prop · H803139 · 2021-03-23 00:00:00 — Ett dödsbo är ett självständigt rättssubjekt vars förvaltning avser att avveckla boet efter den avlidne. Det framstår därför som naturligt att det enskilda boet så långt det är möjligt ska bära sina egna kostnader för sin avveckling, vilket innefattar bl.a. kostnader för arvodet för den gode mannen. Enligt de i avsnitt 13.1.1 redovisade förarbeten till nämnda bestämmelse är Kammarkollegiet att se som uppdragsgivare åt de gode män som utses av myndigheten att förvalta dödsbon för Allmänna arvsfondens räkning. Visserligen är det Kammarkollegiet som har till uppgift att utse en god man att företräda Allmänna arvsfonden vid boutredningen i det dödsbo i vilket fonden är delägare. Den gode mannens uppdrag är dock enligt lagtextens lydelse att företräda fonden, och således inte Kammarkollegiet, i avvecklingen av ett dödsbo. Mot bakgrund av ovanstående framstår det som mer naturligt att Allmänna arvsfonden är att betrakta som uppdragsgivare till den gode mannen än att Kammarkollegiet skulle ha den rollen. Övervägande skäl talar därför för att Allmänna arvsfonden är att se som uppdragsgivare till den gode mannen. 2020/21:139 Med ett sådant synsätt är det en teoretisk fråga om kostnaden för en god mans arvode som inte täcks av medel ur dödsboet skulle vara en sådan kostnad för avveckling av dödsbon som Kammarkollegiet har rätt till ersättning till med medel ur fonden enligt 30 § lagen om Allmänna arvsfonden. Kostnaden ska således inte ingå i Kammarkollegiets kostnader för vilka regeringen bestämmer ramarna för enligt 20 a § förordningen om Allmänna arvsfonden. I de fall en god mans arvode inte täcks av medel ur det dödsbo som denne är utsedd att förvalta är det alltså i stället Allmänna arvsfonden i egenskap av uppdragsgivare som ska ersätta den gode mannen för dennes arbete och kostnader förenade med uppdraget enligt 17 § lagen om Allmänna arvsfonden. Kostnaden för arvoden som inte täcks av medel i det enskilda dödsboet kan därmed täckas direkt med medel ur fonden. Regeringen bedömer till skillnad från SKR att det inte finns behov att reglera detta förhållande i lag, utan att det är tillräckligt att det framgår av lagen om Allmänna arvsfonden att bestämmelserna om sysslomän i 18 kap. handelsbalken gäller för de gode män som utses att företräda fonden vid avvecklingen av ett dödsbo. SKR anser att det bör regleras i lag att samtliga dödsbon där Allmänna arvsfonden är ensam dödsbodelägare ska hanteras av Allmänna arvsfonden och att god man ska tillsättas av Kammarkollegiet, oaktat dödsboets ekonomiska status. Regeringen anser att skälen för de undantag från att förordna god man som framgår av förarbetsuttalanden vid införandet av undantagsbestämmelsen är giltiga (SOU 1967:2 s. 74, prop. 50–51). Regeringen har därför inte för avsikt att som SKR förordar föreslå att Kammarkollegiet ska förordna god man i samtliga fall där arvsfonden är ensam dödsbodelägare. Kammarkollegiet anser att det kan finnas situationer där det – utan att ärendet omfattas av nuvarande undantagsbestämmelse för när god man ska förordnas av Kammarkollegiet – bedöms vara obehövligt att förordna en god man. Kammarkollegiet föreslår därför att ordet ”ska” byts ut mot ”bör” i bestämmelsen. De förslag till bestämmelser som utredningen lämnar avseende förordnande av god man motsvarar de som gäller . Regeringen delar inte Kammarkollegiets bedömning att fler undantag bör tillåtas utan anser att nuvarande bestämmelser om undantag i 18 § lagen om Allmänna arvsfonden är tillräckliga. 