prop · H803205 · 2021-06-03 00:00:00 — Utgångspunkten för beräkningen av övergångsperiodens längd bör sättas på ett sätt som överensstämmer med undantagets syfte. Nuvarande lagstiftning tillåter att assistansersättning respektive ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för personlig assistans lämnas även om den assistansberättigade har anlitat en anordnare som saknar tillstånd. Därmed kan ersättning betalas ut för assistans som utförs i strid med straffbestämmelsen i 28 § LSS. Regeringens förslag syftar till att motverka att så sker. framför att förslaget att knyta rätten till ersättning till att den assistansberättigade blivit underrättad medför att det fortsätter vara lagligt att köpa assistans då utförandet av assistansen kan vara straffbelagt. För att undvika detta föreslår att exempelvis kan ges rätt att förordna att verksamheten helt eller delvis får bedrivas under ytterligare efter att ett tillstånd återkallas. Regeringen konstaterar att en assistansberättigad som fortsätter anlita en verksamhet, ovetande om att dess tillstånd har återkallats, inte begår en straffbar handling. Förslaget innebär visserligen, att det i vissa fall blir lagligt att köpa assistans då utförandet av assistansen kan vara straffbelagt. Regeringen anser dock att detta är motiverat i syfte att undvika risken för stora negativa konsekvenser för den assistansberättigade. Fram till dess att assistansanordnaren fått kännedom om IVO:s beslut kommer det därutöver i flertalet fall vara tveksamt om utförandet av assistansen är att bedöma som straffbart, då straffbarheten förutsätter att assistansen utförts utan tillstånd med uppsåt eller av oaktsamhet. Regeringen konstaterar vidare att frågan om att möjliggöra för att förordna om att en verksamhet får bedrivas under ytterligare efter att dess tillstånd återkallats kräver en fördjupad analys som inte är möjlig att göra i detta lagstiftningsärende. anser vidare att den assistans som kan ersättas om det finns särskilda skäl inte bör omfatta straffbelagd assistans och att det därför finns skäl att se över 28 § LSS. Även Lagrådet konstaterar att förslagen bygger på att en enskild under vissa förutsättningar ska kunna få ersättning för assistans som utförts av en anordnare som saknar tillstånd som det fortsatt är generellt straffbelagt enligt 28 § LSS att utföra assistans utan tillstånd. Lagrådet anser att det starkt kan ifrågasättas om en sådan motsägelsefull ordning är godtagbar. Framför allt med beaktande av att undantagen syftar till att skydda den assistansberättigade anser Lagrådet att det motsägelsefulla inslaget i regleringen inte utgör tillräckliga skäl för att avstyrka förslagen. Lagrådet understryker emellertid att det är nödvändigt att regleringen övervägs på nytt, så att en ordning kan tillskapas som är motsägelsefri och som blir rimlig i förhållande till såväl assistansanordnaren som den assistansberättigade. Regeringen konstaterar att en sådan översyn över 28 § LSS som både och Lagrådet efterfrågar kräver en fördjupad analys som inte är möjlig att göra i detta lagstiftningsärende. Mot bakgrund av det anförda lämnas inte något sådant förslag. Regeringen avser att återkomma i frågan möjligt. I promemorian och lagrådsremissen konstateras att det inte går att utesluta att det uppstår tvist om betalningsskyldighet för avtalad assistans mellan anordnare och assistansberättigad i enskilda fall, till följd av att den assistansberättigade nekas ersättning, men att risken är liten. anser att det finns skäl att beakta att det kan röra sig om stora belopp, vilket kan vara tillräckligt motiv för en anordnare att försöka driva in fordran, samt att även om risken bedöms som liten kan effekterna för den assistansberättigade i det enskilda fallet vara 2020/21:205 omfattande. anser därför att det finns skäl att överväga en reglering till skydd för de assistansberättigade. Lagrådet konstaterar att det i lagrådsremissen saknas en närmare analys av hur den föreslagna regleringen av undantagen påverkar de inblandades civilrättsliga ansvar. Enligt Lagrådet går det, utifrån vad som framgår av lagrådsremissen, inte att utesluta risken att den assistansberättigade skulle kunna hamna i en besvärlig position om han eller hon – under ett avtals löptid – blir av med möjligheten till ersättning eller stöd avseende assistans utförd av den anordnare med vilken avtalet är tecknat. Regeringen konstaterar att det mot bakgrund av den avtalsfrihet som råder på området inte går att med säkerhet uttala sig om vilka konsekvenser förslaget kommer få i varje enskilt fall. Regeringen delar dock uppfattningen som uttrycks i promemorian och lagrådsremissen, att risken för att den enskilde ska anses betalningsskyldig är liten. Regeringen anser i likhet med promemorian att