prop · H90341 · 2021-11-02 00:00:00 — Utredningen föreslår inte någon uttrycklig bestämmelse om att Riksban- ken ska inneha en valutareserv. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion anser att det bör införas en bestämmelse om att ska inneha en valutareserv. 2021/22:41 Skälen för regeringens förslag: lag anges att det ankommer på att i valutapolitiskt syfte hålla tillgångar i utländsk valuta, utländska fordringar och guld (7 kap. 2 §). De tillgångar som anges i bestämmelsen har normalt sett antagits vara sådana som kan hänföras till valutareserven (prop. 1986/87:143 s. 66). EUF-fördraget ålägger medlemsstaternas centralbanker att inneha och förvalta medlemsstaternas officiella valutareserver, men några närmare bestämmelser om storleken och sammansättningen av dessa reserver finns inte (artikel 127.2). innehar en valutareserv. Syftet med den är att Riksban- ken ska kunna ge likviditetsstöd i utländsk valuta, göra penningpolitiskt motiverade valutainterventioner och uppfylla de åtaganden som följer av medlemskap i . Det bör i den nya riksbankslagen införas en bestämmelse om att Riks- banken ska inneha en valutareserv, dvs. tillgångar i utländsk valuta. Riks- banken får också inneha guld. Guld är emellertid ingen utländsk valuta och bör därför inte omfattas av valutareserven. Regeringens förslag: ska få besluta om upplåning i utländsk valuta till valutareserven. Den samlade upplåningen får vid tidpunkten för ett beslut om upplåning motsvara högst av Om det finns synnerliga skäl ska , i syfte att tillfälligt för- stärka valutareserven, få besluta om upplåning som överskrider första finansutskott ska underrättas om ett sådant beslut. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. ECB och direktion anser att upplåning i utländsk valuta inte ska begränsas och att sådana begränsningar inte är förenliga med unions- direktion anser vidare att låneutrymmet inte bör omfatta återfinansiering av lån eller uttryckas i svenska kronor. i , och Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxtanalys) anser att upplåning i utländsk valuta inte ska kunna ske i syfte att tillfälligt förstärka direktion och Kammarrätten i anser att det vid sådan upplåning inte ska ställas krav på synnerliga skäl. Skälen för regeringens förslag: Ett viktigt skäl för att inneha en valutareserv är att banken ska kunna förse det finansiella syste- met med likviditet i utländsk valuta vid en finanskris, t.ex. genom generellt I valutareserven finns utländsk valuta och vid en finanskris kan med kort varsel förstärka valutareserven genom upp- låning av utländsk valuta. Frågan är om det bör få ske också . En tillräckligt stor valutareserv kan ha en förebyggande effekt genom att den till de internationella finansmarknaderna signalerar att den svenska finanssektorn har möjlighet att erhålla likviditet i utländsk valuta från om banken anser det lämpligt. Detta kan i sin tur öka förtroendet för att finansiella företag i har tillgång till likviditet. Signaleffekten och beredskapen att kunna lämna olika former av likviditetsstöd till finansiella företag ska emellertid vägas mot behovet av att hushålla med offentliga medel. Det innebär dels att räntekostnaden för upplåningen ska kunna motiveras, dels att upplåningen ska kunna motiveras i förhållande till andra offentliga finansieringsbehov, inte minst i en situation med särskilt ansträngda statsfinanser. Vid en avvägning mellan dessa intressen bör få besluta om upplåning i utländsk valuta till valutareserven . Det är som utgångspunkt som avgör hur stor valutareserven behöver vara. Med hänsyn till de konsekvenser som upplåning till valuta- reserven har för de offentliga finanserna, anser emellertid regeringen, till skillnad från ECB och direktion, att det dock bör finnas en referenspunkt för storleken på upplåningen till valutareserven. Till skillnad från direktion anser regeringen att låneutrymmet bör omfatta återfinansiering av lån och uttryckas i svenska kronor. Referens- punkten bör i stället bestämmas utifrån det nuvarande behovet av upp- låning och uttryckas som att den samlade upplåningen som huvudregel ska motsvara högst av bruttonationalprodukten. Till skillnad från , , Finans- , i , och Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxt- analys) anser regeringen att det är viktigt att kan besluta om förtida upplåning i syfte att tillfälligt förstärka valutareserven. Med hänsyn till de konsekvenser för statens finanser som upplåning till valutareserven innebär, bör detta dock endast få