prop · H90318 · 2021-10-07 00:00:00 — Med hänsyn till det aktuella antalet fall som det handlar om – fem till tio fall – bedöms dock förslaget under alla omständigheter endast medföra en mycket marginell kostnadseffekt för Kriminalvården. Kostnadsökningen bedöms rymmas inom befintliga anslag. Den nya lagstiftningen bedöms inte heller medföra några större konsekvenser för övriga myndigheter inom rättsväsendet. Förslaget kan medföra ett visst, begränsat, behov av information, utbildning och ändringar i handböcker och liknande för , och domstolsväsendet. Detta bedöms dock inte leda till några egentliga kostnadsökningar för de aktuella myndigheterna utan bedöms rymmas inom ramen för myndigheternas befintliga anslag. Förslaget om sanktionsväxling innebär att vissa överträdelser av bestämmelser som är kriminaliserade kommer att vara förenade med en sanktionsavgift i stället för en straffrättslig påföljd. I stället för att kontrollmyndigheterna, dvs. länsstyrelserna, anmäler sådana överträdelser till polis eller åklagare som misstänkta brott, ska länsstyrelserna fatta ett beslut om en sanktionsavgift. Detta innebär en snabbare handläggning eftersom det är den myndighet som finns på plats när en eventuell överträdelse upptäcks, utreds och dokumenteras, som också är den myndighet som ska besluta om en eventuell sanktion. Handläggningen av de ärenden som blir föremål för sanktionsväxling förenklas också av att det endast är överträdelser som är klara, tydliga och där utrymmet för bedömningar i det enskilda fallet är högst begränsat som ska ingå i systemet. Systemet föreslås också baseras på ett strikt ansvar, dvs. ett beslut om sanktionsavgift ska kunna fattas utan att det i det enskilda fallet behöver bevisas att överträdelsen har skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. Införandet av sanktionsavgifter bedöms medföra att fler mindre allvarliga överträdelser i praktiken kommer att sanktioneras jämfört med vad som är fallet , eftersom alla överträdelser inte anmäls till åtal. Vidare kommer sanktionsavgifter, till skillnad mot en straffrättslig påföljd, även kunna beslutas för en juridisk person, t.ex. i de fall då någon fysisk person inte straffrättsligt kan pekas ut och ställas till ansvar. Reaktionen från samhället kommer vidare att bli avsevärt snabbare för de överträdelser som täcks av systemet. Snabba, frekventa och mer konsekventa reaktioner på överträdelser bedöms ha en mer avskräckande effekt för de berörda aktörerna. Förslaget bedöms mot den bakgrunden även kunna medföra vissa positiva effekter för det brottsförebyggande arbetet. Förslaget om sanktionsväxling innebär inte några utökade skyldigheter för enskilda personer. Djurhållare som följer regelverket kommer därför inte att drabbas av några negativa effekter till följd av förslagen. Djurhållare som inte följer regelverket bedöms dock i en något ökad utsträckning få en sanktion till följd av överträdelsen vilken innebär en kostnad för den enskilde. Vid utformningen av sanktionssystemet har dock särskild hänsyn tagits till att systemet, bl.a. vad gäller avgifternas storlek, är rättssäkert och proportionerligt. Sanktionsavgifter ska inte tas ut om det är oskäligt och det finns också en möjlighet att överklaga beslut om sanktionsavgifter. Det föreslagna systemet, med en snabbare handläggning av de aktuella överträdelserna, innebär vidare att enskilda får ett besked om vad överträdelsen resulterar i mycket tidigare och snabbare. Genom införandet av sanktionsavgifter säkerställs också att polis, åklagare och allmänna domstolar inte behöver hantera sådana mindre allvarliga överträdelser och att deras resurser används för sådana överträdelser där alternativa sanktionsmöjligheter saknas. Sammantaget bedöms det föreslagna systemet leda till att efterlevnaden av djurskyddslagstiftningen ökar, vilket bidrar till att stärka djurskyddet och främja en god djurvälfärd. Systemet bedöms också innebära en mer ändamålsenlig användning av statens resurser. Konsekvenser för