prop · H803207 · 2021-06-07 00:00:00 — för dock fram att även sådana fall bör omfattas där en tillgång som används för stadigvarande bruk i ett företag säljs vidare till ett annat företag i intressegemenskapen men att denna försäljning görs så att tillgången tillfälligt ägs av ett företag som inte använder den för stadigvarande bruk. Regeringen delar bedömningen att sådana situationer inte bör ge rätt till skattereduktion och föreslår att en sådan regel ska införas. Underlaget bör högst få uppgå till marknadsvärdet En rätt till skattereduktion vid förvärv av nya inventarier mellan företag som är i intressegemenskap medför att det finns ett behov av en regel för att förhindra missbruk i dessa situationer genom försäljning till överpris. Företag som ingår i en helägd koncern kan jämna ut resultaten genom koncernbidrag. Mot denna bakgrund behövs en regel som sätter en övre gräns för försäljningssumman så att det inte ska vara möjligt att påverka underlaget för skattereduktion genom koncerninterna försäljningar. Regeringen föreslår därför att underlagen vid försäljningar inom närståendekretsen aldrig får överstiga tillgångens marknadsvärde. Någon motsvarande bestämmelse bedöms inte behövas vid transaktioner mellan helt fristående företag eftersom sådana transaktioner kan förväntas ske till marknadspris. En särskild subjektiv missbruksregel för fram önskemål om att det vid sidan om reglerna om bl.a. förvärv inom en intressegemenskap och sale-and-lease-back (se avsnitt 5.2.5) ska införas en möjlighet att ingripa mot rena missbruksfall. Enligt ska en sådan missbruksregel kunna tillämpas t.ex. på förvärv som inte skulle ha skett om den föreslagna lagen inte hade införts och som kan anses ha skett i strid med syftet bakom den föreslagna lagen. Regeringen anser att det är angeläget att förhindra missbruk. Utformningen av skattereduktionen bör därför vara så robust som möjligt mot kringgåenden. Det är bl.a. mot den bakgrunden som det föreslås en vid definition av intressegemenskap och krav på viss innehavstid. Den nu föreslagna skattereduktionen avser emellertid en tidsbegränsad åtgärd som syftar till att uppmuntra investeringar . Med hänsyn till detta bör utgångspunkten vara att missbruk i första hand ska motverkas genom materiella regler. En uttrycklig regel som exempelvis träffar förvärv som uteslutande eller så gott som uteslutande har skett i syfte att få skattereduktion bör således undvikas. Enligt regeringens mening finns det inte heller något behov av en sådan regel eftersom skatteflyktslagen bör vara tillämplig när det är fråga om en så hög grad av missbruk som tar upp och som strider mot syftet med skattereduktionen för investeringar i inventarier. Skatteflyktslagen gäller vid ”fastställande av underlag” för att ta ut skatt, vilket enligt regeringens bedömning även innefattar prövningen av skattereduktioner. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte bör införas någon särskild subjektiv missbruksregel. Förslaget medför att det införs 3 §, 7 § första stycket 4 och 8 § lagen om skattereduktion för investeringar i inventarier som anskaffas . 2020/21:207 5.2.5 Undantag för vissa leasingsituationer för att Regeringens förslag: Utgifter för anskaffningar ska inte ingå i underlaget, om inventarierna hyrs ut eller har hyrts ut och efter förvärvet fortfarande används i samma näringsverksamhet som tidigare eller i näringsverksamhet som bedrivs av en person i samma intressegemenskap. I underlaget ska det inte heller ingå utgifter för inventarier som omfattas eller har omfattats av ett finansiellt leasingavtal som har ingåtts med en leasetagare som inte använder tillgången i någon näringsverksamhet. Promemorians förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. I promemorian föreslogs inte något undantag för tillgångar som hyrs av en leasetagare som inte använder den i näringsverksamhet. Remissinstanserna: Enbart ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i