prop · H803148 · 2021-03-23 00:00:00 — För att någon ska kunna försättas i konkurs på grundval av en sådan ansökan krävs att gäldenären delgetts ansökan och, om han eller hon inte medger den, att frågan prövas vid ett sammanträde inför rätten. Handläggningen är alltså en annan än den som gäller när 2020/21:148 gäldenären själv ansöker om konkurs och ett konkursbeslut då ska medde- las genast. De exempel som förekommit om att någon ger in en falsk ansökan i gäldenärens namn, aktualiseras alltså inte i den situationen att det allmänna i egenskap av borgenär ansöker om konkurs (se närmare promemorian s. 156 f.). Även om det för företrädare för det allmänna, som förordar, nu möjliggörs en ingivning utan särskilt föreskrivna krav på säkerhet måste naturligtvis även en digital ansökan av en myndighet ges in på ett sätt som uppfyller rimliga säkerhetskrav (se motsvarande bedöm- ning i prop. 2019/20:189 s. 31). Det är dessutom även utan ett underskrifts- krav ofta lämpligt att det framgår vem som gett in ansökan, bl.a. för att rätten lättare ska kunna ta ställning till om det är en behörig företrädare för sökanden. Om det behövs, får rätten begära att den ingivna handlingen bekräftas av avsändaren, t.ex. genom att den egenhändigt undertecknas (33 kap. 2 a § och prop. 2019/20:189 s. 69). 5.2Gäldenärens förteckning vid egen konkursansökan Regeringens förslag: Bestämmelsen i konkurslagen om att gäldenären tillsammans med sin konkursansökan bör ge in en undertecknad förteckning över sin ekonomi ska tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: En konkursansökan ska vara egen- händigt undertecknad av sökanden eller dennes ombud (2 kap. 1 § första stycket konkurslagen). Det föreslås i avsnitt 5.1 att detta krav ska finnas kvar men att det ska kompletteras med en möjlighet att underteckna ansökan digitalt. För en gäldenär som ansöker om konkurs finns det ytterligare ett under- skriftskrav. Till ansökan bör gäldenären nämligen bifoga en underskriven förteckning över boets tillgångar och skulder med uppgift om varje borgenärs namn och adress samt om det räkenskapsmaterial och de andra handlingar som rör boet (2 kap. 3 § första stycket konkurslagen). Gäldenärsförteckningen har anor från tiden års lag, långt innan det fanns någon motsvarighet till dagens konkursförvaltare. Enligt konkurslag skulle gäldenären vid egen ansökan ge in en under edsförpliktelse underskriven förteckning. Detta syftade till att i vissa fall kunna underlåta en bouppteckning och en edgång, om konkursförvaltaren fann skäl att godta uppgifterna i förteckningen (NJA II 1921 s. 408). Ordningen med edsförpliktelse togs bort vid införandet av den nuva- rande konkurslagen. Som föreslås i avsnitt 8.1 ska konkursförvaltaren alltid upprätta en egen bouppteckning och gäldenären ska alltid bekräfta den bouppteckningen (eller i undantagsfall beediga den i tingsrätt). Det saknas då anledning att ställa krav på att gäldenärens förteckning ska undertecknas. Det är alltså ett onödigt formkrav som bör tas bort. Promemorian går ett steg längre och föreslår att bestämmelsen om gäldenärens förteckning i sin helhet tas bort. Det kan visserligen hävdas att tillgången till en förteckning Prop. 2020/21:148 i undantagsfall skulle kunna underlätta förvaltarens arbete och möjligen även tingsrättens prövning (se NJA II 1921 s. 408 och prop. 1975:6 s. 167 f.). Bestämmelsen om att gäldenären ska ge in en förteckning är dock endast en rekommendation. I praktiken ges någon förteckning aldrig in när gäldenärer ansöker om konkurs och det har inte framkommit att detta skulle ha inneburit problem. Mot denna bakgrund anser även regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att behålla rekommendationen till gäldenären om att ge in en förteckning över sin ekonomi. Bestämmel- sen bör därför tas bort helt och hållet. Det finns inte skäl att ta bort kravet i 2 kap. 3 § andra stycket konkurs- lagen på att bouppteckningen