prop · H90350 · 2021-11-02 00:00:00 — Regeringens proposition 2021/22:50 Krav på rapportering av betalningstider Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen lämnar regeringen förslag som syftar till att bryta utvecklingen mot allt längre betalningstider i näringslivet och skapa så goda förutsättningar som möjligt för mindre svenska företag att utvecklas och växa. Förslaget innebär att det införs en ny lag om rapportering av betalningstider. Enligt lagen ska företag som är bildade enligt svensk rätt och som har fler än 250 anställda till rapportera uppgifter om betalningstider vid köp av varor och tjänster från företag som är verksamma i och som har färre än 250 anställda. Uppgifter om betalningstider ska avse den genomsnittliga avtalade betalningstiden, den genomsnittliga faktiska betalningstiden och den andel fakturor som har betalats efter utgången av avtalad betalningstid. Uppgifterna ska redovisas var för sig för företag med 0–9 anställda, 10–49 anställda och 50–249 anställda. De rapporterade uppgifterna ska publiceras och vara sökbara i ett register. ska kunna förelägga ett rapporteringsskyldigt företag som inte har rapporterat in uppgifter att fullgöra rapporteringsskyldigheten. Ett sådant föreläggande ska få förenas med vite. Frågor om utdömande av vite ska prövas av . Lagen föreslås träda i kraft . Rapportering ska ske första gången och omfatta perioden till och med . Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om rapportering av betalningstider ........................... Ärendet och dess beredning .............................................................. Långa betalningstider orsakar problem............................................. EU-direktivet om bekämpande av sena betalningar.......................... Kartläggningarna 2006 och 2016 ..................................... Intrums rapporter om betalningstider ............................... Näringslivets uppförandekod om betalningstider............. En ny lag om krav på rapportering av betalningstider .................... Ett rapporteringskrav införs.............................................. Endast vissa företag bör vara rapporteringsskyldiga ........ Rapporteringsperiod och intervall .................................... Rapporteringssystem och register..................................... Elektronisk rapportering och ett register över de inrapporterade uppgifterna.................. Skydd för behandling av personuppgifter........ Tillsyn och sanktioner ...................................................... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Bakgrund och syfte med förslaget.................................... Konsekvenser för företag ................................................. Vilka berörs av förslaget?................................ Företagens administrativa kostnader ............... Andra kostnader och förändringar till följd av regleringen ......................................... Påverkan på konkurrensförhållanden .............. Särskilda hänsyn till små företag..................... Konsekvenser för förvaltningsmyndigheter ..................... 9.6Konsekvenser för de allmänna Förslagets förenlighet med .............................. Ikraftträdande och informationsinsatser ........................... Sammanfattning av promemorian Krav på rapportering av betalningstider......................................... Förteckning över remissinstanserna till promemorian Krav på rapportering av betalningstider ........................... av vissa frågor i anslutning till promemorian Krav på rapportering av Förteckning över remissinstanserna till rapporten Utredning av vissa frågor i anslutning till promemorian Krav på rapportering av Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ....... antar regeringens förslag till lag om rapportering av betalningstider. Förslag till lag om rapportering av Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om skyldighet för vissa företag att rapportera uppgifter om betalningstider vid köp av varor eller tjänster. 2 § I denna lag betyder rapporteringsskyldigt företag: en juridisk person som yrkesmässigt bedriver ekonomisk verksamhet och som är bildad enligt svensk rätt där medelantalet anställda under vart och ett av uppgått till minst 250, företag som är verksamma i : en fysisk eller juridisk person som yrkesmässigt bedriver ekonomisk verksamhet och som ingår i allmänna företagsregister, rapporteringsperiod: perioden till och med följande kalenderår, faktisk betalningstid: den tid det tar från det att en faktura har skickats till dess att leverantören får betalt, avtalad betalningstid: den betalningstid som har angetts på fakturan eller, om parterna kommit överens om en annan betalningstid, den betalningstid som har avtalats mellan parterna, avtal om omvänd factoring: ett avtal som innebär att leverantören får betalt från ett finansbolag när köparen har godkänt fakturan. 