prop · H803197 · 2021-05-17 00:00:00 — Punkt a och b i artikel 604 motsvarar artikel 5.2 och 5.3 i arresteringsorderrambeslutet. Artikel 604 c har ingen motsvarighet, men har däremot kommit till uttryck i praxis (se dom i t.ex. de förenade målen Aranyosi C- 404/15 och Caldararu C-659/15 PPU, EU:C:2016:198). Artikel 604 kräver kompletterande bestämmelser när är såväl utfärdande som verkställande stat. kan vid ett överlämnande till med stöd av artikel 604 b kräva garantier om att den eftersökte återförs för att i avtjäna den frihetsberövande påföljd som dömts ut i . Vidare kan andra garantier krävas enligt artikel 604 a eller 604 c. Ett villkorat överlämnande kan även ske med stöd av artikel 622.2 i avtalet. Bestämmelser om vem som lämnar en garanti enligt artikel 604 behövs, men bör kunna tas in i förordning (jfr 12 § förordningen om överlämnande till enligt europeisk arresteringsorder). Däremot behövs bestämmelser i lag om vem som ansvarar för ett återförande i enlighet med artikel 604 b eller artikel 622.2 samt om en möjlighet att ta personen ifråga i förvar för det fall han eller hon är på fri fot när ett återförande ska ske. I 8 kap. 1 § europeiska arresteringsorderlagen finns sådana bestämmelser. En hänvisning bör därför göras i den nya lagen till nämnda bestämmelse. Något sådant förtydligande som föreslår, om att bestämmelsen omfattar två situationer dels återförande för straffverkställighet, dels för lagföring, anser regeringen inte behövs eftersom det får anses framgå av den föreslagna hänvisningen. Att ska efterleva uppställda garantier om återförande torde följa direkt av avtalet, såväl enligt artikel 84 b som artikel 622.2, varför en sådan hänvisning till 2 kap 8 § som föreslår inte torde behövas. I de fall är verkställande stat kan åklagare och domstol direkt med stöd av artikel 604 kräva garantier. Detta kräver inga kompletterande bestämmelser. Vissa bestämmelser bör dock införas om att den eftersökte ska tillfrågas om han eller hon vill återföras till för att avtjäna den frihetsberövande påföljd som eventuellt döms ut. Detta kan regleras i förordning (jfr 8 § förordningen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). anser att det tydligare bör framgå att bestämmelsen endast blir aktuell att tillämpa för utländska medborgare med hemvist i och efterfrågar en närmare redogörelse för begreppet hemvist. Bestämmelsen i artikel 604 b kommer inte bli aktuell att tillämpa beträffande svenska medborgare eftersom det föreslås att svenska medborgare över huvud taget inte ska överlämnas (se avsnitt 6.3). Däremot kan det bli aktuellt att tillämpa bestämmelsen i förhållande till utländska medborgare som är bosatta i . Den närmare innebörden av begreppet bosatt får dock bestämmas i rättspraxis. EU- domstolens rättspraxis angående tillämpningen av artikel 4.6 och 5.2 i arresteringsorderrambeslutet bör dock kunna tjäna som vägledning. 6.5Arresteringsorderns form och innehåll, det inledande förfarandet, utredningen samt den eftersöktes rättigheter Regeringens förslag: Bestämmelserna i 4 kap. 1 och 3 §§ i lagen om överlämnande från enligt en europeisk utredningsorder om det inledande förfarandet och utredningen ska i relevanta delar tillämpas vid överlämnande enligt avtalet. En efterlysning som är registrerad i ett system för eftersökning av personer och som gäller utlämning eller överlämnande till ska jämställas med en arresteringsorder i avvaktan på att en sådan översänds. Vidare ska vid åklagarens utredning bestämmelserna om förundersökning i brottmål tillämpas, om inte annat anges i avtalet eller i den nya lagen. Därutöver ska beslut om kompletteringar enligt artikel 613.2 i avtalet fattas av åklagaren. Bestämmelserna om förordnande av och kostnader för offentlig försvarare i 4 kap. 8 § och 5 kap. 8 § lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder ska tillämpas vid överlämnande enligt avtalet. I samband med att den nya lagstiftningen träder i kraft ska enligt artikel 606.2 anmäla att godtar en arresteringsorder på engelska. Regeringens bedömning: Inga kompletterande bestämmelser om arresteringsorderns form och innehåll behövs i lag. Detsamma gäller den eftersöktes övriga rättigheter enligt artikel 609, utöver vad som föreslås beträffande förordnande av och kostnader för offentlig försvarare. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås en hänvisning till 4 kap. 2 § andra stycket europeiska arresteringsorderlagen. Vidare föreslås inte i promemorian att en anmälan ska göras om att godtar en arresteringsorder på engelska. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inga invändningar mot förslagen eller bedömningen. , , och Attunda tingsrätt anser att en arresteringsorder upprättad på engelska bör godtas mot bakgrund av att engelska rutinmässigt används vid straffrättsligt samarbete över gränserna, att en europeisk arresteringsorder på engelska godtas samt att det skulle förkorta handläggningstiderna avsevärt. anser vidare att det i den nya lagen bör införas en komplettering om att kommunicering ska ske genom kommunikationskanaler. Skälen för regeringens förslag och bedömning Arresteringsorderns form och innehåll samt det inledande förfarandet och utredning Artikel 606 innehåller bestämmelser om arresteringsorderns form och innehåll. Artikeln motsvarar artikel 8 i arresteringsorderrambeslutet. I likhet med promemorians förslag anser regeringen att bestämmelsen inte 2020/21:197 kräver inte några kompletterande bestämmelser i lag. I promemorian görs bedömningen att en anmälan enligt artikel 606.2 om att kan godta en arresteringsorder som är översatt till ett annat språk än svenska får övervägas i ett senare sammanhang. Flera remissinstanser, bl.a. Åklagar- myndigheten och invänder mot detta och menar att det finns stora praktiska fördelar med att acceptera en arresteringsorder på engelska, bl.a. att handläggningstiderna förkortas. föreslår regeringen att en anmälan om att godtar en arresterings- order på engelska ska göras redan i samband med att den förslagna lagen träder i kraft. Artiklarna 607 och 608 innehåller regler om översändandet av De föreskriver bl.a. att det sker mellan behöriga myndigheter, att den kan sändas över via eller andra säkra kommunikationskanaler samt att myndigheterna ska samråda med och informera varandra i vissa situationer. Bestämmelserna motsvaras i huvud- sak av artiklarna 9 och 10 i arresteringsorderrambeslutet. dock att inte kommer vara anslutet till Schengens informationssystem (SIS). Eftersom det framgår direkt av avtalet att en arresteringsorder ska översändas via eller andra säkra kommunikationskanaler anser regeringen att det förtydligande som föreslår inte behöver införas. Bestämmelser om vem som översänder en arresteringsorder från och om samråd mellan behöriga myndigheter i och Förenade kungariket när är utfärdande stat kan tas in i förordning (jfr 7, 9 och 11 §§ förordningen om överlämnande till enligt en europeisk När en arresteringsorder sänds över till med stöd av artiklarna 607 eller 608 utgår avtalet ifrån att behöriga myndigheter inleder ett förfarande för att utreda om det finns förutsättningar för överlämnande till Avtalet reglerar inte detta närmare, utan det får anses vara upp till staterna att se till att sådana förfaranderegler finns att tillämpa. I de inledande bestämmelserna i 4 kap. europeiska arresteringsorder- lagen finns regler som bör kunna användas i ett förfarande för att utreda om det finns förutsättningar för att överlämna den eftersökte enligt avtalet. Bestämmelserna i 4 kap. 1 § om det inledande förfarandet bör kunna tillämpas, dock inte första stycket som reglerar en möjlighet att översända en arresteringsorder genom SIS. Det behöver inte heller hänvisas till tredje stycket om behöriga åklagare utan detta kan regleras i förordning. Gällande en efterlysning som