myndigheterna av sanktionsväxlingen Sammantaget bedöms alltså reformen öka effektiviteten i sanktionssystemet och statens resursanvändning. Det är dock svårt att bedöma hur många fler överträdelser som kommer att bli föremål för sanktionsavgift jämfört med de som anmäls till åtal. Införandet av sanktionsavgifter i enlighet med förslaget innebär att länsstyrelserna ska utreda om det finns förutsättningar att påföra en sanktionsavgift, i stället för att göra en åtalsanmälan, vilket bedöms vara något mer resurskrävande. Som berörs ovan innebär förslaget sannolikt även att fler mindre allvarliga överträdelser kommer att sanktioneras än vad som sker . Länsstyrelserna kommer även i vissa fall att behöva göra en prövning av om ett eventuellt undantag från att betala sanktionsavgift ska beslutas samt att hantera eventuella överklaganden av beslut om sanktionsavgifter. Mot bakgrund av att endast sådana bestämmelser som är enkla att konstatera och utreda omfattas av sanktionsväxlingen, bedöms dock antalet överklaganden bli relativt begränsat. Sammantaget innebär förslaget dock att antalet beslut som länsstyrelserna kommer att fatta sannolikt kommer att öka något. Systemet kommer även att medföra en viss ökning av antalet ärenden som länsstyrelsernas ekonomiadministration kommer att behöva hantera. Avgifterna ska begäras in och lämnas till Kammarkollegiet och en del av avgiftsärendena kan komma att bli föremål för indrivningsåtgärder. För att få en uppfattning om hur många ärenden om sanktionsavgifter som det kan handla om har data från djurskyddskontrollregistret granskats (2018–2020). Av uppgifterna framgår att länsstyrelserna utförde i genomsnitt knappt 10 400 kontroller och att i dryga kontroller, närmare bestämt vid ca 6 000 av kontrollerna, uppmärksammades brister i någon form. När det gäller anmärkningar för den typ av brister som föreslås bli föremål för sanktionsväxling (dvs. anmärkningar för brister avseende krav på tillstånd, intyg, kompetensbevis, godkännanden, instruktioner, märkning, journalföring och andra krav på information och dokumentation i samband med djurtransporter, slakt, djurförsök, överlåtelse av vissa djur samt vid offentlig förevisning av djur, t.ex. vid cirkusar, djurparker och andra liknande anläggningar) uppgick dessa sammantaget till i genomsnitt 130 brister . Detta är brister som potentiellt skulle kunna bli föremål för sanktionsavgifter om förslaget genomförs. Det är dock svårt att avgöra exakt hur många av bristerna som är av sådan art att länsstyrelserna skulle fatta ett beslut om en sanktionsavgift. Länsstyrelserna fattar flera olika beslut om administrativa åtgärder för att se till att djurskyddslagstiftningen efterlevs. Det handlar om beslut om förelägganden, omhändertaganden av djur, djurförbud samt åtalsanmälningar. Av årliga rapport om djurskyddskontrollen framgår att länsstyrelserna fattar i genomsnitt drygt 2 800 sådana beslut och att den genomsnittliga handläggningstiden för ett beslutsärende är . I den genomsnittliga handläggningstiden ingår bland annat hantering av överklagade beslut, yttranden till domstol, förberedelser av och deltagande vid muntlig domstolsförhandling, länsstyrelsernas överklaganden av domstolsbeslut m.m. Så som länsstyrelserna i och pekar på hanteras sannolikt de flesta överträdelser som föreslås ingå i sanktionsväxlingen med ett beslut om föreläggande. Majoriteten av de kommande ca 130 ärendena om sanktionsavgifter bedöms mot den bakgrunden alltså komma att rymmas inom ramen för de ca 2 800 beslutsärenden som länsstyrelserna hanterar. I vilken omfattning den ytterligare utredningen och beslutet om sanktionsavgifter adderar till tidsåtgången för handläggningen av dessa ärenden är svårt att bedöma. Allmänt sett kan sägas att en utredning och ett beslut om sanktionsavgifter i genomsnitt borde kräva avsevärt mindre tid än t.ex. ett beslut om omhändertagande av djur. Detta särskilt med hänsyn till att det endast är bestämmelser som är klara, tydliga och där utrymmet för