3 § Ett rapporteringsskyldigt företag ska till rapportera uppgifter om betalningstider vid köp av varor eller tjänster från företag som är verksamma i och som har färre än 250 anställda. Rapporteringsskyldigheten omfattar inte uppgifter som avser köp från ett företag inom samma koncern enligt definitionen i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen (1995:1554). Uppgifterna ska avse fakturor som det rapporteringsskyldiga företaget har betalat under den senaste rapporteringsperioden. Uppgifter som ska rapporteras 4 § Det rapporteringsskyldiga företaget ska rapportera följande uppgifter: 1.den genomsnittliga avtalade betalningstiden, 2.den genomsnittliga faktiska betalningstiden, och 3.den andel fakturor som har betalats efter utgången av avtalad betalningstid. Uppgifterna ska redovisas uppdelat på storlekskategorierna 1. företag som har 0–9 anställda, 2021/22:50 2. företag som har 10–49 anställda, och 3. företag som har 50–249 anställda. 5 § När det gäller köp där avtal om omvänd factoring har träffats, ska uppgifterna enligt 4 § redovisas separat. Med betalningstid avses vid sådana köp tiden för köparens betalning till finansbolaget. 6 § ska föra ett register över de uppgifter som rapporteras enligt lagen. Registret ska hållas tillgängligt för allmänheten. 7 § Om ett rapporteringsskyldigt företag inte fullgör sin rapporteringsskyldighet enligt lagen får förelägga företaget att fullgöra skyldigheten. Ett föreläggande får förenas med vite. Frågor om utdömande av vite prövas av . 8 § beslut om vitesföreläggande och om utdömande av vite enligt 7 § får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Rapporteringsskyldigheten enligt 3 § tillämpas första gången för rapporteringsperioden till och med . Ärendet och dess beredning I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen Snabbare betalningar (prop. 2012/13:36) med förslag till genomförande av och rådets direktiv /7/EU av om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (direktivet) tillkännagav för regeringen att den skulle återkomma med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning fortsatt kan stärkas avseende betalningstider, däribland med förslag till lagstiftning som inte tillåter längre betalfrister än i förhållanden näringsidkare emellan (bet. 2012/13:CU6, rskr. 2012/13:144). Ett motsvarande tillkännagivande beslutades av även det påföljande året (bet. 2013/14:CU20, rskr. 2013/14:201). Med anledning av första tillkännagivande togs det inom () 2013 fram en promemoria, Tvingande regler om betalningstider i näringslivet, som remitterades (Ju2013/00557). Promemorian har inte lett till några lagstiftningsåtgärder. beslutade att ge en utredare i uppdrag att göra en kartläggning av betalningstiderna i och . Uppdraget redovisades i promemorian Kartläggning av betalningstider i näringslivet (N2016/07432). Vidare togs det inom fram en promemoria med förslag på införande av krav på rapportering av betalningstider (N2017/07725). En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorians lagförslag finns i bilaga 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena finns tillgängliga i (N2017/07725). Efter remissbehandlingen av promemorian gav regeringen och i uppdrag att utreda vissa frågor i anslutning till promemorian. Uppdraget redovisades i en rapport. Av rapporten framgick att vissa frågor, på grund av tidsbrist, inte kunnat utredas tillräckligt. och gavs därför i uppdrag att göra en fördjupad utredning av dessa frågor. Uppdraget redovisades i rapporten av vissa frågor i anslutning till promemorian Krav på rapportering av betalningstider (N2019/01251). En sammanfattning av rapporten finns i bilaga 4. Rapportens lagförslag finns i bilaga 5. Rapporten har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 6. Remissyttrandena finns tillgängliga i (N2019/01251). Under beredningen har ett kompletterande yttrande inhämtats från . Yttrandet finns tillgängligt i (N2021/02414). I denna proposition behandlas de lagförslag som lagts fram i promemorian Krav på rapportering av betalningstider och i och av vissa frågor i anslutning till promemorian Krav på rapportering av betalningstider. I propositionen föreslås en ny lag om rapportering av betalningstider som syftar till att bryta utvecklingen mot allt längre betalningstider i näringslivet och skapa så goda förutsättningar som möjligt för mindre 2021/22:50 svenska företag att utvecklas och växa. I och med detta anser regeringen att ovan nämnda tillkännagivanden är slutbehandlade. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över ett lagförslag som överensstämmer med lagförslaget i denna proposition. Lagrådets yttrande finns i bilaga 7. Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. 4Långa betalningstider orsakar problem När företag säljer varor och tjänster till andra företag sker betalningen ofta i efterhand utifrån en betalningstid som parterna har avtalat om. Köparen får på så sätt en viss tidsfrist inom vilken betalning ska ske, dvs. Krediter är betydelsefulla i näringslivet eftersom de förenklar betalningsadministrationen och möjliggör en mer effektiv handel. Krediter medför också att företag bättre kan förutse framtida kassaflöden. Köpare kan inom ramen för förhandlingarna kräva längre betalningstider. En obalans i förhandlingsstyrkan mellan leverantör och köpare kan medföra att leverantören accepterar längre betalningstider än vad denne egentligen kan hantera likviditetsmässigt. Långa betalningstider och sena betalningar, dvs. betalningar som sker efter den avtalade betalningsdagen, kan få negativa effekter. Långa betalningstider leder till försämrad likviditet för leverantörerna, vilket i sin tur ofta leder till att de får sämre möjligheter att driva och utveckla sina verksamheter liksom hinder för att växa. Det finns därför en god grund för att anta att långa betalningstider inverkar negativt på de mindre företagens konkurrensförhållanden. Därtill kan långa betalningstider ge upphov till en dominoeffekt där krav på långa betalningstider från ett företag ger upphov till motsvarande krav riktade mot det drabbade företagets leverantörer. Kartläggningar som gjorts av sena och långa betalningstider visar att utvecklingen går i fel riktning och att de genomsnittliga avtalade betalningstiderna i har ökat (se närmare om detta i avsnitt 6 nedan). Vidare har covid-19-pandemin i många fall haft en negativ effekt på företags likviditet. Mot bakgrund av det som sägs ovan anser regeringen att åtgärder behöver vidtas för att bryta utvecklingen mot allt längre betalningstider och skapa så goda förutsättningar som möjligt för svenska företag att utvecklas och växa. EU-direktivet om bekämpande av sena Direktivets syfte och innehåll och rådet antog direktivet (2011/7/EU) om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (direktivet). Direktivet syftar till att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner och till att främja särskilt de små och medelstora företagens konkurrenskraft. Direktivet är ett minimidirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna får behålla eller sätta i kraft bestämmelser som är mer gynnsamma för borgenären än de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktivet. Direktivet gäller för betalningar vid handelstransaktioner, vilket definieras som transaktioner mellan företag, eller mellan företag och offentliga myndigheter, som leder till leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster mot ersättning. Bestämmelserna i direktivet innebär bl.a. att medlemsstaterna ska införa regler som garanterar att betalningsperioden, vid transaktioner mellan företag, inte får överstiga om inte annat uttryckligen avtalats. Kommissionens utvärdering av direktivet publicerade kommissionen en rapport (COM(2016) 534 final av ) om tillämpningen av direktivet. Resultatet av den kartläggning som kommissionen låtit genomföra visar att det är de stora företagen som kräver långa betalningstider vid förhandlingar med svagare parter. Det är också vanligt att företag väljer att avstå från att kräva dröjsmålsränta och förseningsavgift av rädsla att försämra en affärsrelation. Kommissionen konstaterar att när det gäller den privata sektorn har det faktum att direktivet medger en viss flexibilitet vid handel mellan företag utnyttjats av ett antal större företag. De har dragit fördel av sin starkare marknadsposition och krävt oskäliga avtalsvillkor för mindre leverantörer. väljer att inte utöva sina rättigheter vid sena betalningar, av rädsla för att skada handelsförbindelsen. Kommissionen bedömer att denna inneboende marknadsobalans inte kan åtgärdas enbart genom lagstiftning, utan anser att den t.ex. bör angripas genom ett mer systematiskt bruk av mjuka åtgärder. Kommissionen rekommenderar därför att direktivet bevaras i sin nuvarande form. I stället rekommenderar kommissionen medlemsstaterna att inrätta system för att övervaka vilka framsteg som görs samt att offentliggöra uppgifter om genomsnittliga betalningstider inom både den offentliga och privata sektorn. Kommissionen ser även gärna att medlemsstaterna uppmuntrar införandet av andra mjuka åtgärder som uppförandekoder, medling och incitament för punktlig betalning. 