efter en avliden ska ges in när dödsboet efter denne begärs i konkurs. Det är i detta fall fråga om en bouppteckning enligt , vars syfte i konkursärendet är att utgöra underlag för behörig- hetsfrågan. Att inte ge in en sådan upprättad bouppteckning kan föranleda avvisning av konkursansökan. Bevakningshandlingar i en konkurs Regeringens förslag: Kravet på egenhändigt undertecknande av bevakningar och anmärkningar ska tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: I 9 kap. 6 § konkurslagen föreskrivs att en bevakning, dvs. den handling genom vilken en borgenär anmäler sin fordran i ett bevakningsförfarande, ska vara egenhändigt undertecknad. 9 kap. 9 § konkurslagen föreskrivs att också en anmärkning ska vara I 9 kap. 11 § andra stycket konkurslagen anges att den som åberopar en ny omständighet i ett annat sammanhang än vid ett sammanträde inför rätten ska uppfylla samma formkrav som föreskrivs Av 9 kap. 20 och 22 §§ konkurslagen följer att mot- svarande krav gäller vid efterbevakning. Ett krav i konkurslagen på att en skrift ska vara egenhändigt under- tecknad innebär att det inte är möjligt att ge in den digitalt (se avsnitt 5.1). Användningen av digital kommunikation ökar tillgängligheten till myndigheter och andra aktörer och skapar bättre förutsättningar för en mer flexibel och effektiv handläggning. För borgenärerna skulle det i många fall erbjuda en påtaglig förenkling om bevakningar kan ges in genom t.ex. Regeringen anser att detta med styrka talar för att kravet bör tas bort eller kompletteras. Till det kommer att insolvensdirektiv föreskriver att konkursförvaltare och myndigheter ska kunna ombesörja vissa uppgifter digitalt, bl.a. ta emot anmälan av fordringar (artikel 28). Det finns inte någon direkt sanktion mot den som ger in en bevakning som inte är underskriven. I förarbetena uttalas att det inte är meningen att rätten ska granska varje bevakning och avvisa dem som inte uppfyller Det är först i samband med att tvistefrågan prövas som avvisning kan ske, men då endast om bristen är så väsentlig att bevak- ningen är otjänlig som grund för prövning av tvisten (prop. 2020/21:148 s. 301). När det gäller anmärkningar uttalas endast att kravet på under- tecknande infördes i principiell överensstämmelse med reglerna om bevakningar (a. prop. s. 304). Ett skäl för att behålla ett krav på egenhändigt undertecknande är att det kan motverka risken för att en person obehörigen ger in en inlaga i någon annans namn. När motsvarande krav vid överklagande enligt rättegångs- balken togs bort gjordes bedömningen att risken för att någon obehörig skulle överklaga för någon annans räkning var mycket liten (prop. 1993/94:190 s. 108). Samma bedömning gjordes när kravet på underteck- nande av ansökningar och överklaganden i allmän förvaltningsdomstol togs bort (prop. 2012/13:45 s. 98 f.). Se även prop. 2019/20:189 s. 28. Det är i praktiken omöjligt att utforma reglerna på ett sätt som helt skulle undanröja risken för att handlingar i bevakningsförfarandet förfalskas eller används på ett obehörigt sätt (jfr rättsfallet NJA 1928 s. 459). Risken för att ett avskaffande av kravet på egenhändigt undertecknande av bevak- ningar och anmärkningar skulle leda till att sådana handlingar obehörigen ges in i andras namn får dock under alla förhållanden bedömas som mycket liten. Uttalanden vid kravens tillkomst och tillämpningen av dessa krav visar också på att en sådan risk aldrig har ansetts vara beaktansvärd. Sammantaget anser regeringen att övervägande skäl talar för att kravet på egenhändigt undertecknande av bevakningar och anmärkningar tas bort. Det finns då inte anledning att närmare gå in på alternativet att komplettera kravet med att tillåta säkra elektroniska underskrifter. Att kravet på undertecknande tas bort för bevakningar och anmärkningar innebär att en sådan underskrift inte heller behövs när en ny omständighet till en redan gjord anmärkning ges in eller vid efterbevakning. 