registreras i ett system för eftersökning av personer anser Lagrådet att någon hänvisning inte bör ske till 4 kap. 2 § andra stycket europeiska arresteringsorderlagen då denna gäller eftersökning av personer som ska utlämnas eller överlämnas till en medlemsstat i EU medan avtalet gäller personer som begärs utlämnade eller överlämnade till . Enligt Lagrådet bör det istället framgå direkt av lagtexten att en efterlysning som är registrerad i ett system för eftersökning av personer och som gäller utlämning eller över- lämnande till ska jämställas med en arresteringsorder i avvaktan på att en sådan översänds. Regeringen godtar Lagrådets förslag. Vilket språk en arresteringsorder ska vara skriven på eller översatt till följer direkt av avtalet och den anmälan som föreslås ovan om att en arresteringsorder kan vara skriven på engelska (artikel 606.2), varför någon hänvisning i den nya lagen till 4 kap. 2 § första stycket inte bör Prop. 2020/21:197 göras. Slutligen bör bestämmelserna i 4 kap. 3 § första stycket tillämpas. Med stöd av dessa är det åklagaren som föranstaltar den utredning som behövs. Vidare ska han eller hon överväga om lagföring ska ske i om den eftersökte är . Av den nya lagen bör det uttryckligen framgå att bestämmelserna om förundersökning i brottmål ska tillämpas vid åklagarens utredning, om inte annat anges i avtalet eller i den nya lagen. En hänvisning till 4 kap. 3 § andra stycket bör således inte ske eftersom den hänvisar till andra bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen som inte ska tillämpas gentemot . Bestämmelsen i 4 kap. 3 § tredje stycket om skyndsamhet har en motsvarighet i avtalet (artikel 615) och däri angivna tidsfrister ska beaktas. Någon hänvisning i den nya lagen till det stycket bör därför inte heller göras. Enligt artikel 613.2 kan den verkställande rättsliga myndigheten kräva in kompletteringar för att kunna ta ställning till om ett överlämnande ska ske. Bestämmelsen motsvarar artikel 15.2 i arresteringsorderrambeslutet. En hänvisning till 4 kap. 2 a § europeiska arresteringsorderlagen bör inte göras eftersom artikel 613.2 i avtalet ska tillämpas direkt. Däremot bör det i den nya lagen tas in en bestämmelse, i enlighet med Lagrådets förslag, om att beslut om att begära en komplettering fattas av åklagaren. Bestämmelser om samråd mellan behöriga myndigheter i och när är verkställande stat och underrättelser om felsända arresteringsorder kan däremot regleras i förordning (jfr 3 § förordningen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). I artikel 609.2–609.5 finns bestämmelser om vissa rättigheter för den eftersökte (beträffande artikel 609.1 hänvisas till avsnitt 6.6). Artikeln ger den eftersökte vissa rättigheter som staterna har att tillgodose, men staterna förutsätts genom nationell rätt reglera hur vissa av dessa rättigheter närmare tillgodoses. Den eftersökte har rätt till tolk och en översättning av ordern om han eller hon inte förstår det språk som används i förfarandet samt rätt till ett rättsligt ombud (punkterna 2 och 3). Dessa rättigheter ska tillhandahållas i enlighet med nationell rätt. Vidare ska den eftersökte underrättas om sin rätt att utse ett rättsligt ombud i den utfärdande staten samt kunna ha kontakt med konsulära myndigheter (punkterna 4 och 5). De angivna rättigheterna återfinns inte i arresteringsorderrambeslutet utan i andra EU-rättsliga instrument (se artiklarna 1–3 i direktivet 2010/64 om rätt till tolkning och översättning3 och artikel 10 i försvarardirektivet 2013/484) som är genomförda i svensk rätt främst genom bestämmelser i . 3 Europarlamentets och rådets direktiv /64/EU av om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden (EUT L 280, 26.10.2010, s. 1). 