prop · H803184 · 2021-05-04 00:00:00 — Det bör därför framgå av 6 kap. 2 § tullagen att beslut av enligt artikel 7.1 om tillfälligt kvarhållande ska kunna överklagas. anser att såsom förslaget är utformat så finns ingen överklaganderätt i tullagen avseende beslut om tillfälligt kvarhållande av kontanta medel som har fattat. emellertid att överklaganderätten i de fall fattar beslut Prop. 2020/21:184 om tillfälligt kvarhållande följer av bestämmelsen i 4 kap. 3 § tullagen. Enligt denna bestämmelse gäller det som sägs om och en tulltjänsteman i bl.a. 51–53 §§ samma kapitel för och samt polisman och kustbevakningstjänsteman som medverkar i kontrollverksamhet. Av 6 kap. 2 § följer vilka beslut av som får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Eftersom det som gäller för enligt föreslagna 4 kap. 53 § alltså även gäller för och när dessa myndigheter medverkar i kontrollverksamhet omfattas även dessas beslut av överklaganderätten i 6 kap. 2 § tullagen. Om de utredningsåtgärder som vidtas under ett tillfälligt kvarhållande av kontanta medel leder till att straffrättsliga åtgärder avseende de kontanta medlen vidtas, omfattas beslut avseende dessa åtgärder inte av artikel 7.2. Detta följer av att förordningen inte har antagits med beaktande av någon rättslig grund i EUF-fördraget som avser bekämpning av brott. Sådana beslut får i stället hanteras i den ordning som gäller för den vidtagna åtgärden i fråga. Förslaget medför en ändring av 6 kap. 2 § tullagen. Bestämmelser om information till finansunderrättelseenheter finns i artikel 9 i den nya kontantkontrollförordningen. Den beskrivs närmare i avsnitt 4.6.En motsvarande bestämmelse finns i artikel 5.1 i den nuvarande kontantkontrollförordningen. Den behandlades i prop. 2006/07:68 s. 37– 39. Information från de behöriga myndigheterna till Regeringens bedömning: Den nya kontantkontrollförordningens bestämmelse om information från de behöriga myndigheterna till finansunderrättelseenheten kräver inga kompletterande bestämmelser i Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland och , tillstyrker eller har inga synpunkter på Skälen för regeringens bedömning: De behöriga myndigheterna ska enligt artikel 9.1 registrera den information som erhålls i enlighet med artikel 3, 4, 5.3 eller 6 och översända den till finansunderrättelseenheten i den medlemsstat där informationen erhölls. är behörig myndighet vid tillämpning av den nya kontant- kontrollförordningen, liksom och , när dessa myndigheter medverkar i kontrollverksamhet, jfr 2020/21:184 avsnitt 5.3. Även om tillämpningen av den nya förordningen främst kommer att beröra kan det uppkomma situationer när och vid kontroller erhåller information i enlighet med de nämnda artiklarna. Det följer av 4 kap. 17 § tullförordningen att den informationen ska lämnas ut till . Utgångspunkten är alltså att det är som ska översända den erhållna informationen till finansunderrättelseenheten, även om det är eller som skulle ha erhållit informationen, jfr prop. 2006/07:68 s. 38. Finansunderrättelseenhet för del är Finanspolissektionen (Finanspolisen) vid nationella operativa avdelning, jfr avsnitt 5.4. Det är därför till Finanspolisen som ska översända den registrerade informationen. En förutsättning för att detta ska kunna göras är att det inte finns något hinder ur sekretessynpunkt. Att uppgifter hos omfattas av sekretess om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men framgår av 27 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Enligt 10 kap. 28 § första stycket den lagen hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Utifrån motsvarande bestämmelser i dåvarande sekretesslagen (1980:100), bl.a. 14 kap. 1 § den lagen, som i huvudsak motsvarar 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen, gjordes en genomgång i prop. 2006/07:68 med anledning av artikel 5.1 i den nuvarande kontantkontrollförordningen. I det sammanhanget konstaterades att lag i tidigare lagstiftningsärenden likställts med EG-förordningar (s. 37). En bestämmelse om uppgiftsskyldighet i en EU-förordning kan således utgöra grund för utlämnande av sekretessbelagda uppgifter mellan svenska myndigheter. Bestämmelsen måste dock uppfylla vissa krav på konkretion för att omfattas av den sekretessbrytande bestämmelsen i 10 kap. 