bedömningar i det enskilda fallet är högst begränsat, som ska ingå i sanktionsväxlingen. Den genomsnittliga handläggningstiden för ett ärende om enbart en sanktionsavgift borde därför vara avsevärt kortare än den redovisade genomsnittliga handläggningstiden som är ett genomsnitt för samtliga typer av beslutsärenden. Den ytterligare handläggningstid som länsstyrelserna behöver lägga ner på ett ärende som redan delvis är utrett och föremål för ett annat beslut, t.ex. ett föreläggande, borde vara ännu mindre. Mot denna bakgrund bedöms det ytterligare arbete och de resurser som länsstyrelserna behöver avsätta till följd av införandet av sanktionsavgifter vara begränsat. Ett visst behov, framför allt initialt, av utbildning och samordning bedöms nödvändigt när sanktionsavgifterna införs. Behovet av utbildningsinsatser och initial samordning bedöms dock också vara begränsat eftersom kontrollmyndigheterna redan har kunskaper på området och fattar beslut om olika åtgärder, t.ex. förelägganden, för att se till att djurskyddsbestämmelserna efterlevs. Länsstyrelserna arbetar vidare kontinuerligt för att upprätthålla likvärdigheten i bedömningarna. Inte heller denna omständighet bedöms därför påverka länsstyrelsernas arbete och resurser i nämnvärd omfattning. i bedömer att införandet av sanktionsavgifter kommer att medföra en ökad hotbild mot djurskyddshandläggare, vilket kan medföra ett behov av fler polishandräckningar och därmed en ökad påfrestning även för . Det kan inte uteslutas att arbetsmiljön för djurskyddshandläggare påverkas av att länsstyrelserna får möjlighet att fatta ytterligare en typ av beslut som uppfattas som negativa av den som beslutet berör. Länsstyrelserna kan dock fatta flera, för den enskilda mycket ingripande beslut, t.ex. om omhändertaganden av djur och djurförbud, och behöver därför hantera den typen av risker samt arbeta för en trygg och säker arbetsmiljö för djurskyddshandläggarna. Införandet av sanktionsavgifter bedöms inte medföra något egentligt nytt i detta avseende. Länsstyrelserna har vidare möjlighet att besluta om särskilda avgifter vid utebliven förprövning av t.ex. djurstallar och sanktionsavgifter på andra områden än på djurskyddsområdet. Regeringen har vidare svårt att se att behovet av handräckning kommer att öka till följd av införandet av sanktionsavgifter eftersom ett beslut om en sanktionsavgift är ett administrativt beslut. Behovet av handräckning är huvudsakligen kopplat till länsstyrelsernas fysiska besök hos djurhållare i samband med kontroll och verkställighet av beslut och bedömningarna om behovet av handräckning görs i ett skede då läns- 2021/22:18 styrelsen ännu inte vet om en sanktionsavgift är aktuell eller inte. Verkställigheten av en sanktionsavgift kräver heller inte ett besök av på plats. Mot bakgrund av vad som redovisas ovan bedöms de tillkommande uppgifterna som rör beslut om sanktionsavgifter kunna hanteras inom ramen för länsstyrelsernas nuvarande anslag. gör länsstyrelserna ca 300 åtalsanmälningar . Med hänsyn till att bestämmelserna om sanktionsavgifter begränsar sig till sådana bestämmelser som är mindre allvarliga från djurskyddssynpunkt och som sällan leder till en åtalsanmälan kommer sanktionsväxlingen sannolikt få en begränsad påverkan på antalet åtalsanmälningar. Även om en viss kostnadsminskning bör kunna uppnås bedöms de totala kostnaderna för , och de allmänna domstolarna inte minska i någon större utsträckning till följd av förslaget. Däremot föreslås ett beslut om sanktionsavgift kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Som framgår ovan kommer det totalt sett handla om ett begränsat antal beslut om sanktionsavgifter , vilket innebär att antalet överklagade beslut kommer att bli relativt få. I förhållande till förvaltningsdomstolarnas totala målinflöde bedöms dessa tillkommande mål vara av en obetydlig omfattning. I likhet med bedömer regeringen därför att inte heller förvaltningsdomstolarna kommer att påverkas nämnvärt av förslaget. De kostnader