prop · H90361 · 2021-11-23 00:00:00 — Eftersom aktören då skattskyldighet enligt denna bestämmelse inträder är en registrerad distansförsäljare ska aktören därmed inte heller vara registrerad enligt 7 kap. 1 a § SFL. Av 26 kap. 8 § SFL följer då att skatten ska redovisas i en särskild skattedeklaration för varje händelse. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen motsvarar 9 § första stycket 4 och 16 c § LTS. I paragrafen finns bestämmelser om skattskyldighet för mottagaren vid distans- försäljning. I jämförelse med LTS kopplas skattskyldigheten till om avsändaren är registrerad som tillfälligt registrerad distansförsäljare för den aktuella flyttningen eller registrerad distansförsäljare i stället för till om säkerhet ställts eller inte för flyttningen. En registrering som tillfälligt registrerad distansförsäljare eller registrerad distansförsäljare förutsätter dock att säkerhet har ställts. I övrigt görs vissa redaktionella ändringar. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Paragrafen motsvarar 20 § första stycket 3 LTS. bestämmelser om skattskyldighetens inträde. I första stycket finns bestämmelsen om skattskyldighetens inträde för den som är skattskyldig i egenskap av registrerad distansförsäljare eller tillfälligt registrerad distansförsäljare. För dessa aktörer ändras tidpunkten för skattskyldighetens inträde till att vara när de skattepliktiga varorna tas emot av mottagaren. Avsändaren måste således försäkra sig om att denne har kontroll över den flyttning som sker och vet när varorna har tagits I andra stycket återfinns bestämmelsen om skattskyldighetens inträde för mottagaren vid distansförsäljning. För denne inträder skatt- skyldigheten liksom enligt LTS när de skattepliktiga varorna förs in till Jämfört med förändras dock tidpunkten för när den särskilda skattedeklarationen ska lämnas in i de fall mottagaren har fullgjort anmälningsskyldigheten i 6 kap. 6 §. Mottagaren får då lämna in deklarationen , se vidare kommentaren till 26 kap. 37 § SFL (avsnitt 15.14). I övrigt görs vissa redaktionella ändringar. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Certifierad mottagare och tillfälligt certifierad mottagare 11 § Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. Paragrafen genomför artikel 34 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om skattskyldighet för certifierade mottagare och tillfälligt certifierade mottagare. I första stycket anges att den som i egenskap av certifierad mottagare eller tillfälligt certifierad mottagare tar emot varor som flyttats enligt förfarandet för beskattade varor är skattskyldig. På samma sätt som för andra aktörer som godkänns eller registreras enligt lagen är den som registrerats som certifierad mottagare eller tillfälligt certifierad mottagare skattskyldig enligt denna paragraf endast när denne agerar i denna egenskap. Om den som är registrerad som certifierad mottagare eller tillfälligt certifierad mottagare hanterar varor utanför förförandet för beskattade varor är denne skattskyldig enligt andra bestämmelser i lagen. Som exempel kan nämnas det fall där en certifierad mottagare även är godkänd som upplagshavare. Aktören ska då redovisa skatten för de varor som hanteras i de olika förfarandena i olika skattedeklarationer. Den som är skattskyldig i egenskap av certifierad mottagare eller tillfälligt certifierad mottagare ska redovisa skatten i en särskild skattedeklaration för varje händelse (jfr 26 kap. 8 § SFL i lydelsen enligt lagförslag 2.20). I andra stycket regleras en särskild situation där avregistrering har skett av en certifierad mottagare eller tillfälligt certifierad mottagare. Om mottagaren trots detta tar emot varor som omfattas av ett validerat elektroniskt förenklat administrativt dokument där aktören vid valideringen angavs som mottagare ska aktören vara skattskyldig för varorna. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. Paragrafen genomför artikel 34 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen anges tidpunkten för skattskyldighetens inträde för den som är skattskyldig i egenskap av certifierad mottagare eller tillfälligt certifierad mottagare. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Import och otillåten införsel 13 § Paragrafen motsvarar närmast 9 c § första stycket LTS (enligt förslaget i prop. 2021/22:23). Paragrafen genomför artikel 7.1.d och 7.2 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om skattskyldighet vid import och vid otillåten införsel. I jämförelse med LTS formuleras bestämmelsen om skattskyldighet vid import om för att närmare ansluta till direktivets lydelse. Någon skillnad i sak är inte avsedd. Tillägg har även gjorts för att anpassa bestämmelsen till det nya begreppet ”otillåten införsel”. Den som är skattskyldig för import är enligt första stycket den som är deklarant för varorna eller varje annan person enligt artikel 77.3 i Av 1 kap. 10 § följer att med deklarant avses detsamma som i artikel 5 i unionstullkodexen, dvs. den som är deklarant vid tullförfarandet för de aktuella varorna. Dessa personer ska enligt unionstullkodexen vara gäldenärer för tullskulden. införsel är den skattskyldig som är involverad i den otillåtna införseln. Skattskyldighet i uppkommer vid import eller otillåten införsel till Detta gäller oavsett om tulldeklaration för varan lämnas i eller om tulldeklaration inges i ett annat EU-land med stöd av ett tillstånd för s.k. centraliserad klarering enligt artikel 179 i unionstullkodexen. tulldeklarationen inges i ett annat EU-land med stöd av ett tillstånd för centraliserad klarering kommer deklaranten att betala tullen i det andra Punktskatten ska dock även fortsättningsvis betalas i . I andra stycket regleras skattskyldigheten i de fall där importen eller den otillåtna införseln sker från de territorier inom unionens tullområde som inte ingår i Europeiska unionens punktskatteområde, t.ex. och Även i dessa fall ska en tulldeklaration lämnas in enligt Någon skyldighet att betala tull föreligger inte och därför anges särskilt att skattskyldig är deklaranten eller den som hade varit skyldig att betala tull om varorna hade varit belagda med tull. sätt som enligt första stycket uppkommer skattskyldighet i om varorna förs in till . Om flera personer är skattskyldiga för samma skatt ansvarar de solidariskt för betalning av denna. Detta följer av såväl artikel 7.2 i nya punktskattedirektivet som artikel 84 i unionstullkodexen. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Paragrafen motsvarar 20 § första stycket 8 och 9 LTS (enligt förslaget i 2021/22:23). I paragrafen finns bestämmelser om skattskyldighetens inträde vid import och vid otillåten införsel. I jämförelse med LTS görs vissa redaktionella ändringar i första stycket. Bestämmelsen omfattar såväl import som otillåten införsel. heten inträder då tullskulden uppkommer i enligt tullagstiftningen eller skulle ha uppkommit om varan hade varit belagd Tullskulden vid en import uppkommer enligt artikel 77.2 i unionstullkodexen då tulldeklarationen godtas. otillåten införsel följer tidpunkten för tullskuldens uppkomst av bestämmelserna i artikel 79 i unionstullkodexen om tullskuld vid bristande Enligt artikel 79.2 anses tullskulden uppkomma vid den tidpunkt då den skyldighet som, genom att den inte uppfylls, ger upphov till tullskulden inte uppfylls eller är uppfylld. tulldeklaration godtas men det i efterhand fastställs att ett av villkoren för hänförande av varorna till det förfarandet i själva verket inte var uppfyllt anses tullskulden uppkomma när tulldeklarationen Andra stycket är nytt och reglerar situationen då tulldeklaration ges in i ett annat EU-land med stöd av ett tillstånd för centraliserad klarering, dvs. det som i lydelsen enligt prop. 2021/22:23 regleras i 20 § första stycket 9 Bestämmelsen är tillämplig när tullskuld uppkommer eller skulle ha uppkommit, i ett annat EU-land till följd av att tulldeklaration ge in där med stöd av att ett sådant tillstånd för centraliserad klarering som avses i artikel 179 i