prop · H803190 · 2021-04-29 00:00:00 — Ålderskravet för att framföra vattenskoter bör dock i likhet med förslaget i promemorian vara absolut och gälla även för utländska förare, såväl från tredjeländer som från övriga EES-länder, oavsett vilka ålderskrav som kan gälla i hemlandet. En medborgare från ett EES-land som utfärdar förarbevis för personer får därmed inte utnyttja sin behörighet i . Vid en polismans eller kustbevakningstjänstemans kontroll måste den utländska föraren på begäran kunna uppvisa en giltig identitetshandling och ett förarbevis och eventuell kompletterande dokumentation som styrker hans eller hennes rätt att framföra en vattenskoter i sitt hemland. Detta är nödvändigt för att det ska vara möjligt att kontrollera förarens behörighet. En sådan reglering kan inte anses utgöra ett hinder mot turismen eller den fria rörligheten inom EU. 7.1Tillstånd ska krävas för att bedriva utbildning Regeringens förslag: Utbildning för att få ett förarbevis ska få bedrivas endast efter tillstånd av den myndighet som regeringen bestämmer. Tillstånd ska få beviljas juridiska personer som med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt har förutsättningar att bedriva en god utbildning. Tillståndet ska få förenas med villkor. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om tillstånd och villkor för att bedriva utbildning. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås inte vilka generella villkor som ska uppfyllas för att få tillstånd och inte heller att ett tillstånd ska få förenas med villkor. Remissinstanserna: i tillstyrker förslaget. tillstyrker att återkallelse av tillståndet ska kunna ske. anser att det ska vara möjligt att olika aktörer genomför den praktiska respektive den teoretiska delen i utbildningen, att utbildningen måste ges av utbildade pedagoger som har tillräcklig kompetens och att den som ansöker om tillstånd då ska ge in det kursmaterial som är avsett att användas. , , Svenska , och Borstahusens efterfrågar en formaliserad roll för nämnden i utbildningssystemet. Även anser att det inte finns någon anledning att begränsa möjligheten för studieförbund och ideella organisationer att bedriva utbildning. Den kompletterande promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , Förvaltningsrätten i , Havs- och vattenmyndigheten, , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , , Scouterna, , , och tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. , , Svenska och anser att förslaget utesluter att utbildning ges av ideella föreningar och studieförbund. Sweboat avstyrker att ytterligare krav på utbildarna ska fastställas av regeringen eller myndighet och förespråkar att uppgiften att säkerställa kvaliteten hos utbildarna. Skälen för regeringens förslag Tillstånd ska krävas för att ge utbildning I avsnitt 6.1 föreslås att det för förarbevis förutom föreskriven ålder krävs att föraren har genomgått föreskriven utbildning. Några andra krav för att få förarbevis föreslås inte. Ett förarbevis ska alltså utfärdas utan någon 2020/21:190 ytterligare prövning när behörighetsvillkoren är uppfyllda. Utbildningskravet är därmed centralt för att få förarbeviset. Det är alltså av stor vikt att den som ger utbildningen har tillräckliga och relevanta kunskaper på området och har de förutsättningar och resurser som krävs för att kunna bedriva utbildning på ett kvalitativt sätt som tillgodoser lagstiftningens syften. Bedrivandet av utbildningen måste kunna kontrolleras mot fastställda krav. Eleverna måste kunna veta att en utbildare har tillräcklig och rätt kompetens eftersom kravet på förarbevis ska vara obligatoriskt. En ordning med krav på tillstånd med möjligheter till kontroll och återkallelse som föreslås i promemorian är också enligt regeringens mening lämpligt. Därmed kan förutsättningarna för att kunna ge en god utbildning prövas på ett tydligt och rättssäkert sätt. För att beviljas tillstånd bör det krävas att den juridiska personen med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt har förutsättningar att bedriva en god utbildning. Dessa allmänna krav bör som föreslås i den kompletterande promemorian anges i lag. Vilka konkreta krav som ska uppfyllas för att få tillstånd bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om. Ett sådant bemyndigande bör därför införas. Endast juridiska personer ska kunna få tillstånd Tillstånd bör enligt promemorian kunna ges endast till juridiska personer. Flera remissinstanser, framför allt båtförbunden, anser att det nuvarande systemet för utbildning för förarintyg för fritidsbåtar bör gälla vid utbildning för förarbevis för vattenskoter. I det systemet kan utbildning ges även av fysiska personer. Regeringen konstaterar därvid att förarintyget för fritidsbåt är frivilligt. Förarbevis för vattenskoter föreslås vara obligatoriskt, och utbildningsmomentet är i praktiken att jämföra med myndighetsutövning, vilket enligt 12 kap. 4 § andra stycket regeringsformen (RF) kräver stöd i lag om uppgiften ska överlämnas till enskild. Det är visserligen möjligt att överlåta en sådan uppgift även till en fysisk person, men oavsett till vem uppgiften överlåts är det en fråga som måste övervägas noga. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att det är rimligt att överlåta uppgiften endast till juridiska personer och att bestämmelserna om tillstånd att bedriva utbildning bör framgå av den föreslagna lagen. Med anledning av vad bland annat de olika båtförbunden anför ska det nämnas att en ideell förening mycket väl kan utgöra en juridisk person om föreningen uppfyller de krav på rättskapacitet som har fastställts av rättspraxis. Det är därför inte uteslutet att tillstånd att bedriva utbildning kan ges till exempelvis båtklubbar och studieförbund om dessa uppfyller de generella krav som föreslås i detta avsnitt och de krav som följer av de föreskrifter som får meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Det är dock inte aktuellt att göra avkall på de föreslagna kraven för att få ge utbildning, bland annat mot bakgrund av att utbildningsmomentet har bedömts utgöra myndighetsutövning och därför bör omgärdas av tillräckliga kvalitetskrav för att få tillstånd att ge utbildning. Tillståndet bör slutligen kunna förenas med villkor. Tillståndet att bedriva utbildningsverksamhet bör kunna återkallas om förutsättningarna för tillståndet är uppfyllda eller om föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen inte följs. föreslås att den utbildning som tillståndshavaren avser att bedriva därutöver ska godkännas för sig och att godkännandet av utbildningen därmed bör kunna återkallas. Regeringen finner inte tillräckliga skäl för att utbildningen ska godkännas särskilt i något formellt förfarande. bristerna inte är så allvarliga att tillståndet för hela verksamheten bör återkallas, kan mindre ingripande åtgärder vidtas inom ramen för det tillsynsförfarande som föreslås i avsnitt 7.2. tillsynsmyndigheten besluta att förelägga utbildaren att tills vidare upphöra med utbildning till dess villkoren är uppfyllda. Det bör slutligen vara möjligt att återkalla ett tillstånd eller ett godkännande om tillståndshavaren begär det. Regeringens förslag: Om tillsynsmyndigheten begär det, ska tillståndshavaren lämna tillträde till lokaler, områden och utrymmen som har anknytning till verksamheten, tillhandahålla handlingar som rör verksamheten samt hjälpa till vid tillsynen. ska få besluta de förelägganden som behövs för att genomföra tillsynen och för att tillståndshavaren ska kunna fullgöra sina skyldigheter. Ett beslut om föreläggande ska få förenas med vite. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela ytterligare föreskrifter om tillsynen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås inte att ett föreläggande ska kunna förenas med vite. Remissinstanserna: anser att det är viktigt med tillsyn över utbildningsanordnarna. Inga andra remissinstanser framför några synpunkter. Skälen för regeringens förslag: Även om utbildningsanordnarna har tillstånd behöver det säkerställas att deras kompetens bibehålls och att utbildningsinnehållet fortlöpande motsvarar kraven. Tillsyn bör alltså utövas över utbildarna. I promemorian föreslås att Transportstyrelsen ska utöva tillsyn över utbildarna. Ingen remissinstans motsätter sig detta. Regeringen återkommer i förordning med utpekande av myndighet. Lagen bör på sedvanligt sätt upplysa om detta. För att möjliggöra en effektiv tillsyn bör tillsynsmyndigheten ha rätt att ta del av handlingar och få tillträde till utbildningsanordnarens områden, lokaler och andra utrymmen som har anknytning till verksamheten. Sedvanliga möjligheter för en tillsynsmyndighet i form av en möjlighet att besluta om förelägganden bör också finnas. Förutom att förelägganden kan beslutas vid brister hos utbildaren eller i utbildningen bör de också kunna användas om en utbildningsanordnare till exempel inte lämnar ut handlingar som behövs för att tillsynen ska kunna genomföras, eller inte 2020/21:190 medverkar i tillsynen på det sätt som behövs, t.ex. genom att förse tillsynsmyndigheten med behövliga uppgifter. Det kan inte uteslutas att det behövs ytterligare bestämmelser för att tillsynen ska kunna genomföras effektivt. Det bör därför finnas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om tillsynen. I