prop · H90341 · 2021-11-02 00:00:00 — Vid föredragningen har det upplysts att det förhållandet att orden ”ta del i” har strukits inte är avsett att innebära en saklig ändring. emellertid att det kan finnas en skillnad i att ”bedriva” respektive ”ta del i” en verksamhet och förordar därför att båda formerna anges i lagtexten. Vidare menar att uttrycket bedriva är att föredra framför uttrycket Detta gäller även för övriga paragrafer i lagen där det senare uttrycket används för att beskriva en viss verksamhet. Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. får bara bedriva eller delta i sådan verksamhet som har stöd i lag eller unionsrätten. I konsekvens med Lagrådets förslag bör ordet driva ersättas med ordet bedriva i samtliga de paragrafer som beskriver en viss verksamhet. 1 kap. 7 § Paragrafen, som saknar motsvarighet lag, innehåller en komplet- terande proportionalitetsprincip som gäller i den del av verk- samhet där förvaltningslagens proportionalitets-princip (5 § tredje stycket) Den föreslagna bestämmelsen avser sådana åtgärder som Riks- banken vidtar och som inte avser ett ingrepp i ett enskilt intresse. få ett tydligare uttryck i lag-texten. Lagrådet föreslår därför att paragrafen ges följande lydelse. får vidta en åtgärd bara om 1. åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet, 2. åtgärden inte är mer långtgående än vad som behövs, och 3. det avsedda resultatet står i rimlig proportion till de kostnader och risker som åtgärden medför för och statens finanser. Om en åtgärd innebär ett ingrepp i ett enskilt intresse gäller 5 § tredje stycket förvaltningslagen (2017:900). 2 kap. 1 § Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om verksam- het med penningpolitik. Det anges att det överordnade målet för Riksban- ken är att upprätthålla varaktigt låg och stabil inflation (prisstabilitets- I författningskommentaren anges att med uttrycket varaktigt avses att penningpolitiken ska bedrivas på ett sådant sätt att inflationsmålet är trovärdigt på s.k. medellång sikt. Det förklaras inte vad som avses med detta senare begrepp. Inte heller har det närmare kunnat beskrivas under Med hänsyn till att det är fråga om en operativ bestämmel- se som anger vad som är överordnade mål bör det i den fort- satta beredningen, för det fall ”medellång sikt” behålls, klargöras vad som i detta sammanhang avses med begreppet. 2021/22:41 Bilaga 5 2 kap. 3 § I paragrafen föreskrivs att , efter medgivande, ska besluta om precisering av prisstabilitetsmålet. Bestämmelsen kompletterar 1 § som anger att det överordnande målet för är att upprätt- hålla varaktigt låg och stabil inflation (prisstabilitetsmålet). Syftet med bestämmelsen är att säkerställa ett högt förtroende för penning- politiken genom att preciseringen av prisstabilitetsmålet förankras i demo- kratisk ordning. Preciseringens utformning anses vara avgörande för den ekonomiska politiken i och ha stor betydelse för samhällsekono- min. En fråga som uppmärksammats under remissförfarandet är hur den före- slagna beslutsordningen förhåller sig till instruktionsförbudet för central- banker i artikel 130 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, FEUF. Inledningsvis vill Lagrådet framhålla att frågans stora betydelse gör att den förtjänar mer utförliga överväganden än vad som relativt kortfattat åter- ges i remissen. Under den fortsatta beredningen finns det därför anledning att utveckla övervägandena i denna fråga. Utifrån vad som finns redovisat i remissen gör Lagrådet följande bedömning. Artikel 130 FEUF förbjuder dels den , , de nationella centralbankerna och deras beslutande organ att begära eller ta emot instruktioner från unionens institutioner, organ eller byråer, från medlemsstaternas