prop · H803173 · 2021-04-13 00:00:00 — Enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder ska en AIF-förvaltare ha ett ersättningssystem som främjar en sund och effektiv riskhantering (8 kap. 22 §). För fondbolagens del finns en motsvarande bestämmelse i lagen om värdepappersfonder (2 kap. 17 c § första stycket). Fondbolag ska, inom ramen för ersättningssystemet, upprätta och tillämpa en ersättningspolicy (2 kap. 17 c § andra stycket samma lag). Sammantaget talar det anförda för att det är lämpligt att i lag reglera kravet på värdepappersbolag att ha ett ersättningssystem som främjar en sund och effektiv riskhantering. Det bör därför införas en uttrycklig bestämmelse om det i lagen om värdepappersmarknaden. Bestämmelsens utformning och placering När det gäller den lagtekniska utformningen är det lämpligt att det nya kravet regleras separat i stället för att tas in i den befintliga bestämmelsen i lagen om värdepappersmarknaden om vad styrelsen i ett värdepappers- institut ska ansvara för (8 kap. 8 e §). Den nya bestämmelsen kommer nämligen att i jämförelse med den sistnämnda bestämmelsen få ett mer begränsat tillämpningsområde eftersom den enbart ska gälla för styrelsen i värdepappersbolag. Dessutom ska tillämpningsområdet vara begränsat till sådana värdepappersbolag som inte tillhör kategorin små och icke- sammanlänkade värdepappersbolag (se avsnitt 9.2). Den nya bestämmelsen bör placeras i anslutning till de andra bestäm- melserna i 8 kap. lagen om värdepappersmarknaden som genomför regler i kapitaltäckningsregelverket (se 8 kap. 3–4 a §§). Enligt värdepappersbolagsdirektivet ska ersättningspolicyn och ersätt- ningspraxisen stå i proportion till arten, omfattningen och komplexiteten hos de inneboende riskerna i affärsmodellen och värdepappersföretagets verksamheter (artikel 26.3). I lagen om värdepappersmarknaden finns redan en bestämmelse om proportionalitet, som innebär att bestämmel- Prop. 2020/21:173 serna om soliditet och likviditet, riskhantering, rapportering av överträdel- ser och genomlysning ska tillämpas i proportion till arten och omfatt- ningen av värdepappersbolagets verksamheter och dessas komplexitets- grad (8 kap. 6 §). Den bestämmelsen bör gälla även för den nya bestäm- melsen om ersättningssystem. Styrelsen i ett värdepappersbolag bör ansvara för att kravet på ersättningssystem uppfylls (8 kap. 7 §). Styrelsens skyldighet att se till att det finns skriftliga interna riktlinjer och instruk- tioner i den omfattning som behövs för att uppfylla kravet samt att riktlinjerna och instruktionerna ska utvärderas och ses över regelbundet bör även omfatta ersättningssystemet (8 kap. 8 §). Principerna för att fastställa och tillämpa ersättningspolicyn När det gäller de principer som värdepappersföretag ska iaktta när de fast- ställer och tillämpar sin ersättningspolicy finns det i förhållande till det nuvarande regelverket för kapitaltäckning, utöver rent språkliga varia- tioner, vissa skillnader i sak. En skillnad mellan regelverken är att enligt värdepappersbolagsdirektivet kan den väsentliga inverkan som personers yrkesutövning har även gälla i förhållande till de tillgångar som företaget förvaltar (artikel 30.1). I kapitaltäckningsdirektivet har det genom änd- ringsdirektivet gjorts några ändringar när det gäller vilka kategorier som ska anses utgöra personalkategorier vars yrkesutövning har en väsentlig inverkan på institutets riskprofil (artikel 92.3). I värdepappersbolagsdirektivet finns liknande regler (artikel 30.1). I kapitaltäckningsdirektivet har det även införts ett krav på att ersättningspolicyn ska vara könsneutral (artikel 92.2 aa). Det kravet ska även gälla enligt värdepappersbolags- direktivet (artikel 30.1 b). När det gäller frågan vad ersättningspolicyn ska stämma överens med och uppmuntra till finns det bara vissa mindre skillnader i de båda direktiven. Mer betydande ändringar har dock gjorts beträffande