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen. Uppgiftsskyldigheten ska antingen ta sikte på utlämnande av uppgifter av ett speciellt slag, gälla en viss myndighets rätt att få del av uppgifter i allmänhet eller avse en skyldighet för en viss myndighet att lämna andra myndigheter information, jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 322. Artikel 9.1 i den nya kontantkontrollförordningen får sägas avse en skyldighet för en viss myndighet, , att lämna en annan myndighet, (dvs. Finanspolisen), information. Bestämmelsen får därmed anses vara tillräckligt konkret för att den ska omfattas av bestämmelsen i 10 kap. 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen. Uppgiftsskyldigheten för kan således fullgöras inom ramen för det gällande regelverket. Några kompletterande bestämmelser i denna del synes därmed inte vara nödvändiga. Artikel 9.1 innehåller även bestämmelser om hur den registrerade informationen ska översändas till finansunderrättelseenheten. Detta ska göras i enlighet med de tekniska regler som avses i artikel 16.1 c. Enligt den bestämmelsen ska kommissionen genom genomförandeakter anta de tekniska reglerna för ett effektivt informationsutbyte enligt bl.a. artikel 9.1 och 9.3 i förordningen via tullinformationssystemet (TIS) inrättat genom artikel 23 i förordning (EG) nr 515/97. Enligt artikel 9.3 ska de behöriga myndigheterna översända den Prop. 2020/21:184 information som avses i punkt 1 så fort som möjligt och arbetsdagar efter den dag då informationen erhölls. Bestämmelsen är direkt tillämplig och lämnar inget utrymme för kompletterande bestämmelser. Det faller i första hand på att leva upp till kraven i den bestämmelsen. 5.9.2Informationsutbyte mellan finansunderrättelseenheter i olika medlemsstater Regeringens bedömning: Den nya kontantkontrollförordningens bestämmelse om information mellan finansunderrättelseenheter i olika medlemsstater kräver inga kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: Medlemsstaterna ska enligt artikel 9.2i den nya kontantkontrollförordningen se till att finansunderrättelseenheten i medlemsstaten i fråga utbyter sådan information som avses i artikel 9.1 med de berörda finansunderrättelseenheterna i de andra medlemsstaterna i enlighet med artikel 53.1 i direktiv (EU) 2015/849. Frågan om tillämpningen av bl.a. artikel 53 i direktiv (EU) 2015/849 var föremål för bedömning i propositionen Ytterligare åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (prop. 2016/17:173, bet. 2016/17:FiU32, rskr. 2016/17:341). Det konstaterades i propositionen att Finanspolisen, som en del av , har flera legala förutsättningar att samarbeta och utbyta information internationellt. Bestämmelser som reglerar Finanspolisens informationsutbyte fanns då bl.a. i lagen (2000:343) om internationellt polisiärt samarbete (ersatt av lagen [2017:496] om internationellt polisiärt samarbete), och för samverkan och informationsutbyte mellan Finanspolisen och andra finansunderrättelseenheter används det av direktiv (EU) 2015/849 förordade . Regeringens bedömning var att Finanspolisen har sådana legala förutsättningar och system som krävs för att kunna utbyta information på det sätt direktivet kräver. Regeringen ansåg därför att det inte fordrades några särskilda lagstiftningsåtgärder för att leva upp till kraven enligt direktivet i detta avseende (prop. 2016/17:173 s. 441–442). Det