prop · H803185 · 2021-04-29 00:00:00 — Det går även att via riksskogstaxeringen följa utvecklingen av skötselåtgärder som röjning och gallring så att de genomförs på ett sätt som är ändamålsenligt för skogens produktionskapacitet. genomför en återväxtuppföljning för att kunna följa att föryngring av skog efter föryngringsavverkning sker på ett sätt som är ändamålsenligt för skogens framtida produktionskapacitet. Återväxtuppföljningen är en årlig stickprovsinventering på ca 500 avverkningsytor och visar på godkända föryngringar. Sammanfattningsvis är bedömningen att har nationell lagstiftning och övervaknings- och kontrollsystem som säkerställer att kriterierna uppfylls så att risken för användning av skogsbiomassa som kommer från ohållbar produktion minimeras. Därmed uppfyller skogsbiomassa som avverkas i kriterierna för A-alternativet i det omarbetade förnybartdirektivet. Markkriterier för att säkerställa att kollager och kolsänkor i skogen bibehålls eller förbättras på lång sikt Vid omarbetningen av förnybartdirektivet har det också tillkommit bestämmelser som syftar till att säkerställa att kollager och kolsänkor i skogen upprätthålls eller förbättras på lång sikt. Detta anses vara säkerställt om det land eller den regionala organisation för ekonomisk integration där skogsbiomassan har sitt ursprung är part i , har lagt fram ett nationellt fastställt bidrag för ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC) samt har nationell eller regional lagstiftning i enlighet med artikel 5 i som är tillämplig när det gäller utvinning för att bevara och stärka kollager och kolsänkor, och det finns belägg för att rapporterade utsläpp från sektorn för markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk inte överstiger upptaget. Om det inte kan visas att dessa förutsättningar är uppfyllda, ska det finnas förvaltningssystem för området som skogsråvaran kommer ifrån för att säkerställa att kollager och kolsänkor i skogen bibehålls eller förbättras på lång sikt. Med utgångspunkt i vad redovisar i sin rapport är bedömningen att uppfyller kraven. För del gäller och rådets förordning (EU) 2018/841 av om inbegripande av utsläpp och upptag av växthusgaser från mark- användning, förändrad markanvändning och skogsbruk i ramen för klimat- 2020/21:185 och energipolitiken och om ändring av förordning (EU) nr 525/2013 och beslut nr 529/2013/EU, den s.k. LULUCF-förordningen. Förordningen fastställer medlemsstaternas åtaganden för sektorn för markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk som bidrar till att unionen kan uppnå målen i och målet för minskning av växthusgasutsläppen –2030. Förordningen fastställer även regler för bokföring av utsläpp och upptag inom LULUCF och för kontroll av medlemsstaternas fullgörande av dessa åtaganden. Direktivets krav gäller även för importerade biodrivmedel och biobränslen och för råvaror som importeras för att i producera sådana drivmedel eller bränslen. Därför behövs det även i dessa fall en kontroll av hur det land där råvaran har sitt ursprung uppfyller kravet. De nya hållbarhetskriterierna som avser skogsbiomassa kommer, som nämns ovan, att omfattas av befintliga bestämmelser om kontrollsystem i hållbarhetslagen. Några ytterligare lagbestämmelser för att säkerställa kontrollfunktionen behövs inte, men genomförandet kan kräva nya bestämmelser på lägre normnivå. I 3 kap. 1 a § hållbarhetslagen finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om styrkande av hållbarhet hos biodrivmedel och biobränslen. Med stöd av det bemyndigandet kan föreskrifter meddelas i förordning eller myndighetsföreskrifter. Föreskrifter om system för övervakning, kontroll och förvaltning Kommissionen ska anta genomförandeakter som ska ge vägledning i fråga om vilket underlag som krävs för att visa att markkriterierna för skogsbiomassa följs. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela ytterligare föreskrifter om hur det ska visas att villkoren avseende de nya systemen för övervakning, kontroll och förvaltning är uppfyllda, för att säkerställa att skogsbiomassa som används vid framställning av biodrivmedel och biobränslen ska anses som hållbar och att kollager och kolsänkor i skogen bibehålls eller förbättras på lång sikt. Föreskrifterna bör även kunna avse bevis för att rapporterade utsläpp från sektorn för markanvändning, förändrad markanvändning och skogsbruk inte överstiger upptaget från kollager och kolsänkor. Särskilda regler för avfall och restprodukter Regeringens förslag: Det ska finnas övervaknings- eller förvaltnings- planer för att hantera påverkan på jordbeskaffenheten och markens kollager för att ett biodrivmedel eller biobränsle som har producerats av avfall eller restprodukter som har uppkommit direkt i en jordbruks- verksamhet ska anses som hållbart. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om hur det ska visas att villkoren avseende sådana övervaknings- och förvaltnings- planer är uppfyllda. De nya hållbarhetskriterierna för att biodrivmedel och biobränslen som framställts av skogsbiomassa ska anses som hållbara ska gälla för restprodukter som har uppkommit direkt i en jordbruks-, vattenbruks-, fiske- eller skogsbruksverksamhet. Fast kommunalt avfall från biomassa som används för produktion av el, värme och kyla ska anses som hållbart även om hållbarhets- kriterierna inte är uppfyllda. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Energigas anser att begreppet fast kommu- nalt avfall bör ersättas med kommunalt avfall, då begreppet inte tillämpas eller är definierat i annan svensk eller europeisk miljö- eller avfalls- Förvaltningsrätten i anser att uttrycket fast kom- munalt avfall bör definieras i 2 § på samma sätt som föreslår, alternativt förtydligas i författningskommentaren. verken i anser att industriellt avfall bör undantas på samma sätt som kommunalt avfall och att det behöver förtydligas vilka krav som ställs på industriellt avfall. Även Energiföretagen anser att det behöver förtydligas vilka krav som gäller för industriellt avfall. och Energigas välkomnar att en bedömning har gjorts av att uppfyller de särskilda kraven på restprodukter och avfall från jordbruksmark men anser att det behöver förtydligas i föreskrifter för att ge säkerhet åt aktörer. Skälen för regeringens förslag Krav på övervaknings- och förvaltningsplaner Vid omarbetningen av direktivet har det tillkommit ett krav i artikel 29.2 på att operatörer eller nationella myndigheter ska ha övervaknings- eller förvaltningsplaner för att hantera påverkan på jordbeskaffenheten och markens kollager, om ett avfall eller en restprodukt som används för fram- ställning av biobränslen eller biodrivmedel kommer från jordbruksmark. En bestämmelse som motsvarar direktivets krav föreslås därför i hållbar- Direktivets uttryck operatör bör bytas ut mot aktör i bestäm- Det står inte i direktivet att det är avfall och restprodukter som har uppkommit direkt i en jordbruksverksamhet som avses. som den enda rimliga tolkningen. Den innebär att kravet exempelvis träffar avfall från en äppelodling men inte avfall från äpplen som använts Andra exempel på restprodukter som uppkommer direkt i en jordbruksverksamhet är halm, skal och agnar. 2020/21:185 Kravet på övervaknings- och förvaltningsplaner måste vara uppfyllt för att ett biodrivmedel eller biobränsle som har framställts av avfall eller restprodukter ska anses som hållbart. Att kravet är uppfyllt ska säkerställas genom det kontrollsystem som den som är rapporteringsskyldig ska ha enligt nuvarande bestämmelser i hållbarhetslagen. Information om hur sådan påverkan övervakas och hanteras ska rapporteras av de ekonomiska aktörerna inom ramen för etablerade kontrollsystem. Någon ytterligare reglering för att övervaknings- och förvaltningsplanerna ska omfattas av kontrollsystemet krävs inte. I finns regelverk