prop · H803173 · 2021-04-13 00:00:00 — ha tillräckligt kapital, men inte i förhållande till riskvägda tillgångar, utan i förhållande till de risker (bl.a. kundrisker) som är förknippade med den verksamhet som är typisk för värdepappersföretag, t.ex. kapital- förvaltning, hantering av kunders order, handel för egen räkning och förvaring av kunders medel och finansiella instrument. I värdepappers- bolagsförordningen finns regler för hur man beräknar omfattningen av de olika verksamheterna, som kallas K-faktorer i förordningen, och rela- tionen till värdepappersföretagets kapitalbas. Medan reglerna om vad värdepappersföretagets kapital ska vara tillräck- ligt i förhållande till är helt andra än reglerna för kreditinstitut, är reglerna om kapitalets kvalitet i många avseenden desamma. Det är i båda fallen fråga om att kapitalet ska ha en viss kvalitet och kapitalbasen ska bestå av kärnprimärkapital, övrigt primärkapital för kapitaltäckningsändamål och supplementärkapital. Dessa delar av kapitalet definieras på samma sätt i tillsynsförordningen och i värdepappersbolagsförordningen, med vissa avvikelser och undantag i värdepappersbolagsförordningen. 5.2.3Inga krav på kapitalbuffertar och bruttosoliditet I det nuvarande kapitaltäckningsregelverket ställs krav på att institut, dvs. kreditinstitut och värdepappersföretag, ska ha extra kapitalbuffertar bestå- ende av kärnprimärkapital för att stärka det finansiella systemets mot- ståndskraft mot systemrisker. Det är fråga om kapitalkonserveringsbuffert, kontracyklisk kapitalbuffert, systemriskbuffert och kapitalbuffertar för systemviktiga institut. Genom det nya kapitaltäckningsregelverket för värde- pappersföretag kommer buffertkraven inte längre att gälla för dessa. Det nuvarande regelverket ställer också krav på att instituten ska ha en viss bruttosoliditet. Detta mått anger institutens egna kapital i förhållande till deras totala tillgångar, inklusive åtaganden utanför balansräkningen och oavsett risk. Tanken med detta mått är att utgöra en säkerhetsspärr till de riskviktade kapitaltäckningskraven. Något krav på bruttosoliditet ställs dock inte på värdepappersföretag enligt de nya reglerna. Liksom tillsynsförordningen innehåller värdepappersbolagsförordningen krav på bolagens likviditet. De nya reglerna innebär dock en förenkling i förhållande till de nuvarande reglerna. Ett värdepappersföretag ska ha lik- vida tillgångar motsvarande en tredjedel av kravet baserat på fasta omkost- nader. Ett värdepappersföretag kan tillfälligt, efter godkännande av den behöriga myndigheten, minska mängden likvida tillgångar. 5.2.5Lättnader vid tillräckligt enkla gruppstrukturer Liksom i dagens kapitaltäckningsregler ska kraven enligt kapitaltäcknings- reglerna för värdepappersföretag tillämpas på gruppnivå, om ett värde- pappersföretag ingår i en koncern. 2020/21:173 kan dock den behöriga myndigheten besluta att tillämpa vissa förenklingar och lättnader i kraven på tillräckligt enkla gruppstrukturer där det inte föreligger några väsentliga risker för kunder eller för marknaden som motiverar gruppbaserad tillsyn. För att hantera kraven på tillräckligt kapital finns i dagens kapitaltäck- ningsregelverk en rad regler om offentliggörande av information om bolagets kapitalbas och metoder för att uppfylla kapitalkraven, hur till- synen ska bedrivas både nationellt och i fråga om gränsöverskridande före- tagsgrupper och lämpliga sanktioner vid överträdelser. Motsvarande regler finns även i kapitaltäckningsregelverket för värdepappersföretag men anpassade efter det sätt på vilket de företagen ska beräkna kapitalkraven. Exempelvis behöver små och icke-sammanlänkade värdepappersföretag inte tillämpa kapitalkraven beräknade på K-faktorer. 