prop · H803204 · 2021-05-28 00:00:00 — Femte punkten avser fall då det har framkommit sådana omständigheter som enligt svensk rätt kan föranleda resning till men för den tilltalade (jfr 58 kap. 3 § ). Har sådana omständigheter framkommit får ny lagföring i ske. 10 § Åtal för brott som avses i 9 § får väckas endast om åtalsförordnande har meddelats i enlighet med 8 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om krav på åtalsförordnande i fråga om gärningar som har prövats av utländsk domstol. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.9 och 5.2.10. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 5 a § tredje stycket. Av paragrafen framgår att åtal för brott som avses i 9 §, dvs. för gärningar som omfattas av en tidigare utländsk dom, endast får väckas i om åtalsförordnande har meddelats. En förutsättning för att så ska ske, är att den tidigare domen enligt 9 § inte utgör hinder mot lagföring i . Vem som beslutar om åtalsförordnande och enligt vilka kriterier prövningen sker anges i 8 §. Beaktande av utländsk påföljd 11 § Om någon döms i för en gärning som avses i 9 § ska det vid bestämmande av påföljd tas skälig hänsyn till verkställighet av tidigare utdömd påföljd som den tilltalade undergått till följd av den tidigare lagföringen. Frihetsberövande till följd av den tidigare lagföringen ska om möjligt i sin helhet räknas av från böter eller fängelse. I de fall som avses i första stycket får det dömas till lindrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet eller påföljden helt efterges. Paragrafen reglerar vilken verkan en påföljd som tidigare utdömts av utländsk domstol ska ha i svensk domstol vid påföljdsbestämningen för Övervägandena finns i avsnitt 5.2.9. Enligt första stycket, som motsvarar hittillsvarande 6 § första stycket, ska svensk domstol vid bestämmande av påföljd ta skälig hänsyn till verkställighet av tidigare utdömd påföljd som den tilltalade har undergått till följd av den tidigare lagföringen. Liksom gäller att den tid som motsvarar faktiskt frihetsberövande ska avräknas om den tidigare påföljden innebar ett frihetsberövande och påföljden i bör bestämmas till böter eller fängelse. När ett bötesstraff är aktuellt, bör avräkning ske med tillämpning av de regler som gäller om förvandling av Ska ett fängelsestraff utdömas sker avräkningen rent schematiskt, så att som den tilltalade verkställt frihetsberövande påföljd utomlands anses motsvara en dags fängelse. När skälig hänsyn tas enligt första meningen finns dock ett visst utrymme att i särskilda fall beakta den tidigare domen i större utsträckning än vad som följer av en rent Så kan t.ex. vara fallet om någon har utsatts för grym eller omänsklig behandling vid frihetsberövande utomlands. svenska domstolen anser att någon annan påföljd än böter eller fängelse bör komma i fråga, är det inte aktuellt att göra någon avräkning i egentlig Den tidigare domen är emellertid av betydelse även när det gäller val av påföljd, och den omständigheten att den dömde tidigare helt eller delvis har verkställt en frihetsberövande påföljd kan utgöra skäl för den svenska domstolen att inte välja en sådan påföljd. Att någon avräkning inte kan ske när den tilltalade överlämnas till särskild vård ska inte begränsa möjligheterna att välja en sådan påföljd. Andra stycket motsvarar hittillsvarande 6 § andra stycket. För de fall då avräkning av tidigare avtjänat straff ovillkorligen ska ske, tjänar bestämmelsen närmast som en erinran om att avräkningen i vissa fall kan leda till att föreskrivet straffminimum måste underskridas. har den däremot ett självständigt materiellt innehåll. Även i de rena avräkningsfallen kan bestämmelsen tillämpas för att t.ex. efterge påföljd om endast en obetydlig del av ett straff skulle återstå att verkställa. 