lagrådsremissen föreslås inte att ett föreläggande ska kunna förenas med vite. Lagrådet anser att avsaknaden av en sådan möjlighet riskerar att leda till att föreläggandet blir verkningslöst. Enligt Lagrådets mening bör förslaget kompletteras så att ett föreläggande får förenas med vite. Regeringen delar Lagrådets bedömning och föreslår att en sådan möjlighet införs i den föreslagna lagen. Regeringens förslag: Den myndighet som regeringen bestämmer ska föra ett elektroniskt förarbevisregister. personuppgiftsansvarig för registret. Personuppgifter ska få behandlas i registret bland annat om det är nödvändigt för att hantera anmälningar om genomförd utbildning, ärenden om utfärdande av förarbevis och återkallelse av förarbevis. Regeringen ska få meddela föreskrifter om att den som har tillstånd att bedriva utbildning ska lämna uppgifter till den myndighet som ansvarar för registret. I lagen ska det upplysas om att regeringen kan meddela föreskrifter om vilka uppgifter som registret ska innehålla och om gallring. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: tillstyrker att det inrättas ett ning ska ansvara för registret. Transportstyrelsen tillstyrker förslaget och framför att registret kan behöva innehålla uppgifter om förarens födelse- datum om en person inte har ett person- eller samordningsnummer. Skälen för regeringens förslag Behovet av ett förarbevisregister Den myndighet som regeringen bestämmer kommer enligt förslagen i denna proposition att hantera anmälningar om genomförd utbildning, ärenden om utfärdande och återkallelse av förarbevis. För att det ska gå att effektivt kunna utfärda förarbevis efter genomgången utbildning behövs det ett register över förarbevisen. Ett register är även nödvändigt för att och ska kunna bedriva en effektiv Ett register över utfärdade förarbevis bör därför Registret bör även innehålla uppgifter om återkallade förarbevis och om den utbildning som har genomgåtts av föraren. I promemorian föreslås att Transportstyrelsen ska ansvara för Prop. 2020/21:190 förarbevisregistret och vara personuppgiftsansvarig. motsätter sig detta. Det saknas därför skäl att frångå den bedömningen. Regeringen avser att reglera frågan i förordning. Registrets syfte och innehåll Syftet med förarbevisregistret bör vara att underlätta Transportstyrelsens ärendehandläggning och och verksamhet med att kontrollera förarnas behörighet. Registret kan fylla ett visst syfte även i och verksamhet för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet. De uppgifter som ska föras in i förarbevisregistret bör begränsas till de uppgifter som är nödvändiga för att myndigheterna ska kunna fullgöra de ovan nämnda uppgifterna. De uppgifter som bör komma i fråga för registrering är i huvudsak identitets- och kontaktuppgifter, uppgifter om den genomgångna utbildningen och uppgifter om förarbeviset – till exempel när det utfärdades och om det är återkallat. Vilka uppgifter som ska föras in i registret, liksom om gallring av uppgifterna, kan regeringen meddela föreskrifter om. Det kan inte uteslutas att en stor del av förarna kommer att gå en utbildning i direkt anslutning till att de också önskar köra vattenskoter. Det är därför nödvändigt med en lösning där förarbevisen utfärdas i princip automatiskt efter slutförd utbildning. För att möjliggöra detta bör utbildaren ha en skyldighet att rapportera till den registerförande myndigheten vilka personer som har genomgått utbildning med godkänt resultat. Det är dock inte lämpligt att reglera skyldigheten i lag, bland annat eftersom det behövs ytterligare överväganden om på vilket sätt och en sådan rapportering ska ske. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör i stället få meddela föreskrifter om ett sådant krav. Regeringens förslag: I den föreslagna lagen ska det upplysas om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om direktåtkomst. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget. myndigheten tillstyrker förslaget men påpekar att direktåtkomsten bör begränsas till det ändamål som registret har. Skälen för regeringens förslag Direktåtkomst bör kunna medges I promemorian föreslås att och ska få direktåtkomst till förarbevisregistret. Ingen remissinstans motsätter sig en Regeringen delar bedömningen att det bör ges en 2020/21:190 möjlighet att medge direktåtkomst till förarbevisregistret för de aktörer som har sådant behov. Ett möjliggörande av direktåtkomst till registret bedöms inte innebära ett sådant betydande intrång i enskildas personliga integritet som innebär övervakning eller kartläggning i den mening som avses i 2 kap. 6 § andra stycket RF. Direktåtkomst till registret kan