finns ingen anledning att i denna proposition göra någon annan bedömning. Regeringens bedömning: Den nya kontantkontrollförordningens bestämmelser om informationsutbyte mellan de behöriga myndigheterna kräver inga kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. Inte heller bestämmelserna om översändande av information från de behöriga myndigheterna till kommissionen och Europol kräver några kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland och , tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 10 i den nya kontantkontrollförordningen finns bestämmelser om dels informationsutbyte mellan de behöriga myndigheterna (punkt 1), dels översändande av information från de behöriga myndigheterna till EU- kommissionen, Europeiska åklagarmyndigheten (Eppo) och Europol (punkt 2). Artikeln beskrivs närmare i avsnitt 4.7. En motsvarande bestämmelse finns i artikel 6 i den nuvarande kontantkontrollförordningen. Den behandlades i prop. 2006/07:68 s. 39–41. För svensk del är det inte aktuellt att översända information till Eppo. Den frågan lämnas därför därhän i den fortsatta framställningen. Även om artikel 10 tar sikte på de behöriga myndigheterna (jfr avsnitt 5.3), så torde det för svensk del främst bli som kommer att tillämpa denna artikel. Att uppgifter hos kan omfattas av sekretess har konstaterats i avsnitt 5.9.1. Av 8 kap. 3 § 1 offentlighets- och sekretesslagen framgår att om sekretess gäller för en uppgift får den inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om inte utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. Med särskild föreskrift i lag eller förordning likställs EU- förordningar, jfr avsnitt 5.9.1. Något hinder ur sekretessynpunkt att uppfylla bestämmelserna i artikel 10.1 och 10.2 om översändande av information finns därmed inte. Bestämmelsen i artikel 10.1 innebär att inte bara kommer att översända information till andra medlemsstater utan också kommer att ta emot information från andra medlemsstater. Informationen kommer då att omfattas av det sekretesskydd som framgår av 15 kap. 1 a § första stycket offentlighets- och sekretesslagen. Artikel 10.3 innehåller en bestämmelse om hur den information som avses i punkterna 1 och 2 ska översändas. Detta ska göras i enlighet med de tekniska regler som avses i artikel 16.1 c och med användning av det formulär som avses i enlighet med artikel 16.1 d. Enligt bestämmelsen i artikel 16.1 c ska kommissionen genom genomförandeakter anta de tekniska reglerna för ett effektivt informationsutbyte enligt bl.a. artikel 10 i förordningen via tullinformationssystemet (TIS) inrättat genom artikel 23 i förordning (EG) nr 515/97. Kompletterande bestämmelser till bl.a. förordning (EG) nr 515/97 finns i förordningen (2016:904) om tullinformationssystemet. Ändringar kan behöva göras i den förordningen med anledning av de genomförandeakter kommissionen ska anta med stöd av artikel 16.1 c. Enligt artikel 10.4 ska den information som avses i punkterna 1 a, b och c och 2 översändas så fort som möjligt och arbetsdagar efter den dag då informationen erhölls. Enligt artikel 10.5 ska den information och de resultat som avses i punkt 1 d översändas var sjätte månad. Bestämmelserna är direkt tillämpliga och lämnar inget utrymme för Prop. 2020/21:184 kompletterande bestämmelser. Det faller i första hand på att leva upp till kraven i dessa bestämmelser. Regeringens bedömning: Den nya kontantkontrollförordningens bestämmelser om informationsutbyte med tredjeländer kräver inga kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 11 i den nya kontantkontrollförordningen finns en bestämmelse om informationsutbyte med tredjeländer. Den beskrivs närmare i avsnitt 4.7. En motsvarande bestämmelse finns i artikel 7 i den nuvarande kontantkontrollförordningen. Den behandlades i prop. 2006/07:68 s. 41. Eftersom utlämnande