5.4Kungörelser i en konkurs Regeringens förslag: Sättet för kungörande i en konkurs ska effektivi- seras. Kungörelse av beslut och åtgärder i konkursförfarandet ska som huvudregel ske enbart i Post- och på internet. Kun- görelse ska få ske även på annat sätt men endast om det finns särskilda skäl. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. , , , , vid , , och , tillstyrker förslaget eller invänder inte mot det. Några remissinstanser, bl.a. , och Stiftelsen , anser att det skulle vara bättre att ersätta kungörelser med registrering i insolvensregistret för konkurser. Skälen för regeringens förslag De nuvarande reglerna om kungörelser i en konkurs Inom ramen för ett konkursförfarande utfärdas olika kungörelser för att informera konkursens intressenter, i första hand borgenärer, om kon- Bestämmelser om att beslut och åtgärder ska kungöras finns i huvudsak i konkurslagen. Kungörelse ska ske av konkursbeslutet och i samband därmed fattade beslut om bl.a. konkursförvaltare (2 kap. 24 §), beslut av högre rätt att upphäva ett beslut om konkurs (2 kap. 25 §), kallelse till sammanträde vid prövning av entledigande av förvaltare (7 kap. 5 §), beslut om bevakningsförfarande och efterbevakning (9 kap. 3 och 22 §§), utdelningsförslag och slutredovisning (11 kap. 6 § och 13 kap. 6 §), efterutdelningsförslag (11 kap. 20 §), beslut om nedläggning av konkursen (12 kap. 2 §) och kallelse till sammanträde för prövning av ackordsförslag (12 kap. 8 och 19 §§). kungörelse finns i konkursförordningen. Ett konkursbeslut ska enligt nuvarande ordning kungöras både i Post- och och i ortstidning. Med ortstidning avses en lokal dagstidning som har en spridning av någon betydenhet bland dem inom orten till vilka kungörelsen riktar sig (2 kap. 24 § och 15 kap. 1 § första stycket konkurslagen och 3 § lagen [1977:654] om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m.). Vilket innehåll som kungörelsen om kon- kursbeslutet ska ha framgår av 10 § konkursförordningen. och åtgärder i konkursförfarandet ska kungöras i Post- och Inrikes Tid- ningar och i den eller de ortstidningar som rätten bestämmer (15 kap. 1 § andra stycket konkurslagen). I vissa fall kan tingsrätten vara skyldig att kungöra ett beslut utomlands (11 § konkursförordningen). Kungörande av försäljning av konkursboets egendom på auktion sker som huvudregel enbart på internet, i Post- och Inrikes Tid- ningar (8 kap. 11 § konkurslagen, se prop. 2013/14:43 s. 20 f.). Kungörelsehanteringen i konkursförfarandet ska moderniseras Traditionellt har kungörelser i skett i Post- och och i ortstidningar eller facktidskrifter. kungörande uttalas att en utgångspunkt vid övervägande av nya kungöran- deregler bör vara att offentliggörandet garanterar en effektiv informa- tionsspridning och att kostnaderna kan hållas på en rimlig nivå (Ds 2003:42 s. 197). publiceras Post- och enbart på (prop. 2005/06:96). hela kungörelsetiden sökbara bl.a. efter publiceringsdatum, typ av kun- görelse, kungörelseobjekt och uppgiftslämnare. När kungörelser i andra förfaranden har setts över har det ofta lett till en ordning som innebär att kungörelser enbart eller som huvud- regel sker digitalt. Det gäller även på det insolvensrättsliga området. exempel kan nämnas att kungörelser i skuldsaneringsförfaranden sedan 2016 som huvudregel endast görs i Post- och . Den nuvarande regleringen om kungörelser i konkursförfarandet har gällt länge och bygger som beskrivs ovan på att kungörelser sker genom publicering i både dagspressen och Post- och . regeringen behöver konkursförfarandet vara anpassat efter rådande tekniska förutsättningar och de förändringar som följer av den tekniska 2020/21:148 utvecklingen. Därtill kommer att kostnaderna för att kungöra i dagspressen är betydande. Enligt uppgift från utgör kostnaden för kungörelser i Post- och endast drygt en procent av den totala kungörelsekostnaden i domstolarna. Resten avser