därför som föreslås i promemorian regleras i förordning med stöd av 8 kap. 7 § RF. Som anges i promemorian bör i första hand och anses ha ett behov av direktåtkomst till registret för att möjliggöra effektiva kontroller av vattenskoterförarna. I promemorian föreslås inte att några andra aktörer ska få direktåtkomst. Om det senare skulle uppstå behov för andra aktörer än de kontrollerande myndigheterna att få direktåtkomst till registret, har regeringen möjlighet att reglera frågan efter nödvändig beredning. Direktåtkomsten bör begränsas till de uppgifter som är nödvändiga för att avgöra om den kontrollerade personen har ett giltigt förarbevis. Det är inte nödvändigt att direktåtkomsten omfattar alla uppgifter som registreras. Regeringen kan i förordning närmare ange vilka uppgifter som ska omfattas av direktåtkomsten. För att kontrollerna ska kunna utföras effektivt och ändamålsenligt bör direktåtkomsten konstrueras på så sätt att polismannen eller kustbevakningstjänstemannen inte aktivt behöver fråga om uppgifterna, utan de ska med hjälp av egen utrustning kunna ta fram, läsa och använda uppgifterna från förarbevisregistret. Det finns ingen legaldefinition av begreppet direktåtkomst i svensk rätt. I förarbetena till vägtrafikdatalagen (se prop. 2018/19:33 s. 145 f.) utvecklas dock vad som avses med direktåtkomst. Där anges att den grundläggande innebörden av direktåtkomst anses vara att någon har direkt tillgång till någon annans register eller databaser och på egen hand kan söka efter information, dock utan att kunna påverka innehållet i registret eller databasen. I begreppet direktåtkomst ligger också att den som är personuppgiftsansvarig för registret eller databasen inte har någon kontroll över vilka uppgifter som mottagaren vid ett visst söktillfälle tar del av. Den myndighet som lämnar ut uppgifter genom direktåtkomst fattar alltså inte beslut om utlämnande av uppgifter i varje enskilt fall. I stället måste en förhandsprövning göras av allt utlämnande som kan komma att ske genom direktåtkomst, t.ex. i fråga om utlämnandets förenlighet med offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), förkortad OSL. Den faktiska begränsningen av direktåtkomsten görs med hjälp av olika tekniska lösningar beroende på hur omfattningen av direktåtkomsten har begränsats i det enskilda fallet. Begränsningar kan exempelvis göras genom olika behörighetsnivåer eller tillgång endast till vissa bestämda uppgifter, t.ex. uppgifter i en viss databas eller i vissa dokument. ansåg i rättsfallet HFD 2015 ref. 61 att gränsdragningen mellan vad som är direktåtkomst och annat utlämnande på medium för automatiserad behandling beror på om den aktuella upptagningen kan anses förvarad hos den mottagande myndigheten enligt numera 2 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen, dvs. om den är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas. Generellt kan sägas att möjligheten till direktåtkomst ökar riskerna för intrång i den personliga integriteten, eftersom det typiskt sett innebär att uppgifter blir tillgängliga för fler personer och att den utlämnande myndighetens möjligheter att kontrollera användningen av uppgifterna minskar. och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), här kallad EU:s dataskyddsförordning, saknar särskilda bestämmelser om elektroniskt utlämnande av personuppgifter. Som för all personuppgiftsbehandling krävs dock att utlämnandet av uppgifter genom direktåtkomst uppfyller kraven i artiklarna 5 och 6. Enligt artikel 5.1 a krävs exempelvis att behandlingen är laglig och korrekt i förhållande till den registrerade. För att säkerställa detta ska det för varje personuppgiftsbehandling göras en proportionalitetsbedömning, där behovet av den konkreta behandlingen ska vägas mot den registrerades intresse av personlig integritet. Enligt artikel 6.1 behövs det en rättslig grund för att personuppgifter ska få behandlas. Om utlämnandet innefattar känsliga personuppgifter eller uppgifter om lagöverträdelser, måste även kraven i artiklarna 9 och 10 vara uppfyllda. Vidare följer av artiklarna 24.1 och 32 att den personuppgiftsansvarige ska genomföra lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att säkerställa att behandlingen utförs i enlighet med förordningen och att en lämplig säkerhetsnivå säkerställs. Behandlingen av personuppgifter i registret i övrigt Några ytterligare bestämmelser om registret behövs inte. Behandlingen av personuppgifterna i registret ska ske i enlighet med EU:s dataskyddsförordning och den kompletterande svenska dataskyddslagstiftningen. De uppgifter som ska finnas i registret är huvudsakligen desamma som kommer att förekomma i ärenden om utfärdande och återkallelse av förarbevis. Se den redogörelse för dataskyddsregleringen som framgår av avsnitt 13. 