som kan uppstå till följd av förslaget bedöms kunna hanteras inom ramen för domstolarnas befintliga anslag. Vidare kommer sannolikt en viss del av de ca 130 ärendena att behöva överlämnas till för indrivning. Med hänsyn till den ringa mängden ärenden det kan bli fråga om, bedöms inte heller arbete och resurser komma att påverkas i nämnvärd omfattning. De kostnader som kan uppstå till följd av förslaget bedöms kunna hanteras inom ramen för myndighetens anslag. har till uppgift att samordna övriga kontrollmyndigheter och att ge stöd, råd och vägledning till dem. I den rollen har en viktig uppgift att stödja och underlätta för länsstyrelserna vid tillämpningen av djurskyddslagstiftningen så att den blir så enhetlig och likriktad som möjligt. kan därför komma att behöva upprätta t.ex. vägledningar och genomföra vissa utbildningsinsatser om sanktionsavgifterna, framför allt inledningsvis. Länsstyrelserna har dock redan en viss erfarenhet av att besluta om sanktionsavgifter, bl.a. prövar länsstyrelserna frågor om särskild avgift vid förprövning av t.ex. stall och även om sanktionsavgifter för vissa överträdelser på livsmedelsområdet, där är samordnande kontrollmyndighet. Ett behov av att samverka för att åstadkomma enhetlighet i bedömningar finns och en sådan samverkan sker redan kontinuerligt. Mot den bakgrunden bedöms det eventuella ytterligare arbete och den eventuella ökade resursåtgången som införandet av sanktionsavgifter kan medföra för inte vara mer omfattande än att det ryms inom ramen för myndighetens befintliga anslag. Några konsekvenser för eller Försvarsmakten bedöms inte uppstå eftersom det endast är länsstyrelserna som är kontrollmyndigheter för de bestämmelser som föreslås ingå i sanktions- Som redogörs för i avsnitt 6.10 ska bestämmelserna om sanktionsavgifter inte tillämpas på djur som används i Försvarsmakten. Det straffria området föreslås vidgas något genom att det preciseras vad som utgör ringa brott enligt djurskyddslagen. Dessa överträdelser kommer med förslaget att kunna hanteras av kontrollmyndigheterna enbart genom olika framåtsyftande åtgärder som t.ex. beslut om förelägganden. Det innebär att något fler överträdelser än tidigare kommer att vara straffria. För enskilda personer som följer regelverket innebär förslaget inga konsekvenser. För de enskilda aktörer vars överträdelser är av en sådan art att de kommer att slippa straff till följd av att överträdelsen är att beakta som ringa, innebär förslaget att de kommer att slippa att betala böter. Förslaget syftar till att undvika straffrättsliga påföljder i fall där straff inte bedöms ha någon egentlig handlingsdirigerande funktion eftersom överträdelserna har varit begränsade och av en tillfällig natur. De överträdelser som föreslås omfattas av det utvidgade straffria området är överträdelser av en mer tillfällig natur i en i övrigt välskött verksamhet och som i det enskilda fallet har varit så begränsade att det inte har funnits någon konkret risk för djurlidande, försämrat djurskydd eller en bristfällig djurvälfärd. Förslaget bedöms bidra till en mer nyanserad och proportionerlig tillämpning av sanktioner på djurskyddsområdet som helhet. Överträdelser av de bestämmelser som omfattas av förslaget har sannolikt sällan lett till åtal men förslaget innebär ändå att det säkerställs att polis, åklagare och allmänna domstolar inte behöver ägna sig åt sådana överträdelser, och att deras resurser kan användas för att hantera de överträdelser som faktiskt innebär eller riskerar att innebära ett försämrat djurskydd. Detta bidrar i sin tur till en mer ändamålsenlig och effektiv användning av statens resurser. Konsekvenser för myndigheterna av ändringen när det gäller ringa brott Som beskrivs i tidigare avsnitt bedöms mindre allvarliga brott mot djurskyddslagen i praktiken sällan leda till en åtalsanmälan eller en fällande dom. Antalet åtalsanmälningar och efterföljande mål i domstolarna bedöms mot den bakgrunden endast påverkas i begränsad utsträckning av förslaget