4Europaparlamentets och rådets direktiv /48/EU av om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande 2020/21:197 I 5 kap. 6 § och 33 kap. 9 § , som 23 kap. 16 § andra stycket samma balk hänvisar till, finns bestämmelser om anlitande av tolk och översättning av handlingar. I detta avsnitt samt i avsnitt 6.8 föreslås dels att vid åklagarens utredning om huruvida den eftersökte ska överlämnas enligt avtalet ska bestämmelserna om förundersökning i brottmål (23 kap. ) tillämpas, dels att vid rättens handläggning i samma fråga ska reglerna om domstols handläggning i brottmål tillämpas. Några ytterligare kompletterande bestämmelser behövs därför inte i den nya lagen vad avser artikel 609.2. Artikel 609.3 i avtalet föreskriver att den eftersökte har rätt att biträdas av ett rättsligt ombud i enlighet med den verkställande statens lagstiftning (se även kravet enligt artikel 611.2). Den eftersökte bör ha samma rättigheter till offentlig försvarare vid överlämnande enligt avtalet som vid överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder (se 4 kap. 8 § europeiska arresteringsorderlagen) och ha förmånen att kostnaderna för en sådan försvarare stannar på staten (5 kap. 8 § samma lag). En hänvisning bör därför i den nya lagen göras till dessa bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen. Vem som ansvarar för att underrätta den eftersökte enligt artikel 609.4 kan regleras i förordning (jfr 4 § andra stycket förordningen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). Bestämmelsen i artikel 609.5 om den eftersöktes rätt att ha kontakt med konsulära myndigheter föranleder inte kompletterande bestämmelser om att konsulära myndigheter ska underrättas (jfr även lagen [1989:152] om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten). Regeringens förslag: Bestämmelserna i 4 kap. 9 § lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder om samtycke till överlämnande och återkallelse av ett samtycke ska tillämpas vid överlämnande enligt avtalet. Detsamma gäller medgivande till att den s.k. specialitetsprincipen inte ska gälla samt återkallelse av ett medgivande. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att första stycket sista meningen i 4 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen ska undantas från hänvisningen till nämnda lagrum. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 609.1 i avtalet ska den eftersökte, när han eller hon grips, informeras om arresteringsordern och dess innehåll samt om möjligheten att samtycka till ett överlämnande. Bestämmelsen motsvarar artikel 11.1 i arresteringsorderrambeslutet. I artikel 611 finns närmare regler om den eftersöktes samtycke till ett överlämnande, men även om hans eller hennes medgivande till att specialitets- och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet (EUT 6.11.2013, s. 1). principen inte ska tillämpas. Ett avstående från specialitetsprincipen innebär att den eftersökte medger att lagföras eller straffas för gärningar som har begåtts före överlämnandet, men som inte omfattas av arresteringsordern. En stat som gjort en anmälan enligt artikel 611.4 kan därutöver reglera villkoren för en återkallelse av ett sådant samtycke och medgivande. har gjort en sådan anmälan enligt artikel 611.4 att ett samtycke och ett medgivande ska kunna återkallas. Slutligen har den eftersökte enligt artikel 612 en rätt att höras för det fall något samtycke inte ges. Bestämmelserna motsvarar i huvudsak artiklarna 13 och 14 i arresteringsorderrambeslutet. Det kan noteras att bestämmelserna riktar sig enbart till de situationer då den eftersökte grips (och inte när han eller hon anträffas på annat sätt). Bestämmelserna i artiklarna 609.1 och 611.1–611.3 anger att vissa åtgärder ska vidtas av den verkställande rättsliga myndigheten. I det avseendet ska bestämmelserna tillämpas direkt. Däremot överlämnas till staterna att reglera hur angivna åtgärder ska vidtas, och även vem som ska vidta dem för det fall en stat utser flera verkställande rättsliga myndigheter, vilket gjort (se avsnitt 6.2). Exempelvis bör det vara upp