kvoten mellan fast och rörlig ersättning. Detta behandlas vidare i avsnitt 10.4. Reglerna i kapitaltäckningsdirektivet om vilka principer som ett värde- pappersbolag ska iaktta när det fastställer och tillämpar ersättningspolicyn (med undantag för kvoten mellan fast och rörlig ersättning) är i svensk rätt genomförda i myndighetsföreskrifter. Reglerna i värdepappersbolags- direktivet bör genomföras på motsvarande sätt. Det bör införas ett nytt bemyndigande att meddela föreskrifter nuvarande föreskrifter om ersättningssystem i kredit- institut och värdepappersbolag grundar sig i fråga om värdepappersbolag på ett bemyndigande i lagen om värdepappersmarknaden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela om före- skrifter om vilka åtgärder som ett värdepappersbolag ska vidta för att upp- fylla krav på soliditet och likviditet, riskhantering och genomlysning samt riktlinjer och instruktioner (8 kap. 35 § 1). Ovan föreslås att det i lagen om värdepappersmarknaden ska införas en uttrycklig bestämmelse om att ett värdepappersbolag ska ha ett ersättningssystem. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om vad ett värdepappersbolag ska iaktta för att uppfylla kraven på ersätt- ningssystem. 2020/21:173 10.3 Begränsningar för företag som tar emot Regeringens bedömning: Värdepappersbolagsdirektivets regler om begränsningar av rörlig ersättning för företag som tar emot extraordinärt offentligt finansiellt stöd bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Utredningens bedömning överensstämmer inte med regeringens bedömning. Utredningen bedömer att det inte är aktuellt att genomföra reglerna i värdepappersbolagsdirektivet om värdepappersföretag som tar emot extraordinärt offentligt finansiellt stöd. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: I värdepappersbolagsdirektivet (artikel 31) finns regler som innebär begränsningar när det gäller möjlig- heten att betala ut rörlig ersättning till anställda i värdepappersföretag som får s.k. extraordinärt offentligt finansiellt som avses i artikel 2.1.28 i och rådets direktiv /59/EU av om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv /891/EEG och och rådets direktiv /24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012, i det följande kallat krishanterings- direktivet. Det motsvarar till stor del det som gäller enligt kapitaltäcknings- direktivet (artikel 93). I förhållande till kapitaltäckningsdirektivet sker det dock en viss skärpning genom att det anges att rörlig ersättning aldrig får betalas ut till ledamöterna i ledningsorganet när det förekommer offentligt stöd. Enligt kapitaltäckningsdirektivet gäller i stället som princip att ingen rörlig ersättning ska betalas ut till ledamöter i institutets ledningsorgan, om det inte är motiverat. Förebyggande statligt stöd kan enligt lagen (2015:1017) om före- byggande statligt stöd till kreditinstitut (stödlagen) inte ges till värde- pappersbolag utan endast till kreditinstitut enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse (1 kap. 1 § stödlagen och prop. 2015/16:5 s. 320 och 877). Som utredningen konstaterar kan värdepappersbolag i inte kan komma i fråga för sådant stöd. Regeringen konstaterar dock att i det som i krishanteringsdirektivet benämns extraordinärt offentligt finansiellt stöd innefattas även annat än förebyggande statligt stöd enligt stödlagen, nämligen de statliga stabiliseringsverktygen vid resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag (se artiklarna 56–58). Krishanteringsdirektivets regler om statliga stabiliseringsverktyg är i svensk rätt genomförda genom 22 kap. lagen (2015:1016) om resolution. Extraordinärt offentligt finansiellt stöd genom statliga stabiliserings- verktyg kan även ges till värdepappersbolag. Detta innebär att även värdepappersbolagsdirektivets regler om begränsningar av rörlig ersättning för företag som tar emot extraordinärt offentligt finansiellt