2020/21:190 9 9.1Olovligt förande av vattenskoter Regeringens förslag: Den som uppsåtligen framför en vattenskoter utan att vara berättigad till det ska dömas till böter för olovligt förande av vattenskoter. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att straffrihet ska gälla vid ringa fall av olovligt förande av en vattenskoter. I promemorian föreslås också att den som av oaktsamhet framför en vattenskoter utan behörighet ska dömas för brott. Remissinstanserna: har inga invändningar mot förslaget. och tillstyrker att straffbestämmelser införs. anser dessutom att det bör övervägas att införa ett särskilt straff vid t.ex. upprepade eller andra grova förseelser med fängelse i straffskalan. , Svensk Försäkring och ifrågasätter om straffrihet vid ringa fall behövs med tanke på bestämmelser om nöd. anser att regleringen med centrala bestämmelser i både lag och förordning innebär att legalitetsprincipens krav inte kan anses uppfyllda. Ett stort antal remissinstanser påpekar att den föreslagna straffbestämmelsen om framförande av vattenskoter utan behörighet verkar ha blivit felformulerad. Skälen för regeringens förslag Det är angeläget att behörighetskravet för att framföra vattenskoter följs. Ytterst syftar regleringen till att höja kunskapsnivån i fråga om gott sjömanskap bland vattenskoterförare i svenska farvatten för att på så sätt minska risken för olyckor. Att framföra en vattenskoter utan tillräcklig kunskap medför generellt sett en risk för påtaglig skada eller fara både för den som färdas på vattenskotern och för personer i omgivningen. Vattenskotrar har blivit allt vanligare och utgör dessutom en del av sjötrafiken med stora fartresurser, vilket förhöjer risken för olyckor med allvarliga följder. Införandet av ett krav på förarbehörighet har alltså samma övergripande syfte som liknande reglering om behörigheter i landtrafiken, vilken är straffsanktionerad och fungerar väl. Det finns därför goda skäl att anta att en straffsanktion skulle utgöra ett effektivt medel mot det icke-önskvärda beteendet att framföra en vattenskoter utan behörighet. Andra former av sanktioner än straffsanktioner, t.ex. sanktioner riktade mot vattenskotern, för att på olika sätt begränsa användningen av den, är mot bakgrund av det förhållandevis låga straffvärdet inte lämpliga. De skulle inte heller ha någon egentlig verkan mot föraren i de fall det är fråga om en hyrd eller lånad vattenskoter. Det finns sammanfattningsvis goda skäl som talar för en kriminalisering av olovligt framförande av vattenskoter. och utför dessutom , inom ramen för befintlig verksam- het, kontroll av den svenska sjötrafiken. Att därtill lägga en kontroll av Prop. 2020/21:190 vattenskoterverksamheten i de avseenden som är aktuella kan inte innebära ett utökat resursbehov av sådan omfattning att det skulle tala mot en kriminalisering. När det gäller straffbestämmelsens utformning kan bestämmelsen om olovlig körning i 3 § första stycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott kunna användas som förebild. Det är viktigt att det är den som framför en vattenskoter utan behörighet som träffas av bestämmelsen. Behörighetskraven innebär att personen i fråga ska ha fyllt och genomgått föreskriven utbildning med godkänt resultat. Det kommer även att finnas vissa övergångsbestämmelser som kan påverka en persons behörighet och därmed det straffbara området. I likhet med vad som gäller för olovlig körning bör det för straffbarhet krävas att föraren har uppsåt i fråga om sin bristande behörighet. Det framstår vidare som lämpligt att straffskalan för olovligt förande av vattenskoter följer den som gäller för olovlig körning. Den som döms för olovligt förande av vattenskoter ska därför kunna dömas till böter. Straffbestämmelsen bör införas i lag. framför att det bör övervägas om ett grovt brott med fängelse i straffskalan bl.a. för de fall då körningen sker vanemässigt ska införas. Regeringen anser att det förvisso kan finnas ett behov av en sådan reglering men konstaterar att det inte finns något underlag att införa en sådan bestämmelse i detta lagstiftningsärende. I promemorian föreslås att det vid ringa fall av olovligt förande av vattenskoter inte ska dömas till ansvar. Regeringen instämmer i promemorians bedömning om att det kan uppkomma situationer som innebär att en vattenskoter kan behöva framföras av någon som inte har behörighet utan att det framstår som klandervärt, t.ex. om föraren av vattenskotern blir sjuk, drabbas av ett olycksfall eller liknande.