ske i undantagsfall, t.ex. vid tydliga tecken på förhöjd oro på de finansiella marknaderna eller ökad risk för att svenska finansiella företag kan komma att utsättas för allvarlig likviditets- stress i utländsk valuta. Till skillnad från Kammarrätten i och direktion anser regeringen att detta lämpligen bör komma till uttryck som ett krav på att synnerliga skäl ska föreligga. bör dessutom underrättas om ett sådant beslut och de synnerliga skäl som föreligger. EUF-fördraget ålägger medlemsstaternas centralbanker att inneha och förvalta medlemsstaternas officiella valutareserver, men några närmare bestämmelser om i vilken mån upplåning får ske till denna finns inte (artikel 127.2). Till skillnad från ECB och direktion anser regeringen därför att förslaget är förenligt med unionsrätten. 2021/22:41 16.3 Upplåning efter att valutareserven tagits i Regeringens förslag: Om valutareserven har tagits i anspråk för åtgär- der som syftar till att värna den finansiella stabiliteten, ska få besluta om upplåning i utländsk valuta i syfte att återställa reserven. Den del av valutareserven som inte har finansierats med upplåning i utländsk valuta ska med de upplånade medlen återställas till den nivå som den hade innan åtgärderna vidtogs. De beloppsbegränsningar som gäller för förtida upplåning till valuta- reserven ska inte gälla för upplåning i syfte att på detta sätt återställa valutareserven. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. ECB och direktion anser att återställning av valutareserven ska kunna ske vid fler situationer. Skälen för regeringens förslag: När valutareserven har tagits i anspråk för att lämna olika former av likviditetsstöd bör få besluta om upplåning i utländsk valuta i syfte att återställa valutareserven. Detta bör gälla om valutareserven har tagits i anspråk för åtgärder som syftat till att främja den finansiella stabiliteten, dvs. generellt likviditetsstöd, nödkredi- ter eller handel med värdepapper som inte är statspapper i syfte att till- fälligt stödja systemviktiga finansiella marknaders funktionssätt. Ett sådant låneutrymme, som är obegränsat, bör emellertid bara gälla i förhål- lande till den del av valutareserven som inte har finansierats med upp- låning i utländsk valuta. Det skulle kunna förekomma att valutareserven behöver tas i anspråk för att t.ex. lämna krediter till IMF eller för att genomföra valutainterven- tioner. Vad gäller krediter till IMF föreslås att särskilda bestämmelser om detta ska gälla i avsnitt 12.2.2. Behovet av att ta i anspråk valutareserven för att genomföra valutainterventioner är begränsat. Till skillnad från ECB och direktion anser regeringen att återställning av valuta- reserven genom upplåning inte bör få ske om den har tagits i anspråk för andra syften än för åtgärder som syftat till att främja den finansiella stabili- teten. Regeringens förslag: Om beslutar om upplåning för att förstärka eller återställa valutareserven ska ta upp lån till staten i detta syfte. ska ta ut full ersättning för statens kostnader för upplåningen. ska betala tillbaka ett lån till när det inte längre finns skäl för upplåningen. ska fatta beslut om upplåning eller återbetalning av lån efter att har fått tillfälle att lämna synpunkter. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. 2021/22:41 Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. ECB och direktion anser att också ska få ta upp lån på annat sätt, t.ex. genom att ge ut och omsätta egna skuldebrev i utländsk valuta. anser att det är kontoret som ska avgöra hur upp- låningen ska genomföras i praktiken. Skälen för regeringens förslag: Efter särskilt bemyndigande som lämnas för ett budgetår i sänder får regeringen eller, efter regeringens bestämmande, ta upp lån till staten för att tillgodose behov av valutareserv (5 kap. 1 § första stycket 5 budgetlagen [2011:203]). Sådan upplåning genomförs i praktiken genom att tar upp lån på kapitalmarknaden till ett visst bestämt belopp. ger ut en för ändamålet skräddarsydd obligation till som speglar det lån som kontoret har tagit upp (7 kap. 3 § 2 lag och 5 kap. 1 § andra stycket budgetlagen). Det är som har till uppgift att låna upp pengar för statens räkning. Det är även mest kostnadseffektivt att det är Riksgälds- kontoret som lånar upp utländsk valuta för statens räkning, inklusive för behov. Denna ordning bör därför komma till uttryck i den nya riksbankslagen. utrymme att enligt lag ge ut skuldebrev i utländsk valuta har endast tillkommit för att ska kunna ge ut särskilda