av information sker med stöd av den nya kontantkontrollförordningen bör bestämmelsen i 8 kap. 3 § 1 offentlighets- och sekretesslagen kunna tillämpas vid tillämpning av artikel 11, jfr avsnitt 5.10. Informationsutbytet enligt denna artikel förutsätter att översändandet av information sker inom ramen för ”ömsesidigt administrativt bistånd”. Samma rekvisit används i artikel 7 i den nuvarande kontantkontrollförordningen. Regeringen gjorde i prop. 2006/07:68 bedömningen att därmed avsågs ”de instrument med bestämmelser om administrativt samarbete inom tullområdet som gäller på området”, dvs. bilaterala avtal, multilaterala avtal, avtal mellan EU:s medlemsstater samt avtal mellan å ena sidan EU eller EU:s medlemsstater och å andra sidan tredjeland eller tredjeländer (s. 41). Det finns här inte någon anledning att göra en annan bedömning. 5.12Tystnadsplikt, konfidentialitet och uppgiftssäkerhet Regeringens bedömning: Den nya kontantkontrollförordningens bestämmelser om tystnadsplikt, konfidentialitet och uppgiftssäkerhet kräver inga kompletterande bestämmelser i svensk lagstiftning. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller har inga synpunkter på bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: I den nya kontantkontrollförordningen finns bestämmelser om tystnadsplikt, konfidentialitet och uppgiftssäkerhet i artikel 12. Bestämmelsen beskrivs närmare i avsnitt 4.8. En motsvarande bestämmelse finns i artikel 8 i den 2020/21:184 nuvarande kontantkontrollförordningen. Den behandlades i prop. 2006/07:68 s. 41–42. Att uppgifter hos kan omfattas av sekretess har konstaterats i avsnitt 5.9.1. Detsamma gäller för uppgifter hos eller enligt 27 kap. 2 § första stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen, när dessa myndigheter medverkar i kontrollverksamhet och då ses som behöriga myndigheter, jfr avsnitt 5.3. Någon kompletterande lagstiftning med anledning av artikel 12 bör därmed inte vara nödvändig. Regeringens bedömning: Den befintliga reglering som finns på personuppgiftsområdet utgör tillräcklig reglering för den personuppgiftsbehandling som kan komma att ske med anledning av den nya förordningen. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland , tillstyrker eller har inga synpunkter på Skälen för regeringens bedömning: Enligt skäl 33 andra stycket i ingressen till den nya kontantkontrollförordningen bör allt utlämnande och all insamling, överföring, förmedling och annan behandling av personuppgifter inom ramen för den nya kontantkontrollförordningen omfattas av bestämmelserna i bl.a. EU:s dataskyddsförordning, jfr avsnitt EU:s dataskyddsförordning gäller alltså den behandling som förordningen kan ge upphov till i form av det informationsutbyte som regleras i artiklarna 9–11 (se avsnitt 5.9–5.11). Den gäller även den behandling av personuppgifter som anmälnings- och redovisnings- skyldigheterna i artiklarna 3, 4, 5.3 och 6 kan ge upphov till samt den behandling som krävs för de administrativa beslut som anges i artikel 7.1. Om det i denna verksamhet finns anledning att vidta en sådan ytterligare åtgärd som åsyftas i skäl 28 för att utreda eventuell brottslighet övergår verksamheten till att bli brottsbekämpande och bl.a. brottsdatalagen (2018:1177) blir då tillämplig (jfr betänkandet Brottsdatalag [SOU 2017:29] s. 199–201). Den behandling som i en sådan situation blir aktuell ligger dock utanför den behandling som förordningen ger upphov till och kommer därför inte beröras närmare i detta sammanhang. EU:s dataskyddsförordning är i alla delar bindande och direkt tillämplig i samtliga EU:s medlemsländer och ska tillämpas fr.o.m. . Förordningen, som utgör den generella regleringen av personuppgifts- behandling inom EU, tillåter, och förutsätter ibland, att medlemsstaterna kompletterar förordningen med nationell lagstiftning. Utgångspunkten