frågan. anser att det finns vissa oklarheter beträffande förvärv av leasade tillgångar. Även och Företagarna efterlyser vissa förtydliganden beträffande leasade tillgångar. Skälen för regeringens förslag Skattereduktion bör inte ges när en tillgång fortfarande används i samma näringsverksamhet som tidigare Finansiell leasing innebär att ett företag (leasegivaren) köper in en tillgång och leasar ut den till ett annat företag (leasetagaren) på sådana villkor att de väsentliga risker och fördelar som är förknippade med att äga en tillgång i allt väsentligt överförs från leasegivaren till leasetagaren. Internationellt är det vanligt med skatteregler som innebär att leasetagaren behandlas som ägare skattemässigt och skriver av på tillgången. Enligt svensk rätt är det i stället den civilrättsliga ägaren (leasegivaren) som typiskt sett anses som ägare även skattemässigt. Tillgångar som omfattas av finansiella leasingavtal kan ge rätt till skattereduktion om alla förutsättningar i övrigt är uppfyllda. I så fall är det leasegivaren som får skattereduktionen. För att förhindra missbruk anser regeringen emellertid att skattereduktion inte bör ges vid sale-and-lease-back-transaktioner. En sådan transaktion innebär att en tillgång säljs till ett utomstående företag och därefter hyrs tillgången tillbaka. Vanligtvis hyrs tillgången tillbaka på sådana villkor att det är fråga om ett finansiellt leasingavtal. Inte heller sådana transaktioner kan betraktas som en egentlig nyinvestering som bör ge rätt till skattereduktion. Regeringen föreslår därför att utgifter för anskaffningar av inventarier som hyrs ut inte ska ingå i underlaget om inventarien efter anskaffningen fortfarande används i samma näringsverksamhet som tidigare eller i näringsverksamhet som bedrivs av en person i samma intressegemenskap. Den föreslagna bestämmelsen tar sikte på den verksamhet där tillgången rent faktiskt används. Om en tillgång ägs av ett finansbolag som leasar ut den till ett företag som använder den i sin verksamhet är det användningen i det leasande företaget som avses, inte finansbolagets användning i sin Prop. 2020/21:207 leasingverksamhet. Detta innebär att en tillgång som är föremål för en sale- and-lease-back-transaktion inte kommer att ge rätt till skattereduktion. Förslaget innebär också att om en leasegivare säljer tillgången till en annan leasegivare kommer denna anskaffning inte heller att ge rätt till skattereduktion om tillgången fortfarande leasas av samma leasetagare eller av en leasetagare som är närstående till denne. Regeln blir också tillämplig om ett företag köper den hyrda tillgången av leasegivaren efter leasingtidens slut eller . Skattereduktion bör inte ges för tillgångar som leasas ut till privatpersoner Det förekommer även leasingverksamhet som riktar sig mot privatpersoner. För att skattereglerna inte ska gynna leasing framför köp av tillgångar anser regeringen att tillgångar som leasas ut till privatpersoner inte bör ge rätt till skattereduktion. Undantaget bör gälla sådana fall där den ekonomiska innebörden av transaktionen är att det är fråga om ett lånefinansierat köp. Det bör därför bara tillämpas om tillgången hyrs ut på sådana villkor att det är fråga om ett finansiellt leasingavtal. Det innebär att exempelvis korttidsuthyrning av tillgångar till privatpersoner inte kommer att omfattas av undantaget. Ett företag som hyr ut tillgångar till privatpersoner på sådana villkor att det inte är fråga om finansiella leasingavtal kommer därför att kunna få skattereduktion för anskaffningar om övriga förutsättningar är uppfyllda. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att det införs en regel som innebär att inventarier som inte används i någon näringsverksamhet inte bör ingå i underlaget om det är tillgångar som omfattas av ett finansiellt leasingavtal. Förslaget medför att det införs 7 § andra stycket lagen om skattereduktion för investeringar i inventarier som anskaffas . 