regeringar eller från något annat organ, dels unionens institutioner, organ eller byråer, samt medlemsstaternas regeringar att söka påverka medlemmarna av ECB:s eller de nationella centralbankernas beslutande organ när dessa fullgör sina uppgifter. Som stöd för att den föreslagna beslutsordningen inte strider mot instruk- tionsförbudet åberopas i remissen avgöranden från där domstolen uttalat sig om hur artikel 130 FEUF ska förstås. Av avgörandena framgår att bestämmelserna syftar i huvudsak till att skydda det europeiska centralbankssystemet, ECBS (i vilket ingår), mot alla former av politiska påtryckningar för att göra det möjligt för ECBS att effektivt arbeta för de fastställda målen för dess verksamhet, genom det oberoende utövandet av de särskilda befogenheter som ECBS har getts i det syftet genom primärrätten (se t.ex. förenade målen C-202/18 och C-238/18, EU:C:2019:139, punkt 47 och där angiven rättspraxis). I remissen uttalas såvitt avser den återgivna praxisen från följande. Vid tolkningen av instruktionsförbudet har utgått från att lagstiftaren fastställt vissa mål för verksamheten. Förbudet anses därför bara omfatta beslut som syftar till att uppnå dessa mål. EU-dom- stolen skiljer alltså mellan beslut om vilka mål som ska gälla och operativa beslut som banken fattar för att nå målen. Enligt Lagrådets mening framstår detta som en rimlig och ändamåls-enlig tolkning av domstolens praxis även om det inte kan utläsas direkt av de åberopade uttalandena i avgörandena. Givet att denna tolkning av praxis läggs till grund för be- dömningen blir då den avgörande frågan om ett beslut om att precisera prisstabilitetsmålet kan anses vara ett beslut avseende ett mål för Riks- bankens verksamhet eller om det ska anses vara ett sådant operativt beslut som banken fattar för att nå ett beslutat mål. I remissen görs bedömningen att ett beslut om att precisera prisstabilitets- målet bara utgör ett led i att fastställa målet för penningpolitiken och därför inte innebär en begränsning av utrymme att inom ramen för preciseringen av prisstabilitetsmålet verka för att målet uppnås. Klart är att den föreslagna typen av beslutsordning inte är möjlig ifråga om medlemsstater som ingår i euroområdet. Vid föredragningen har också uppgetts att beslutsordningen, såvitt känt, inte har någon motsvarighet i någon annan medlemsstat. Den åberopade praxisen från ger inte någon ledning beträf- fande gränsdragningen mellan ett målbeslut och ett operativt beslut. Såvitt framkommit vid föredragningen finns inte heller annan EU-rättslig praxis som kan tjäna som vägledning. Det är möjligt att anlägga olika synsätt på om preciseringen av prisstabili- tetsmålet kan anses vara en del i ett målbeslut och om beslutsordningen därmed är förenlig med instruktionsförbudet i artikel 130 FEUF. I 1 § anges, som framgått, att det överordnande målet för är att upprätthålla varaktigt låg och stabil inflation – prisstabilitetsmålet. Genom förslaget ges en exklusiv initiativrätt till att precisera prisstabilitetsmålet. För att prisstabilitetsmålet ska förankras i demokratisk ordning tillkommer det dock att – efter en hemställan från – antingen medge eller vägra att besluta om att målet ska preciseras i enlighet med hemställan. Om medger preciseringen blir efterföljande beslut närmast av verkställig- hetskaraktär. Enligt ett synsätt kan preciseringen av prisstabilitetsmålet inte anses ingå i det beslutade och i lag fastställda målet eftersom preciseringens innehåll inte framgår av någon lagbestämmelse. Preciseringen utgör i stället ett medel i form av ett operativt beslut för att nå målet om att upprätthålla varaktigt låg och stabil inflation. Enligt ett annat synsätt kan – mot bakgrund av målpreciseringens