2021/22:50 Det svenska genomförandet av direktivet och tillkännagivanden Direktivets bestämmelse om betalningstider genomförs genom 2 a § räntelagen (1975:635) i dess lydelse enligt SFS 2013:55. Enligt bestämmelsen ska en fordran betalas senast efter det att borgenären framställt krav på betalning. I ett förhållande mellan näringsidkare ska gälla om borgenären uttryckligen har godkänt det. I samband med riksdagsbehandlingen av propositionen Snabbare betalningar (prop. 2012/13:36), där förslagen till lagändringar lämnades, tillkännagav att regeringen skulle återkomma med förslag om hur de små och medelstora företagens ställning fortsatt kan stärkas avseende betalningstider, däribland med förslag till lagstiftning som inte tillåter längre betalfrister än i förhållanden näringsidkare emellan (bet. 2012/13:CU6, rskr. 2012/13:144). Ett motsvarande tillkännagivande beslutades av även det påföljande året (bet. 2013/14:CU20, rskr. 2013/14:201). Med anledning av tillkännagivanden togs det inom 2013 fram en promemoria, Tvingande regler om betalningstider i näringslivet, med ett förslag till skärpning av lagstiftningen, som remissbehandlades. Några remissinstanser välkomnade förslaget om tvingande regler om betalningstider och framhöll de fördelar som förslaget skulle kunna få för de företag som är drabbade av problem med mer eller mindre påtvingade långa betalningstider. Betydligt fler remissinstanser framförde dock allvarliga invändningar mot promemorians förslag att införa tvingande regler om betalningstider. De näringslivsorganisationer som motsatte sig förslaget företräder avsevärt fler företag än de remissinstanser som tillstyrkte förslaget. Organisationer som företräder små och medelstora företag återfanns i båda grupperna. Även bland de remissinstanser som inte utgörs av näringslivsorganisationer var de som redovisade sina analyser kring förslagets för- och nackdelar övervägande negativa. Invändningarna mot förslaget tog sikte på olika aspekter. Kritiken avsåg bl.a. att förslaget begränsade avtalsfriheten på ett sätt som var direkt skadligt. Förslaget riskerade dessutom att leda till försämrad internationell konkurrenskraft för svenska företag. Vidare var en invändning som framfördes från flera remissinstanser att det kunde ifrågasättas om tvingande civilrättsliga regler om betalningstider överhuvudtaget kan leda till förbättringar för de små och medelstora företag som reglerna avser att skydda. Detta eftersom de företag som reglerna främst avser att skydda är de företag som är mest beroende av att behålla vissa kunder. Tvingande civilrättsliga regler om betalningstidens längd har nämligen inte någon direkt inverkan på näringslivets aktörer, om förfördelade parter inte väljer att genomdriva sin rätt enligt dessa regler. Många mindre leverantörer anser sig emellertid inte kunna agera rättsligt mot sin motpart, eftersom de är beroende av att upprätthålla goda affärsrelationer med denne. 6.1Kartläggningarna 2006 och 2016 Den första kartläggningen av de svenska betalningstiderna gjordes 2006 och redovisades 2007 i betänkandet Betalningstider i näringslivet (SOU 2007:55). Av kartläggningen framgick att betalningstiderna generellt sett inte var så långa i som i många europeiska länder. stod det klart att det i viss utsträckning även i förekom både långa avtalade betalningstider och betalningsförseningar. gav en utredare i uppdrag att göra en kartläggning av betalningstiderna i och . Syftet var att fastställa om de lagändringar som trätt i kraft hade haft någon effekt på betalningstiderna. I uppdraget ingick bl.a. att kartlägga hur betalningstiderna ser ut i olika branscher samt att undersöka orsaken till aktuella betalningstider. I uppdraget ingick inte att lägga fram förslag på åtgärder. Uppdraget redovisades 2016 genom promemorian Kartläggning av betalningstider i näringslivet. Av promemorian Kartläggning av betalningstider i näringslivet 2016 framgår att den avtalade betalningstiden i i genomsnitt är , vilket innebär en ökning i förhållande till den undersökning som gjordes 2006. Kortast avtalad betalningstid har fakturor som ställs ut till mikroföretag () medan längst avtalad kredittid ges till stora företag (). Den genomsnittliga avtalade betalningstiden för kunder inom offentlig sektor är . Den vanligaste avtalade betalningstiden (av betalnings- tiderna) överstiger inte . Var tionde faktura har en betalningstid mellan och av fakturorna har en avtalad betalningstid som är . Denna bild överensstämmer i stort med undersökningen , även om en viss ökning av andelen fakturor som har en avtalad betalningstid som överstiger kan I likhet med vad som framgår av undersökningen varierar inte den genomsnittliga avtalade betalningstiden i någon större utsträckning beroende på branschtillhörighet eller beroende på inom vilken bransch eller sektor företaget