5.3Undantag från kravet på obrutet innehav i näringsverksamheten Regeringens förslag: Inventarier ska fortfarande anses tillhöra näringsverksamheten vid utgången av det första beskattningsåret som skattereduktionen kan tillgodoräknas, även om ett övertagande företag vid en kvalificerad fusion eller fission övertagit inventarierna. Vidare ska inventarier fortfarande anses tillhöra näringsverksamheten vid utgången av det första beskattningsåret som skattereduktionen kan tillgodoräknas, även om inventarierna ingår bland de avyttrade tillgångarna vid en verksamhetsavyttring som är undantagen från omedelbar beskattning. Detsamma ska gälla om inventarierna ingår bland de överlåtna tillgångarna vid en partiell fission som är undantagen från omedelbar beskattning. 2020/21:207 Vid sådana verksamhetsavyttringar och partiella fissioner ska det anskaffningsvärde som läggs till underlaget för skattereduktionen vara det säljande företagets respektive det överlåtande företagets anskaffningsvärde. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans framför synpunkter på förslaget som rör kvalificerade fusioner och fissioner eller verksamhetsavyttringar och partiella fissioner. Ett par remissinstanser efterfrågar dock fler undantag från kravet på obrutet innehav än vad som föreslås. FAR anser att undantag bör göras om inventarier avyttras till ett företag inom samma intressegemenskap. Näringslivets skattedelegation (NSD), till vars yttrande ansluter sig, anser också att det bör övervägas fler undantag, såväl för avyttringar inom en och samma koncern som för arv och bodelning. LRF framför att undantag borde göras från kravet vid t.ex. dödsfall och bodelning. Skälen för regeringens förslag Kvalificerade fusioner och fissioner Ovan föreslås ett krav på viss innehavstid för att en tillgång ska få läggas till underlaget för skattereduktion (se avsnitt 5.2.3). Kravet innebär att det ska röra sig om ett obrutet innehav från det att inventarierna förvärvas till utgången av det beskattningsår som skattereduktionen första gången kan tillgodoräknas på så sätt att inventarierna ska tillhöra samma näringsverksamhet. Det vill säga ett obrutet innehav fram till utgången av det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas efter detta datum. Frågan är om det i vissa situationer finns skäl att införa undantag från kravet på obrutet innehav. Det kan exempelvis röra sig om sådana situationer där det inom inkomstbeskattningen redan anges en kontinuitetsprincip avseende överlåtna inventarier. I avsnitt 4.4.4 ovan redovisas förutsättningarna för bl.a. kvalificerade fusioner och fissioner. Vid kvalificerade fusioner och fissioner gäller en kontinuitetsprincip på så sätt att det övertagande företaget inträder i det överlåtande företagets skattemässiga situation (37 kap. 18 § IL). Vad gäller inventarier som förs över vid en kvalificerad fusion eller fission innebär det att denna skattemässiga karaktär på tillgångarna behålls hos det övertagande företaget. Enligt regeringens bedömning är det lämpligt att samma kontinuitetsprincip ska gälla även vid tillämpning av lagen om en tillfällig skattereduktion för investeringar. Det innebär att om ett överlåtande företag förvärvar inventarier under , men innan den kvalificerade fusionen eller fissionen är genomförd, ska rätten till skattereduktion för dessa tillgångar inte gå förlorad för det övertagande företaget på grund av ombildningen. Kravet på viss innehavstid kommer därför i stället gälla för det övertagande företaget, på så sätt att inventarierna fortfarande ska tillhöra denna näringsverksamhet vid utgången av det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas den , det första beskattningsåret som avslutas efter detta Prop. 2020/21:207 datum. Vid kvalificerade fusioner och fissioner får det övertagande företaget ta upp inventarier till ett högre värde än vad som följer av 37 kap. 18 § IL, dvs. till ett högre värde än som svarar mot det skattemässiga värdet