för enskilda och för samhällets utveckling och vitalitet. I konsten förmedlas berättelser och idéer som bidrar till att människans syn på världen, samhället och existensen kan fördjupas och utvecklas. Konstnärerna röjer väg för nya synsätt och uttrycksformer, vilket är nödvändigt för den konstnärliga utvecklingen och därmed för samhällsutvecklingen i stort. Men för att det ska vara möjligt behövs en politik som ger konstnärerna förutsättningar att kunna utveckla konstnärskapet. Erkännandet av den betydelse som konsten har för utvecklingen i samhället motiverar också att ansvar för konstnärernas villkor tas inom flera områden. Konstnärernas villkor är till stor del beroende av att det finns utbildningar, välfungerande upphovsrättsliga ersättningar för användning av konstnärliga verk, liksom en arbetsmarknadspolitik och ett trygghetssystem som ser till konstnärernas speciella förutsättningar. Konstnärspolitiken bör syfta till att värna konstens frihet och egenvärde med konstnärlig kvalitet och principen om armlängds avstånd som självklara utgångspunkter Regeringen gör bedömningen att konstnärspolitiken bidrar och fortsatt bör bidra till att värna den konstnärliga friheten och konstens egenvärde. Politiken bör således ge uttryck för en grundläggande respekt och förståelse för att det är konstnärernas egna utgångspunkter och uttryck som skapar de värden och den betydelse som konsten har för enskilda och samhället. Den konstnärliga friheten har nära kopplingar till den vidare frågan om yttrandefrihet och fri opinionsbildning. Konstnärspolitiken bör syfta till att den konstnärliga friheten ges en reell möjlighet att utövas och förverkligas. Regeringen ser att man bl.a. genom att stärka de ekonomiska och sociala villkoren för konstnärer i stort, bidrar till att öka den konstnärliga friheten. Huvudprincipen för stödgivning till konstnärer bör fortsatt vara att besluten ska kunna motiveras utifrån bedömningar av konstnärlig kvalitet. Principen om armlängds avstånd blir i detta sammanhang särskilt viktig. Politiken får aldrig lägga sig i innehållet i konsten eller enskilda stödbeslut och inte heller definiera konstnärlig kvalitet. Bedömningar av konstnärlig kvalitet inom konstnärspolitiken bör i första hand göras av professionen och bedömningsgrupper hos de bidragsgivande aktörerna, som besitter den expertkunskap som krävs för att kunna göra kvalitativa bedömningar. Samtalet om vad begreppet kvalitet inbegriper och vad konstnärlig kvalitet är måste hållas levande, men definitioner och beslut om konstnärlig kvalitet ska inte göras på politisk nivå. Detta är en grundpelare för hela 2020/21:109 den svenska kulturpolitiken och en förutsättning för värnandet av den konstnärliga friheten. Konstnärspolitiken bör vara flexibel och öppen för nya konstnärliga uttryck Fältet är föränderligt och en del av samhällsutvecklingen. De statliga insatserna måste således vara flexibla och öppna för nya konstnärliga uttryck. Uttryck som exempelvis kan återfinnas i data- och tv-spel, och som kanske inte enkelt kan kategoriseras i någon av de traditionella konstarterna, kan innehålla konstnärliga kvaliteter som bidrar till konstnärlig utveckling och förnyelse. Andra exempel är genreöverskridande konstnärliga uttryck mellan konstformer som exempelvis film och bild, ljud, improvisatorisk konst, performance samt konceptuell konst och dans. Även den samtida cirkusen kan lyftas fram i sammanhanget. Det är också viktigt att det finns en öppenhet och flexibilitet i stödgivningen när det gäller utformning av stipendier och andra typer av stöd till konstnärer. Stödordningarna måste vara tillräckligt flexibelt utformade för att kunna möta aktuella behov. Regeringen överlämnar därför i hög grad åt beslutandeorganen, främst , att utforma de statliga stöden. Regeringen vill framhålla att det är viktigt att se att olika konstarter står inför olika utmaningar och att den variation som finns mellan dem är viktig att belysa när statens insatser analyseras. Konstarter med svag infrastruktur riskerar annars att bli osynliggjorda. Konstnärspolitiken bör främja konstnärlig förnyelse, fördjupning och utveckling samt verka för ökat internationellt kulturutbyte För att kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska kunna prägla samhällets utveckling krävs en konstnärspolitik som främjar konstnärlig förnyelse, fördjupning och utveckling. De enskilda konstnärernas möjligheter och förutsättningar för att förnya, fördjupa och utveckla sina konstnärliga uttryck är därför viktiga för kulturpolitiken i stort. Ett sätt att göra det är att förbättra möjligheterna för internationellt kulturutbyte i olika former. Konstnärspolitiken måste förhålla sig till en globaliserad värld och främja den ökade kvalitet och utveckling av fältet som internationella utbyten kan medföra, något som också har lyfts av många remissinstanser. Konstnärspolitiken behöver ses i ett större sammanhang med internationaliseringen och den globala marknaden. Det går inte längre att avgränsa konstnärens geografiska sammanhang till endast . För att möta det nationella