5.2.7Vissa värdepappersföretag ska följa det nuvarande kapitaltäckningsregelverket Enligt värdepappersbolagsförordningen ska vissa värdepappersföretag följa det nuvarande kapitaltäckningsregelverket i stället för det nya. Det rör sig enbart om värdepappersföretag med tillstånd till handel för egen räkning eller för garantiverksamhet för finansiella instrument eller place- ring av finansiella instrument på grundval av ett fast åtagande. Dessutom måste vissa andra förutsättningar vara uppfyllda i fråga om storlek på till- gångar eller systemviktighet. I vissa fall kan även den behöriga myndig- heten (i ) tillåta att ett värdepappersföretag med något av de nämnda tillstånden tillämpar det nuvarande kapitaltäck- ningsregelverket om det är ett dotterföretag som omfattas av den grupp- baserade tillsynen av ett kreditinstitut, ett finansiellt holdingföretag eller ett blandat finansiellt holdingföretag. Genom värdepappersbolagsförordningen har det även gjorts en ändring i tillsynsförordningen som innebär att värdepappersföretag som har något av de nämnda tillstånden och även mycket stora tillgångar i stället ska utgöra kreditinstitut, vilket innebär att de ska tillämpa det nuvarande kapitaltäckningsregelverket. De anpassningar av svensk rätt som behöver göras för dessa värdepappersföretag kommer att behandlas i ett annat sammanhang (se avsnitt 3). Värdepappersbolagsdirektivet innehåller nya regler om värdepappersföre- tagens startkapital. Reglerna är utformade så att det ställs olika krav på startkapitalets storlek beroende på värdepappersföretagets verksamhet. Ett värdepappersföretags startkapital ska enligt direktivet bestå av kärnprimär- kapital, övrigt primärkapital för kapitaltäckningsändamål och supplemen- Prop. 2020/21:173 tärkapital. I värdepappersbolagsdirektivet finns regler om intern styrning, insyn och riskhantering. De innebär i huvudsak att värdepappersföretag ska ha infört sunda, effektiva och heltäckande arrangemang, strategier och processer för att fortlöpande värdera och upprätta hålla internt kapital och likvida tillgångar som är tillräckliga för att täcka de risker som företaget kan innebära för andra eller som företaget självt är eller kan bli exponerat för. Dessa regler gäller inte för små och icke-sammanlänkade värdepappers- företag. Enligt direktivet får dock den behöriga myndigheten besluta att även sådana företag ska tillämpa vissa av de reglerna. I värdepappersbolagsdirektivet finns det regler om ersättning till personer i ledande befattning och vissa andra personalkategorier i avsnittet om intern styrning, insyn, riskhantering och ersättning. De reglerna är inte tillämpliga på små och icke-sammanlänkade värdepappersföretag. Det är fråga om krav på ersättningspolicy, vad som ska gälla i fråga om ersättning för företag som tar emot extraordinärt offentligt stöd, krav på att vissa värdepappersföretag ska upprätta en ersättningskommitté samt detalje- rade regler om rörlig ersättning. I värdepappersbolagsdirektivet finns regler om utseende av behöriga myndigheter och om deras befogenheter. Medlemsstaterna ska utse en eller flera behöriga myndigheter som ska utföra de uppgifter som framgår av direktivet och värdepappersbolagsförordningen. Medlemsstaterna ska bl.a. se till att myndigheterna har alla nödvändiga befogenheter för att säkerställa att värdepappersföretagen uppfyller kraven enligt regelverket och att företagen förser myndigheterna med den information som behövs för att bedöma detta. I direktivet finns även regler om tillsyn av värde- pappersföretagskoncerner. Värdepappersbolagsdirektivet innehåller även regler om gränsöver- skridande samarbete som i huvudsak innebär att de behöriga myndig- heterna ska samarbeta, utbyta information och delta i den verksamhet som bedrivs av Europeiska bankmyndigheten () och inom tillsynskollegier. 