hos det överlåtande företaget. För att behålla rätten till räkenskapsenlig avskrivning krävs dock att mellanskillnaden tas upp som intäkt (37 kap. 20 § IL). Att det övertagande företaget på ett sådant sätt tar upp inventarierna till ett högre värde än som svarar mot det skattemässiga värdet hos det överlåtande företaget, innebär dock inte att inventarierna får nya anskaffningsvärden vid den kvalificerade fusionen eller fissionen. Det är i stället inventariernas skattemässiga värde som höjs (RÅ 2006 ref. 71). Några särskilda överväganden behöver mot denna bakgrund inte göras i förhållande till möjligheten för övertagande företag att ta upp övertagna inventarier till högre värden än som svarar mot det skattemässiga värdet hos det överlåtande företaget. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att inventarier fortfarande ska anses tillhöra näringsverksamheten vid utgången av det första beskattningsåret som skattereduktionen kan tillgodoräknas, även om ett övertagande företag vid en kvalificerad fusion eller fission har övertagit inventarierna. Verksamhetsavyttringar och partiella fissioner I avsnitt 4.4.5 redovisas bl.a. förutsättningarna för verksamhetsavyttringar och partiella fissioner. Vid verksamhetsavyttringar och partiella fissioner kan, under vissa villkor, undantag från omedelbar beskattning medges. Som framgår av det avsnittet har bestämmelserna om partiella fissioner i stora delar utformats med utgångspunkt från reglerna om verksamhetsavyttringar. Vissa begrepp skiljer sig dock åt mellan regelverken, t.ex. de avyttrade tillgångarna jämfört med de överlåtna tillgångarna och det säljande företaget jämfört med det överlåtande företaget. Vad gäller inventarier som ingår bland de avyttrade tillgångarna vid en verksamhetsavyttring eller bland de överlåtna tillgångarna vid en partiell fission, så undviks omedelbar beskattning genom att det säljande företaget respektive det överlåtande företaget ska ta upp de skattemässiga värdena som intäkt (38 kap. 10 § och 38 a kap. 11 § IL). Genom att det köpande företaget respektive det övertagande företaget ska anses ha anskaffat dessa inventarier för ett belopp som motsvarar det belopp som det säljande företaget respektive det överlåtande företaget ska ta upp (38 kap. 14 § och 38 a kap. 14 § IL), uppnås en skattemässig kontinuitet mellan det säljande och det köpande företaget respektive mellan det överlåtande och det övertagande företaget. Som framgår ovan avseende kvalificerade fusioner och fissioner är det enligt regeringens bedömning lämpligt att samma skattemässiga kontinuitet gäller även vid tillämpning av lagen om en tillfällig skattereduktion för investeringar. Detta innebär att om det säljande företaget eller det överlåtande företaget förvärvar inventarier under , men innan den verksamhetsgren som inventarierna ingår i avyttras inom ramen för en verksamhetsavyttring eller överlåts inom ramen för en partiell fission, ska rätten till skattereduktion för dessa tillgångar inte gå 2020/21:207 förlorad på grund av ombildningen för det köpande företaget respektive för det övertagande företaget. Med hänsyn till detta föreslår regeringen att inventarier fortfarande ska anses tillhöra näringsverksamheten vid utgången av det första beskattningsåret som skattereduktionen kan tillgodoräknas, även om inventarierna ingår bland de avyttrade tillgångarna vid en verksamhetsavyttring som är undantagen från omedelbar beskattning. Detsamma föreslås gälla om inventarierna ingår bland de överlåtna tillgångarna vid en partiell fission som är undantagen från omedelbar beskattning. Kravet på viss innehavstid kommer därför i stället gälla för det köpande företaget respektive det övertagande företaget, på så sätt att inventarierna fortfarande ska tillhöra denna näringsverksamhet vid utgången av det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas efter detta datum. Till skillnad från kvalificerade fusioner och fissioner föreskrivs dock vid