unionstullkodexen. Paragrafen motsvarar 9 c § tredje stycket LTS och genomför artikel 6 i nya punktskattedirektivet. I paragrafen finns bestämmelser om att bestämmelserna om skattskyldighet vid import och vid otillåten införsel inte ska gälla i vissa fall. I jämförelse med LTS ändras i första stycket orden ”vid varornas övergång till fri omsättning enligt artikel 201 i förordning (EU) nr 953/2013” till ”från platsen för import”. Detta innebär att bestämmelsen även anpassas till utformningen av bestämmelsen om import av unionsvaror från t.ex. . Någon ändring i sak är inte avsedd. Därutöver görs en mindre språklig ändring vilken inte är avsedd att medföra någon ändring i sak. Någon ändring i sak är inte avsedd. Vidare läggs ett nytt andra stycke till som innehåller bestämmelser om undantag vid otillåten införsel, om tullskulden har upphört enligt vissa angivna bestämmelser i unionstullkodexen. Detta motsvarar vad som följer av artikel 6.3.d i nya punktskattedirektivet. Undantaget omfattar bl.a. situationer där varorna har förverkats eller beslagtagits, förstörts under tullövervakning eller förts ut ur unionens tullområde. När varor förs in från en plats som ligger inom unionens tullområde, t.ex. , uppkommer inte någon tullskuld. I andra meningen anges därför att bestämmelsen i dessa fall ska tillämpas som om en tullskuld hade uppkommit, dvs. undantag ska medges i motsvarande situationer som enligt första meningen. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Tillverkning eller användning för annat ändamål 16 § Paragrafen motsvarar delvis 9 § första stycket 6 och 7 och andra stycket LTS. I paragrafen har samlats vissa bestämmelser om skattskyldighet vid tillverkning och användning. I jämförelse med LTS har det i första stycket 3 införts en ny bestämmelse. Skattskyldig enligt den nya bestämmelsen är den som använder varor som vid införseln till landet undantagits från skatteplikt enligt 2 kap. 12 § till annat ändamål än det som var förutsättningen för att varorna undantogs från skatteplikt. Om en enskild person har förvärvat varor i ett annat EU-land och själv transporterat dem till är varorna exempelvis undantagna från skatteplikt enligt 2 kap. 12 § om de är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk. Om varorna efter införseln används för annat ändamål, exempelvis till försäljning, föreligger skattskyldighet enligt den nya bestämmelsen. Den situationen hanteras genom beskattning enligt bestämmelsen i 9 § första stycket 5 LTS om beskattning av den som för in eller tar emot varorna. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. I jämförelse med LTS har i andra stycket klargjorts att bestämmelsen är avsedd att tillämpas avseende skattskyldigheten i första stycket 2. har vissa språkliga ändringar gjorts. Någon ändrad tillämpning är inte avsedd. Paragrafen motsvarar delvis 20 § första stycket 5 och 6 LTS. I paragrafen finns bestämmelser om skattskyldighetens inträde. I jämförelse med LTS utvidgas tillämpningen av bestämmelsen i andra punkten till att även omfatta den nya skattskyldigheten i 16 § första stycket 3.Skattskyldigheten inträder därmed, precis som enligt 16 § första stycket 2, när varorna används för annat än avsett ändamål. Därutöver görs vissa redaktionella ändringar. Paragrafen motsvarar 9 b § LTS och innehåller en bestämmelse om undantag i vissa fall för varor som blivit fullständigt förstörda genom oförutsedda händelser eller force majeure. Särskild skattskyldighet i vissa fall för varor för vilka skatten inte har redovisats eller påförts Paragrafen motsvarar i huvudsak 9 § första stycket 8 LTS. I paragrafen finns bestämmelser om skattskyldighet som är avsedda att tillämpas i situationer där det inte finns någon känd skattskyldig enligt någon annan bestämmelse. Skattskyldighet enligt denna bestämmelse kan t.ex. komma i fråga för den som påträffas med en vara som omsatts, i ett eller flera led, efter det att varan förts in till (jfr prop. 2009/10:40 s. 139). I första stycket ändras i jämförelse med LTS begreppet ”innehar” till ”förvarar eller lagrar” i enlighet med ändringar i nya punktskattedirektivet (artikel 7.1.b). Skatt enligt denna lag kan i vissa fall påföras av utan en föregående redovisning av den skattskyldige, exempelvis vid oegentlighetsbeskattning. Även dessa situationer omfattas av paragrafen. Detta tydliggörs genom att det i första stycket anges att bestämmelsen är tillämplig om skatten för varorna inte har ”redovisats eller påförts” i . Om skatt har redovisats eller påförts enligt någon annan bestämmelse för samma varor föreligger således inte någon skattskyldighet enligt denna paragraf. Vidare ersätts ”tobaksvaror” med ”varor” eftersom endast EU-harmoniserade tobaksvaror avses. I LTS anges att bestämmelsen är tillämplig ”i annat fall än som avses i 1–7”, dvs. i annat fall än vissa andra bestämmelser om skattskyldighet. Detta led ersätts av en ny bestämmelse om undantag från skattskyldighet i andra stycket samt en särskild bestämmelse om befrielse i 21 §. I andra stycket anges vissa situationer där det inte föreligger skattskyldighet för den som förvarar eller lagrar varorna. Av första punkten följer att skattskyldighet inte gäller för den som är skattskyldig enligt andra bestämmelser om skattskyldighet. Om någon redan är skattskyldig på någon annan grund är det således aldrig aktuellt med skattskyldighet enligt denna paragraf. Eftersom skattskyldighet enligt första stycket även kan vara aktuell för varor vilka förts in från tredje land omfattar uppräkningen även skattskyldighet vid import och otillåten införsel för att förtydliga att det inte är aktuellt med beskattning enligt denna bestämmelse om varorna redan har beskattats av i samband med import eller otillåten införsel. Uppräkningen omfattar inte bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning i 25–28 §§. För det fall ett beslut om oegentlighetsbeskattning skulle komma att fattas avseende de aktuella varorna får eventuell dubbelbeskattning undanröjas genom bestämmelsen om befrielse i 21 §. I andra punkten finns ett undantag för varor för vilka tidpunkten för redovisning av skatten ännu inte inträtt. Den som förvarar eller lagrar varor före den tidpunkt för redovisning av skatt som gäller för den aktuella skatten enligt bestämmelserna i är inte skattskyldig om denne har skälig anledning att anta att skatten för varorna kommer att redovisas. Vissa skattskyldiga, t.ex. upplagshavare och registrerade varumottagare, har möjlighet att redovisa skatten i efterhand och det kan därför förekomma att varor innan denna tidpunkt inträder har hunnit säljas vidare en eller . Om köparen då har skälig anledning att anta att skatten för varorna kommer att redovisas föreligger inte någon skattskyldighet. Om det föreligger sådan skälig anledning att anta att skatten kommer att redovisas får avgöras utifrån förhållanden i det enskilda fallet såsom exempelvis säljarens trovärdighet, varans pris i förhållande till ett marknadsmässigt pris och omständigheterna kring köpet. Paragrafen tillämpas av främst när verket påträffar varor för vilka någon annan känd skattskyldig inte finns. Om beslut om skatt fattas på annan grund efter det att ett beslut enligt denna paragraf har fattats, ska enligt bestämmelserna i 21 § besluta om befrielse från den skatt som beslutats enligt denna paragraf. Om det efter ett beslut om skatt enligt denna paragraf visar sig att förutsättningarna för beslutet inte förelåg, t.ex. därför att det visar sig att skatt redan innan beslutet fattades hade redovisats för samma varor, ska på eget initiativ ompröva och upphäva det beslut som fattats enligt denna paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 12.4. Paragrafen motsvarar i huvudsak 20 § första stycket 7 LTS. I paragrafen finns bestämmelser om skattskyldighetens inträde för den som är skattskyldig enligt 19 §. I jämförelse med LTS ändras i första stycket ”innehas” till ”förvaras eller lagras” på motsvarande sätt som i 19 §. Vidare görs en språklig ändring till ”då”. I andra stycket anges en tidpunkt