12 § De begränsningar av svensk domstols behörighet och tillämpligheten av svensk lag som följer av allmän folkrätt eller av en internationell överenskommelse som är bindande för ska iakttas. Paragrafen anger att folkrättsliga begränsningar av svensk lags tillämplighet och svensk domstols behörighet ska iakttas. finns i avsnitt 5.2.11. Paragrafen motsvarar i huvudsak hittillsvarande 7 § och ger uttryck för den skyldighet att iaktta de begränsningar som kan följa av allmän folkrätt Bestämmelsen ändras på så sätt att även begränsningar som följer av för bindande internationella överenskommelser ska iakttas, dvs. sådana överenskommelser som har ratificerats av , Prop. 2020/21:204 oavsett om de har införlivats i svensk rätt eller inte. inte endast frågor om svensk domstols behörighet utan även sådana begränsningar av den materiella straffbarheten som kan följa av folkrätten (jfr NJA 1946 s. 65 och NJA 2019 s. 909 p. De folkrättsligt grundade begränsningarna i den svenska kompetensen kan i princip även innebära hinder mot användning av straffprocessuella tvångsmedel (se prop. 1984/85:156 s. 5). Bland de folkrättsliga regler som avses i paragrafen finns bl.a. bestämmelser om immunitet. Om den tilltalade åtnjuter immunitet innebär det normalt att domstolen saknar behörighet att döma. Ett åtal ska då avvisas. Om immuniteten innebär att svensk lag inte får tillämpas bör åtalet istället ogillas. 13 § I fråga om utlämning och överlämnande finns särskilda föreskrifter. Villkor som ställs upp vid utlämning eller överlämnande från en annan stat till ska iakttas. Paragrafen innehåller bestämmelser om utlämning och överlämnande till och från en annan stat. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.11. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 8 §. Av första stycket framgår att det i annan lagstiftning finns särskilda föreskrifter om utlämning och överlämnande. Bestämmelser om utlämning finns bl.a. i lagen (1957:668) om utlämning för brott, medan bestämmelser om överlämnande finns i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder och i lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder. Andra stycket innehåller en erinran om att villkor som ställs upp av en annan stat i samband utlämning eller överlämnande till ska iakttas. 6 a § Den som 1.utvecklar, producerar eller på annat sätt förvärvar, lagrar eller bibehåller kemiska vapen eller överför, direkt eller indirekt, kemiska vapen till någon, 2.använder kemiska vapen, 3.deltar i militära förberedelser för användning av kemiska vapen, eller 4.använder ämnen för kravallbekämpning som en metod för krigföring döms för olovlig befattning med kemiska vapen till fängelse i högst , om gärningen inte är att bedöma som krigsförbrytelse enligt lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott. Som kemiska vapen enligt första stycket 1–3 ska anses sådant som definieras som kemiska vapen i konvention om förbud mot utveckling, produktion, innehav och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring. Är brottet grovt, döms till fängelse i högst eller på livstid. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen varit ägnad att i väsentlig grad bidra till utveckling, produktion eller 2020/21:204 spridning av kemiska vapen eller till att sådana vapen används mot Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för olovlig befattning med I första stycket görs en följdändring som en konsekvens av att lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser namnändras till lagen om straff för vissa Övriga ändringar är språkliga. i avsnitt 4.3.1. 6 b § Den som använder, utvecklar, tillverkar, förvärvar, innehar eller överlåter antipersonella minor (truppminor), döms för olovlig befattning med minor till fängelse i högst , om gärningen inte är att bedöma som krigsförbrytelse enligt lagen (2014:406) om straff för vissa Första stycket gäller endast minor som avses i konventionen den 18 om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring. Sådan befattning med minor som är tillåten enligt den konvention som avses i andra stycket utgör inte brott. Är brottet grovt döms till fängelse i högst eller på livstid. bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen väsentligt bidragit till att minor kommit att användas på ett sätt som inneburit fara för många människors liv eller hälsa. Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för olovlig befattning med I första stycket görs en följdändring som en konsekvens av att lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser namnändras till lagen om straff för vissa internationella Övriga ändringar är språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.1. 2 § Bestämmelserna i detta kapitel om bortfallande av påföljd gäller inte 1. mord eller dråp enligt 3 kap. 1 eller 2 §, 2. våldtäkt eller grov våldtäkt enligt 6 kap. 1 § första eller tredje stycket, om brottet begåtts mot en person som inte fyllt , 3. våldtäkt mot barn eller grov våldtäkt mot barn enligt 6 kap. 4 §, 4. brott enligt 2 § första eller tredje stycket lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor, om brottet begåtts mot en person som inte 5. folkmord, brott mot mänskligheten, grov krigsförbrytelse eller aggressionsbrott enligt 1, 2, 11 eller 11 a § lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott, 6. terroristbrott enligt 3 § 1 eller 2 jämförd med 2 § lagen (2003:148) om straff för terroristbrott, eller 7. försök till brott som avses i 1, 5 eller 6. Har någon begått brott som avses i första stycket innan han eller hon fyllt tjugoett år, gäller dock bestämmelserna om bortfallande av påföljd i Paragrafen innehåller bestämmelser om undantag från preskription. 2020/21:204 Genom ett tillägg i första stycket undantas aggressionsbrott enligt 11 a § lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott från preskription. Dessutom görs en följdändring som en konsekvens av att lagen om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser namnändras till lagen om straff för vissa internationella brott. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.1. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2014:408) om ändring i lagen (1998:1703) om ändring i 6 c § Den som i strid med fördrag om fullständigt förbud mot kärnsprängningar deltar i eller på annat sätt medverkar till utförandet av en kärnvapenprovsprängning eller någon annan kärnsprängning döms för olovlig kärnsprängning till fängelse i högst , om gärningen inte är att bedöma som krigsförbrytelse enligt lagen (2014:406) om straff för vissa internationella brott. Är brottet grovt, döms till fängelse i högst eller på livstid. Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen haft stor betydelse för kärnsprängningen eller om gärningen inneburit fara för människor eller för egendom av särskild betydelse. Paragrafen innehåller bestämmelser om straff för olovlig kärnsprängning. I första stycket görs en följdändring som en konsekvens av att lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser namnändras till lagen om straff för vissa internationella brott. Övriga ändringar är språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.1. Paragrafen träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 8.3Förslaget till lag om ändring i 1 § Laga domstol i brottmål är rätten i den ort där brottet begåtts. Ett brott anses ha begåtts på den ort där gärningsmannen handlade. I fråga straffbar underlåtenhet anses brottet ha begåtts där gärningsmannen borde ha handlat eller där han eller hon befann sig när han eller hon borde ha handlat. Vid tillämpning av straffbestämmelser enligt vilka gärningen ska ha medfört en viss effekt anses brottet ha begåtts på den ort där effekten inträdde eller, vid försök, enligt brottsplanen sannolikt skulle ha inträtt. Begicks brottet på orter under skilda domstolar, har de lika behörighet. Har det skett på svenskt fartyg eller luftfartyg under resa inom eller utom landet, är även rätten i den ort, dit den misstänkte med fartyget eller luftfartyget först ankommer eller där han eller hon gripits eller annars uppehåller sig, behörig. 