och rådgivningsåtgärder som säkerställer att påverkan på jordbeskaffenheten och markens kollager kontrolleras, se vidare nedan. Bedömningen är att biomassa med svenskt ursprung uppfyller det omarbetade direktivets krav på att nationella myndigheter ska ta fram övervaknings- eller förvaltningsplaner. Någon kompletterande reglering eller något kompletterande uppdrag behöver därför inte tas fram. Inte heller behöver några särskilda rutiner införas i kontrollsystemet för kontroll av svensk biomassa från avfall eller restprodukter som uppkommit direkt i jordbruksverksamhet. Eftersom direktivets krav även gäller för importerade produkter, måste däremot rutiner för kontroll av att kravet är uppfyllt upprättas av en rapporteringsskyldig som använder biodrivmedel eller biobränslen som är producerade av utländska råvaror. Kommissionen kan komma att meddela detaljerad vägledning i fråga om de planer för övervakning och förvaltning som krävs enligt artikeln. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om hur det ska visas att villkoren avseende sådana övervaknings- och förvaltningsplaner är uppfyllda. Redovisning av åtgärder som säkerställer att kravet på övervaknings- och förvaltningsplaner är uppfyllt för biomassa från Enligt 2 kap. 3 § ska alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. I samma syfte ska bästa möjliga teknik användas. Försiktighetsmåtten ska vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Kraven gäller enligt 2 kap. 7 § i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Om jordbruksverksamhet eller jordbruksåtgärder medför olägenhet för miljön genom påverkan på markkvaliteten eller kolinnehållet, är jordbrukaren alltså i normalfallet skyldig att vidta försiktighetsåtgärder. Tillsyn över jordbruk utövas av kommunerna och länsstyrelserna enligt 26 kap. 3 § och miljötillsynsförordningen (2011:13). Om det uppdagas problem med jordkvalitet eller markpackning, kan tillsynsmyndigheten besluta om förelägganden om försiktighetsmått eller förbud enligt 26 kap. 9 § . Förelägganden kan förenas med vite enligt 26 kap. 14 § i balken. Om jordbruksverksamheten är anmälnings- eller tillståndspliktig, ska anmälan och ansökan ange vilka försiktighetsåtgärder som behövs enligt 25 § förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksam- het och hälsoskydd eller 19 kap. 5 § och 22 kap. 1 § . bruksföretag som är tillståndspliktiga ska lämna en miljörapport . 2020/21:185 till sin tillsynsmyndighet enligt 26 kap. 20 § . ska bl.a. innehålla uppgifter om vilka åtgärder som har vidtagits för att uppfylla villkoren i tillståndet och verksamhetens påverkan i andra avseenden än de som omfattas av tillståndsvillkoren. Utöver de allmänna krav som redovisas ovan och som ställs på den som bedriver jordbruksverksamhet övervakas jordbeskaffenheten och kollagren i marken regelbundet på ett nationellt plan. Sedan mitten av 1990- talet finns det ett jordprovtagningsprogram i syfte att följa viktiga miljö- och bördighetsparametrar. Inom programmet har det konstaterats att kolhalten i marken ökar i 18 av 21 län bl.a. genom att åtgärder för att öka mullhalten i jorden har vidtagits på nationell nivå. Svensk fungerar därför som en kolsänka. Miljöövervakning sker även inom ramen för miljökvalitetsmålet Ett rikt odlingslandskap, där en indikator är hektarskörd. Ökad skörd bidrar till högre mullhalt (kolinlagring) och högre mullhalt leder till högre skörd. Uppföljningen visar på en positiv trend för jordkvaliteten och mullhalten. Miljöövervakning av bl.a. kolinnehåll görs även av genom (regelbunden) inventering av mark och grödor. Inventeringen och även pågående forskning visar på en positiv trend för markkol. På finns tillsynsvägledningar för egenkontroll. Vägledningarna inkluderar områden som kontrollrapporter för beskrivning av rutiner vid växtodling, kopia av växtodlingsplan, markkartor och jordartsbedömning. Via rådgivningen Greppa