stora betydelse för såväl den ekonomiska politiken som för samhällsekonomin –medgivande av preciseringen av prisstabilitetsmålet anses ingå som en naturlig och kompletterande del i det mål för 2021/22:41 Bilaga 5 2021/22:41 Bilaga 5 verksamhet som lagts fast av genom bestämmelsen i 1 §. De beslut som därefter fattar, som syftar till att uppnå det således preciserade målet, utgör då sådana operativa beslut som omfattas av instruktionsförbudet. Bestämmelsen i 3 § avser inte sådana beslut. Enligt Lagrådets mening ligger det närmast till hands att betrakta precise- ringen och beslutsordningen enligt det senare synsättet, vilket i sin tur leder till slutsatsen att beslutsordningen inte kan anses stå i strid med instruktionsförbudet i artikel 130 FEUF. Avslutningsvis bör det övervägas att ersätta ordet ”medgivande” med det i sammanhanget mer rättvisande ”godkännande”. En sådan ändring före- slås även i bestämmelsen i 8 kap. 6 § första stycket. 2 kap. 5 § I paragrafens tredje punkt föreskrivs att om det finns synnerliga skäl får köpa och sälja andra finansiella instrument än sådana stats- papper som avses i 4 § första stycket 4, dvs. finansiella instrument som är s.k. privata värdepapper. Under remissförfarandet har framförts synpunkten att förslaget favoriserar statspapper framför privata värdepapper och därför kan strida mot förbudet i artikel 124 FEUF om positiv särbehandling och att det avviker från ECBS-stadgans bestämmelse i artikel 18.1 om marknads- och kredittrans- aktioner. I remissen bemöts dessa synpunkter – utan att någon egentlig argumenta- tion förs – med att förslaget enligt regeringens mening står i överensstäm- melse med EUF-fördraget och ECBS-stadgan. Av remissen är det alltså inte möjligt att utläsa skälen för regeringens ståndpunkt. Under den fort- satta beredningen bör därför bemötandet av remissynpunkten kompletteras med angivande av de skäl som leder till slutsatsen att förslaget är förenligt med de aktuella EU-reglerna. Lagrådet noterar avslutningsvis att det i författningskommentaren uttalas att kravet på synnerliga skäl innebär bl.a. att transaktioner bör aktualiseras först om transaktioner enligt 4 § första stycket inte kan antas få den effekt på ekonomin som eftersträvar. För tydlighetens skull konstaterar att det som sägs i kommentaren om vad synnerliga skäl innebär inte ska förstås på så sätt att transaktioner enligt 4 § första stycket faktiskt måste ha prövats innan transaktioner enligt den aktuella bestämmelsen genomförs. Det är således fråga om ett hypote- tiskt test. 3 kap. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om betalningsavveck- lingssystem. Enligt andra stycket 1 får en kredit enligt första stycket 2 lämnas till om den inte löper över . föredragningen upplysts att det inte är fråga om kalenderdygn. stycket 1 bör därför ges följande lydelse. 1. inte löper längre än , och […] 3 kap. 6 § Enligt punkt 3 får om det behövs för att motverka en allvarlig störning i det finansiella systemet i och om det finns synnerliga skäl köpa och sälja finansiella instrument till förutbestämda priser i syfte att tillfälligt stödja systemviktiga finansiella marknaders funktionssätt. Av författningskommentaren framgår att kravet på synnerliga skäl innebär bl.a. att bara får vidta denna åtgärd om någon av övriga mindre riskfyllda åtgärder enligt punkterna 1 och 2 inte bedöms kunna uppnå syftet med åtgärden, dvs. att motverka en allvarlig störning i det finansiella systemet. I likhet med vad Lagrådet yttrat beträffande 2 kap. 5 § 3 så ska det som sägs i kommentaren om vad kravet på synnerliga skäl innebär inte förstås på så sätt att åtgärder enligt punkterna 1 och 2 faktiskt måste ha prövats innan åtgärder enligt den aktuella bestämmelsen