2020/21:173 5.3.6 I värdepappersbolagsdirektivet finns en rad nya regler som syftar till att säkerställa effektiva, proportionella och avskräckande administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder. Direktivet innehåller, förutom en minimilista på vilka sanktioner och åtgärder som ska finnas tillgängliga för de behöriga myndigheterna, även regler om vilka som omfattas av sanktionerna och åtgärderna och vilka kriterier som bör beaktas vid beslut om sanktioner och åtgärder. Värdepappersbolagsförordningen är som EU-förordning direkt tillämplig i varje medlemsstat. En sådan rättsakt varken ska eller får genomföras i eller omvandlas till nationell rätt. Däremot måste nationell rätt anpassas för att säkerställa att den inte innehåller bestämmelser som innebär en dubbelreglering eller hamnar i konflikt med förordningen. Skulle en kon- flikt ändå inträffa, har unionsrätten företräde. De bestämmelser i lagar, förordningar och myndighetsföreskrifter som reglerar sådant som även regleras i värdepappersbolagsförordningen blir obsoleta och måste därmed upphävas. Förordningen förutsätter dock att medlemsstaterna vidtar vissa nationella åtgärder, som t.ex. att utse behörig myndighet, och i vissa fall behöver förordningen kompletteras genom nationella föreskrifter. I den utsträckning reglerna i värdepappersbolagsdirektivet inte tillgodo- ses genom gällande rätt måste dessa regler genomföras genom nya lagar, förordningar eller myndighetsföreskrifter eller genom justeringar i befint- ligt regelverk. utgångspunkt genomföras genom bestämmelser Regeringens bedömning: Värdepappersbolagsdirektivet bör genom- föras genom bestämmelser i lag, utom i de fall ett sådant genomförande inte stämmer överens med den nuvarande lagstiftningsstrukturen. De anpassningar till värdepappersbolagsdirektivet och värdepappers- bolagsförordningen som bör göras genom bestämmelser i lag bör göras genom ändringar i befintlig lagstiftning. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens bedömning: En utgångspunkt bör vara att regler i värdepappersbolagsdirektivet ska genomföras genom bestämmel- ser i lag. Vissa artiklar i direktivet är emellertid mycket detaljrika. gäller exempelvis dem om värdepappersbolagens ersättningspolicy och metoderna för den behöriga myndighetens tillsyn. I svensk rätt brukar regler på en sådan detaljnivå inte förekomma i lagtext, utan i stället i före- skrifter som regeringen eller myndigheter meddelar. En lösning med en generellt utformad bestämmelse i lag stämmer bra överens med svensk lagstiftningstradition men har nackdelen att regleringen kommer att finnas uppdelad på flera olika nivåer: den svenska lagen, kommissionens dele- gerade akter och genomförandeakter och svenska myndighetsföreskrifter. Regelverk om ersättningssystem i finansiella företag har i tidigare lagstift- ningsärenden ansetts lämpa sig mindre väl för en reglering i lag (se prop. 2012/13:155 s. 260 f., prop. 2013/14:228 s. 182 och prop. 2015/16:170 s. 40 f.). I stället har bemyndigats att meddela före- skrifter om de åtgärder som berörda företag behöver vidta. Det är också den modell som har valts för de ersättningsregler och bestämmelser om metoder för tillsyn som härrör från kapitaltäckningsregelverket (se prop. 2013/14:228 s. 182 och 202 f.). För att åstadkomma en samman- hållen svensk reglering när det gäller ersättningar och metoder för tillsyn bör samma lösning väljas för värdepappersbolagen (se vidare avsnitten 10 och 11). Det nuvarande kapitaltäckningsregelverket har för värdepappersbolagens del genomförts i svensk rätt i huvudsak genom tillsynslagen, buffertlagen och lagen om värdepappersmarknaden. I korthet kan sägas att bestämmel- ser som fokuserar på kapitaltäckning och tillsyn på det området finns i tillsynslagen medan bestämmelser om startkapital, bolagsstyrning och sanktioner finns i lagen om värdepappersmarknaden. Kapitaltäcknings- direktivets särskilda regler om olika kapitalbuffertar som inte har några motsvarigheter i värdepappersbolagsdirektivet har dock genomförts i buffertlagen. Det nya regelverket gäller specifikt för värdepappersbolag och berör inte kreditinstitut. För att skapa en sammanhållen reglering för olika företags- typer bör de nya reglerna genomföras inom ramen för den befintliga