prop · H803222 · 2021-09-13 00:00:00 — Det bör därför i regel krävas ett mycket starkt nationellt intresse i en annan medlemsstat för att återkalla ett uppehållstillstånd i . Att en nationell visering i regel tillgodoser mindre angelägna intressen än ett uppehållstillstånd bör dock få genomslag i bedömningen av om viseringen bör återkallas. Det behöver alltså normalt inte finnas lika starka skäl för att återkalla en nationell visering som ett uppehållstillstånd. 11.3Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Bestämmelser som begränsar möjligheten att använda vissa uppgifter som en svensk myndighet har fått från en myndighet i en annan stat finns i 1.lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden, 2.lagen (2017:496) om internationellt polisiärt samarbete, 3.lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, 4.lagen (2000:1219) om internationellt tullsamarbete, 5.lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar, 6.lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen, 7.lagen (1998:620) om belastningsregister, 8.lagen (2012:843) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning, 9.lagen (2015:63) om utbyte av upplysningar med anledning av , 10.lagen (2015:912) om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton, 11.lagen (2017:182) om automatiskt utbyte av land-för-land-rapporter på skatteområdet, 12.lagen (2017:1000) om en europeisk utredningsorder, och 13.brottsdatalagen (2018:1177). Paragrafen upplyser om att det finns bestämmelser om användningsbegränsningar i andra författningar. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Ändringen innebär att hänvisningen till lagen (2000:344) om Schengens informationssystem i tredje punkten tas bort. Punkterna 3–13 motsvarar hittillsvarande punkterna 4–14. 2020/21:222 18 kap. Sekretess gäller i verksamhet som avser rättsligt samarbete på begäran av en annan stat eller en mellanfolklig domstol, för uppgift som hänför sig till en utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål eller en angelägenhet som angår tvångsmedel, om det kan antas att det varit en förutsättning för den andra statens eller den mellanfolkliga domstolens begäran att uppgiften inte skulle röjas. Motsvarande sekretess gäller hos , Säkerhetspolisen, en åklagarmyndighet, , , , , och en utlandsmyndighet för uppgift som avser en registrering i Schengens informationssystem om 1.omhändertagande av en person som har efterlysts för överlämnande eller utlämning, 2.diskreta kontroller, undersökningskontroller eller särskilda kontroller, eller 3.okända efterlysta personer som söks för identifiering. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen reglerar sekretess till skydd för uppgifter i utländska brottsutredningar när dessa förekommer hos svenska myndigheter. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Ändringarna i andra stycket innebär att sekretessen utvidgas till att även omfatta uppgifter som avser registreringar i Schengens informations- system om undersökningskontroller och om okända efterlysta personer som söks för identifiering. Sekretessen omfattar inte enbart uppgifter i den ursprungliga SIS-registreringen utan även t.ex. uppgifter i tilläggs- information som avser en sådan registrering. Vidare innebär ändringarna att bestämmelsen om sekretess i andra stycket ska tillämpas även hos , , och en utlandsmyndighet. Med utlandsmyndighet avses beskickningar, delegationer vid internationella organisationer och karriärkonsulat (se 1 kap. 2 § förordningen [2014:115] med instruktion för utrikes- representationen). Därutöver görs det även vissa språkliga ändringar. Sekretessen enligt 17 § andra stycket hindrar inte att en uppgift lämnas ut enligt vad som föreskrivs i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område och förordningen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem. Paragrafen innehåller en sekretessbrytande bestämmelse i förhållande till den sekretess som föreskrivs i 18 kap. 17 § OSL. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Ändringen innebär att hänvisningen till lagen (2000:344) om Schengens informationssystem ersätts med en hänvisning till förordningen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem. I den förordningen finns bl.a. bestämmelser om svenska myndigheters åtkomst till Schengens informationssystem. Sekretess gäller hos , Säkerhetspolisen, en åklagarmyndighet, , , och för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan lämnas ut utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men och uppgiften förekommer i en angelägenhet som avser en registrering i Schengens informationssystem om 1.omhändertagande av en person som har efterlysts för överlämnande eller utlämning, 2.en försvunnen person eller en sårbar person som behöver hindras från att resa, 3.diskreta kontroller, undersökningskontroller eller särskilda kontroller, 4.en okänd efterlyst person som söks för identifiering, 5.nekad inresa och vistelse, eller Motsvarande sekretess gäller hos en myndighet som prövar ansökningar om visering, uppehållstillstånd eller medborgarskap. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen reglerar sekretess till skydd för enskilds personliga förhållanden för uppgifter som avser registreringar i Schengens informationssystem. Övervägandena finnas i avsnitt 8.2. Ändringarna i första stycket innebär att sekretessbestämmelsen även omfattar uppgifter som avser registreringar i Schengens informationssystem om en försvunnen person eller en sårbar person som behöver hindras från att resa (punkt 2), undersökningskontroller (punkt 3), en okänd efterlyst person som söks för identifiering (punkt 4), eller återvändande (punkt 6). Vidare anges i punkt 5 att en registrering om nekad inresa och vistelse omfattas av sekretess. Detta motsvarar i sak den tidigare punkten 2 om nekat tillträde till eller uppehållstillstånd i Schengenstaterna. Sekretessen omfattar inte enbart uppgifter i den ursprungliga SIS- registreringen utan även t.ex. uppgifter i tilläggsinformation som avser en sådan registrering. Bestämmelsen gäller för uppgifter i SIS som , Säkerhetspolisen, en åklagarmyndighet, , och har tillgång till. Ändringen innebär att bestämmelsen även omfattar sådana uppgifter hos . Ändringarna i andra stycket innebär att sekretessen enligt första stycket även gäller uppgifter om en enskilds personliga förhållanden, om uppgiften förekommer i en angelägenhet som avser en registrering i Schengens informationssystem, hos en myndighet som prövar ansökningar om visering, uppehållstillstånd och medborgarskap. Därutöver görs det även vissa språkliga ändringar. Sekretessen enligt 6 § hindrar inte att en uppgift lämnas ut enligt vad som föreskrivs i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område och förordningen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem. 2020/21:222 Paragrafen innehåller en sekretessbrytande bestämmelse i förhållande till den sekretess som föreskrivs i 37 kap. 6 § OSL. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Ändringen innebär att hänvisningen till lagen (2000:344) om Schengens informationssystem ersätts med en hänvisning till förordningen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem. I den förordningen finns bl.a. bestämmelser om svenska myndigheters åtkomst till Schengens informationssystem. 11.4Förslaget till lag om ändring i utlänningsdatalagen (2016:27) Denna lag gäller inte när personuppgifter behandlas med stöd av 1.lagen (2006:444) om passagerarregister, 2.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 av om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex), 3.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 603/2013 av om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av förordning (EU) nr 604/2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat och för när medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter begär jämförelser med Eurodacuppgifter för brottsbekämpande ändamål, samt om ändring av förordning (EU) nr 1077/2011 om inrättande av en Europeisk byrå för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (omarbetning), och rådets förordning (EU) 2018/1860 av om användning av Schengens informationssystem för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna, förordning (EU) 2018/1861 av informationssystem (SIS) på området in- och utresekontroller, om ändring av konventionen om tillämpning av och om ändring och upphävande av förordning (EG) nr 1987/2006, förordning (EU) 2018/1862 av informationssystem (SIS) på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, om ändring och upphävande av rådets beslut /533/RIF och om upphävande av och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 och kommissionens beslut /261/EU, eller 7.lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. I paragrafen anges att lagen inte gäller vid behandling av personuppgifter enligt vissa uppräknade författningar. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2. Ändringen innebär att hänvisningen till lagen (2000:344) om Schengens informationssystem i första punkten tas bort. Punkterna 1–3 motsvarar hittillsvarande punkterna 2–4. I punkterna 4–6, som är nya, hänvisas till återvändandeförordningen, gränsförordningen och polisförordningen. punkt 7, som också är ny, hänvisas till lagen (2021:000) med Prop. 2020/21:222 kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem och föreskrifter som har meddelats i anslutning till Ändringarna innebär att dessa författningar undantas från tillämpningsområdet för utlänningsdatalagen. 11.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2018:1693) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område Denna lag gäller inte vid behandling av personuppgifter enligt 1.vapenlagen (1996:67), 2.lagen (1998:620) om belastningsregister, 3.lagen (1998:621) om misstankeregister, 4.lagen (2006:444) om passagerarregister, 5.lagen (2014:400) om elimineringsdatabas, och rådets förordning (EU) 2018/1860 av om användning av Schengens informationssystem för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna, förordning (EU) 2018/1861 av informationssystem (SIS) på området in- och utresekontroller, om ändring av konventionen om tillämpning av och om ändring och upphävande av förordning (EG) nr 1987/2006, förordning (EU) 2018/1862 av informationssystem (SIS) på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, om ändring och upphävande av rådets beslut /533/RIF och om upphävande av och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 och kommissionens beslut /261/EU, eller 9.lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. I paragrafen anges att lagen inte gäller vid behandling av personuppgifter enligt vissa uppräknade författningar. Övervägandena finns i avsnitt 6.2.2. Ändringen innebär att hänvisningen till lagen (2000:344) om Schengens informationssystem i fjärde punkten tas bort. Punkterna 4–5 motsvarar hittillsvarande punkterna 5–6. I punkterna 6–8, som är nya, hänvisas till återvändandeförordningen, gränsförordningen och polisförordningen. I punkt 9, som också är ny, hänvisas till lagen (2021:000) med kompletterande bestämmelser till EU:s förordningar om Schengens informationssystem och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. Ändringarna innebär att dessa författningar undantas från tillämpningsområdet för polisens brottsdatalag. Europeiska unionens officiella tidning L 312/1 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) 2018/1860 om användning av Schengens informationssystem för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 79.2 c, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (1), och av följande skäl: (1)En väsentlig del av de omfattande insatserna för att komma till rätta med irreguljär migration och öka andelen återvändande irreguljära migranter är insatserna för återvändande av tredjelandsmedborgare som inte uppfyller eller inte längre uppfyller villkoren för inresa till eller vistelse eller bosättning i medlemsstaterna, insatser som vidtas med full respekt för de grundläggande rättigheterna, särskilt principen om non-refoulement, och i enlighet med och rådets direktiv /115/EG (2). (2)Det är nödvändigt att effektivisera unionens system för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna. Detta är av avgörande betydelse för att upprätthålla allmänhetens förtroende för unionens migrations- och asylpolitik samt för att stödja personer som behöver internationellt skydd. (3)Medlemsstaterna bör vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att återvändandet av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna sker på ett effektivt och proportionellt sätt, i enlighet med bestämmelserna i direktiv /115/EG. (4)I och rådets förordning (EU) 2018/1861 (3) och förordning (EU) 2018/1862 (4) fastställs villkoren för inrättande, drift och användning av Schengens informationssystem (SIS). (5)Det bör inrättas ett system för utbyte av information mellan de medlemsstater som använder SIS i enlighet med förordning (EU) 2018/1861 beträffande beslut om återvändande avseende tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på medlemsstaternas territorium och för övervakning av huruvida tredjelandsmedborgare som är föremål för dessa beslut har lämnat medlemsstaternas territorium. (1) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (2) och rådets direktiv /115/EG av om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (EUT L 348, 24.12.2008, s. 98). (3) och rådets förordning (EU) 2018/1861 av om