13.2Begravningskostnader och kostnader för skötsel av gravplats Kammarkollegiet ansvarar för avvecklingen av ett dödsbo för vilket det saknas annan arvinge än Allmänna arvsfonden. I dödsbon som Kammarkollegiet svarar för att avveckla uppstår i vissa fall frågan om huruvida Allmänna arvsfonden kan stå för kostnader förknippade med gravsättning. Det allmänna ska enligt 9 kap. 6 § begravningslagen (1990:1144) svara för gravplats eller motsvarande på allmän begravningsplats av . Det allmänna svarar också för bl.a. gravsättning, kremering, lokal för förvaring och visning av stoftet, samt lokal för begravningsceremoni. Utanför det allmännas ansvar faller sådana åtgärder som anskaffande av kista och gravsten, annonsering, anordnande av begravningsceremoni och minnesstund samt skötselåtaganden (prop. 1998/99:38 s. 99). Om den avlidne inte efterlämnar någon som ordnar med gravsättningen, ska den ordnas av den kommun där den avlidne senast var folkbokförd eller, om den avlidne inte har varit folkbokförd i , av den kommun där dödsfallet inträffade. För kostnaderna har kommunen rätt till ersättning av dödsboet (5 kap. 2 § begravningslagen). Kostnader för begravning ska i första hand täckas av medel ur dödsboet efter den avlidne (se bl.a. RH 2010:43). Finns det inte medel i dödsboet som helt eller delvis täcker begravningskostnaderna finns det möjlighet för den avlidnes hemkommun att bevilja ekonomiskt bistånd för kostnader för en värdig begravning (se allmänna råd (SOSFS 2013:1) om ekonomiskt bistånd). Rätten till en bestämd gravplats benämns gravrätt och utövas vanligen av anhöriga till den avlidne som har gravsatts på platsen. Gravrätten får utövas bara av den som i gravboken eller gravregistret är antecknad som innehavare av gravrätten (7 kap. 1 § begravningslagen). Innehavaren av gravrätten ska hålla gravplatsen i ordnat och värdigt skick (7 kap. 3 §). En gravrätt får upplåtas till en juridisk person bara om det finns särskilda skäl för det (7 kap. 4 §). Gravrättsinnehavare har rätt att bestämma vem som ska gravsättas inom gravplatsen och om val av gravanordning, t.ex. gravsten (7 kap. 21 och 26 §§). Av förarbetena till begravningslagen följer att Kammarkollegiet som remissinstans anförde att gravrätt ska kunna upplåtas till Allmänna arvsfonden. Lagstiftaren instämde i Kammarkollegiets bedömning (prop. 1990/91:10 s. 55 f.). Av 7 kap. 14 § begravningslagen följer vidare att om en gravrätts-inne- havare avlider får gravrätten gå över bara till någon som genom släktskap eller på något annat sätt har nära anknytning antingen till den avlidne gravrättsinnehavaren eller till någon som är gravsatt inom gravplatsen. Gravrätten får också enligt bestämmelsen gå över till Allmänna arvsfonden i aktuellt fall. Som skäl till att fonden ska kunna överta gravrätten efter en avliden gravrättsinnehavare angavs i förarbetena till lagen att detta faller sig naturligt eftersom Allmänna arvsfonden regelmässigt åtar sig att betala kostnaderna för gravskötsel i de fall där arvet efter en avliden gravrättsinnehavare tillfaller fonden (prop. 1990/91:10 s. 110). Gravsättning i minneslund, askgravlund och liknande avser ingen bestämd gravplats och således kan inte en gravrätt förvärvas för en sådan plats. Kammarkollegiet har till utredningen framfört att i de fall Allmänna arvsfonden är arvinge till en avliden, vars dödsbo är ett bristbo, gravsätts ofta den avlidne i en minneslund, dvs. inte på en bestämd gravplats. Kostnader för gravsten och skötsel av gravplatsen aktualiseras således inte i detta fall. Det förekommer dock att Kammarkollegiet ställs inför frågan om den avlidne ska gravsättas i en familjegrav, som den avlidne innehaft gravrätten till. Allmänna arvsfonden kan då enligt bestämmelserna i begravningslagen förvärva gravrätten, och på så sätt bli ansvarig för bl.a. 2020/21:139 skötsel av gravplatsen. Kammarkollegiet menar dock att det är oklart om kollegiet kan låta medel ur fonden bekosta skötseln av gravplatsen i fråga. Enligt uppgift från Kammarkollegiet rör det sig om cirka 40–60 fall där frågan om gravrätt aktualiseras i ett bristbo. Kostnaden förknippad med gravrätt i dessa fall uppskattas av kollegiet till . 13.2.2Skäl saknas för att reglera i lag att kostnader för gravrätt och gravsättning kan belasta arvsfonden Regeringens bedömning: Kostnader som är förknippade med en gravrätt eller en gravsättning som inte kan täckas med medel ur dödsboet eller genom ekonomiskt bistånd bör kunna täckas av medel ur fonden utan någon lagändring. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna delar utredningens bedömning eller har inga synpunkter. Skälen för regeringens bedömning Kostnader förknippade med gravrätt och gravsättning bör täckas av medel ur fonden När boet efter den avlidne är ett bristbo är det som framgår ovan vanligast att en avliden, för vilken Allmänna arvsfonden är arvinge, gravsätts i en minneslund. För gravplatser i minneslund finns det inte någon gravrätt och för skötseln svarar kyrkogårdsförvaltningen eller motsvarande. I dessa fall kan det dock uppstå kostnader för gravsättningen som inte täcks av det allmännas ansvar vid begravning. Om medlen i boet inte täcker kostnader för begravning och skötsel av en bestämd gravplats för vilken Allmänna arvsfonden har gravrätt, uppstår frågan om huruvida en sådan kostnad kan täckas av medel ur Allmänna arvsfonden. I de fall det finns en familjegrav som den avlidne kan gravsättas i och som denne har gravrätt till kan Allmänna arvsfonden överta gravrätten till graven. Med detta följer dock åtagande att sköta graven, varvid kostnader för detta uppkommer. Kostnader för t.ex. inskription i befintlig gravsten kan också uppkomma i dessa fall. Det inflyter stora summor i Allmänna arvsfonden och fondens bokförda värde uppgår till . Anständighetsskäl talar starkt för att en avliden som saknar andra arvingar än Allmänna arvsfonden och som innehar en gravrätt till en familjegrav ska kunna gravsättas i den graven särskilt om den avlidne har önskat detta. Att personer skulle gravsättas i en minneslund endast på grund av att kostnaderna förknippade med gravrätten inte skulle kunna ersättas med medel ur Allmänna arvsfonden framstår inte som rimligt. Det finns visserligen sannolikt fall där en avliden som har arvingar men där medel saknas i dödsboet för kostnader förknippade med en gravrätt i t.ex. en gemensam familjegrav gravsätts i en minneslund eller liknande på grund av att det saknas medel att täcka kostnader som följer av gravrätten. Denna omständighet bör dock inte hindra att Allmänna arvsfonden står för Prop. 2020/21:139 de kostnader som är förknippade med en gravrätt i de fall det är aktuellt att gravsätta en avliden i en familjegrav. Enligt uppgift från Kammarkollegiet rör det sig vidare om ett begränsat antal fall där frågan om gravrätt aktualiseras när det gäller bristbon. Regeringen bedömer mot bakgrund av ovanstående att kostnader förknippade med en gravrätt som Allmänna arvsfonden har övertagit eller andra begravningskostnader bör täckas med medel ur fonden, om medel saknas i det enskilda dödsboet. Frågan är om kostnader förknippade med gravrätt och gravsättning ska ses som en kostnad som Kammarkollegiet har för avvecklingen av dödsbon, eller om kostnaderna ska finansieras med medel direkt ur fonden. Av förarbetena till 30 § lagen om Allmänna arvsfonden, som reglerar Kammarkollegiets rätt till ersättning för kostnader för att företräda och förvalta fonden, behandlas inte frågan om kostnader som är förenade med en gravrätt som Allmänna arvsfonden innehar eller om andra begravningskostnader kan täckas av medel ur fonden. Kammarkollegiet har till uppgift att avveckla dödsbon, och har rätt till kostnadstäckning genom medel ur fonden för kostnader förknippade med denna uppgift. En gravrätt efter en avliden kan enligt bestämmelser i begravningslagen emellertid förvärvas av Allmänna arvsfonden som det självständiga rättssubjekt fonden är, och således inte av Kammarkollegiet. Utredningen bedömer att kostnader som är förknippade med gravrätten, som t.ex. kostnader för årlig gravskötsel, kan täckas av medel direkt ur fonden eftersom gravrätten tillkommer Allmänna arvsfonden. Kostnaderna har inte heller några beröringspunkter med själva avvecklingen av den avlidnes dödsbo. Kostnader förknippade med en gravrätt ska alltså inte ses som en kostnad för Kammarkollegiet i dess arbete med att avveckla ett dödsbo och bör därmed inte belasta Kammarkollegiet. Andra kostnader som är förknippade med gravsättning och som inte kan täckas med medel ur det enskilda boet eller genom ekonomiskt bistånd bör inte heller ses som kostnader förknippade med Kammarkollegiets uppgift att avveckla dödsbon, utan de är, i likhet med kostnader som rör själva gravrätten, snarare hänförliga till Allmänna arvsfonden som sådan, i egenskap av fondens ställning som enda arvinge och dödsbodelägare. Sådana kostnader bör därför också kunna täckas med medel direkt ur fonden. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att någon uttrycklig lagreglering inte framstår som behövlig. 2020/21:139 14 14.1.1Myndigheters och regeringens redovisningsskyldighet Enligt förordningen (2000:605) om årsredovisning och budgetunderlag ska de myndigheter som lyder under regeringen lämna en årsredovisning till regeringen som ska ge underlag för regeringens uppföljning, prövning eller budgetering av myndighetens verksamhet. En myndighets årsredovisning ska enligt förordningen bestå av resultatredovisning, resultaträkning, balansräkning, anslagsredovisning, och noter (2 kap. 4 §). Förordningen innehåller även grundläggande redovisningsprinciper samt värderingsregler. I 2 kap. 5 § anges att årsredovisningen ska upprättas på ett överskådligt sätt. Enligt 2 kap. 6 § ska årsredovisningens delar upprättas som en helhet och ge en rättvisande bild av verksamhetens resultat samt av kostnader, intäkter och myndighetens ekonomiska ställning, dvs. årsredovisningen ska upprättas i enlighet med god redovisningssed. Regeringens redovisningsskyldighet regleras i 10 kap. budgetlagen (2011:203). Enligt budgetlagen är regeringen redovisningsskyldig inför för de tillgångar som regeringen förvaltar och förfogar över. Redovisningsskyldigheten omfattar även den verksamhet som bedrivs av staten samt statens skulder och övriga ekonomiska åtaganden (10 kap. 1 § nämnda lag). Årsredovisningen för staten grundas på de statliga myndigheternas årsredovisningar och upprättas enligt detaljerade krav i 6 § budgetlagen, som bl.a. anger att årsredovisningen ska innehålla en resultaträkning, en balansräkning, en finansieringsanalys och noter. Resultaträkningen, balansräkningen och finansieringsanalysen ska som huvudregel omfatta statens samtliga intäkter och kostnader, tillgångar och skulder samt betalningar som påverkar statens nettoupplåning (10 kap. 7 § första stycket budgetlagen). har till uppgift att granska den verksamhet som bedrivs av bl.a. myndigheter under regeringen. Bestämmelser om denna granskning finns i lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. ska enligt nämnda lag utföra dels effektivitetsrevision (2 och 4 §§), dels årlig revision (3 och 5 §§). Effektivitetsrevision ska främst ta sikte på förhållanden med anknytning till statens budget, genomförandet och resultatet av statlig verksamhet och åtaganden i övrigt men får också avse de statliga insatserna i allmänhet (4 §). Granskningen av årsredovisningar har enligt 5 § till syfte att bedöma om redovisningen och underliggande redovisning är tillförlitlig och räkenskaperna rättvisande. Denna granskning ska ske enligt god revisionssed. Av god revisionssed följer att en revisor ska granska att årsredovisningen upprättas enligt tillämpligt regelverk. 14.1.3Regelverket för Allmänna arvsfonden Arvsfondsdelegationen är enligt 7 § förordningen (2004:484) om Allmänna arvsfonden undantagen från förordningen om årsredovisning och budgetunderlag. Arvsfondsdelegationen ska dock före mars månads utgång lämna en verksamhetsberättelse till regeringen med en samlad redovisning av myndighetens stödgivning ur Allmänna arvsfonden som avser det senast avslutade räkenskapsåret (8 § förordningen om Allmänna arvsfonden). Därutöver ska Kammarkollegiet enligt lagen om Allmänna arvsfonden till regeringen lämna en redovisning för förvaltningen av Allmänna arvsfonden som avser det senast