om att utvidga det straffria området för djurskyddsbrott. Förslaget bedöms därför heller inte leda till några större kostnadsbesparingar för länsstyrelserna, , eller domstolarna. Bestämmelsen om kontrollmyndigheters anmälningsskyldighet ändras för att ge kontrollmyndigheterna en större möjlighet att använda sig av enbart framåtsyftande åtgärder för att komma till rätta med mindre allvarliga brister i efterlevnaden av djurskyddsbestämmelserna. Sådana brister kan, men behöver alltså inte längre åtalsanmälas av kontrollmyndigheterna, utan myndigheterna kan välja att använda enbart andra åtgärder, t.ex. beslut om förelägganden, för att se till att bestämmelserna efterlevs. Förslaget innebär vidare att det införs en nedre, tydlig gräns för när en åtalsanmälan ska göras. eller anmäla sådana överträdelser som lett till djurs lidande eller har inneburit en konkret risk för djurs lidande eller när det annars finns särskilda skäl. De aktuella ändringarna bedöms sammantaget ge kontrollmyndigheterna ett rättsligt stöd för en mer ändamålsenlig hantering av överträdelser och skapa en större tydlighet kring vilka överträdelser som bör hanteras av kontrollmyndigheterna respektive rättsväsendet, vilket underlättar kontrollmyndigheternas bedömningar och främjar en mer likartad och effektiv handläggning av ärenden om brister. För djurhållare bedöms ändringarna leda till en ökad förutsebarhet om vad överträdelser av lagstiftningen kan leda till. Att kontrollmyndigheterna ges möjlighet att i vissa fall arbeta enbart med framåtsyftande åtgärder för att främja efterlevnaden av djurskyddsbestämmelserna, kan även bidra till att skapa mer konstruktiva samtal mellan djurhållare och kontrollmyndighetens personal och till en ökad tillit till och förtroende för kontrollmyndigheterna. Konsekvenser för myndigheterna av de ändrade reglerna om anmälningsskyldighet Som beskrivs ovan bedöms mindre allvarliga brott mot djurskyddslagen i praktiken sällan leda till en åtalsanmälan eller en fällande dom. görs ca 300 åtalsanmälningar på djurskyddsområdet av kontrollmyndigheterna. Så som framgår ovan av avsnitt 7.2 utgjorde dock antalet åtalsanmälningar 2018 endast av antalet meddelade förelägganden. Regeringen bedömer, i likhet med vad utredningen och flera remissinstanser pekar på, att ett flertal av de regelöverträdelser som enligt förslaget är att bedöma som mindre allvarliga inte är föremål för åtalsanmälningar . Förslaget innebär därför i princip en kodifiering av den gällande ordningen. Antalet åtalsanmälningar och efterföljande mål i domstolarna bedöms mot den bakgrunden inte påverkas nämnvärt av förslaget. Förslaget bedöms därför heller inte leda till några egentliga kostnadsbesparingar för länsstyrelserna, , eller domstolarna. Företagsbot, sanktionsavgifter och djurförbud Som huvudregel kan oaktsamma brott mot djurskyddslagen som begås i näringsverksamhet och som har ett straffvärde som motsvarar dagsböter, enbart leda till företagsbot och inte till någon påföljd för brott. Det är en följd av bestämmelsen om åtalsprövning i 36 kap. 10 a § . Brott mot djurskyddslagen har nämligen ofta ett straffvärde på bötesnivå och i den mån brottet begås inom ramen för en näringsverksamhet gäller alltså den nämnda regeln om åtalsprövning. För att en person ska kunna meddelas djurförbud, som en konsekvens av att personen har begått en straffbar gärning, krävs det enligt bestämmelsen i 9 kap. 1 § första stycket 6 djurskyddslagen att personen har befunnits skyldig till ett brott mot djurskyddsbestämmelserna genom en lagakraftvunnen dom eller genom ett godkänt strafföreläggande. Den ändring som föreslås innebär att en företagsbot som ålagts en fysisk person, på samma sätt som en dom eller ett strafföreläggande, ska kunna ligga till grund för ett beslut om djurförbud. Syftet med ändringen Prop. 2021/22:18 är att komma till rätta med den inkonsekvensen att en fysisk person som i stället för att dömas till straff har ålagts en företagsbot, inte kan komma i fråga för ett