inrättande, drift och användning av Schengens informationssystem (SIS) på området in- och utresekontroller, om ändring av konventionen om tillämpning av och om ändring och upphävande av förordning (EG) nr 1987/2006 (se sidan 14 i detta nummer av EUT). (4) och rådets förordning (EU) 2018/1862 av om inrättande, drift och användning av Schengens informationssystem (SIS) på området polissamarbete och straffrättsligt samarbete, om ändring och upphävande av rådets beslut /533/RIF och om upphävande av och rådets förordning (EG) nr 1986/2006 och kommissionens beslut /261/EU (se sidan 56 i detta nummer av EUT). L 312/2 Europeiska unionens officiella tidning (6)Denna förordning påverkar inte tredjelandsmedborgares rättigheter och skyldigheter enligt direktiv /115/EG. En registrering som förts in i SIS avseende återvändande utgör inte i sig ett fastställande av status för tredjelands medborgaren på medlemsstaternas territorium, särskilt inte i andra medlemsstater än den medlemsstat som förde in registreringen i SIS. (7)Registreringar om återvändande som förs in i SIS och utbytet av tilläggsinformation om dessa registreringar bör hjälpa de behöriga myndigheterna att vidta de åtgärder som krävs för att verkställa beslut om återvändande. SIS bör bidra till identifiering av och informationsutbyte mellan medlemsstaterna om tredjelandsmedborgare som är föremål för ett sådant beslut om återvändande och som har avvikit och grips i en annan medlemsstat. Dessa åtgärder bör bidra till att förebygga, förhindra och motverka irreguljär migration och sekundära förflyttningar samt förbättra samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter. (8)För att säkerställa att återvändandet är effektivt och öka mervärdet av registreringarna om återvändande bör medlemsstaterna föra in registreringar i SIS om de beslut om återvändande som de utfärdar avseende tredjelands medborgare som vistas olagligt i landet i enlighet med bestämmelser som är förenliga med direktiv /115/EG. För detta ändamål bör medlemsstaterna även föra in en registrering i SIS när beslut om åläggande eller fastställande av en skyldighet att återvända utfärdas i de situationer som anges i artikel 2.2 i det direktivet, nämligen avseende tredjelandsmedborgare som har nekats inresa i enlighet med och rådets förordning (EU) 2016/399 (1) eller som grips eller hejdas av de behöriga myndigheterna i samband med att de olagligen passerar en medlemsstats yttre gräns landvägen, sjövägen eller luftvägen och som därefter inte har fått tillstånd eller rätt att vistas i den medlemsstaten, samt avseende tredjelandsmedborgare som har ådömts att återvända som en straffrättslig påföljd, eller som en följd av en straffrättslig påföljd, i enlighet med den nationella rätten, eller tredjelandsmedborgare som är föremål för utlämningsförfaranden. Under vissa omständigheter får medlemsstaterna avstå från att föra in registreringar om återvändande i SIS där risken för att beslutet om återvändande inte följs är låg, dvs. av förvar eller i fall där beslutet om återvändande utfärdas vid den yttre gränsen och verkställs , och för att minska deras administrativa börda. (9)Denna förordning bör fastställa gemensamma bestämmelser om införande i SIS av registreringar om återvändande. Registreringar om återvändande bör föras in i SIS så snart de bakomliggande besluten om återvändande utfärdats. Registreringen bör ange om den berörda tredjelandsmedborgaren beviljats en tidsfrist för frivillig avresa, inklusive huruvida den tidsfristen har förlängts och huruvida beslutet har upphävts tillfälligt eller avlägsnandet skjutits upp. (10)Det är nödvändigt att fastställa vilka uppgiftskategorier som ska föras in i SIS avseende en tredjelandsmedborgare som är föremål för beslut om återvändande. Registreringar om återvändande bör endast innehålla de uppgifter som är nödvändiga för att identifiera de registrerade, för att de behöriga myndigheterna ska kunna fatta välgrundade beslut utan att förlora någon tid och i förekommande fall för att säkerställa dessa myndigheters skydd mot personer som till exempel är beväpnade, våldsamma, har rymt eller deltar i en verksamhet som avses i artiklarna 3–14 i och rådets direktiv (EU) 2017/541 (2). För att underlätta identifiering och upptäckt av flera identiteter bör registreringen även innehålla en hänvisning till den berörda personens identifi eringshandling och en kopia av den handlingen, om den är tillgänglig. (11)Mot bakgrund av tillförlitligheten vid identifiering av personer med