Näringen erbjuder flera olika rådgivningspaket där rådgivningen anpassas efter de unika förutsättningarna på varje gård. Greppa Näringens lantbrukare brukar tillsammans nära hälften av åkerareal och ca 8 100 lantbrukare får återkommande gårdsbesök. Det finns ett särskilt rådgivningspaket för ökad mullhalt och bördighet. Greppa Näringens rådgivare kan erbjuda kvalificerad och kostnadsfri rådgivning som hjälper lantbrukarna att hitta långsiktiga lösningar. I denna rådgivning får lantbrukarna ökad kunskap om växtföljdens sammanlagda påverkan på den långsiktiga bördigheten och mullhalten i fält. Detta bidrar därmed till att uppnå de nationella miljömålen ingen övergödning, grundvatten av god kvalitet, giftfri miljö och begränsad klimatpåverkan. Restprodukter från jordbruk, vattenbruk, fiske eller skogsbruk som direkt har uppkommit i sådan verksamhet Markkriterierna gäller bara för restprodukter från jordbruk, vattenbruk, fiske eller skogsbruk som direkt har uppkommit i sådan verksamhet. De nya hållbarhetskriterierna för att biodrivmedel och biobränslen som framställts av skogsbiomassa ska anses som hållbara ska även gälla för dessa restprodukter, jfr avsnitt 8.2. I artikel 29.1 i det omarbetade förnybartdirektivet förtydligas att markkriterierna inte gäller avfall eller restprodukter som först bearbetats till en produkt som sedan bearbetas ytterligare till biodrivmedel eller biobränsle. 2020/21:185 Samma tolkning bör göras av det svenska regelverket. Detta förtydligas i författningskommentaren. Undantag för fast kommunalt avfall Enligt artikel 29.1 i det omarbetade förnybartdirektivet ska el, värme och kyla som produceras av fast kommunalt avfall inte omfattas av kraven på minskning av växthusgasutsläppen jämfört med användning av fossila bränslen. De omfattas inte heller av markkriterierna. Ett undantag från markkriterierna för fast kommunalt avfall bör tas in i hållbarhetslagen. föreslår i sin rapport att uttrycket fast kommunalt avfall ska definieras för att undvika tillämpningsproblem och att definitionen bör vara densamma som i 15 kap. 3 § . Förvaltningsrätten i och Energigas är av samma uppfattning. Av definitionen av kommunalt avfall i framgår bl.a. att avfall från jord- och skogsbruk samt bygg- och rivningsavfall inte utgör kommunalt avfall. Hållbarhetskriterierna gäller dock endast för biomassa, vilket utesluter delar av det avfall som omfattas av definition. Undantaget i det omarbetade direktivet gäller dessutom endast för fast avfall. Att vidga begreppet till att även omfatta annat än fast avfall skulle kunna medföra att fler råvaror omfattas av undantaget än vad som anges i direktivet. Trots vad som anförs av några remissinstanser bör därför inte definition av kommunalt avfall tas in i hållbarhetslagen. Däremot bör vad som avses med kommunalt avfall i hållbarhetslagen tolkas utifrån definitionen i . Energiföretagen verken i efterfrågar ett förtydligande av vilka krav som ställs på industriellt avfall (verksamhetsavfall) för att det ska anses som hållbart. Tekniska verken anser att industriellt avfall bör omfattas av samma undantag som kommunalt avfall. Avfall behöver inte uppfylla markkriterierna. Till skillnad från vad som gäller för användning av kommunalt avfall behöver dock kravet på minskning av växthusgasutsläpp vara uppfyllt. För anläggningar som producerar el, värme eller kyla gäller dock sistnämnda krav endast om anläggningen där biobränslet används har tagits i drift efter , se vidare avsnitt 7. Regeringens förslag: Rapporteringsskyldig ska den vara som enligt lagen om skatt på energi är skattskyldig för bränsle som helt eller delvis utgörs av biodrivmedel och den som i yrkesmässig verksamhet använder ett flytande biobränsle. Även den som i yrkesmässig verksamhet använder ett fast biobränsle för produktion av el, värme, kyla eller bränslen ska vara rapporteringsskyldig, om biobränslet används i en anläggning med en sammanlagd installerad tillförd effekt på . Den som i yrkesmässig verksamhet använder ett gasformigt biobränsle i en anläggning för produktion av el, värme, kyla eller bränslen med en sammanlagd installerad tillförd effekt på ska också vara rapporteringsskyldig, liksom den som ansöker om hållbarhetsbesked av något annat skäl. Med biodrivmedel ska avses flytande eller gasformiga bränslen som framställs av biomassa och som används för motordrift. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians definition av biodrivmedel har en annan utformning. Remissinstanserna: välkomnar att det ska vara möjligt att frivilligt ansöka om hållbarhetsbesked, eftersom vissa aktörer som omfattas av krav på hållbarhetsbesked enligt EU ETS inte kommer att vara rapporteringsskyldiga enligt hållbarhetslagen. () delar regeringens bedömning att frivilligt hållbarhetsbesked kan användas i stället för leverantörsbesked. och (Svebio) anser att det bör införas ett separat leverantörsbesked för att förenkla administrationen kring biobränslen från skog. anser att möjligheten att frivilligt ansöka om hållbarhetsbesked inte bör vara obegränsad utan endast gälla för leverantörer tidigare i leveranskedjan samt aktörer som behöver ansöka om hållbarhetsbesked på grund av krav i annan lagstiftning. Energiföretagen anser att förslaget om att aktörer ska kunna ansöka frivilligt om hållbarhetsbesked endast ska gälla för leverantörer. Energigas föreslår att det ska vara den skattskyldige leverantören och inte användaren som ska vara rapporteringsskyldig för att begränsa antalet aktörer. Endast i de fall anläggningen är större än och tas i drift från bör användaren, enligt Energigas , vara rapporteringsskyldig, eftersom denne då kommer behöva uppfylla kravet på minskade utsläpp av växthusgaser. Energigas och Drivkraft anser att definitionen av biodrivmedel i hållbarhetslagen bör ändras så att även bränsle som används i stationära motorer anses utgöra biodrivmedel, då det annars kan bli otydligt vem som är rapporteringsskyldig. 2020/21:185 Skälen för regeringens förslag Av artikel 30 i det omarbetade förnybartdirektivet framgår att medlemsstaterna ska kräva att de ekonomiska aktörerna, genom att använda ett massbalanssystem, ska visa att hållbarhetskriterierna har uppfyllts. Vem som träffas av denna skyldighet måste bedömas med utgångspunkt från vilka aktörer som är ansvariga för att rapportera in statistik om användning av förnybar energi för bidraget till unionsmålet, vilka aktörer som omfattas av olika typer av nationella kvotsystem för förnybar energi, såsom elcertifikatssystemet och reduktionsplikten, och vilka aktörer som omfattas av nationella stödsystem för förnybar energi. Genom att hållbarhetskriterierna utvidgas till fasta och gasformiga biobränslen kommer fler aktörer och verksamheter att beröras av kraven. I hållbarhetsregelverket används uttrycket rapporteringsskyldig för den aktör som ansvarar för att visa att hållbarhetskriterierna är uppfyllda. Rapporteringsskyldig är enligt dagens regelverk den som enligt 4 kap. LSE är skattskyldig för bränsle som helt eller delvis utgörs av biodrivmedel eller flytande biobränsle eller som i yrkesmässig verksamhet använder flytande biobränsle som inte är skattepliktigt enligt LSE. Förändringar av rapporteringsskyldigheten för flytande biobränslen I det omarbetade förnybartdirektivet har anvisningarna för beräkning av växthusgasutsläppen från flytande biobränslen ändrats så att även energiomvandlingen till den el, värme och kyla som produceras ska beaktas. Detta framgår av bilaga V, del C, punkt b. Ändringen innebär att det endast är användaren av det flytande biobränslet, och inte leverantören, som kan göra beräkningen. är det den som är skattskyldig för ett flytande biobränsle som är rapporteringsskyldig, dvs. leverantören av bränslet. är skattepliktiga flytande biobränslen som förbrukas för uppvärmning inte längre befriade