verksamhetsavyttringar och partiella fissioner inte s.k. absolut kontinuitet vad gäller andra tillgångar än kapitaltillgångar. De inventarier som ingår i verksamhetsgrenen får i stället nya anskaffningsvärden vid verksamhetsavyttringen eller den partiella fissionen eftersom det köpande företaget eller det övertagande företaget anses ha förvärvat tillgångarna för deras skattemässiga värden. Avsikten med att låta det köpande företaget respektive det övertagande företaget behålla rätten till skattereduktion för de inventarier som ingår i verksamhetsgrenen, är att uppnå en skattemässig kontinuitet. Denna skattemässiga kontinuitet bör även gälla själva värdet av det överförda underlaget för skattereduktionen. Regeringen föreslår därför att i sådana situationer ska det anskaffningsvärde som läggs till underlaget för skattereduktionen vara det säljande företagets respektive det överlåtande företagets anskaffningsvärde. Behövs det ytterligare undantag från kravet på obrutet innehav? Kravet på viss innehavstid som föreslås i avsnitt 5.2.3 är utformat på så sätt att inventarierna fortfarande ska tillhöra samma näringsverksamhet vid utgången av det första beskattningsår som skattereduktionen kan tillgodoräknas. Detta innebär att det gäller till utgången av det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas efter detta datum. Det rör sig därmed om ett krav på obrutet innehav i näringsverksamheten. Syftet med förslaget är att förhindra missbruk. Enligt regeringens bedömning är förslaget i denna del väl avvägt och det bör inte införas något undantag från kravet på viss innehavstid avseende avyttringar inom en intressegemenskap, vilket FAR och NSD efterfrågar. Vad som sägs ovan om att kravet på viss innehavstid utgör ett krav på obrutet innehav i samma näringsverksamhet, innebär att rätten till skattereduktion inte går förlorad för den som genom t.ex. arv eller bodelning förvärvar en näringsverksamhet i vilken det ingår inventarier som anskaffats . Inventarierna slutar inte att tillhöra samma näringsverksamhet om det sker en benefik överlåtelse av själva rörelsen. Förslaget på viss innehavstid tar således redan hänsyn till benefika förvärv Regeringen anser att det därför saknas anledning att införa Prop. 2020/21:207 uttryckliga undantag från kravet på det sätt som LRF och NSD efterfrågar. Om någon genom t.ex. arv förvärvar enstaka inventarier, dvs. när det inte rör sig om ett förvärv av själva rörelsen som inventarierna tillhört innan förvärvet, så upphör dock inventarierna att tillhöra samma näringsverksamhet. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte bör föreslås några ytterligare undantag från kravet på viss innehavstid. Förslaget medför att det införs 11 och 12 §§ lagen om skattereduktion för investeringar i inventarier som anskaffas . 5.4När ska skattereduktionen tillgodoräknas? förslag: Skattereduktionen ska av skatten för det beskattningsår 2022 eller, om beskattningsåret , det första beskattningsåret efter detta datum. Om underlaget för skattereduktionen helt eller delvis inte kan utnyttjas det beskattningsåret, ska skattereduktion för det återstående underlaget få tillgodoräknas det följande beskattningsåret. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna invänder inte mot förslaget om när skattereduktionen ska tillgodoräknas. skattedelegation (NSD), till vars yttrande ansluter sig, framför att promemorians förslag innebär att den likviditetsmässiga effekten uppstår sent. NSD framför att det inte framstår som realistiskt att utarbeta en modell med en tidigare och temporär skatte- Ett antal remissinstanser anser att möjligheten att tillgodoräknas skatte- reduktion det följande beskattningsåret för det återstående underlaget, bör utvidgas till att gälla under fler år. NSD anser att bör FAR anser att en sådan möjlighet bör utvidgas till . anser även att det kan övervägas om avräkningen även borde få göras mot inkomstskatten för tidigare beskattningsår, s.k. carry