kungörelser i Det finns mot den bakgrunden anledning att nu överväga en modernisering av kungörelseförfarandet i konkurser. Enligt insolvensförordning ska medlemsstaterna inrätta Registren ska innehålla vissa uppgifter om gäldenären och konkursförvaltaren samt information om insolvens- Dessa ska vara sammankopplade och tillgängliga digitalt via den europeiska e-juridikportalen. om ett svenskt insolvensregister för konkurser trädde i kraft (prop. 2018/19:48), och några remissinstanser, bl.a. och universitet, förordar att kungörelse i konkurs ersätts av anteckning i insol- Även regeringen kan se fördelar med en sådan förändring men anser att frågan är för tidigt väckt. En modernisering av kungörelse- förfarandet är angelägen och regeringen föreslår i avsnitt 10 att en föränd- ring kommer till stånd snabbare än vad som föreslås i promemorian. har ordningen med sammankopplade nationella insolvensregis- ter försenats och är fortfarande under uppbyggnad. Det finns inte heller förutsättningar att inom ramen för detta lagstiftningsärende överväga de kompletteringar i registerlagstiftningen som krävs för att kunna överge Tills vidare bör därför ordningen med kungörelser fortsätta Som framhölls i samband med en modernisering av reglerna om kungörande av exekutiv försäljning är kungörande i ortstidning inte längre ändamålsenligt (prop. 2013/14:43 s. 16 f.). Genom den tekniska utveck- lingen har det tillkommit enklare och effektivare sätt att nå ut med infor- mation om beslut och åtgärder i konkursförfarandet än genom dags- Det förutsätts att alla professionella kreditgivare och företrädare för staten och kommuner kan bevaka sina intressen genom att regelmässigt ta del av kungörelser införda i Post- och 1993/94:123 s. 217). Att kungörelse sker digitalt innebär att infor- mationen sprids snabbt till en vid krets och görs tillgänglig . Det har tidigare gjorts gällande att framför allt konkursbeslut bör kungöras i ortstidning för att tillgodose de mindre borgenärernas behov av Som anförs i promemorian bedöms detta dock inte nödvän- Antalet borgenärer som regelbundet bevakar ortstidningar torde vara begränsat och det finns ingen anledning att tro att dessa inte lika gärna skulle kunna ha en sådan bevakning i Post- och . tidningar har ett begränsat spridningsområde och mindre borgenärer i andra delar av landet ges inte samma förutsättningar att ta del av en sådan kungörelse. Att kungörelser publiceras i fysiska tidningar leder till att informationen i praktiken bara är tillgänglig då tidningen I konkursförfarandet bör den tekniska utvecklingen givetvis tas till vara när det gäller kungörandet. Informationen bör därför publiceras på Därigenom blir informationen snabbt spridd till en vid krets – även utanför gränser – och tillgänglig även . nen som behövs är sökbar och kostnaderna kan dessutom hållas på en låg Mot denna bakgrund anser regeringen att kungörandet i konkurs- Prop. 2020/21:148 förfarandet som utgångspunkt bör ske enbart i Post- och Det bör i detta sammanhang också anmärkas att flera av de inblandade i en konkurs under konkursförfarandet ska få särskilda underrättelser om vidtagna åtgärder. Kungörelse på ytterligare sätt ska ske endast om det finns särskilda skäl Inom ramen för skuldsaneringsförfarandena finns en möjlighet att vid särskilda skäl införa en kungörelse om att skuldsanering inletts även i en eller flera ortstidningar (19 § skuldsaneringslagen [2016:675] och 21 § lagen [2016:676] om skuldsanering för företagare). Inom ramen för exekutiv försäljning av utmätt egendom får en auktion kungöras på annat sätt, om det är lämpligt med hänsyn till egendomens beskaffenhet eller någon annan omständighet (se bl.a. 9 kap. 9 § andra stycket utsöknings- förordningen [1981:981]). Enligt 7 § andra stycket lagen (2005:130) om dödförklaring ska kungörelse ske i ortstidning om det finns skäl för det (se även motsvarande bestämmelse i 48 § delgivningslagen [2010:1932]). Jämför