2020/21:204 Är det, när åtal väcks, ovisst var brottet begåtts får åtal tas upp av rätten i någon av de orter, där det kan antas ha skett, eller i den ort, där den misstänkte gripits eller annars uppehåller sig. Åtal för brott får också tas upp av den rätt, där den misstänkte ska svara i tvistemål i allmänhet, eller rätten i den ort, där den misstänkte mera varaktigt uppehåller sig, om rätten med hänsyn till utredningen samt kostnader och andra omständigheter finner det lämpligt. Paragrafen innehåller bestämmelser om laga domstol i brottmål. Paragrafen ändras på så sätt att bestämmelserna om lokalisering av brott anpassas till motsvarande ändringar i 2 kap. 1 § . Övriga ändringar är språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 5.2.2. 8.4Förslaget till lag om ändring i 13 § Svensk domstol är behörig att döma över brott enligt 8 § första stycket 12 även om det inte finns domsrätt enligt 2 kap. 3 § . Har brottet begåtts i ekonomiska zon, får åtal väckas vid den tingsrätt vars domkrets är närmast den plats där brottet begicks. Paragrafen, som innehåller bestämmelser om domsrätt över vissa brott enligt , anpassas till den nya lydelsen av 2 kap. och moderniseras språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. 8.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser 11 a § För aggressionsbrott döms den som kan utöva kontroll eller styra över en stats politiska eller militära handlande och som planerar, förbereder, inleder eller utför en aggressionshandling som, till sin karaktär, svårhetsgrad och omfattning, utgör en uppenbar överträdelse av stadga. Med aggressionshandling avses en stats användning av väpnat våld mot en annan stats suveränitet, territoriella integritet eller politiska oberoende, eller på något annat sätt som är oförenligt med stadga. Straffet är fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Paragrafen är ny och straffbelägger aggressionsbrott i svensk rätt. Övervägandena finns i avsnitt 4.3.1–4.3.3 och 4.3.5. I första stycket anges vilka gärningar som är straffbara som aggressionsbrott och vilka personer som har en sådan ställning att de kan träffas av straffansvar. Bestämmelsen överensstämmer i allt väsentligt med motsvarande reglering av aggressionsbrott i artikel 8a i Romstadgan för (Romstadgan). För att ansvar för aggressionsbrott ska kunna komma i fråga krävs till en början att gärningsmannen vid tiden för gärningen hade en sådan ställning att han eller hon kunnat utöva kontroll eller styra över den angripande statens politiska eller militära handlande. Personkretsen är därför begränsad till ett fåtal personer. Till denna personkrets hör regelmässigt stats- och regeringschefer beroende på statsskickets utformning. En statschef med enbart representativa funktioner bör dock inte kunna räknas till den aktuella personkretsen. Vidare kan ett lands högsta politiska ledning komma i fråga för straffansvar, liksom ett lands högsta militära ledning. I vilken mån regeringsmedlemmar och andra högre ämbetsmän som varit involverade i förberedelser av beslut eller av en stats faktiska åtgärder för att begå en aggressionshandling kan hållas ansvariga blir dock alltid beroende av hur förberedelsearbetet och beslutsfattandet i det enskilda fallet har gått till. Avgörande är om gärningsmannen haft faktisk möjlighet att kontrollera eller styra handlandet, inte vilken formell ställning eller position han eller hon haft. Den brottsliga gärningen består av att gärningsmannen planerar, förbereder, inleder eller utför en aggressionshandling som, till sin karaktär, svårhetsgrad och omfattning, utgör en uppenbar överträdelse av FN:s stadga. Med planering avses t.ex. framtagande av särskilda militära eller andra planer för att begå en aggressionshandling. Med förberedelse avses olika konkreta åtgärder för att verkställa en planerad aggressionshandling, t.ex. beslut om transport av vapen eller annan utrustning, gruppering av trupper vid gränsen eller andra liknande åtgärder som utgör del av en förestående aggressionshandling. Inleder