back, och om det borde införas en möjlighet att överföra underlag mellan företag inom Srf konsulterna uttrycker vissa tveksamheter kring skrivningarna i promemorian om vad som ska fastställas vid beskattningen. Skälen för regeringens förslag Skattereduktionen ska i första hand tillgodoräknas för det beskattningsår som avslutas eller, om beskattningsåret inte avslutas , det första beskattningsåret som avslutas Med hänsyn till att det bedöms vara lämpligt att den period under vilken inventarierna ska anskaffas för att ingå i underlaget infaller så tidigt som 2020/21:207 möjligt, föreslås att tidsperioden ska vara –(se avsnitt 5.2.2). Det har dock inte varit möjligt att införa bestämmelserna om skattereduktionen så tidigt som . Vidare är bedömningen att det är lämpligt att införa ett krav på viss innehavstid för att inventarier ska få läggas till underlaget för skattereduktionen (se avsnitt 5.2.3). Med hänsyn till detta föreslås det att längden på denna innehavstid ska knytas till utgången av det första beskattningsår som skattereduktionen kan tillgodoräknas. Ett skäl till att det föreslås ett krav på viss innehavstid är att förhindra missbruk. För att längden ska kunna motverka sådana missbruk förslår regeringen, i likhet med promemorian, att skattereduktionen i första hand ska tillgodoräknas vid fastställandet av skatten för det beskattningsår som avslutas . Om beskattningsåret inte avslutas , ska skattereduktionen i stället tillgodoräknas för det första beskattningsår som avslutas efter detta datum. Ingen remissinstans invänder mot detta förslag. NSD påpekar dock att förslaget innebär att den likviditetsmässiga effekten uppstår sent, men att skattedelegationen inte ser något realistiskt alternativ till detta. Regeringen följer de synpunkter som framförs av Lagrådet om att utforma bestämmelsen på ett sätt som inte ger intryck av att den även är en processuell bestämmelse samt om att utforma bestämmelsen på ett sätt som tydligare anger under vilka beskattningsår som skattereduktionen kan tillgodoräknas. I avsnitt 5.9 redogörs för skatteförfarandet avseende skattereduktionen. Av avsnittet framgår bl.a. att skattereduktionen ska begäras i inkomstdeklarationen. Förslaget innebär att för företag med kalenderår som beskattningsår så kommer skattereduktionen kunna tillgodoräknas vid fastställandet av skatten för . Skattereduktionen får i andra hand tillgodoräknas för det efterföljande beskattningsåret I promemorian föreslogs att om ett underlag för skattereduktion helt eller delvis inte kan utnyttjas det första beskattningsåret så ska skattereduktion få göras det efterföljande beskattningsåret för det återstående underlaget. FAR och NSD framför önskemål om att denna möjlighet till rullning av det återstående underlaget ska utvidgas till ytterligare beskattningsår. Vidare efterfrågar en möjlighet till carry back samt överföring av underlag inom en intressegemenskap. Enligt regeringen framstår förslaget i promemorian att möjliggöra rullning framåt som väl avvägt bl.a. utifrån syftena med förslaget samt då sådana ändringar som efterfrågas skulle skapa en omotiverad komplexitet av systemet. Regeringen föreslår därför att till den del som underlaget inte kan utnyttjas det första beskattningsåret ska skattereduktion få tillgodoräknas det efterföljande beskattningsåret för den återstående delen av underlaget. Förslaget minskar även den risk som ett antal remissinstanser, t.ex. , för fram att skattereduktionen inte kan utnyttjas på grund av att det inte finns tillräckligt med skatt att reducera. Frågan om ett särskilt fastställelseförfarande Mot bakgrund av att underlaget för skattereduktionen kan användas under två olika beskattningsår väcks frågan om bestämmelserna ska ange ett Det vill säga om storleken på hela under- laget borde fastställas redan det första beskattningsåret som skatte- reduktionen kan tillgodoräknas. En fördel med en sådan ordning är att om hela underlaget inte kan