till staterna att reglera hur den eftersökte informeras om innehållet i arresteringsordern eller hur ett samtycke till överlämnande eller avstående från specialitetsprincipen avges inför den verkställande rättsliga myndigheten. Förutsättningarna för en återkallelse av samtycket eller avståendet ska också regleras i nationell rätt. I 4 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen finns bestämmelser om samtycke och medgivande, dvs. att den eftersökte ska tillfrågas om detta . Bestämmelsen omfattar även de fall då den eftersökte anträffas på annat sätt än vid ett gripande. Vidare finns bestämmelser om återkallelse av ett samtycke till överlämnande eller av ett medgivande till att specialitetsprincipen inte ska tillämpas. För att undvika tillämpningsproblem anser Lagrådet att hänvisningen till 4 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen bör omfatta hela paragrafen, dvs. även frågan om att den eftersökte ska upplysas om innebörden av ett samtycke eller medgivande lämnas. Lagrådet menar också att artikel 611.2även kan tolkas som en skyldighet för en stat att införa uttryckliga regler om detta. Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning. Därutöver kan påpekas att ett samtycke enligt den föreslagna lagen även får andra konsekvenser för den eftersökte som inte följer av avtalet, t.ex. att ett beslut om överlämnande inte får överklagas (se avsnitt 6.8). Bestämmelsen i 4 kap. 9 § europeiska arresteringsorderlagen bör därför tillämpas i sin helhet vid överlämnande enligt avtalet. Vissa bestämmelser som behövs för att ska leva upp till artikel 611 om information om innehållet arresteringsordern och om förfarandet för att inhämta ett samtycke bör kunna tas in i förordning (jfr 4 § första stycket och 10 § förordningen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). Vad gäller kravet på rättsligt ombud i artikel 611.2hänvisas till avsnitt 6.5. Mot bakgrund av vad som föreslås i avsnitt 6.5 om att bestämmelserna om förundersökning i brottmål ska tillämpas vid åklagarens utredning om den eftersökte ska överlämnas enligt avtalet kommer den eftersökte att 2020/21:197 höras om sin inställning oavsett samtycke eller inte. bestämmelser i lag till artikel 612 behövs därför inte. Regeringens förslag: Bestämmelserna i 4 kap. 5 och 6 §§, 5 kap. 7 § samt 6 kap. 3 § lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder om gripande, anhållande och häktning samt rese- förbud och anmälningsskyldighet ska tillämpas vid överlämnande Detsamma ska gälla bestämmelserna om beslag och husrannsakan i 4 kap. 7 § och 5 kap. 6 § andra stycket i samma lag. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 610 ska den verk- ställande rättsliga myndigheten efter det att den eftersökte har gripits ta ställning till fortsatt frihetsberövande i enlighet med nationell rätt. 12 i arresteringsorderrambeslutet finns en motsvarande bestämmelse. vissa andra artiklar åläggs den verkställande staten, i avvaktan på att beslut fattas (artikel 615.5), privilegier och immunitet upphävs (artikel 618.2) eller samtycke till vidareöverlämnande inhämtats (artikel 619.2), att säkerställa att den eftersökte faktiskt kan överlämnas när ett beslut väl har fattats, vilket får tolkas som att en stat ska kunna använda sig av Motsvarande bestämmelser finns i artiklarna 17.5, 20.1 och 21 i arresteringsorderrambeslutet. I artikel 627 finns regler om att den verkställande rättsliga myndigheten i enlighet med nationell rätt på begäran, eller på eget initiativ, ska beslagta och överlämna egendom som kan användas som bevisning eller som ska återställas till rättmätig ägare. Motsvarande bestämmelse finns i artikel 29 Hur reglerna om användande av tvångsmedel utformas överlämnas alltså till staterna. I 4 kap. 5 och 6 §§ europeiska arresteringsorderlagen finns utförliga bestämmelser om gripande, anhållande och häktning anpassade särskilt till den situation som