från energi- och koldioxidskatt, vilket innebär att det inte längre finns något behov av ett hållbarhetsbesked för skatteredovisningen av flytande biobränslen. Det finns inte heller alltid en koppling mellan den som kan ta del av skattebefrielse för gasformiga biobränslen och skattskyldighet för dessa bränslen enligt LSE. Rapporteringsskyldigheten för biobränslen bör därför inte längre kopplas till skattskyldigheten i LSE. Skyldigheten bör i stället, vilket föreslår i sin rapport, läggas på den som använder biobränslen i yrkesmässig verksamhet, dvs. samma krav som gäller för icke skattepliktiga flytande biobränslen. Flytande biobränslen som används i arbetsmaskiner är skattepliktiga motorbränslen enligt LSE och de är skattebefriade med krav på hållbarhetsbesked. Den som är skattskyldig för ett sådant bränsle bör därför förbli rapporteringsskyldig. Detta kan åstadkommas genom att flytande biobränslen som används i arbetsmaskiner i stället anses vara biodrivmedel. I promemorian föreslås att endast flytande eller gasformiga biobränslen som används i mobila arbetsmaskiner och inte i stationära motorer ska vara biodrivmedel. Drivkraft och Energigas framför att även användning av biobränslen i stationära motorer bör omfattas av defini- tionen av biodrivmedel eftersom det annars kan bli otydligt vem som är En sådan otydlighet bör undvikas. Definitionen av Prop. 2020/21:185 biodrivmedel bör i stället utformas på samma sätt som i drivmedelslagen (2011:319) och i reduktionspliktslagen, dvs. avse flytande eller gasformiga bränslen som framställs av biomassa och som används för motordrift. Både mobila arbetsmaskiner, exempelvis skördetröskor, skogsmaskiner eller gruvlastare och stationära motorer omfattas då av definitionen. Med anledning av att definitionen av biodrivmedel ändras föreslås även ett par följdändringar i 3 a kap. hållbarhetslagen. Rapporteringsskyldig vid produktion av el, värme, kyla och bränsle från fasta och gasformiga biobränslen föreslår i sin rapport att rapporteringsskyldigheten för anläggningar som producerar el, värme, kyla och bränsle från fasta och gasformiga biobränslen också bör läggas på den som i yrkesmässig verksamhet använder bränslen i sådana anläggningar. Energigas föreslår att rapporteringsskyldigheten ska läggas på den skattskyldige leverantören, om inte anläggningen har tagits i drift efter det datum då kravet på minskade utsläpp av växthusgaser börjar gälla. sådan lösning skulle sannolikt inte vara förenlig med de krav som ställs i statsstödsgodkännandet avseende biogas och biogasol för värmeändamål, även om det skulle begränsa antalet aktörer och därmed minska de Det bör därför vara den som i yrkesmässig verksamhet använder fasta och gasformiga biobränslen för att producera el, värme, kyla eller bränsle som är rapporteringsskyldig. Eftersom hållbarhetskriterierna enligt förslaget endast ska gälla för an- läggningar med en sammanlagd installerad tillförd effekt som uppgår till eller överskrider , om det är fasta biobränslen som används, och som uppgår till eller överskrider , om det är gasformiga biobränslen som används, bör den rapporteringsskyldighet som föreslås ha En möjlighet att frivilligt ansöka om hållbarhetsbesked införs Det kan finnas behov av att även andra än de som omfattas av den rappor- teringsskyldighet som är kopplad till det omarbetade förnybartdirektivets syften har möjlighet att ansöka om hållbarhetsbesked. kan t.ex. uppkomma om det ställs krav på att biobränslen ska omfattas av ett hållbarhetsbesked i någon annan lagstiftning eller om det krävs för att en anläggning ska kunna ta emot statligt stöd. Det som åsyftas med annan lagstiftning är utsläppshandelssystemet EU ETS. att krav kan ställas på anläggningar som inte nödvändigtvis är sådana att de är rapporteringsskyldiga enligt hållbarhetslagen, vilket också påpekas En möjlighet att frivilligt ansöka om hållbarhets- besked bör därför införas.