stöd bör genomföras i svensk rätt. Detta kan lämpligen ske genom föreskrifter på lägre nivå än lag med stöd av befintligt bemyndigande i lagen om Prop. 2020/21:173 värdepappersmarknaden (8 kap. 35 §). Regeringens bedömning: Bestämmelsen i lagen om värdepappers- marknaden om att den rörliga ersättningen till en anställd vars funktion eller totala ersättningsnivå innebär att han eller hon kan ha en väsentlig inverkan på ett värdepappersbolags riskprofil inte får vara större än den fasta ersättningen (s.k. maximikvot), bör behållas. Värdepappersbolagsdirektivets regler om principer och krav för rör- lig ersättning bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med Utredningen föreslår att bestämmelsen om maxi- mikvot ska tas bort. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. önskar att det undantag från bl.a. bestämmelser om utbetalning av ersätt- ningar som ska införas i svensk rätt med anledning av värdepappersbolags- direktivet bör införas för fondbolag och AIF-förvaltare. Skälen för regeringens bedömning En kvot mellan rörlig och fast ersättning Enligt värdepappersbolagsdirektivet ska den fasta delen av ersättningen representera en tillräckligt stor del av den totala ersättningen för att det ska vara möjligt att genomföra en fullt flexibel policy med rörliga ersättnings- delar, inbegripet möjligheten att inga rörliga ersättningsdelar betalas ut (artikel 30.1 k). En bestämmelse med denna innebörd finns redan i svensk rätt i föreskrifter om ersättningssystem i kreditinstitut och värdepappersbolag (4 kap. 1 § första stycket). pappersbolagsdirektivet krav på att värdepappersbolag ska fastställa lämpliga kvoter mellan fasta och rörliga delar av den totala ersättningen (artikel 30.2). Motsvarande krav gäller också enligt föreskrifter (4 kap. 1 § andra stycket). När det däremot gäller principerna för fastställandet av kvoterna innebär värdepappersbolagsdirektivet skillnader för värdepappersbolagens del. För att genomföra regler i kapitaltäckningsdirektivet (artikel ) har det införts en motsvarande bestämmelse i lagen om värdepappersmarknaden om att den rörliga ersättningen till en anställd vars funktion eller totala ersättningsnivå innebär att han eller hon kan ha en väsentlig inverkan på ett värdepappersbolags riskprofil inte får vara större än den fasta ersätt- ningen (tidigare 8 kap. 8 e §, nuvarande 8 kap. 8 f §) (prop. 180–186). I värdepappersbolagsdirektivet finns det inte någon motsvarande kvan- Det anges i stället att medlemsstaterna ska säkerställa att värdepappersföretagen i sin ersättningspolicy fastställer de aktuella kvo- terna med beaktande av värdepappersföretagets affärsverksamhet och där- med förenade risker samt den inverkan som de olika personalkategorierna 2020/21:173 har på värdepappersföretagets riskprofil (artikel 30.2). Det är personalkate- gorier som personer i ledande befattning, risktagare, personal som utövar kontrollfunktioner och alla anställda vars totala ersättning åtminstone är i nivå med den lägsta ersättningen för personer i ledande befattning eller risktagare, vars yrkesutövning har väsentlig inverkan på riskprofilen för värdepappersföretaget eller för de tillgångar som det förvaltar (arti- kel 30.1). Enligt skälen i värdepappersbolagsdirektivet bör direktivet dock inte hindra medlemsstaterna från att i sin nationella lagstiftning införa åtgärder med strängare krav på värdepappersföretag när det gäller maximikvoten mellan de rörliga och de fasta ersättningsdelarna (skäl 25). Vidare bör direktivet inte heller hindra medlemsstaterna från att tillämpa denna maximikvot på alla eller särskilda typer av värdepappersföretag. Emligt skälen i kapitaltäckningsdirektivet var motivet för införandet av maximikvoten mellan de fasta och rörliga delarna att undvika ett över- drivet risktagande (skäl 65). Det övergripande syftet med värdepappers- bolagsdirektivet är att regelverket om kapitaltäckning ska