obligationer till för ett ändamål som speglar de lån som tar upp för räkning. Till skillnad från ECB och direktion anser regeringen därför att bara ska få ta upp lån genom och att banken inte ska ha rätt att ge ut egna skuldebrev i utländsk valuta i syfte att förstärka valutareserven. bör ta ut full ersättning för statens kostnader för upplåningen och bör återbetala ett lån till när det inte längre finns skäl för upplåningen. bör ge Riks- gäldskontoret tillfälle att lämna synpunkter innan banken fattar beslut om upplåning eller återbetalning av lån. anser att det är kontoret som ska avgöra hur upp- låningen ska genomföras i praktiken. Regeringen konstaterar att förslaget innebär att ska ta upp lån i syfte att tillgodose Riksban- kens behov av upplåning till valutareserven. 16.5Handel med utländsk valuta Regeringens förslag: ska få köpa och sälja utländsk valuta för att finansiera åtgärder som syftar till att värna den finansiella stabiliteten. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. 2021/22:41 Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion anser att ska få köpa och sälja utländsk valuta för att finansiera åtgärder inom hela sin verksamhet. Direktionen efterlyser också ett klargörande av hur förslaget förhåller sig till valutainterventioner i penningpolitiskt syfte. Skäl för regeringens förslag: Valutareserven kan finansieras med köp av utländsk valuta i svenska kronor. bör därför, på motsvaran- de sätt som vid återställning av valutareserven, få köpa och sälja utländsk valuta i syfte att finansiera åtgärder som syftar till att värna den finansiella stabiliteten, dvs. generellt likviditetsstöd, nödkrediter och handel med privata värdepapper i syfte att tillfälligt stödja systemviktiga finansiella marknaders funktionssätt. Till skillnad från direktion anser regeringen, på motsvaran- de sätt som vid återställning av valutareserven, att det saknas skäl att utvidga förslaget till fler åtgärder. direktion efterlyser ett klargörande av hur förslaget för- håller sig till valutainterventioner i penningpolitiskt syfte. Regeringen konstaterar att skillnaden består i syftet med åtgärden. Om syftet är att påverka växelkursen för svenska kronor för att uppnå prisstabilitet bör det penningpolitiska verktyget valutainterventioner användas. Om syftet är att finansiera valutareserven för att lämna olika former av likviditetsstöd är den föreslagna ordningen tillämplig. Regeringens förslag: I syfte att kunna fullgöra sina uppgifter och befogenheter ska få ingå avtal om lån i utländsk valuta och valutaåterköpsavtal eller liknande avtal. Ett sådant avtal ska ingås med en annan centralbank eller Banken för internationell betalningsutjäm- Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Ett valutaåterköpsavtal är en överens- kommelse mellan två parter om att tillhandahålla varandra olika valutor, normalt sett under en i förväg bestämd tidsperiod, ett överenskommet belopp samt ett pris (ränta). Enligt ECBS-stadgan får de nationella centralbankerna ingå bl.a. valutaåterköpsavtal med andra centralbanker (artikel 23). Enligt lag kan i valutapolitiskt syfte få tillgång till utländsk valuta genom att ingå tillfälliga ömsesidiga valutaarrangemang (7 kap. 3 § 1). Det innebär att kan köpa, sälja och förmedla utländsk valuta, utländska statspapper, andra lätt omsättningsbara skuldebrev i utländsk valuta och guld samt rättigheter och skyldigheter som anknyter till nämnda tillgångar. Centralbanker använde ursprungligen valutaåterköpsavtal som ett sätt Prop. 2021/22:41 att finansiera valutainterventioner, dvs. handel med valuta i syfte att påverka den egna växelkursen. Detta återspeglas också lag, dvs. att valutaåterköpsavtal endast får ingås i valutapolitiskt syfte. har dock utländsk valuta som centralbanker får tillgång till genom valuta- återköpsavtal internationellt mest använts för att stärka den finansiella stabiliteten och därigenom förebygga att problem på de finansiella marknaderna sprider sig till den reala ekonomin. Ett sådant syfte torde kunna bli aktuellt under både fast och rörlig växelkurs. bör därför få ingå låneavtal och valutaåterköpsavtal med andra centralbanker eller Banken för internationell betalningsutjämning (BIS) i syfte att kunna fullgöra sina uppgifter och befogenheter. Syftet kan alltså vara att finansiera såväl penningpolitiska åtgärder som åtgärder som bidrar till att det finansiella systemet är stabilt och effektivt. 