för det fortsatta resonemanget är att det i första hand blir som kommer att behandla de personuppgifter som tagits emot genom tillämpning av artiklarna 3, 4, 5.3, 6 och 7 i den nya kontant- kontrollförordningen, även om också och är behöriga myndigheter när dessa myndigheter medverkar i kontrollverksamhet, jfr avsnitt 5.3. För behandling av personuppgifter finns bestämmelser som kompletterar EU:s dataskyddsförordning i lagen (2001:185) om behandling av uppgifter i verksamhet, jfr 1 kap. 2 § den lagen. Förutom vid behandling av personuppgifter om enskilda personer gäller vissa bestämmelser i lagen även vid behandling av uppgifter om juridiska personer, se 1 kap. 1 § andra stycket. Bestämmelserna i den nya kontantkontrollförordningen berör i första hand fysiska personer som medför kontanta medel och anmäler dessa när de reser in i eller ut ur EU eller som ombeds lämna en redovisning för oledsagade kontanta medel som förs in i eller ut ur EU. Bestämmelserna kan också beröra juridiska personer i den utsträckning dessa är ägare till de kontanta medlen eller, i fråga om oledsagade kontanta medel, är avsändare eller mottagare av de kontanta medlen. Uppgifter som erhållits avseende ledsagade kontanta medel är i huvudsak samma uppgifter som behandlas av och innebär alltså inte någon utökad behandling av personuppgifter. Att redovisa oledsagade kontanta medel är dock en nyhet i jämförelse med den nuvarande kontantkontrollförordningen. Behandling av personuppgifter som erhållits avseende oledsagade kontanta medel innebär således ytterligare personuppgiftsbehandling. De uppgifter som ska lämnas vid denna redovisning är bl.a. fullständigt namn, kontaktuppgifter, inklusive adress, födelsedatum och födelseort, nationalitet, typen av och beloppet eller värdet på de kontanta medlen, samt medlens ekonomiska ursprung och avsedda användning. Den nya kontantkontrollförordningen är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater. Behandlingen av personuppgifter hos är därmed nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige, jfr artikel 6.1 c i EU:s dataskyddsförordning. Den behandling av personuppgifter som sker hos till följd av kontantkontrollförordningen är dessutom nödvändig för att syftet med förordningen, att kontrollera kontanta medel som förs in i eller ut ur unionen, för att komplettera den rättsliga ram för förebyggande och förhindrande av penningtvätt och finansiering av terrorism som fastställs i direktiv (EU) 2015/849, jfr artikel 1, ska kunna uppfyllas. Den rättsliga grunden för personuppgiftsbehandlingen är därmed också att den är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i myndighetsutövning, jfr artikel 6.1 e i EU:s dataskyddsförordning. Grunden för behandlingen är fastställd på det sätt som krävs enligt artikel 6.3 i EU:s dataskyddsförordning dels i den nya kontantkontrollförordningen, dels i tullagen genom de föreslagna nya lydelserna av 4 kap. 51 och 53 §§. De närmare ändamålen för behandlingen liksom andra specificerade bestämmelser finns i lagen om behandling av uppgifter i verksamhet. Av 2 kap. 2 § denna lag framgår att i tulldatabasen får uppgifter om personer som omfattas av verksamhet enligt 1 kap. 4 § 1–3 behandlas. I 2 kap. 3 § och i förordningen (2001:646) om behandling av uppgifter i verksamhet finns bestämmelser om vilka uppgifter som får behandlas i tulldatabasen. Den behandling av uppgifter som den nya kontantkontrollförordningen ger upphov till hos i tulldatabasen är tillåten enligt 1 kap. 4 § 3 lagen om behandling av uppgifter i verksamhet som säger att uppgifter 2020/21:184 får behandlas för att tillhandahålla information som behövs hos för bl.a. fullgörande av ett åliggande som följer av ett för bindande Avseende det informationsutbyte som ska ske utifrån bestämmelserna i den nya förordningen motsvaras artiklarna 9–11 