anpassas till värdepappersbolagens egenart och göras mer proportionerligt i förhållande till dessas storlek, tjänster och grad av komplexitet. Enligt skälen i värdepappersbolagsdirektivet kan en fast kvot mellan rörlig och fast ersättning påverka företagets förmåga att sänka ersättningen när intäkterna minskar och öka företagets fasta kostnadsbas (skäl 25). Detta skulle i sin tur kunna ge upphov till risker för företagets förmåga att klara perioder av ekonomisk nedgång eller minskade intäkter. Bedömningen har därför gjorts att det inte längre ska finnas en fastställd maximikvot på unionsnivå för värdepappersföretag. Det kan noteras att motsvarande ändring inte har gjorts i kapitaltäckningsdirektivet. Kvoten gäller således även i fortsätt- ningen för kreditinstitut. Frågan är om det utifrån ett svenskt perspektiv kan finnas skäl att behålla maximikvoten. De argument för ett mer flexibelt system som anförs i skälen i värdepappersbolagsdirektivet, gör sig åtminstone till viss del gällande även i . Maximikvoten infördes dock för att undvika överdrivet risktagande, vilket är ett skäl som fortfarande har bärkraft. Enligt regeringens bedömning skulle värdepappersbolagen dessutom ha tillräckliga möjligheter att ge rörlig ersättning även om maximikvoten skulle gälla även i fortsättningen. Vid en avvägning av skälen för och emot att ta bort maximikvoten anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl för att nu ta bort den. Krav när det gäller rörlig ersättning I värdepappersbolagsdirektivet ställs det upp krav när det gäller rörlig ersättning som tilldelas och betalas av ett värdepappersföretag till de personalkategorier som omfattas av regelverket i fråga om rörlig ersättning (artikel 32). Även om reglerna i stor utsträckning stämmer överens med motsvarande regler i kapitaltäckningsdirektivet (artikel 94), som i svensk rätt har genomförts genom föreskrifter om ersättnings- system i kreditinstitut och värdepappersbolag, finns det vissa mindre skillnader i uttrycksätten, t.ex. när det gäller den rörliga ersättningens påverkan på kapitalbasen (artikel 32.1 d). En annan skillnad är vissa tillägg för värdepappersbolagens del när det gäller vad den del av den rörliga ersättningen som ska utgöras av aktier eller andra instrument kan få bestå i (artikel 32.1 j och k i värdepappers- bolagsdirektivet). När det gäller uppskjutande av rörlig ersättning kan noteras att det genom ändringsdirektivet har gjorts ett par ändringar i kapitaltäckningsdirektivet i fråga om tidsperioden för uppskjutande (artikel 94.1 m). Motsvarande regler i värdepappersbolagsdirektivet (artikel 32.1 l) överensstämmer i stället med dem i kapitaltäcknings- direktivet i den tidigare lydelsen. I förhållande till kapitaltäckningsdirektivet har det i värdepappers- bolagsdirektivet även gjorts några mindre justeringar när det gäller det som anges om att säkerställa att rörlig ersättning inte betalas ut på ett sätt som gör det enklare att kringgå regelverket (artikel 32.2 b) och beträffande en policy för uppskjuten utbetalning (artikel 32.3). Liksom bör kraven när det gäller rörlig ersättning i värdepappers- bolag regleras i myndighetsföreskrifter. En mer betydande ändring jämfört med kapitaltäckningsdirektivet (i den tidigare lydelsen) är att vissa värdepappersföretag respektive anställda inte längre ska omfattas av reglerna om krav på utbetalning i aktier eller liknande av del av den rörliga ersättningen, om uppskjutande av utbetalning av rörlig ersättning och om utbetalning av diskretionära pensionsförmåner. Enligt värdepappersbolagsdirektivet (artikel 32.4 a) ska dessa regler inte tillämpas på ett värdepappersföretag vars värde av tillgångar inom och utanför balansräkningen i genomsnitt uppgår till högst som föregår det aktuella räkenskapsåret. Enligt värdepappersbolagsdirektivet (artikel 32.5) får en medlemsstat öka detta tröskelvärde under förutsättning att företaget uppfyller