ett överlämnande enligt en arresteringsorder innebär, bl.a. utgör recidivfara ingen grund för anhållande eller häktning. finns särskilda grunder för att upphäva ett beslut om anhållande eller häktning kopplat till den eventuella påföljd som kan utdömas i den I 5 kap. 7 § finns bl.a. regler om att tvångsmedlet ska prövas på nytt i samband med beslutet om att den eftersökte ska över- Slutligen föreskrivs i 6 kap. 3 § att den eftersökte – i avvaktan på att beslutet om överlämnande verkställs – med ett visst intervall kan begära en omprövning av tvångsmedlet. I 4 kap. 7 § europeiska arresteringsorderlagen anges de närmare förut- sättningarna för beslag av föremål och husrannsakan i syfte att ta föremål Vidare föreskrivs i 5 kap. 6 § andra stycket samma lag att rätten i samband med sitt beslut i fråga om överlämnande bör ta ställning till om beslagtagna föremål ska överlämnas. Eftersom aktuella artiklar i avtalet är i stort sett identiska med mot- Prop. 2020/21:197 svarande bestämmelser i arresteringsorderrambeslutet bör i den nya lagen en hänvisning ske till nämnda bestämmelser i europeiska arresteringsorderlagen. 6.8Beslutsförfarandet vid överlämnande och åtgärder i avvaktan på beslut Regeringens förslag: Bestämmelserna i 5 kap. 1, 2, 4, 5 och 9 §§ lagen om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder ska i huvudsak tillämpas vid överlämnande enligt avtalet. Om garantier enligt artikel 604 b i avtalet har lämnats av den utfärdande myndigheten, ska rätten i beslutet om överlämnande ange att det är ett villkor för överlämnande att garantierna kommer att uppfyllas. Ett beslut att vägra överlämnande enligt artikel 601.1 f i avtalet ska inte få inte överklagas. Regeringens bedömning: Inga kompletterande bestämmelser om åtgärder i avvaktan på ett beslut om överlämnande behövs i den nya lagen. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorians förslag anges i lagtexten i 3 kap. 9 § första stycket ”vid rättens prövning i fråga om överlämnande”. Vidare föreslås inte i promemorian att en hänvisning ska göras till 5 kap. 2 § första stycket andra meningen europeiska arresteringsorderlagen. Remissinstanserna tillstyrker eller har inga invändningar mot förslagen eller bedömningen. Attunda tingsrätt anser dock att ordet ”rätten” bör strykas i den föreslagna lagtexten i 3 kap. 9 § första stycket eftersom även åklagaren prövar viss fråga om överlämnande. Skälen för regeringens förslag och bedömning Artikel 613.1 anger att den verkställande rättsliga myndigheten ska besluta om överlämnande med beaktande av de tidsfrister och enligt de villkor som gäller. Med stöd av artikel 613.2 kan den verkställande rättsliga myndigheten begära kompletterande information av den utfärdande rättsliga myndigheten när arresteringsordern är bristfällig. Den utfärdande rättsliga myndigheten kan när som helst lämna över kompletterande information till den verkställande rättsliga myndigheten (artikel 613.3). I artikel 615 anges vilka tidsfrister som gäller för ett beslut om överlämnande och att ett beslut om att vägra överlämnande ska innehålla skälen för vägran. Den utfärdande rättsliga myndigheten ska enligt artikel 620 omgående underrättas om beslutet om överlämnande. Motsvarande regler finns i artiklarna 15, 17 och 22 i arresteringsorderrambeslutet. Ett beslut om överlämnande enligt artikel 613 förutsätter att det finns nationella regler dels om vem som beslutar om överlämnande, dels om det närmare förfarandet som ska tillämpas. För vem som ansvarar för att 2020/21:197 inhämta kompletteringar på grund av brister i arresteringsordern hänvisas till avsnitt 6.5. I 5 kap. 1 § europeiska arresteringsorderlagen finns bestämmelser om att tingsrätten efter framställning från åklagaren beslutar i frågan om överlämnande samt forumbestämmelser. Av bestämmelsen framgår att åklagaren kan vägra överlämnande enligt 2 kap. 3 § 1, dvs. vid brister i arresteringsordern.