kulturpolitiska målet att kreativitet och mångfald ska kunna prägla samhällets utveckling krävs också att konstnärer får möjlighet till nya intryck och utbyten. Vidare behöver konstnärspolitiken ge förutsättningar för konstnärligt arbete som inte har tillräckliga marknadsmässiga förutsättningar att bära sig själv, men som bedöms bidra till konstnärlig utveckling och fördjupning. Detta inte minst mot bakgrund av det konstnärliga arbetets betydelse för samhällets utveckling. Konstnärspolitiken bör syfta till att skapa förutsättningar för ett dynamiskt och levande kulturliv i hela landet med likvärdiga förutsättningar att verka som professionell konstnär Enligt de nationella kulturpolitiska målen ska alla ha möjlighet att delta i kulturlivet. Då konstnärerna är själva fundamentet inom kulturlivet måste det finnas förutsättningar att verka som professionell konstnär i hela landet. Konstnärspolitiken bör därför syfta till att skapa förutsättningar för ett dynamiskt och levande kulturliv i hela landet med likvärdiga förutsättningar att verka som professionell konstnär. Det handlar om stad och landsbygd, men också om socioekonomiskt svaga områden såsom de som finns i anslutning till storstäderna. Den centrala roll som konstnärerna har i kulturlivet innebär att konstnärspolitiken också har en viktig roll för att alla ska ha möjlighet att ta del av kulturlivet. Om konstnärer endast finns i vissa delar av landet och bland vissa grupper kommer alla inte ha möjlighet till kulturupplevelser. Det här är något som även flera remissinsatser lyft fram. Konstnärerna är starkt koncentrerade till storstadsområdena. För att uppnå de nationella kulturpolitiska målen är det viktigt att förbättra möjligheten till att verka som konstnär i hela landet. Åtgärder inom konstnärspolitiken behöver bidra till att vidga arbetsmarknaden för konstnärer och främja det allmänna intresset för kultur. Regeringen bedömer att åtgärder behöver vidtas som syftar till att hela ska leva och utvecklas med ett dynamiskt och vitalt kulturliv, men också om att alla i ska ha likvärdiga förutsättningar att verka som professionellt verksam konstnär. Konstnärspolitiken bör syfta till att konstnärer ska kunna arbeta under rimliga sociala och ekonomiska villkor samt få ersättning för utfört konstnärligt arbete En förutsättning för ett vitalt och dynamiskt kulturliv är att konstnärer kan arbeta under rimliga sociala och ekonomiska villkor och få ersättning för sina verk och sina prestationer. Utgångspunkten för regeringens konstnärspolitik bör därför vara att professionellt verksamma konstnärer ska kunna försörja sig på sin konstnärliga yrkesverksamhet och att konstnärer i samma utsträckning som befolkningen i stort bör kunna ta del av de sociala trygghetssystemen. Det handlar om att konstnärer i högre utsträckning bör få skäligt betalt för utfört arbete och därmed kunna basera sin försörjning på konstnärlig verksamhet. Det handlar också om tillgång till de sociala trygghetssystem som finns för alla i . Detta lyfts också fram tydligt av flera remissinstanser. Den konstnärspolitiska utredningen beskriver att konst och konstnärliga uttryck ofta är kärnan i exempelvis den digitala ekonomin, men att konstnären sällan får ersättning som står i paritet till det. Konstens och kulturens betydelse i den digitala ekonomin har ökat som regelverken för ersättning inte är anpassade till den moderna digitala världen. Konstnärspolitiken bör därför bidra till att öka konstnärers möjlighet till skälig ersättning för utfört arbete. Det handlar inte om en rättighet att kunna försörja sig som konstnär utan om att konstnärer i högre utsträckning ska få ersättning för arbete som människor tar del av. Här utgör välfungerande upphovsrättsliga regelverk en grundläggande förutsättning. Konstnärspolitiken bör verka för en mångfald av röster, berättelser och perspektiv genom breddad rekrytering till konstnärsyrket Regeringen bedömer att en förutsättning för konstnärlig utveckling samt ett levande och dynamiskt kulturliv är en mångfald av röster, berättelser och perspektiv. För att konstnärspolitiken fortsatt ska ha legitimitet måste den ha förmågan att vara relevant för alla i . Den konstnärspolitiska utredningen visar att det finns en snedrekrytering till konstnärsyrket bl.a. med en överrepresentation vad gäller personer med välutbildade föräldrar respektive en underrepresentation av personer med föräldrar med utländsk bakgrund. Detta kan leda till en bristande mångfald av röster, berättelser och perspektiv med risk för att den konstnärliga utvecklingen hämmas. De flesta konstnärer bor också i någon av de större städerna även om de ofta verkar i hela landet. Konstnärspolitiken bör därför syfta till att minska denna snedrekrytering genom att undanröja de hinder som kan finnas för lika möjligheter i såväl den professionella kultursektorn som i kulturlivet i stort. Konstnärspolitiken bör verka för att konstnärernas kunskaper och erfarenheter tas tillvara vid förändringar, utveckling och förnyelse i samhället. Konstnärspolitiken har nära koppling till många politikområden. Utredningen