16.6.2Behov hos utländska centralbanker och Banken för internationell betalningsutjämning Regeringens förslag: ska få lämna krediter till eller ingå valutaåterköpsavtal eller andra liknande avtal för att tillgodose en annan centralbanks behov av valuta 1.om det tydligt förbättrar förutsättningarna för att ska uppnå målet att bidra till ett stabilt och effektivt finansiellt system, eller ska få lämna krediter till eller ingå valutaåterköpsavtal eller andra liknande avtal med 1.Banken för internationell betalningsutjämning inom ramen för verksamheten i den banken, och 2.Europeiska unionens system för medelfristigt finansiellt stöd. Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion anser att ska få ingå avtal utan riks- dagens medgivande om det är motiverat av hänsyn till det internationella finansiella systemets effektivitet och stabilitet. direktion och framhåller att åtgärden inte får strida mot för- budet mot monetär finansiering. Skälen för regeringens förslag Ett valutaåterköpsavtal med en annan centralbank kan motverka allvarliga störningar i det finansiella systemet i , t.ex. om en finanskris riskerar att inträffa i ett land där svenska finansiella företag har betydande verksamhet eller exponeringar. Det ligger emellertid i sakens natur att ett valutaåterköpsavtals koppling till verksamhet och det svenska finansiella systemet kan vara mer eller mindre stark. från direktion anser regeringen därför att bör få 2021/22:41 ingå valutaåterköpsavtal i syfte att tillgodose andra centralbankers behov av valuta när åtgärden på ett tydligt sätt förbättrar förutsättningarna för att ska uppnå målet att bidra till ett stabilt och effektivt finansiellt system eller efter medgivande. Ett beslut om att ingå ett valutaåterköpsavtal får inte, som direktion och framhåller, strida mot förbudet mot monetär finansiering. En prövning av detta bör ske då åtgärden är aktuell och oavsett om avtalet ska godkännas av eller inte. BIS och medelfristigt finansiellt stöd Enligt lag får i valutapolitiskt syfte ta upp utländsk kredit och kredit i utländsk valuta, bevilja kredit till annan centralbank, inom ramen för verksamheten i BIS och för EU:s system för medelfristigt finansiellt stöd (7 kap. 4 § första stycket). Bestämmelsen bör föras över till den nya riksbankslagen med den skillnaden att det också bör gälla valutaåterköpsavtal eller andra liknande avtal. Det bör emellertid inte längre uppställas krav på att åtgärden ska ha ett valutapolitiskt syfte. Regeringens förslag: ska följa upp och utvärdera Utredningens förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Utredningens förslag har emellertid en annan lagteknisk utformning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. direktion anför att det är viktigt att granskningen är effek- tiv, särskilt mot bakgrund av att ansvaret för granskningen är fördelad på flera organ, och att granskningen står i överensstämmelse med instruk- tionsförbudet. fullmäktige anser att de olika organ som grans- kar bör samordna sina insatser för att undvika effektivitets- förluster. anser att det behöver klargöras att finansut- skottets uppdrag att granska verksamhet inte begränsar granskning. påpekar att granskningen bör beakta att övervakar sin egen verksamhet avseende betalningsavvecklingssystem. efterlyser en samlad uppföljning och utvärdering av finans- och penningpolitiken. Skälen för regeringens förslag granskning av ska stärkas lag finns inga bestämmelser om roll avseende granskningen av . Det anges bara att minst ska lämna en skriftlig redogörelse till finansutskottet om penningpolitiken (6 kap. 4 §). Utskottets ansvar för att utvärdera och granska penningpolitiken utgår i stället från regeringsformens generella bestämmelse att varje utskott ska följa upp och utvärdera riksdagsbeslut inom utskottets ämnesområde (4 kap. 8 §). Den granskning av penningpolitiken som finansutskottet utför består i en årlig utvärdering som utmynnar i ett årligt betänkande, i vilket penning- politiken under de tre närmast föregående åren utvärderas. Detta betänkande beslutas sedan av kammaren. Därutöver genomför finansut- skottet en extern utvärdering av penningpolitiken vart fjärde eller femte år. I fråga om finansiell stabilitet anordnar finansutskottet en öppen årlig utfrågning om finansiell stabilitet, där deltar tillsammans med finansmarknadsministern, och . Därutöver anordnar finansutskottet också slutna utfrågningar på olika sakområden som t.ex. kontantförsörjning, kontant- hantering och vissa valutaåterköpsavtal. Det bör även fortsättningsvis ske en granskning och utvärdering av Riks- bankens