har sin huvudsakliga försäljning. Närmare hälften av alla företag instämmer helt eller delvis i påståendet att påtryckningar från företag i dominerande ställning medför att underleverantörer tvingas acceptera långa betalningstider. den uppfattningen är högst bland företag verksamma inom branscherna kemi- och läkemedelsindustrin (), it-tjänster () och livsmedelsindustrin (). Kundernas krav på långa avtalade betalningstider påverkar framför allt företagens likviditet och lönsamhet. Mer än vart tredje mikroföretag och mer än vart fjärde småföretag uppger att de långa betalningstiderna har mycket eller ganska stor betydelse för deras möjlighet att öka antalet 2021/22:50 Mer än hälften av de svenska företagen uppger att de känner till de lagändringar som infördes för att införliva EU-direktivet om bekämpande av sena betalningar, men det är ytterst få som anser att dessa ändringar påverkat avtalstiderna. Enligt promemorian betalar en tredjedel av de svenska företagen en del av sina fakturor för sent och av företagen har fått betalt efter fakturadatumet. Undersökningen visar dock att mikroföretagen är betydligt bättre på att betala än de stora företagen. Bland mikroföretagen är det som uppger att de betalar alla sina fakturor medan motsvarande siffra för de stora företagen är . Av de fakturor som betalas för sent betalas mer än två tredjedelar , och av fakturorna betalas . Jämfört med 2006 har andelen fakturor som betalas för sent minskat från till . Hälften av företagen som inte fått betalning har valt att inte debitera dröjsmålsränta och har valt att inte kräva förseningsavgift, överlämna skulden till ett inkassobolag eller ansöka om betalningsföreläggande hos . Det finns ett tydligt samband mellan storleken på företaget och hur vanligt det är att företaget vidtagit åtgärder när en faktura inte betalats . Ju större företag desto större sannolikhet att de vidtar åtgärder. Det är till exempel av de stora företagen som valt att inte kräva någon dröjsmålsränta medan motsvarande andel för mikroföretag är . En delförklaring till att så få företag väljer att inte vidta åtgärder när en betalning uteblir är att det är vanligt att företagen utsätts för påtryckningar från sina kunder. Totalt sett har vart fjärde företag upplevt sådana påtryckningar. Två femtedelar av alla företag uppger också att de avstått från att begära förseningsavgift och dröjsmålsränta för att inte riskera att förlora en kund eller försämra en affärsrelation. När företagen värderar effekterna av betalningsförseningarna är det tydligt att dessa inte upplevs lika negativt som effekterna av de långa avtalstiderna. Detta är naturligt eftersom långa avtalstider medför en generell senareläggning av betalningarna. Förutom likviditeten påverkar betalningsförseningarna framför allt företagens administrativa börda. 6.2Intrums rapporter om betalningstider Kredithanteringstjänstföretaget redovisar i den internationella undersökningen European Payment Report hur betalningstiderna utvecklar sig i ett antal länder. I rapporten redovisas dels hur betalningstiderna utvecklas i generellt, dels hur betalningstiderna utvecklas uppdelat på respektive land. Enligt Intrums rapport är den genomsnittliga avtalade Prop. 2021/22:50 betalningstiden mellan företag i , medan den faktiska betalningen i genomsnitt sker . Drygt hälften av de svenska företagen i undersökningen uppger att de accepterat längre betalningstider än de känt sig bekväma med. Enligt rapporten är den genomsnittliga avtalade betalningstiden mellan företag i , medan den faktiska betalningen i genomsnitt sker . Tre fjärdedelar av de svenska företagen i undersökningen uppger att de accepterat längre betalningstider än de känt sig bekväma med. Av rapporten framgår att den genomsnittliga avtalade betalningstiden mellan företag i är , medan den faktiska betalningen i genomsnitt sker . Det så kallade betalningsgapet har därmed minskat jämfört med . Trots denna positiva utveckling bedömer emellertid av de tillfrågade företagen att betalningstiderna kommer att öka under det närmaste året. 6.3Näringslivets uppförandekod om betalningstider bjöd näringsministern in representanter för näringslivet för att diskutera alternativ till att skärpa lagstiftningen för att korta betalningstiderna. Vid mötet gavs näringslivet en tidsfrist för att ta fram förslag på frivilliga åtgärder som kunde bryta utvecklingen mot allt längre betalningstider. Som svar på detta lanserades en frivillig uppförandekod avseende betalningsvillkor med svenska små och medelstora företag i fokus och en förening för effektiva affärstransaktioner inom näringslivet bildades. Initiativtagare till föreningen var , Innovationsföretagen, Fordonskomponentgruppen FKG, (Sinf) och Företagarna.