djurförbud i fall då starka djurskyddsskäl talar för att personen inte längre bör få hantera djur. Vidare förslås att ett beslut om sanktionsavgift som har meddelats en fysisk person ska kunna leda till djurförbud om det är befogat från djurskyddssynpunkt. De föreslagna ändringarna innebär framför allt ett förstärkt skydd för djuren. Förslagen innebär inte några utökade skyldigheter för enskilda personer och de kommer därför inte ha några negativa effekter för djurhållare som följer regelverket. För de djurhållare som bryter mot djurskyddsbestämmelserna i en sådan omfattning att det blir aktuellt med ett djurförbud innebär förslaget dock påtagliga konsekvenser eftersom djurförbud är en ingripande åtgärd. Djurförbud har ofta en stor emotionell påverkan på den som får ett sådant förbud och för näringsidkare som har djurhållning i sin verksamhet innebär ett djurförbud att det kan bli omöjligt att bedriva verksamheten eller delar av den. Det innebär i sin tur en betydande påverkan också på den enskildes eller företagets ekonomi. Mot bakgrund av att beslut om djurförbud endast kan meddelas mot en fysisk person, kommer förslagen dock endast att träffa fysiska personer och företag som bedrivs som en enskild firma. Konsekvenser för myndigheterna av förslagen om företagsbot, sanktionsavgifter och djurförbud Av statistik från , som presenteras i utredningen, framgår att –2018 fattade beslut att väcka åtal, alternativt utfärda strafförelägganden för brott mot djurskyddslagen, vid i genomsnitt 148 ärenden . De ärendena innehöll, utöver åtalet eller strafföreläggandet, ett yrkande om företagsbot vid i genomsnitt 4 ärenden . uppgick antalet ärenden med ett yrkande om företagsbot till i genomsnitt 19 ärenden , vilket innebär att det fanns i genomsnitt 15 ärenden som enbart innehöll ett yrkande om företagsbot. Av dessa i genomsnitt 15 ärenden är det sannolikt väldigt få som innehåller överträdelser som ensamma är av en sådan karaktär att de skulle kunna utgöra en grund för ett djurförbud (dvs. fall där kriteriet att ett djurförbud är befogat från djurskyddssynpunkt är uppfyllt). Åtalsprövningsregeln syftar ju framför allt till att sålla ut de lindriga överträdelserna av djurskyddsregelverket från åtal. Det kan dock inte uteslutas att en sådan överträdelse i vissa fall skulle kunna göra utgöra en grund för ett djurförbud. Det är därför rimligt att tro att ett litet antal av dessa i genomsnitt 15 ärenden skulle kunna leda till ett beslut om djurförbud. Regeringen bedömer mot den bakgrunden att den eventuella ärendeökningen med tillhörande kostnadsökning kommer att rymmas inom länsstyrelsernas befintliga anslag. Eftersom beslut om djurförbud kan överklagas kan förslaget om att företagsbot ska kunna läggas till grund för djurförbud även resultera i att något eller några enstaka ytterligare beslut överklagas till I förhållande till förvaltningsdomstolarnas totala 2021/22:18 målinflöde bedöms dessa tillkommande mål vara av en obetydlig omfattning och regeringen bedömer därför att de kostnader som kan uppstå till följd av förslaget kan hanteras inom ramen för domstolarnas befintliga anslag. När det gäller förslaget om sanktionsavgifter beskrivs konsekvenserna för att införa ett sådant system ovan. Förslaget om att sanktionsavgifter kan läggas till grund för ett djurförbud, medför i sig inte några konsekvenser. Sanktionsavgifter ersätter, enligt regeringens förslag, straffrättsliga påföljder för de överträdelser som omfattas av sanktionsväxlingen. Samma överträdelser som kan leda till ett djurförbud till följd av att man fällts till ansvar för brott kommer med förslaget att kunna leda till ett djurförbud till följd av att man meddelats en sanktionsavgift. Förslaget bedöms inte leda till någon ärendeökning i fråga om beslutade djurförbud eftersom de fysiska personer som kan meddelas beslut om djurförbud enligt förslaget kan meddelas sådant beslut under motsvarande omständigheter . 11.1Förslaget till lag om ändring i 16 kap. Om brott mot allmän ordning