tar sikte på själva påbörjandet av en aggressionshandling medan utför tar sikte på alla efterföljande handlingar. Under förutsättning att aggressionshandlingen ägt rum kan alltså även den som deltagit i vissa gärningar av förberedande slag dömas för fullbordat brott i gärningsmannaskap. Ansvar för aggressionsbrott förutsätter att den aggressionshandling som gärningsmannen planerat, förberett, inlett eller utfört utgör en uppenbar överträdelse av . Vid bedömningen av om det är fråga om en uppenbar överträdelse av stadgan är tre kriterier avgörande – handlingens karaktär, dess svårhetsgrad och dess omfattning. En samlad bedömning ska göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Vägledande för svensk domstols prövning av denna fråga blir dels eventuell praxis från , dels – i förekommande fall – om , med stöd i artikel 39 i , har fastställt om en angreppshandling har ägt rum. Någon skyldighet för svensk domstol att i ett enskilt fall följa Internationella brottmålsdomstolens eller säkerhetsrådets bedömning av om en aggressionshandling ägt rum finns dock inte. I andra stycket anges vad som avses med en aggressionshandling. Med aggressionshandling avses en stats användning av väpnat våld mot en annan stats suveränitet, territoriella integritet eller politiska oberoende, eller på något annat sätt som är oförenligt med stadga. Bestämmelsen i andra stycket skiljer sig från artikel 8a i Romstadgan på så sätt att paragrafen inte innehåller någon uppräkning av vilka handlingar som kan utgöra en aggressionshandling. Uppräkningen i artikel 8a bör dock vara vägledande för vad som utgör en aggressionshandling. 2020/21:204 omfattas bl.a. invasion eller angrepp av en stats väpnade styrkor på en annan stats territorium, bombardemang av en stats väpnade styrkor mot en annan stats territorium och blockad av en stats väpnade styrkor av en annan stats hamnar eller kuster. Uppräkningen i artikel 8a är inte uttömmande utan även andra handlingar kan utgöra sådana aggressionshandlingar som kan grunda ansvar för aggressionsbrott. Exempelvis kan åtgärder för att slå ut en annan stats energiförsörjning eller dess it-system och elektroniska kommunikation innebära en aggressionshandling i uppenbar strid med . I subjektivt hänseende krävs uppsåt för samtliga brottsrekvisit. Det krävs inte att gärningsmannen själv gör bedömningen att våldsanvändningen är oförenlig med eller att aggressionshandlingen utgör en uppenbar överträdelse av utan det är tillräckligt att gärningsmannens uppsåt täcker de faktiska omständigheter som ligger till grund för bedömningen. Av tredje stycket framgår att straffet för aggressionsbrott är fängelse , lägst fyra och högst , eller på livstid. Straffskalan överensstämmer därmed med den som gäller för folkmord, brott mot mänskligheten och grov krigsförbrytelse. Om konkurrensfrågor skulle uppkomma mellan aggressionsbrott och andra brott får dessa hanteras i varje enskilt fall utifrån sedvanliga regler om brottskonkurrens (jfr t.ex. NJA 2013 s. 397 p. 16 § För försök, förberedelse eller stämpling till och underlåtenhet att avslöja eller förhindra folkmord, brott mot mänskligheten, aggressionsbrott och krigsförbrytelse döms det till ansvar enligt 23 kap. . I fråga om aggressionsbrott kan endast den som kan utöva kontroll eller styra över en stats politiska eller militära handlande dömas till ansvar enligt första stycket. Detsamma ska gälla för ansvar enligt 23 kap. 4 § . Paragrafen innehåller bestämmelser om ansvar för försök och andra osjälvständiga brottsformer enligt 23 kap. . Övervägandena finns i avsnitt 4.3.4. Ändringen i första stycket innebär att även försök, förberedelse eller stämpling till och underlåtenhet att avslöja eller förhindra aggressionsbrott straffbeläggs. Bestämmelsen stämmer överens med vad som gäller beträffande folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Andra stycket är nytt och innebär att till ansvar för försök, förberedelse eller stämpling, liksom för underlåtenhet