penningpolitik och hur väl banken har uppfyllt prisstabilitets- målet. Även övriga verksamhet är emellertid av stor betydelse för ekonomiska utveckling och bör därför omfattas av en demo- kratisk granskning. Av dessa skäl bör det framgå av riksdagsordningen att hela verksamhet ska granskas av finansutskottet. Gransk- ningen bör avse måluppfyllelse och effektivitet. olika verksamheter har skilda förutsättningar. Det innebär att granskningen för olika verksamhetsområden kan se olika ut och kan behöva förändras . För att möjliggöra en flexibel granskning bör det inte i riksdagsordningen regleras hur granskningen ska gå till. I stället bör det vara en uppgift för finansutskottet att bedöma hur granskningen ska genomföras. De redogörelser som ska lämna till finansutskottet på regel- bunden basis, eller då finansutskottet begär det, kan ligga till grund för granskningen (se avsnitt 18.1). När det gäller finansiell stabilitet kan nuvarande ordning med utfråg- ningar av finansmarknadsministern, och övriga myndigheter vara tillräckligt om det inte förekommer några större störningar i det finansiella systemet. Under och framför allt efter en finansiell kris, då olika myndigheter vidtagit åtgärder på det finansiella stabilitetsområdet, kan det dock finnas skäl för finansutskottet att kräva en mer djupgående redovis- ning av som kan ligga till grund för granskningen. bör även granska övrig verksamhet såsom betalnings- systemet, kontantverksamheten och beredskapsfrågor. påpekar finns det när det gäller betalnings- avveckling och övervakning av den finansiella infrastrukturen skäl att särskilt beakta att övervakar sin egen verksamhet avseende betalningsavvecklingssystem. granskning bör därför avse både övervaknings- och driftsfunktion. 2021/22:41 efterlyser en samlad uppföljning och utvärdering av finans- och penningpolitiken. Som regelverken ser ut ansvarar rege- ringen för finanspolitiken medan ansvarar för penningpoliti- ken. Frågan om en samlad uppföljning och utvärdering av olika politikom- råden ryms inte inom detta lagstiftningsärende. granskning står inte i strid med instruktionsförbudet En demokratisk granskning av hur penningpolitik eller andra grundläg- gande uppgifter har bedrivits i förfluten tid kommer inte i konflikt med instruktionsförbudet och inkräktar inte på oberoende. I det avseendet ska framhållas att ECB, som enligt unionsrätten har ett långtgående oberoende, omfattas av EU:s kontrollmekanismer. EU-dom- stolen kan granska lagligheten i ECB:s beslut och ECB står under tillsyn av EU:s ombudsman. Därutöver följer det av praxis att EU-organ som ansvarar för att bekämpa korruption m.m. har rätt att granska verksamhet inom ECB (dom i mål C-11/00). Bestämmelser om effektivitetsrevision av finns i lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. (2 och 4 §§). Granskningen tar framför allt sikte på förhållanden med anknytning till statens budget och genomförandet och resultatet av statlig verksamhet. Granskningen ska främja en sådan utveckling att staten med hänsyn till allmänna samhällsintressen får ett effektivt utbyte av sina insatser. Resul- tatet av en granskning ska redovisas i en granskningsrapport. Regeringen anser, i likhet med , att effektivitetsrevision av inte påverkas av finansutskottets granskning. De iakttagelser som gör inom ramen för effektivitetsrevisionen kan dessutom utgöra underlag för finansutskottets granskningsarbete. Som direktion och fullmäktige framhåller, är det viktigt att ett delat granskningsansvar inte sker på bekostnad av effektiviteten i granskningen av . och Riks- revisionens granskning kan visserligen i någon mån komma att överlappa varandra men det faktum att ett och samma område kan komma att belysas av två olika granskningsorgan, dels av politiker, dels av tjänstemän, är i grunden positivt. Regeringens förslag: revisionsberättelse ska innehålla ett uttalande om förvaltningen av följer tillämpliga före- skrifter och om fullmäktiges beslut om disposition av årets resultat bör godkännas. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att de allmänna bestämmelserna om årlig revision av om ledningens förvaltning följer tillämpliga föreskrifter i stället ska avse ”gällande rätt”. Utredningens förslag har dessutom en annan lagteknisk Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. , ombudsmän – () och motsätter sig förslaget om att de allmänna bestäm- melserna om årlig revision av om ledningens förvaltning följer tillämpliga föreskrifter i stället ska avse ”gällande rätt”.