ett antal sär- skilt angivna kriterier. Ett av dessa är att det aktuella värdepappersföre- taget inte är ett av de tre största värdepappersföretagen i den medlemsstat där företaget är etablerat, sett till det totala värdet av tillgångar (artik- el 32.5 a). Vidare krävs att värdepappersföretaget inte omfattas av några skyldigheter eller omfattas av förenklade skyldigheter i fråga om planer för återhämtning och resolution i enlighet med krishanteringsdirektivet (artikel 32.5 b). Ytterligare förutsättningar är att storleken på värdepappers- företagets verksamhet i handelslagret respektive derivatverksamhet i och utanför balansräkningen uppgår till högst respektive högst (artikel 32.5 c och d). Tröskelvärdet får vidare inte överstiga (artikel 32.5 e). En sista förutsättning är att det ska vara lämpligt att öka tröskelvärdet med beaktande av arten och omfattningen av företagets verksamhet, dess interna organisation och, i tillämpliga fall, särdragen hos den koncern som det tillhör (artikel 32.5 f). Värdepappersbolagsdirektivet gör det vidare möjligt för en medlemsstat att i stället sänka tröskelvärdet (artikel 32.6). En förutsättning för detta är att det är lämpligt med hänsyn till arten och omfattningen av företagets verksamhet, dess interna organisation och, i tillämpliga fall, särdragen hos den koncern som det tillhör. Från nämnda regler i värdepappersbolagsdirektivet undantas en person vars årliga rörliga ersättning inte överstiger och inte utgör mer än en fjärdedel av vederbörandes totala årliga ersättning (artikel 32.4 b). Även i detta avseende är det möjligt för en medlemsstat att besluta att fler än vad som annars följer av direktivet ska omfattas av dessa ersättnings- 2020/21:173 regler. En medlemsstat får besluta att anställda som har rätt till en årlig rörlig ersättning, som understiger det aktuella tröskelvärdet och den aktu- ella andelen, inte ska omfattas av undantaget på grund av nationella mark- nadsegenskaper vad gäller ersättningspraxis eller på grund av den typ av ansvarsområden och arbetsuppgifter som dessa personer har (artikel 32.7). I gällande svensk rätt finns bestämmelserna om krav på utbetalning i aktier eller liknande av del av den rörliga ersättningen, om uppskjutande av utbetalning av rörlig ersättning och om utbetalning av diskretionära pensionsförmåner i myndighetsföreskrifter. Det bör gälla även i fortsätt- Enligt föreskrifter om ersättningssystem i kredit- institut och värdepappersbolag (4 kap. 6 §) ska ett företag se till att minst av den rörliga ersättningen till anställda vars arbetsuppgifter har en väsentlig inverkan på företagets riskprofil, vars rörliga ersättning uppgår till , skjuts upp minst tre till innan den betalas ut eller äganderätten går över på den anställde. Den i föreskrifterna angivna beloppsgränsen är ett utslag av en tillämpning av proportionalitetsprincipen och infördes för att ytterligare underlätta en enhetlig och ändamålsenlig tillämpning (besluts- promemoria , FI dnr 10-9254, s. 13). skjuta upp av den rörliga ersättningen för dels anställda i den verkställande ledningen, dels andra anställda vars arbetsuppgifter har en väsentlig inverkan på företagets riskprofil, som har rörliga ersättnings- delar på ett särskilt högt belopp. Kravet på att viss utbetalning av ersättning sker i form av aktier eller andra instrument gäller för företag som är betydande (4 kap. 7 §). Regeringen anser att det i och för sig framstår som lämpligt att utnyttja den möjlighet som värdepappersbolagsdirektivet ger att vid behov öka respektive sänka tröskelvärdet och att besluta att färre anställda ska omfattas av undantaget. På så sätt åstadkoms ett flexibelt regelverk som i större utsträckning kan anpassas till riskerna i det konkreta fallet. emellertid inte som helt klart hur direktivet ska tolkas i detta avseende. I direktivet anges att en medlemsstat får öka tröskelvärdet förutsatt att värdepappersföretaget