även 4 § lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. där det uppställs ett krav på särskilda skäl för kungörelse utöver vad som annars är föreskrivet. Regeringen anser att det inte heller i konkursförfarandet kan uteslutas att det i något fall kan vara lämpligt att kungöra även på annat sätt än i Post- och . Det skulle exempelvis undantagsvis kunna finnas behov av att, geografiskt eller i sak, rikta kungörelsen mot en sär- skild grupp borgenärer. Det ska dock finnas någon särskild anledning. Sådan kompletterande publicering bör alltså inte ske slentrianmässigt. Mot denna bakgrund bör kungörelse få ske på annat sätt än i Post- och endast om det finns särskilda skäl för det. Underrättelser i en konkurs Regeringens förslag: Ändringar ska göras i konkurslagen för att i större utsträckning möjliggöra underrättelser på annat lämpligt sätt än Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, bl.a. tingsrätt, , , i län och , är positiva till promemorians förslag. Stiftelsen anser att möjligheten att byta underrättelse mot kungörelse även bör omfatta utdelningsförslag. det tydliggörs att underrättelser också får ske via digitala tjänster. Skälen för regeringens förslag Borgenärer, gäldenären, tillsynsmyndigheten och övriga som har intresse av att få del av beslut och åtgärder vid konkurs tillförsäkras information om detta genom en relativt omfattande underrättelseskyldighet. Flera regler om underrättelse finns i konkurslagen, t.ex. underrättelser i samband med eller efter konkursbeslutet (2 kap. 18 §), inom ramen för ett bevakningsförfarande (9 kap. 8 och 21 §§) och i samband med utdelnings- förfarandet (11 kap. 7 och 8 §§). Ytterligare regler om underrättelse finns i konkursförordningen, t.ex. underrättelser i samband med konkursbeslut, edgångssammanträdet och ackordsförfarandet. En mer effektiv underrättelsehantering Skriftliga underrättelser enligt konkurslagen ska sändas med posten i vanligt brev till mottagaren under hans eller hennes senast kända post- adress (15 kap. 4 § konkurslagen). I takt med den tekniska utvecklingen har det blivit allt vanligare att kommunicera digitalt. En digital hantering av underrättelser gör förfaran- det snabbare och mer kostnadseffektivt. Regeringen kan konstatera att nuvarande hantering av konkursförfarandets underrättelser, som går ut på att dessa skickas med vanlig postgång, är ålderdomlig och ineffektiv. Därtill kommer att hanteringen bidrar till stora och onödiga portokostnader och att det finns risk för att underrättelser försenas eller kommer bort. Underrättelser bör ske på ett så enkelt och effektivt sätt som möjligt. Det framstår därför som lämpligt att kunna göra det digitalt (jfr t.ex. 10 § förordningen [2003:234] om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m.). insolvensdirektiv föreskrivs att konkursför- valtare, domstolar och myndigheter ska kunna utföra i vart fall vissa åtgärder digitalt. Det gäller bl.a. att skicka underrättelser till borgenärer (se artikel 28 och skäl 90). Mot denna bakgrund anser regeringen att det finns skäl att modernisera konkurslagen i syfte att möjliggöra digitala utskick. Det bör alltså inte finnas hinder i konkurslagstiftningen för rätten, tillsynsmyndigheten eller konkursförvaltaren att skicka underrättelser i konkursförfarandet digitalt, t.ex. via e-post. önskar att det tydliggörs att underrättelser också får ske genom digitala tjänster. Enligt regeringen bör lagstiftningen inte bara vara neutral i fråga om vilken teknik som kan användas utan också i sätten som en underrättelse kan ske. På så sätt kan konkurshante- ringen följa den digitala utvecklingen utan att lagstiftningen behöver ändras kontinuerligt. Det bör därför föreskrivas i konkurslagen att under- rättelser ska ske med post eller på annat lämpligt sätt. Vid digital kommunikation måste reglerna om personuppgiftsbehandling beaktas. utgör och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med