i den nya förordningen av artiklarna 5.1, 6 respektive 7 i den nuvarande förordningen. del är det alltså behandlingen av uppgifter om redovisning av oledsagade kontanta medel som är ny jämfört med den nuvarande kontantkontroll- Eftersom uppgiftsskyldigheterna rör uppgifter som erhållits vid tillämpning av artiklarna 3, 4, 5.3 och 6 rör det sig även i detta fall bl.a. om uppgifter om fullständigt namn, kontaktuppgifter, inklusive adress, födelsedatum och födelseort, nationalitet, typen av och beloppet eller värdet på de kontanta medlen, samt medlens ekonomiska ursprung och Den rättsliga grunden för behandlingen är även i detta fall att behandlingen är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige (artikel 6.1 c i EU:s dataskyddsförordning) och att den är nödvändig för att utföra en uppgift av allmänt intresse eller som ett led i myndighetsutövning (artikel 6.1 e i EU:s dataskyddsförordning). Grunden är fastställd i de aktuella artiklarna i kontantkontrollförordningen och av dem framgår även hur informations- utbytet ska gå till. I artiklarna 12 och 13 framgår kraven på hur personuppgifterna ska skyddas och behandlas. Av 1 kap. 4 § lagen om behandling av uppgifter i verksamhet framgår att uppgifter får behandlas för att tillhandahålla information som behövs hos för bl.a. fullgörande av ett åliggande som följer av ett för bindande internationellt åtagande (punkt 3). Det framgår vidare av 1 kap. 5 § att uppgifter som behandlas enligt 4 § även får behandlas för att bl.a. fullgöra uppgiftslämnande som sker i överensstämmelse med lag eller förordning (punkt 3). Vad gäller frågan om personuppgiftsbehandlingen är proportionerlig kan det konstateras att det finns ett starkt samhällsintresse att beivra penningtvätt och finansiering av terrorism (se avsnitt 5.7.2). förordningen är att vara ett komplement i detta arbete. Det är fråga om ett ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och som väger tungt i förhållande till den personliga integriteten. kompletterande bestämmelserna går inte längre än vad som är nödvändigt. De uppgifter som kommer att behandlas är kontaktuppgifter, inbegripet bl.a. adress, födelsedatum och nationalitet, samt uppgifter om de ekonomiska medlens ursprung. Det rör sig alltså inte om sådana känsliga personuppgifter som avses i artikel 9.1 i EU:s dataskyddsförordning. eventuella intrång i de registrerades personliga integritet som behandlingen kan medföra får därmed anses vara förhållandevis litet. en avvägning mellan den registrerades personliga integritet och behovet av att personuppgiften behandlas får behandlingen anses vara proportionerlig både såvitt avser den behandling som sker med stöd av artiklarna 3, 4, 5.3, 6 och 7 och den behandling som sker inom ramen för de informationsutbyten som ska ske med stöd av artiklarna 9–11. Sammanfattningsvis bedömer regeringen att den befintliga regleringen på personuppgiftsområdet är tillräcklig för den personuppgiftsbehandling som kan komma att ske hos med anledning av den nya Den personuppgiftsbehandling som förordningen kan ge upphov till hos och , när dessa Prop. 2020/21:184 myndigheter medverkar i kontrollverksamhet, har stöd på motsvarande sätt som behandling. Det behöver därmed inte införas någon ytterligare reglering rörande personuppgiftsbehandlingen. Regeringens förslag: Bestämmelsen om tullförseelse i tullagen ska omfatta överträdelser av anmälningsskyldigheten och redovisnings- skyldigheten enligt den nya kontantkontrollförordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna, däribland Förvaltningsrätten i , Kammarrätten i , , och , tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. delar promemorians uppfattning att myndigheterna ska ges verktyg att förebygga och förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism men avstyrker förslaget om att kriminalisera