att avslöja eller förhindra aggressionsbrott kan endast dömas den som kan utöva kontroll eller styra över en stats politiska eller militära handlande (jfr 11 a §). Även ansvar för sådan medverkan som avses i 23 kap. 4 § är, såvitt gäller aggressionsbrott, begränsat på samma sätt. 17 § Svensk domstol är behörig att döma över aggressionsbrott som har begåtts utanför eller försök, förberedelse eller stämpling till eller underlåtenhet att avslöja eller förhindra sådant brott i de fall som avses i 2 kap. 3 § 1, 2 a och b och 4 . Svensk domstol är också behörig Prop. 2020/21:204 att döma över aggressionsbrott om den aggressionshandling som ligger till grund för brottet har begåtts av en stat gentemot vilken de ändringar i Romstadgan för som har skett genom resolution RC/Res.6 har trätt i kraft vid tiden för brottet. Åtal för brott enligt första stycket får väckas endast efter förordnande av regeringen. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om svensk domstols behörighet att döma över aggressionsbrott som har begåtts utanför och om åtalsförordnande för sådana brott. Att svensk domstol är behörig att döma över aggressionsbrott som begåtts i , framgår av 2 kap. 1 § . Övervägandena finns i avsnitt 4.3.6 och 4.3.7. I första stycket regleras svensk domstols behörighet att döma över aggressionsbrott som har begåtts utomlands. Genom bestämmelsen inskränks domsrätten för aggressionsbrott jämfört med vad som annars följer av 2 kap. 3 § . Om brottet saknar sådan anknytning till som följer av 2 kap. 3 § 1, 2 a–b och 4 gäller således svensk domsrätt endast om den aggressionshandling som ligger till grund för brottet begåtts av en stat gentemot vilken de ändringar i Romstadgan för som har skett genom resolution RC/Res. 6 har trätt i kraft vid tiden för brottet. Dessa ändringar, de s.k. Kampalaändringarna, ska således ha trätt i kraft för den stat som har utfört den ansvarsgrundande aggressionshandlingen. På detta vis ges svensk domstol – bortsett från de brott där särskild svensk anknytning finns – domsrätt över aggressionsbrott i samma utsträckning som gäller för . Av andra stycket framgår att åtalsförordnande av regeringen krävs för att åtal ska få väckas för aggressionsbrott som begåtts utanför . För aggressionsbrott som begåtts i gäller ett krav på åtalsförordnande enligt 2 kap. 2 § . Regeringen har exklusiv behörighet att besluta om åtalsförordnande beträffande aggressionsbrottet. Vid bedömningen av om åtalsförordnande för aggressionsbrott bör meddelas, bör det avgörande främst vara lämpligheten av åtal och lagföring vid svensk domstol i ljuset av de möjligheter som finns att utreda brottet samt sakens utrikes- och säkerhetspolitiska betydelse. Även FN:s säkerhetsråds ställningstagande, liksom Internationella brottmålsdomstolens och Internationella domstolens, bör beaktas vid bedömningen. 8.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämning för brott 10 § Har i fråga om den som begärs utlämnad här i riket meddelats dom beträffande det uppgivna brottet eller med stöd av 20 kap. 7 § eller motsvarande bestämmelse i annan författning meddelats beslut att inte åtala för brottet, får utlämning för det brottet inte beviljas. Utlämning får inte heller beviljas, om straff för brottet skulle vara förfallet enligt svensk lag. 2020/21:204 Har fråga om ansvar för brottet prövats genom en dom som har fått laga kraft och som meddelats i en annan stat än den som gjort framställning om utlämning, och brottet har begåtts i den först nämnda staten eller har denna stat tillträtt den europeiska utlämningskonventionen eller en överenskommelse som avses i 2 kap. 9 § andra stycket eller har den staten slutit särskilt avtal med om utlämning för brott, får den som begärs utlämnad inte utlämnas för det brottet, 1.om han eller hon har frikänts från ansvar, 2.om han eller hon har förklarats skyldig till brottet utan att påföljd har ådömts, 3.om ådömd påföljd har verkställts i sin helhet eller verkställigheten pågår, eller