för skattskyldighetens inträde i den situation där ett undantag från skattskyldighet har förelegat enligt 19 § andra stycket 2. Om ett sådant undantag upphör inträder skattskyldigheten . Detta kan således vara antingen den tidpunkt när redovisningstidpunkten inträder utan att skatt har redovisats eller en tidpunkt när aktören inte längre har skälig anledning att anta att skatt kommer att redovisas för varorna. Övervägandena finns i avsnitt 12.4. Paragrafen har inte någon motsvarighet i LTS. Genom paragrafen införs en bestämmelse om befrielse från skatt. Paragrafen omfattar de fall då dubbel beskattning har uppkommit för samma varor genom att beslut om skatt har fattats både enligt 19 § och enligt någon annan bestämmelse om skattskyldighet i detta kapitel. Paragrafen blir tillämplig endast i de fall skatt har redovisats eller beslutats enligt den andra bestämmelsen efter det att ett beslut om skatt har fattats enligt 19 §. Om beslutet om skatt eller redovisningen av skatt enligt den andra bestämmelsen ägt rum före beslutet om skatt enligt 19 § är beslutet enligt 19 § felaktigt. ska då genom omprövning enligt 66 kap. SFL upphäva beslutet. Enligt paragrafen ska besluta om befrielse från skatten om någon som har påförts skatt enligt 19 § visar att skatt därefter har påförts eller redovisats för samma varor enligt någon annan bestämmelse. Paragrafen kan tillämpas när det framkommer att någon annan har redovisat skatt för samma varor eller påförts skatt för dem genom ett beslut från . Den kan även tillämpas om det framkommer att samma person som påförts skatt enligt 19 § också har påförts skatt enligt bestämmelserna om oegentlighetsbeskattning i 25–28 §§. Bestämmelserna i 19 § är avsedda att vara subsidiära till annan skattskyldighet och ska därmed inte påföra skatt enligt 19 § om någon annan skattskyldig för varorna är känd. Det kan dock inte uteslutas att det kan förekomma att skatt redovisas eller påförs för samma varor efter ett beslut om skatt har fattats enligt 19 §. Genom den aktuella paragrafen kan eventuell uppkommen dubbelbeskattning då undanröjas. I många fall kan det antas att det endast är om den skattskyldige tar kontakt med myndigheten som har kännedom om att varorna har beskattats dubbelt. Om det på annat sätt framkommer att dubbelbeskattning har uppkommit bör dock besluta om befrielse på eget initiativ. Paragrafen utformas enligt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.4. Varor för yrkesmässig försäljning ombord på fartyg och luftfartyg Paragrafen motsvarar 9 § tredje stycket LTS. Genom paragrafen undantas beskattade varor som för yrkesmässig försäljning befinner sig ombord på ett fartyg eller luftfartyg från skattskyldighet i vissa fall. Paragrafen genomför artikel 34.3 i nya punktskattedirektivet. I jämförelse med LTS görs vissa mindre ändringar. Bland annat ändras ”som inte är till försäljning på svenskt territorium” till ”inte är till försäljning på ett annat EU-lands territorium än det land där varorna har beskattats”. Bestämmelsen omfattar såväl skattskyldighet för den certifierade mottagaren enligt 11 §, som skattskyldighet enligt 19 § för den som förvarar eller lagrar varor. Det kan noteras att i 7 kap. 3 § undantas varor som lämnar från kravet på att använda förfarandet för beskattade varor om de inte är till försäljning på något annat EU-lands territorium än det land där varorna har beskattats. I många fall kan det på motsvarande sätt antas att varor som ankommer till inte har flyttats under förfarandet för beskattade varor därför att de omfattas av undantag i andra EU-länders lagstiftning. Om så ändå skulle vara fallet kommer varorna att undantas från skattskyldighet för den certifierade mottagaren genom den nu aktuella paragrafen. Paragrafen motsvarar 31 e § LTS. I paragrafen finns bestämmelser om mottagande av varor utan skatt för den som har ett tillstånd enligt lagen (1999:446) om proviantering av fartyg och luftfartyg. I jämförelse med LTS görs mindre språkliga ändringar. Vidare ändras ”tobaksvaror” till ”varor”. Någon ändring i sak är inte avsedd. Beskattade varor som omhändertagits av Paragrafen motsvarar 20 § andra och tredje styckena LTS. I paragrafen finns en bestämmelse om befrielse från skatt i vissa fall där varor omhändertagits av . I jämförelse med LTS görs vissa redaktionella ändringar. Vidare görs språkliga ändringar, bl.a. genom att uttrycket ”efterge” ersätts med ”besluta om befrielse från” och ”tobaksvaror” ersätts med ”varor”. Någon ändring i sak är inte avsedd. Varor som flyttas under uppskovsförfarandet Paragrafen motsvarar delvis 27 § LTS. I paragrafen finns bestämmelser om beskattning i vissa fall av varor som flyttas under uppskovsförfarandet. I jämförelse med LTS preciseras bestämmelserna om hantering av det solidariska betalningsansvaret. Första stycket motsvarar nuvarande bestämmelse i LTS. I andra stycket görs vissa redaktionella och språkliga ändringar vilka förtydligar att skattskyldig ska vara någon av de som nämns i de två punkterna. Någon skillnad i sak är inte avsedd vad avser vilka personer som omfattas av bestämmelsen. Första punkten omfattar den som har ställt säkerhet för skatten under flyttningen. Detta är normalt avsändaren av varorna men i vissa länder kan det även tillåtas att andra personer ställer säkerhet, i stället för eller tillsammans med, avsändaren. Den som har ställt säkerhet för skatten ingår alltid i kretsen av utpekade potentiellt skattskyldiga oavsett om denne medverkat i den otillåtna avvikelsen eller inte. Av andra punkten följer att skattskyldig ska vara någon annan person, om denne har medverkat i den otillåtna avvikelsen från uppskovs- förfarandet och varit medveten om eller rimligen borde varit medveten om att avvikelsen var otillåten. Även den eller de som omfattas av andra punkten ingår därmed i kretsen av skattskyldiga tillsammans med den som har ställt säkerhet för skatten. I tredje stycket införs en ny bestämmelse om att ett beslut om skatt ska avse endast en skattskyldig. Om det finns anledning att vända sig mot mer än en av de som omfattas av kretsen av skattskyldiga får detta ske genom ett beslut om ansvar enligt 30 §. 2021/22:61 För att förbättra förutsebarheten för de skattskyldiga och för myndigheterna anges vidare att om det inte finns skäl för annat ska beslutet om skatt avse den eller en av dem som ställt säkerhet för skatten. För det fall att det skulle vara så att mer än en person har ställt säkerhet för skatten ska beslutet om skatt således avse endast en av dem. Det kan antas att i de flesta fall har säkerheten ställts med någon form av solidariskt ansvar och vem som helst av de som ställt säkerheten kan då krävas på det fulla beloppet. Skulle det vara på annat sätt finns möjligheten att vända sig mot den andra personen med ett beslut om ansvar enligt 30 §. Som huvudregel bör kunna stanna vid att konstatera att det finns någon som har ställt säkerhet för skatten. I vissa fall kan det dock framgå att det finns skäl att i stället vända sig mot någon annan än den som ställt säkerhet för skatten. Om sådana skäl föreligger får bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Ett exempel på en sådan situation kan vara att har kännedom om att en viss person har medverkat till att varan avvikit från uppskovsförfarandet, t.ex. stulit varorna under transporten. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Paragrafen motsvarar 27 a § LTS och innehåller bestämmelser om oegentlighetsbeskattning i vissa fall när ingen oegentlighet har konstaterats. Denna bestämmelse omfattar endast flyttningar som har startat i och det förekommer därför inte att fler än en person har ställt säkerhet för skatten. I dessa fall blir det därmed inte aktuellt med ett beslut om ansvar enligt 30 §. I paragrafen görs vissa mindre språkliga ändringar. Någon ändring i sak är inte avsedd. Varor som flyttas under förfarandet för beskattade varor eller som har avsänts av en distansförsäljare Paragrafen motsvarar delvis 28 § LTS och genomför artikel 46 i nya punktskattedirektivet.