hjälp av fingeravtryck och fotografier eller ansiktsbilder bör de alltid införas i registreringarna om återvändande. Eftersom de kanske inte är tillgängliga, exempelvis när ett beslut om återvändande fattas i en persons frånvaro, bör det undantagsvis vara möjligt att göra avsteg från detta krav. (12)Utbyte av tilläggsinformation som tillhandahålls av de nationella behöriga myndigheterna om tredjelands medborgare som är föremål för registreringar om återvändande bör alltid ske via nätverket av nationella kontor kallade Sirenekontor som kontaktpunkt och i enlighet artiklarna 7 och 8 i förordning (EU) 2018/1861. (13)Det bör inrättas förfaranden för att göra det möjligt för medlemsstaterna att kontrollera att skyldigheten att återvända har fullgjorts och för att till den medlemsstat som infört registreringen om återvändande i SIS bekräfta att den berörda tredjelandsmedborgaren avrest. Denna information bör bidra till en mer omfattande övervakning av efterlevnaden av besluten om återvändande. (1) och rådets förordning (EU) 2016/399 av om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (EUT L 77, 23.3.2016, s. 1). (2) och rådets direktiv (EU) 2017/541 av om bekämpande av terrorism, om ersättande av rådets rambeslut /475/RIF och om ändring av rådets beslut /671/RIF (EUT L 88, 31.3.2017, s. 6). Europeiska unionens officiella tidning L 312/3 (14)Registreringar om återvändande bör raderas så snart den medlemsstat eller behöriga myndighet som utfärdat beslutet om återvändande mottar en bekräftelse på att återvändandet har skett eller när den behöriga myndigheten har tillräcklig och övertygande information om att tredjelandsmedborgaren har lämnat medlemsstaternas territorium. När ett beslut om återvändande åtföljs av ett inreseförbud bör en registrering om nekad inresa och vistelse föras in i SIS i enlighet med förordning (EU) 2018/1861. I sådana fall bör medlemsstaterna vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att det inte förekommer något tidsglapp mellan den tidpunkt då tredjelandsmedborgaren lämnar Schengenområdet och den tidpunkt då registreringen om nekad inresa och vistelse i SIS aktiveras. Om uppgifterna i SIS visar att beslutet om återvändande åtföljs av ett inreseförbud bör verkställigheten av inreseförbudet säkerställas. (15)SIS bör innehålla en mekanism för att underrätta medlemsstaterna om tredjelandsmedborgare inte uppfyller en skyldighet att återvända inom tidsfristen för frivillig avresa. Mekanismen bör hjälpa medlemsstaterna att fullgöra sina skyldigheter att verkställa beslut om återvändande och sin skyldighet att utfärda inreseförbud i enlighet med direktiv /115/EG med avseende på tredjelandsmedborgare som inte har uppfyllt en skyldighet att återvända. (16)I denna förordning bör det fastställas tvingande bestämmelser för samråd mellan medlemsstaterna för att undvika eller förlika motstridiga instruktioner. Samråd bör ske när tredjelandsmedborgare, som innehar eller står i begrepp att beviljas ett giltigt uppehållstillstånd eller en giltig visering för längre vistelse av en medlemsstat, är föremål för en registrering om återvändande som införts av en annan medlemsstat, särskilt om beslutet om återvändande åtföljs av ett inreseförbud, eller där motstridiga situationer kan uppstå vid inresa till medlemsstaternas territorium. (17)Registreringar bör inte bevaras i SIS längre än vad som är nödvändigt för att uppnå de syften för vilka registre ringarna fördes in. De relevanta bestämmelserna i förordning (EU) 2018/1861 om tidsfrister för översyn bör vara tillämpliga. Registreringar om återvändande bör raderas automatiskt så snart deras lagringstid löpt ut, i enlighet med det översynsförfarande som avses i den förordningen. (18)Personuppgifter som medlemsstaterna erhållit i enlighet med denna förordning bör inte överföras till eller göras tillgängliga för något tredjeland. Som ett undantag till den regeln bör det under strikta villkor vara möjligt att överföra sådana personuppgifter till ett tredjeland om överföringen är nödvändig i enskilda fall för att bistå vid identifieringen av en tredjelandsmedborgare med avseende på hans eller hennes återvändande. Överföringen av personuppgifter till tredjeländer bör utföras i enlighet med och rådets förordning (EU) 2016/679 (1) och ske med samtycke från den registrerande medlemsstaten. Det bör dock noteras att mottagande tredjeländer ofta inte är föremål för beslut om adekvat skyddsnivå som antas av kommissionen enligt artikel 45 i förordning (EU) 2016/679.