avslutade räkenskapsåret (16 a §). I förarbetena till 16 a § lagen om Allmänna arvsfonden anges att redovisningen ska lämnas i Kammarkollegiets årsredovisning (prop. 2002/03:136 s. 22). ändrade dock lagen i förhållande till propositionen så att det i stället för att redovisningen skulle lämnas i Kammarkollegiets årsredovisning angavs att den skulle lämnas i samband med kollegiets årsredovisning (bet. 2003/04:SoU3). Utskottet anförde att det kunde medföra problem att redogöra för två olika självständiga juridiska personer i samma årsredovisning. Mot bakgrund av denna lösning anförde utskottet att det krävdes en särskild bestämmelse om granskning förs in i lagen. Av 16 a § framgår således att i enlighet med vad som föreskrivs i 5 § lagen om revision av statlig verksamhet m.m. ska granska redovisningen. Redovisningen för förvaltningen av Allmänna arvsfonden ska innefatta en balansräkning, en resultaträkning och noter upprättade i enlighet med årsredovisningslagen (11 b § första stycket förordningen om Allmänna arvsfonden). Årsredovisningslagen är redovisningsmässigt och juridiskt att betrakta som en ramlag. Detta innebär att lagen inte ensam tillräckligt väl ger vägledning för hur en redovisning ska upprättas för att uppfylla kravet på god redovisningssed. Enligt god redovisningssed behövs ett kompletterande regelverk till årsredovisningslagen för upprättande av balansräkning, resultaträkning och noter. Ett sådant kompletterande regelverk saknades i den ursprungliga lydelsen i nämnda paragraf. trädde en ny bestämmelse i kraft som anger att Allmänna arvsfonden vid upprättandet av balansräkning, resultaträkning och noter ska betraktas som en sådan stiftelse som tillgodoser sitt syfte genom att ur avkastningen lämna bidrag, en så kallad avkastningsstiftelse (11 b § andra stycket förordningen om Allmänna arvsfonden). Det innebär att vid upprättandet av balansräkning, resultaträkning och noter ska Kammarkollegiet tillämpa allmänna råd om årsredovisning och koncernredovisning (BFNAR 2012:1), det s.k. . har i sina revisionsberättelser för Kammarkollegiets redovisning för förvaltningen av Allmänna arvsfonden avseende budgetåren 2018 och 2019 lämnat uttalande med avvikande mening eller med reservation (se avsnitt 14.3). Regeringen ska enligt 31 § lagen om Allmänna arvsfonden före juni månads utgång lämna en redovisning till av hur Allmänna arvsfonden har förvaltats och hur stöd ur fonden har fördelats under föregående räkenskapsår samt ange den kommande inriktningen av stödet. Kammarkollegiets redovisning för förvaltningen av fonden ska fogas till 2020/21:139 regeringens redovisning till . Redovisningsdatumet innebär att regeringens redovisning lämnas till i anslutning till sommaruppehåll. 14.2Arvsfondsdelegationen bör även fortsatt vara undantagen krav att lämna årsredovisning Regeringens bedömning: Arvsfondsdelegationen bör även fortsättningsvis vara undantagen kravet att lämna årsredovisning. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna delar utredningens bedömning eller har inga synpunkter. framhåller dock att nuvarande konstruktion med Kammarkollegiet som ansvarar för förvaltning av fonden och Arvsfondsdelegationen som beslutar om tilldelning av medel från fonden skapar revisionella gränsdragningsproblem. Skälen för regeringens bedömning: En effektiv statsförvaltning förutsätter att myndigheternas verksamhet och resultat följs upp och utvärderas. Myndigheters årsredovisningar är ett viktigt underlag för regeringens styrning och kontroll av att myndigheterna fullföljer sitt uppdrag. Regeringen har behov av sådan information, både för sin styrning av förvaltningen och för att kunna ta fram förslag till . kontroll av regeringen förutsätter att regeringen i sin tur har tillgång till ett bra underlag för att informera . Information om en myndighets verksamhet är således viktig ur flera aspekter. En årsredovisning som upprättas enligt bestämmelserna i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag ger regeringen ett underlag som belyser myndighetens verksamhet ur olika aspekter och är upprättad i enlighet med god redovisningssed. anser att den årliga revisionen av Allmänna arvsfondens förvaltning inte kan utföras, utan att även Arvsfondsdelegationens åtgärder beaktas i revisionen. Arvsfondsdelegationen utgör dock inte en sådan myndighet som den årliga revisionen vid ska granska. Eventuella brister i Arvsfondsdelegationens beslut eller fördelning av projektmedel som identifieras under revisionen kan inte avrapporteras i revisionsberättelsen för Allmänna arvsfonden eftersom ansvaret åvilar Arvsfondsdelegationen, vilken inte är föremål för någon årlig revision. Arvsfondsdelegationen är en nämndmyndighet med en väl avgränsad verksamhet och är i likhet med flera andra nämndmyndigheter undantagen kravet på att lämna årsredovisning enligt reglerna i nämnda förordning. Arvsfondsdelegationen hanterar dock stora belopp i sin stödgivning och det är viktigt att delegationen redovisar verksamheten i särskild ordning för att säkerställa en insyn i verksamheten. Den verksamhetsberättelse som Arvsfondsdelegationen ska lämna före mars månads utgång innehåller en fyllig redovisning över stödgivningen ur olika aspekter. Verksamhetsberättelsen ger regeringen det underlag som behövs för regeringens redovisning till . Kostnaderna för Kammarkollegiets uppgifter att bl.a. bistå delegationen Prop. 2020/21:139 med ett kansli som utför administrativa och handläggande uppgifter finansieras av medel ur Allmänna arvsfonden och redovisas i Kammarkollegiets årsredovisning (som inte är att förväxla med Kammarkollegiets redovisning av förvaltningen av Allmänna arvsfonden). Arvsfondsdelegationen har således inte några egna kostnader för t.ex. personal eller någon egen ekonomi. Myndigheten har inte heller några egna tillgångar att redogöra för, och själva förvaltningen av fonden svarar Kammarkollegiet för att redovisa. Det finns inte heller något hinder för att granska delegationen genom effektivitetsrevision enligt 4 § lagen om revision av statlig verksamhet m.m., även om Arvsfondsdelegationen är undantagen från kravet att lämna årsredovisning. Regeringen bedömer därför att det inte finns behov som motiverar att delegationen lämnar en fullständig årsredovisning avseende sin verksamhet. Arvsfondsdelegationen bör därför även fortsättningsvis vara undantagen reglerna i förordningen om årsredovisning och budgetunderlag. 14.3Det saknas skäl för regeländring avseende Kammarkollegiets redovisning till regeringen Regeringens bedömning: Det finns inte skäl att ändra regelverket avseende Kammarkollegiets redovisning till regeringen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna delar utredningens bedömning eller har inga synpunkter. instämmer inte i utredningens bedömning, eftersom myndigheten har erfarit att nuvarande regleringar innebär både otydligheter och i vissa delar motstridiga krav om vad årsredovisningen ska innehålla. föreslår att det tydligt klargörs i lagen om Allmänna arvsfonden, alternativt i förordningen om Allmänna arvsfonden, vilka regler som ska gälla för redovisningen av Allmänna arvsfonden för att undvika villkor som inte överensstämmer med villkoren i årsredovisningslagen. Skälen för regeringens bedömning Bestämmelsen i förordningen om Allmänna arvsfonden är mindre omfattande än kraven enligt årsredovisningslagen konstaterar i sitt remissvar att Kammarkollegiets redovisning för förvaltningen av Allmänna arvsfonden ska upprättas i enlighet med det s.k. (allmänna råd) för större företag, som enligt god sed ska komplettera det ramverk som årsredovisningslagen utgör. Av framgår att regelverket ska, vid dess tillämpning, följas fullt ut (p. 1.4) och om detta inte tillämpas i sin helhet får man inte ange att den finansiella rapporten (årsredo- 2020/21:139 visningen) är upprättad enligt K3 (p. Det finns således inga undantag utan regelverket ska, om det uppges tillämpas, följas fullt ut.