av- seende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskydds- förordning) den generella regleringen av personuppgiftsbehandling. Dataskyddsförordningen är direkt tillämplig i . Kompletterande bestämmelser finns i lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (dataskyddslagen) och i särskilda register- författningar: för domstolarna domstolsdatalagen (2015:728) och för lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet, med därtill hörande förordningar. För konkursförvaltarna får personuppgiftsbehandling ske med tillämpning av EU:s dataskyddsförordning och dataskyddslagen. Om den uppgift som utförs är av allmänt intresse eller utgör myndighetsutövning och denna uppgift är fastställd i enlighet med lag eller förordning, finns det en rättslig grund för nödvändig behandling (prop. 2017/18:105 s. 58). För förvaltare bör detta gälla vid skyldighet att skicka underrättelser. När underrättelser sker digitalt är det viktigt, som Datainspektionen (numera ) påpekar, att det upprätthålls en tillräcklig säkerhet med hänsyn till bl.a. känsligheten av de person- uppgifter som underrättelsen innehåller. Inspektionen framhåller att som huvudregel får känsliga och andra integritetskänsliga personuppgifter t.ex. inte kommuniceras över öppna nät, såsom e-post, utan att vara krypterade. Även olika typer av e-tjänster och medel för distanskommunikation måste upprätthålla en lämplig säkerhetsnivå. Inom konkursförfarandet före- kommer känsliga uppgifter om t.ex. orsaken till gäldenärens obestånd och eventuella brottsmisstankar. Flertalet underrättelser under konkursför- farandet innehåller dock sällan sådana uppgifter. Det handlar i stället främst om upplysningar om fordringar och förfarandet. I de fall under- rättelser ändå innehåller personuppgifter som är integritetskänsliga måste den personuppgiftsbehandling som digital kommunikation innebär om- gärdas av säkerhetsåtgärder som ger uppgifterna ett adekvat skydd. Det åligger den som ansvarar för underrättelserna att se till att så också sker. Möjligheten att byta ut kungörelse mot underrättelse och tvärtom I 15 kap. 1 och 4 §§ konkurslagen finns bestämmelser om sättet för kun- görelse och underrättelse. I 15 kap. 2 och 3 §§ regleras när en kungörelse kan bytas ut mot underrättelser och tvärtom. I den ena situationen (2 §) handlar det om en möjlighet att i vissa särskilt angivna fall avstå från en föreskriven skyldighet att kungöra och i stället underrätta borgenärerna. Ett byte förutsätter att det har förekommit ett bevakningsförfarande i konkursen och att det saknas anledning att anta att kostnaden för kungörelsen blir lägre eller att kungörelse i övrigt är lämpligare. När nu kungörelse föreslås som huvudregel endast ske i Post- och finns det knappast några kostnadsskäl eller administrativa skäl som motiverar att kungörelser byts ut mot underrättel- ser under konkursförfarandet. Genom att kungörelser sker på ett medium som är tillgängligt för de allra flesta säkerställs både en god spridning till berörda och att dessa kan få informationen . Det har dock inte framkommit att nuvarande möjlighet till utbyte vållar problem i tillämp- ningen, och det kan inte uteslutas att det finns situationer där det trots allt skulle kunna vara fördelaktigt att avstå från en kungörelse till förmån för underrättelser. Mot den bakgrunden bör bestämmelserna behållas. Även den andra, motsatta, situationen (3 §), dvs. att en underrättelse kan ersättas av en kungörelse, bör finnas kvar. Den används när antalet oprioriterade borgenärer är mycket stort. Ackordscentralen framhåller i detta sammanhang att det borde vara möjligt att byta underrättelse mot kungörelse när det gäller utdelningsförslag. Regeringen konstaterar att utdelningsförslag emellertid redan ska kungöras och att frågan därmed närmast är om den föreskrivna skyldigheten att dessutom underrätta vissa intressenter om utdelningsförslaget bör tas bort eller begränsas.