lag- strukturen. Det innebär i fråga om regler som fokuserar på kapitaltäckning och tillsyn genom ändringar i tillsynslagen och i fråga om regler rörande startkapital, bolagsstyrning och sanktioner genom ändringar i lagen om värdepappersmarknaden. När det gäller buffertlagen ska flertalet värde- pappersbolag inte längre omfattas av den lagen, se avsnitt 14.3 om de värdepappersbolag som ska omfattas av den lagen även i fortsättningen. Regeringens förslag: i tillsynslagen ska anpassas till Kortformerna värdepappersbolagsförordningen och värdepappers- bolagsdirektivet ska införas i lagen om värdepappersmarknaden och Kortformen värdepappersbolagsförordningen ska införas också i lagen om resolution. Regeringens bedömning: Det bör inte göras någon ändring av bestämmelsen i tillsynslagen om att termer och uttryck, som inte definieras särskilt där, ska ha samma betydelse som i tillsyns- Termer och uttryck i de bestämmelser som föreslås bör så nära som möjligt ansluta sig till de termer och uttryck som används i värdepappersbolagsförordningen och värdepappersbolagsdirektivet, om det inte finns skäl för att använda andra termer och uttryck med hänsyn till att samma termer och uttryck med en annan innebörd används i bestämmelser som kompletterar tillsynsförordningen eller Utredningens bedömning överensstämmer delvis med regeringens för- slag och bedömning. Utredningen föreslår inte någon anpassning av termen institut till tillsynsförordningen. Utredningen föreslår att termer och uttryck i tillsynslagen, som inte definieras särskilt i den lagen, ska ha samma betydelse som i tillsynsförordningen och värdepappersbolags- Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inget att invända Skälen för regeringens förslag och bedömning: EU:s nya kapitaltäck- ningsregelverk för värdepappersbolag består av ett direktiv och en förordning som kommer att kompletteras med delegerade akter och genomförandeakter som antas av kommissionen. håller och hänvisar till gemensamma termer och uttryck. medföra problem för tolkningen och tillämpningen av regelverket om svensk lagstiftning skulle avvika alltför mycket från direktivet och Utformningen av de svenska bestämmelserna bör därför överensstämma med direktivet så långt som det är möjligt. I detta sammanhang finns det anledning att ta upp termen värdepappers- Det är enligt svensk rätt benämningen på ett svenskt bolag som motsvarar det som inom kallas värdepappersföretag. värdepappersbolag innebär således en avvikelse från den terminologi som används i värdepappersbolagsförordningen, värdepapperbolagsdirektivet, liksom i andra EU-rättsakter som och rådets direktiv 2014/65/EU av om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (förkortat MiFID II), tillsynsförordningen och kapitaltäckningsdirektivet. Regeringen anser dock att fördelarna med att behålla termerna värde- pappersbolag överväger de eventuella nackdelar som en sådan avvikelse från den terminologi som används i EU-rättsakter skulle kunna innebära. Det har inte framkommit att denna avvikelse mellan terminologin i svensk rätt och skulle ha inneburit några problem t.ex. vid tolkningen eller tillämpningen av det som anges i svensk rätt i förhållande till det som anges i MiFID II (jfr prop. 2016/17:162 s. 244). definieras som både kreditinstitut och värde- pappersföretag i tillsynsförordningen (artikel 4.1.3). Genom värde- pappersbolagsförordningen (artikel 62.3 c) har definitionen av institut i tillsynsförordningen ändrats till att bara omfatta kreditinstitut. Eftersom kapitaltäckningsdirektivets definition av institut (artikel 3.1 3) hänvisar till tillsynsförordningens innebär det att definitionen i direktivet också har ändrats. i tillsynslagen definieras som kreditinstitut och värdepappersbolag (1 kap. 2 § första stycket 2). Definitionen av termen institut i lagen bör i stället motsvara definitionen av institut i tillsynsförordningen. En ny definition av institut som motsvarar definitionen av