beskriver att konstnärernas kunnande och erfarenheter inte tas tillvara i tillräcklig utsträckning vid samhällsförändringar och att det tydligare bör lyftas fram. Regeringen delar denna bedömning. Utgångspunkten för bedömningen är tanken om att konst och kultur kan tillföra viktiga värden i samhällsutvecklingen och till förändringar av samhället. som regeringen i motiven för konstnärspolitiken vill markera och betona konstens egenvärde ser regeringen ingen motsättning i att lyfta fram att konsten kan ha betydelse för individens välmående, livsmiljö och hälsa såväl som för attraktionskraft och ekonomisk utveckling på en samhällelig nivå. Ett exempel är politiken för gestaltad livsmiljö, som bl.a. handlar om konstnärlig gestaltning av våra gemensamma miljöer, och där människan och hennes livsmiljö sätts i centrum för det som planeras, byggs och produceras. Det ställer krav på en helhetssyn hos olika beslutsfattare, på tvärsektoriell samverkan och på hållbara investeringar. I utvecklingen av våra offentliga miljöer och i bostadsplaneringen kan konstnärernas erfarenheter och kunskaper bidra till utveckling och förnyelse i samhället. Ytterligare exempel är kulturens och konstnärernas betydelse för utvecklingssamarbetet och för demokratiseringsprocesser. I konsten och kulturen praktiseras yttrandefriheten aktivt och konsten är ofta en arena för satir och samhällskritik, vilket är viktiga delar i det demokratiska samhället. Regeringen har i olika sammanhang tydliggjort att arbete för att främja, förankra och försvara demokratin globalt ska stärkas genom en demokratisatsning, som syftar till att motverka demokratisk tillbakagång och det krympande demokratiska utrymmet, inte minst för det civila samhället. Internationellt sker en utveckling där centrala aktörer för en fungerande demokrati, där konstnärer utgör en viktig del, drabbas av ett krympande utrymme. Regeringen ser därför att det är av vikt att stärka kulturlivets infrastruktur internationellt. Det är också viktigt ur ett Skr. 2020/21:109 konstnärspolitiskt perspektiv, både för att man skapar fler arbetstillfällen, och för att det internationella utbytet har betydelse för den konstnärliga utvecklingen. Begreppet konstnär bör användas Regeringens bedömning: Begreppet konstnär bör som huvudregel användas för att beskriva den del av kulturpolitiken som avhandlas i Det bör dock finnas en flexibilitet i detta begrepp. Utredningens bedömning stämmer överens med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Konstfrämjandet, Statens centrum för arkitektur och design och Musikcentrum Riks, ställer sig bakom utredningens förslag. instanser, såsom och har dock invändningar mot delar av bedömningen, där man invänder mot det breda konstnärsbegrepp som föreslås. Skälen för regeringens bedömning: Trots variationer mellan olika konstarter såsom film, ord, ton, bild, scen etc. ser regeringen att konstnärers förutsättningar och arbetsmarknad liknar varandra på många sätt och att det därför finns ett syfte med att ta ett samlat grepp om statens insatser för konstnärer. Den konstnärspolitiska utredningen beskriver att samlingsbegrepp som ofta används för att ringa in och beskriva målgruppen för olika insatser inom detta fält är konst, konstnär eller konstnärlig, alternativt kultur, kulturell och kulturskapare. drar slutsatsen att konstnärer är den gängse benämningen och kulturskapare ett tänkbart alternativ. Det beskrivs också att det finns för- och nackdelar med båda begreppen. Begreppet kulturskapare kan anses vara något bredare och användbart när man exempelvis diskuterar kulturella och kreativa näringar, men kan i andra sammanhang uppfattas snävare och endast syfta på upphovsmän och När det gäller begreppet konstnär beskriver utredningen en problematik i att begreppet ibland kan uppfattas endast omfatta bildkonstnärer, vilket även en del remissinstanser bekräftar. En annan aspekt av konstnärsbegreppet kan vara att personer berörda av politiken inte nödvändigtvis identifierar sig som konstnär. Ett relevant skäl som utredningen lyfter fram för att använda begreppet konstnär i stället för kulturskapare är att dock att konstnär ger uttryck för en positiv värdering av den skapande verksamhet som bedrivs, medan begreppet kulturskapare är mer deskriptivt. Dessutom ligger det en historisk hävd i användningen av begreppet konstnär med syftning på samtliga konstområden som speglar sekler av lång kamp hos dessa professioner för att uppnå ett erkännande och en status i relation till andra professioner i samhället. är att båda begreppen och inte har en klar definition och kan förstås olika i olika sammanhang. Konstnärsfältet är per definition ett område som ständigt utvecklas och där uppfattningen om kvalitet också ständigt förändras och utvecklas. 2020/21:109 Begreppet måste därför vara dynamiskt samt öppet för nya uttryck och konstarter. Begreppet konstnär omfattar samtliga professionella och yrkesverksamma skapare, upphovpersoner och utövare som arbetar med konstnärlig verksamhet, konstnärlig utveckling eller utveckling av sitt konstnärskap.