uppfyller vissa kriterier (artikel 32.5). regeringens uppfattning tolkas som att avsikten är att en medlemsstat genom föreskrifter (antingen i lag eller på lägre nivå än lag) kan fastställa ett högre tröskelvärde för vissa värdepappersföretag. Det är i fem fall fråga om rent objektiva kriterier (artikel 32.5 a–e), som lämpar sig för Det sista kriteriet är dock av en annan karaktär (artikel 32.5 f). Som redovisas ovan innebär det att det ska vara lämpligt att öka tröskelvärdet med beaktande av arten och omfattningen av före- tagets verksamhet, dess interna organisation och, i tillämpliga fall, sär- dragen hos den koncern som det tillhör. även när det gäller möjligheten för medlemsstaterna att sänka tröskel- värdet (artikel 32.6). I dessa fall synes det således vara fråga om en lämplighetsbedömning, knuten till det enskilda företaget. Att ett höjt eller sänkt tröskelvärde ska gälla för ett värdepappersbolag kan med en sådan tolkning därför inte följa direkt av en tillämpning av föreskrifter, utan förutsätter en prövning i det enskilda fallet. bör en sådan prövning göras av . Det framstår som lämp- ligt att denna befogenhet regleras genom förordning. De kriterier som ska beaktas vid en sådan prövning bör regleras i bestämmelser i föreskrifter på Prop. 2020/21:173 lägre nivå än lag utifrån reglerna i värdepappersbolagsdirektivet. föreskrifter kan meddelas med stöd av det bemyndigande som föreslås i avsnitt 10.2.I sammanhanget ska noteras att , i samråd med , ska utfärda riktlinjer för att underlätta genomförandet av undantagen och se till att de tillämpas på ett enhetligt sätt (artikel 32.9). När det gäller undantaget i värdepappersbolagsdirektivet i fråga om anställda (artikel 32.7) är utformningen av mer generell karaktär genom att det inte anges någon särskild lämplighetsprövning. I detta avseende bör frågan regleras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. önskar att det undantag från bl.a. regler om utbetalning av ersättningar i värdepappersbolag som föreslås med anled- ning av genomförandet av värdepappersbolagsdirektivet bör införas för fondbolag och AIF-förvaltare. Regeringen konstaterar att denna fråga inte ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. Regeringens bedömning: Värdepappersbolagsdirektivets regler om en ersättningskommitté bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå än lag. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Liksom i kapitaltäcknings- direktivet (artikel 95) innehåller värdepappersbolagsdirektivet regler med krav på vissa värdepappersföretag att inrätta en ersättningskommitté (artikel 33). Kapitaltäckningsdirektivets krav i detta avseende är i svensk rätt genomfört genom myndighetsföreskrifter, där bestämmelser om ersättningskommitté finns i föreskrifter om ersätt- ningssystem i kreditinstitut och värdepappersbolag (3 kap. 3 §). För värdepappersbolagens del innebär det nya regelverket en ändring beträffande vilka bolags som omfattas av skyldigheten att inrätta en ersättningskommitté. Medan kravet enligt kapitaltäckningsdirektivet gäller för institut som är betydande i fråga om storlek, intern organisation och verksamhetens art, omfattning och komplexitet, anges i värdepappers- bolagsdirektivet ett konkret tröskelvärde, nämligen tillgångar inom och utanför balansräkningen som i genomsnitt överstiger som föregår det aktuella räkenskapsåret. En annan skillnad är att det i värdepappersbolagsdirektivet anges att ersättningskommittén ska vara könsbalanserad. Vidare ska kommittén när den förbereder beslut, utöver att beakta de intressen som också anges i kapitaltäckningsdirektivet, dvs. de långsiktiga intressena för värde- pappersföretagets aktieägare, investerare och övriga intressenter, även ta hänsyn till allmänintresset. 2020/21:173 De ändringar som det nya regelverket innebär för värdepappersbolagens del är inte av sådant slag att det är nödvändigt med reglering i lag.