institut i tillsynsförordningen innebär att termen institut behöver tas bort ur vissa bestämmelser i tillsynslagen och ersättas med termen kreditinstitut eller uttrycket kreditinstitut och värdepappersbolag, beroende på bestämmel- sens tillämpningsområde. Vissa bestämmelser i tillsynslagen som genomför kapitaltäcknings- direktivet tar sikte på den konsoliderade situationen, dvs. kan ta sikte på svenska och utländska företag. Det kommer emellertid inte till uttryck i lagtexten i vissa fall (1 kap. 8 och 9 §§, 3 kap. 1 §, 4 kap. 1 och 5 §§, 6 kap. 7 § och 7 kap. 1 och 3 §§). Det bör rättas till. Enligt tillsynslagen ska termer och uttryck som inte definieras särskilt i den lagen ha samma betydelse som i tillsynsförordningen. Utredningen föreslår att termerna och uttrycken i sådana fall även ska ha samma betydelse som i värdepappersbolagsförordningen. Flera termer definieras dock på olika sätt i de två EU-förordningarna. Regeringen anser därför att det inte bör göras någon sådan ändring som utredningen föreslår. Vissa termer och uttryck som gäller grupptillsyn, t.ex. grupp, på grupp- nivå och konsoliderad situation, förekommer i både kapitaltäcknings- direktivet och värdepappersbolagsdirektivet (se bl.a. artikel 111 i kapital- täckningsdirektivet och artikel 46 i värdepappersbolagsdirektivet) och definieras på olika sätt i de båda direktiven. Termerna och uttrycken före- kommer även i tillsynslagen och har enligt denna lag samma betydelse som i tillsynsförordningen (1 kap. 2 § andra stycket). Detta innebär i sin tur att de i den lagen har samma betydelse som i kapitaltäckningsdirektivet (se artikel 3). För att underlätta tillämpningen av tillsynslagen bör andra termer och uttryck användas i de bestämmelser som föreslås i denna proposition för att genomföra värdepappersbolagsdirektivet. Sådana termer och uttryck behandlas i avsnitten 11.3 och 11.5. Termen grupp- kapitaltest är dock central i värdepappersbolagsförordningen och värde- pappersbolagsdirektivet men förekommer inte i tillsynsförordningen och kapitaltäckningsdirektivet. Den termen bör därför användas även i tillsyns- lagen. Uttrycken blandat finansiellt moderholdingföretag inom EES, holding- företag med blandad verksamhet, moderföretag och dotterföretag definieras på olika sätt i värdepappersbolagsdirektivet och kapital- täckningsdirektivet. När dessa termer används i bestämmelser i tillsyns- lagen som genomför värdepappersbolagsdirektivet bör det direktivets definitioner gälla. 2020/21:173 Definitionen av finansiellt institut i lagen om värdepappersmarknaden hänvisar till definitionen av det uttrycket i tillsynsförordningen (1 kap. 5 §). När det nya kapitaltäckningsregelverket för värdepappers- bolag införs bör definitionen i lagen ändras så att den i stället hänvisar till motsvarande definition i värdepappersbolagsförordningen. Kortformerna värdepappersbolagsförordningen och, som Lagrådet för- ordar, även värdepappersbolagsdirektivet bör införas i de lagar där det införs hänvisningar till de rättsakterna, dvs. i lagen om värdepappers- marknaden och tillsynslagen och, när det gäller värdepappersbolags- förordningen, även i lagen om resolution. Regeringens förslag: Hänvisningar till EU-förordningar i de bestäm- melser som föreslås ska vara dynamiska, dvs. avse förordningen i den Hänvisningar till EU-direktiv i de bestämmelser som föreslås ska vara statiska, dvs. avse direktivet i en viss angiven lydelse, om de ger lagtexten ett materiellt innehåll och i övrigt vara dynamiska. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag. Enligt utredningens föreslag ska fler hänvisningar till EU-direktiv avse direktivet i den gällande lydelsen. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Hänvisningar till EU-rättsakter kan göras antingen statiska eller dynamiska. En statisk hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i en viss angiven lydelse. hänvisning innebär att hänvisningen avser EU-rättsakten i den vid varje tidpunkt gällande lydelsen. Värdepappersbolagsförordningen innebär att det i svensk rätt måste införas bestämmelser om den behöriga myndighetens utredningsbefogen- heter och om sanktioner vid överträdelser av förordningen. I flera av de bestämmelserna krävs det hänvisningar till förordningen. och utredningsbefogenheter den behöriga myndigheten ska ha, liksom vilken typ av ingripanden och storleken på de sanktionsavgifter som ska kunna beslutas vid överträdelser av förordningen, anges detaljerat i förord- Handlingsutrymmet för medlemsstaterna när det gäller att införa bestämmelser i nationell rätt är därmed begränsat. förordningen i sådana bestämmelser bör göras för att ange vid vilka över- trädelser av förordningen som i egenskap av behörig myndighet enligt förordningen får använda de befogenheter som inspektionen föreslås få (se avsnitten 6.5 och 13.2). För att ändringar i förordningen ska få genomslag i lagen är det lämpligt att hän- visningar till förordningen görs dynamiska. För det fall att förordningens bestämmelser skulle ändras vore det inte lämpligt att det uppstår oklarheter när det gäller de befogenheter har för att utreda över- trädelser av förordningen. Hänvisningar till förordningen bör därför vara dynamiska när det gäller bestämmelser om utred- ningsbefogenheter och om administrativa sanktioner. bestämmelser som föreslås i denna proposition bör hänvisningarna till Prop. 2020/21:173 värdepappersbolagsförordningen vara dynamiska. Det är också den hän- visningsteknik som regeringen ofta har använt i senare propositioner (se t.ex. prop. 2016/17:22 s. 95–97 och prop. 2018/19:83 s. 54 f.). Motsva- rande bör även gälla för hänvisningar till andra EU-förordningar i de bestämmelser som föreslås i propositionen. När det gäller hänvisningar till EU-direktiv används däremot alltid en statisk hänvisningsteknik förutom i sådana fall då hänvisningen inte ger den svenska författningstexten materiellt innehåll, såsom rena upplys- ningsbestämmelser där hänvisningarna normalt är dynamiska. Så är fallet t.ex. i fråga om vissa hänvisningar till kapitaltäckningsdirektivet i lagen om värdepappersmarknaden (1 kap. 4 b §) och tillsynslagen (1 kap. 2 §). Det saknas mot denna bakgrund anledning att frångå denna praxis. Hänvis- ningar till värdepappersbolagsdirektivet och andra EU-direktiv i de bestämmelser som föreslås i denna proposition bör därför som huvudregel vara statiska. Regeringens förslag: ska vara behörig myndighet enligt värdepappersbolagsförordningen. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt värdepappersbolagsdirektivet (artikel 4.1) ska medlemsstaterna utse en eller flera behöriga myndigheter som ska utföra de funktioner och åligganden som föreskrivs i direktivet och värdepappersbolagsförordningen. Medlemsstaterna ska även säker- ställa att de behöriga myndigheterna utövar tillsyn över verksamheten i värdepappersföretag och, i tillämpliga fall, värdepappersinriktade holding- företag och blandade finansiella holdingföretag för att bedöma efter- levnaden av kraven i direktivet och värdepappersbolagsförordningen (artikel 4.2 i värdepappersbolagsdirektivet). är behörig myndighet enligt de nuvarande kapitaltäckningsreglerna och har därmed tillsyn över värdepappersbolag, kreditinstitut och de övriga nämnda företagstyperna. Regeringens anser därför att bör vara behörig myndighet även enligt värdepappersbolagsförordningen. 2020/21:173 7 Tillämpningsområdet för det nya Genom värdepappersbolagsdirektivet och värdepappersbolagsförord- ningen införs ett nytt kapitaltäckningsregelverk för värdepappersbolag. Vissa värdepappersbolag ska dock tillämpa tillsynsförordningen och en del av de bestämmelser som genomför kapitaltäckningsdirektivet. Detta gäller stora och systemviktiga värdepappersbolag och vissa värdepappers- bolag som ingår i en konsoliderad situation och därmed omfattas av tillsynsförordningens och kapitaltäckningsdirektivets krav på gruppnivå.