genomförs. även i detta fall fråga om ett hypotetiskt test. 3 kap. 11 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att ska samverka med andra myndigheter inför beslut i viktigare frågor. Enligt första stycket ska ge (punkten 1), (punk- ten 2) och stödmyndigheten (punkten 3) tillfälle att yttra sig innan Riks- banken fattar beslut i vissa närmare angivna frågor. I tredje stycket anges att första stycket inte gäller om ett beslut är brådskande eller om beslutets Det framgår inte vad som avses med uttrycket ”beslutets effekt äventyras”. Inte heller har detta närmare kunnat förklaras vid före- Lagrådet föreslår därför att uttrycket utgår. 7 kap. 2 § Paragrafen, som har placerats under den rubrik som finns närmast före 1 § ”Allmänna bestämmelser om organisation”, innehåller bestämmelser om beslutanderätt och delegering. För tydlighetens skull bör 2 § få en egen rubrik, t.ex. ”Beslutsordning”. 7 kap. 12 § Paragrafen innehåller bestämmelser om ersättare för riksbanks-chefen. Till skillnad från vad som gäller enligt 1 kap. 4 § lag inne- håller paragrafen en uppräkning avseende de situationer när fullmäktige – vid behov – ska bestämma i vilken inbördes ordning de vice riksbanks- cheferna ska tjänstgöra i riksbankschefens ställe. 2021/22:41 Bilaga 5 Det är självklart att det finns ett behov av att bestämma i vilken ordning de vice riksbankscheferna ska tjänstgöra i riksbankschefens ställe. För att garantera att det alltid finns en person som kan agera som riksbankschef bör detta bestämmas i förväg och inte, vilket paragrafen kan anses ge uttryck för, först då en viss situation redan har uppstått. Vidare är det mindre lämpligt att uttryckligen ange endast vissa situationer, eftersom det inte kan uteslutas att det kan finnas behov även i andra situationer, vilka inte är möjliga att förutse. Lagrådet föreslår därför att paragrafen ges följande lydelse. Fullmäktige får bestämma i vilken inbördes ordning de vice riksbanks- cheferna ska tjänstgöra i riksbankschefens ställe. 7 kap. 15 § Paragrafens första stycke behandlar protokollföring vid fullmäktiges och direktionens sammanträden. Andra stycket innehåller förbud mot sam- manträde och beslutsfattande på område som är ockuperat av främmande makt. Det finns inte något direkt samband mellan det som tas upp i de båda styckena. Innehållet i andra stycket bör därför i stället placeras i en egen paragraf. 7 kap. 17 § Av paragrafen framgår att som huvudregel får besluta i frågor som rör arbets- eller uppdragstagare hos banken. Regeln framstår som obehövlig och paragrafen bör därför, tillsammans med rubriken, kunna utgå (jfr 8 §). 8 kap. 6 § Paragrafens första stycke innehåller bestämmelser om att ska fastställa balans- och resultaträkning och medge eller avslå fullmäktiges beslut om disposition av årets resultat. Stycket bör omformu- leras så att det mindre lämpliga uttrycket ”medge eller avslå fullmäktiges beslut” undviks. Lagrådet föreslår att första stycket ges följande lydelse. ska fastställa balans- och resultaträkningen och godkänna fullmäktiges beslut om disposition av årets resultat. får vägra att godkänna ett beslut bara om det strider mot detta kapitel. Om godkännande vägras ska fullmäktige fatta ett nytt beslut. 8 kap. 9 § Paragrafens första stycke reglerar grundfondens och reservfondens storlek . Eftersom regeln enbart tar sikte på vad som ska gälla för lagens ikraftträdande bör innehållet i stycket placeras bland övergångsbestämmelserna. 8 kap. 11 § Enligt bestämmelsen får göra finansiella avsättningar i enlig- het med ECB:s riktlinjer med den begränsningen att sådana bara får ske ”i skälig utsträckning”. Vad som avses med uttrycket och hur det ska tilläm- pas finns inte förklarat i remissen, vare sig i den allmänna motiveringen eller i författningskommentaren. Vid föredragningen har inte heller kunnat lämnas någon tillfredsställande förklaring till hur ska tillämpa Frågan inställer sig vad uttrycket egentligen relaterar till. avsättningar som har som syfte att konsolidera banken inom tillämpnings- Tar uttrycket bara sikte på storleken på avsättningen? Eftersom det är fråga om ett begränsande rekvisit i en föreskrift som ligger till grund för beslut om finansiella avsättningar bör enligt Lagrådets mening uttrycket inte användas utan att det ges någon ledning om hur det ska förstås och tillämpas. Lagrådet anser därför att det under den fortsatta beredningen är nödvändigt att närmare förklara vad som avses med uttrycket ”i skälig utsträckning”. 8 kap. 12 § och rubriken närmast före paragrafen Av paragrafens tredje stycke framgår att medlen i reservfonden ska över- föras till grundfonden när reservfonden överstiger . lagtexten har tillagts att överföringen ska ske genom en fondemission. som inom bolagsrätten avses med fondemission är ett förfarande som före- faller vara mindre relevant i fråga om verksamhet. anser att tillägget ”genom en fondemission” i tredje stycket är missvisande och bör utgå. Rubriken närmast före 12 § lyder ”Disposition av årets resultat”. ”årets” bör utgå eftersom rubriken även avser 13 §, som handlar om utdel- ning av balanserade vinstmedel. 10 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om lån och valutaåterköp i vissa fall. Paragrafen motsvarar 7 kap. 4 § första stycket lag och reglerar internationella finansieringslösningar i valutapolitiskt syfte. av paragrafen ”För att finansiera sin verksamhet enligt denna lag får Riks- banken ingå avtal om […]” kan emellertid leda tanken till att det bara handlar om åtgärder som syftar till att finansiera driften av . Lagrådet föreslår därför att inledningen av paragrafen ges följande lydelse. I syfte att kunna fullgöra sina uppgifter och befogenheter enligt denna lag får ingå avtal om […] 11 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om motivering av beslut och om Bestämmelsen innebär att ska motivera sina beslut även i de fall besluten inte kan antas påverka någons 2021/22:41 Bilaga 5 situation på ett inte obetydligt sätt. Lagrådet anser att detta bör framgå på ett tydligare sätt och föreslår därför att paragrafen ges följande lydelse. beslut ska i lämplig utsträckning innehålla en motivering. Protokollen från de penningpolitiska mötena ska återge vilka ståndpunkter som förts fram. Om ett beslut kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt gäller 32 § förvaltningslagen (2017:900). Rubriken närmast före 12 kap. 1 § För att det ska framgå att paragrafen inte avser uppgiftsskyldighet för , utan skyldighet för vissa aktörer att lämna uppgifter till Riks- banken, bör rubriken lyda ”Uppgiftsskyldighet för vissa aktörer”. Rubriken närmast före 12 kap. 4 § Rubriken kan förtydligas genom att den ges lydelsen ” Väckande av talan om att skilja direktionsledamot från anställning”. Det som i remissens förslag har tagits in i 8 kap. 9 § första stycket (se ovan) bör i stället föras in som punkt 7 i övergångs-bestämmelserna och ges följande lydelse: 7.Den 1 januari 2023 ska grundfonden uppgå till och reservfonden till noll kronor. Remissens punkt 7, som i stället blir punkt 8, bör förtydligas och ges följande lydelse: 8.Om eget kapital överstiger målnivån i 8 kap. 9 § första stycket, ska överskjutande belopp föras över till balanserade vinstmedel. Remissens punkt 8 blir i stället punkt 9. Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsminister , ordförande, och statsråden , , , , , , Shekarabi, Ygeman, , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition En ny riksbankslag