bestämmelserna i bör införas som nya stycken i 9 d § LSS, som föreskriver att ersättning inte betalas ut för personlig assistans som har utförts i strid med vissa i paragrafen angivna krav som ställs vid utförandet av personlig assistans. Kammarrätten i instämmer i promemorians förslag att bestämmelsen som gäller ekonomiskt stöd för assistans bör införas som ett nytt andra stycke i 9 d § LSS, men anser att det motsvarande förslaget som gäller assistansersättning bör införas som ett nytt andra stycke i 51 kap. 16 § SFB. Regeringen konstaterar att det av 51 kap. 16 § SFB framgår att ersättning inte betalas ut för personlig assistans som har utförts i strid med vissa i paragrafen angivna krav som ställs vid utförandet av personlig assistans. Den föreslagna bestämmelsen anknyter till detta område vilket kan tala för att den borde läggas in som nya stycken i 16 §. Å andra sidan utgör bestämmelserna i 16 § villkor kopplade till assistenten, medan det föreslagna tillägget avser verksamheten inom vilken assistansen bedrivs. Vidare finns det risk att 16 § blir något svåröverskådlig om bestämmelsen förs in där. Regeringen anser därför att det mest lämpliga får anses vara att placera bestämmelsen i SFB som en ny paragraf i så nära anslutning till 51 kap. 16 § som möjligt. 4.3Försummad anmälningsplikt ska inte leda till nekad utbetalning Regeringens bedömning: Det bör inte införas en bestämmelse som innebär att utbetalning av assistansersättning ska nekas i de fall där en kommun eller region har försummat att anmäla till Inspektionen för vård och omsorg att den bedriver assistansverksamhet. Någon begränsning av rätten till ersättning bör inte heller införas vad gäller de fall där en assistansberättigad som anställer sina egna personliga assistenter inte har anmält detta. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens Prop. 2020/21:205 bedömning. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna som yttrar sig, bl.a. , SKR, Inspektionen för socialförsäkringen (ISF), , , Höörs kommun, kommun och , instämmer i, eller har inga synpunkter på, promemorians bedömning. anser att det i den fortsatta beredningen bör ytterligare övervägas om även försummad anmälningsplikt ska kunna leda till nekad utbetalning. anser att ersättning ska nekas även i de fall den assistansberättigade själv anställer sina assistenter och försummar att anmäla det till . Skälen för regeringens bedömning: Kommuner och regioner som bedriver assistansverksamhet och assistansberättigade som själva anställer sina assistenter ska anmäla det till (23 § fjärde och femte styckena LSS). För enskilda anordnare är det enligt 28 § LSS straffbelagt att bedriva yrkesmässig verksamhet med personlig assistans utan tillstånd. Bestämmelsen om anmälningsskyldighet är däremot inte sanktionerad med straff, utan har snarare karaktären av en ordningsföreskrift. Den enskilde har en långtgående rätt att anställa egna assistenter och kommunen har genom basansvaret en långtgående skyldighet att utföra assistans. Privata assistansanordnare har varken en motsvarande rätt eller skyldighet. Åtgärder för att motverka fusk och felaktigheter måste stå i rimlig proportion till de problem som har kunnat konstaterats. Regeringen bedömer inte att det finns skäl att anta fusk och felaktigheter hos kommuner och regioner. Bland assistansberättigade som anställer sina egna personliga assistenter går det inte att utesluta att det kan förekomma fusk och felaktigheter men regeringen konstaterar att det inte finns något som tyder på att sådant fusk är utbrett. Det finns därför inte skäl att införa en så kraftig sanktion som att neka utbetalning av assistansersättning eller ersättning för skäliga kostnader för personlig assistans endast med anledning av att en kommun, region eller assistansberättigad försummat att göra föreskriven anmälan till . 4.4Hur och kommunerna ska få information om IVO:s beslut bör regleras i förordning Regeringens bedömning: Det bör regleras i förordning hur och berörda kommuner ska få information om beslut som Inspektionen för vård och omsorg fattar om tillståndspliktiga verksamheter som bedriver verksamhet med personlig assistans enligt lagen om stöd och service för vissa funktionshindrade. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Promemorian lämnar även ett förslag på hur en sådan reglering kan utformas. 2020/21:205 Remissinstanserna: En klar majoritet av remissinstanserna som yttrar sig, bl.a. , ISF, , , , kommun, och , tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. Flera remissinstanser, däribland kommun och anser att det bör framgå att IVO:s underrättelse ska ske skyndsamt. tillägger att underrättelsen bör göras i elektronisk form. anser även att underrättelseskyldigheten bör förtydligas och utvidgas så att även situationer där tillståndet upphör på anordnarens egen begäran omfattas. efterfrågar även ett förtydligande av om underrättelseskyldigheten även ska gälla för domstolsavgöranden som påverkar giltigheten av det överklagade beslutet. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen instämmer i promemorians bedömning att frågan om hur och berörda kommuner ska få information om beslut som fattar rörande tillståndspliktiga verksamheter på assistansområdet bör regleras genom förordning. Såväl som kommunerna behöver få information om IVO:s beslut att exempelvis återkalla tillstånd att bedriva verksamhet med personlig assistans, för att kunna underrätta assistansberättigade om att en anordnares tillstånd har återkallats och fatta beslut om nekad utbetalning. och kommunerna har, till skillnad från , information om vilka assistansberättigade som anlitar anordnaren i fråga. Regeringen bedömer därför att det behövs en reglering som säkerställer att och kommuner får nödvändig information från gällande verksamheter som står under inspektionens tillsyn. Regeringen har för avsikt att säkerställa detta genom en förordningsändring. I den fortsatta beredningen bör remissinstansernas synpunkter beaktas. 4.5IVO ska ha rätt att begära information från tillståndshavare Regeringens förslag: Den som bedriver verksamhet som står under tillsyn enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade ska vara skyldig att på begäran från Inspektionen för vård och omsorg lämna upplysningar som inspektionen behöver för att lämna underrättelser om beslut i ett tillsynsärende. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna som yttrar sig, bl.a. ISF, Kammarrätten i , SKR, , , kommun, kommun och tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. anser att det föreslagna tillägget i 26 c § LSS inte är nödvändigt då inhämtar uppgifter om vilka kommuner en anordnare anlitat och anser att tillräckligt stöd redan finns för detta. Skälen för regeringens förslag: När har återkallat en anordnares tillstånd informerar inspektionen , som i sin tur underrättar den försäkrade. Kommuner som berörs av ett ärende om statlig assistansersättning får genom information när ett till- Prop. 2020/21:205 stånd har återkallats. Det finns inte motsvarande informationskedja vad avser assistansberättigade som enbart är beviljade assistans. Främst beror detta på att saknar uppgifter om i vilka kommuner assistansanordnaren bedriver verksamhet. För att kunna underrätta även kommuner om sina beslut måste ha information om i vilka kommuner en granskad assistansanordnare bedriver verksamhet. Eftersom tillstånd för att bedriva personlig assistans inte är geografiskt begränsade behöver få information från assistansanordnaren om i vilka kommuner denne bedriver verksamhet. har möjlighet att med stöd av 26 c § LSS begära att en verksamhet som står under dess tillsyn enligt LSS lämnar de upplysningar om verksamheten som behövs för tillsynen. Information om var verksamheten bedrivs kan behövas för tillsynen. framför därför att 26 c § LSS i sin nuvarande lydelse ger inspektionen tillräckligt stöd för att begära in den nödvändiga informationen. Regeringen anser dock i likhet med promemorian att det uttryckligen bör framgå av paragrafen att skyldigheten att lämna upplysningar även omfattar uppgifter som behöver för att kunna lämna underrättelse om beslut i ett tillsynsärende, för att undvika att rätten att begära in information sätts ifråga. 4.6Försäkringskassan och kommunerna ska anmäla verksamheter utan tillstånd Regeringens förslag: Kommunerna ska ha i uppgift att anmäla till Inspektionen för vård och omsorg om det finns anledning att anta att en enskild bedriver yrkesmässig verksamhet med personlig assistans utan tillstånd enligt lagen om stöd och service för vissa funktionshindrade. Även ska anmäla till inspektionen om det finns anledning att anta att en enskild bedriver sådan verksamhet utan tillstånd. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag skiljer sig något språkligt från regeringens förslag. Remissinstanserna: En övervägande majoritet av remissinstanserna som yttrar sig, bl.a. ISF, , , , kommun, kommun, och kommun tillstyrker eller har inga synpunkter på förslaget. , och påpekar att det saknas en definition i LSS av vad som utgör tillståndspliktig yrkesmässig assistansverksamhet och att detta behöver klargöras. anser att underrättelseskyldigheten även bör omfatta egenanordnare som inte fullgjort sin anmälningsskyldighet. Skälen för regeringens förslag: Det kan finnas situationer där respektive kommunen har anledning att anta att någon bedriver yrkesmässig verksamhet med personlig assistans utan erforderligt tillstånd. Det kan vara oklart om de tjänster en anordnare utför är att betrakta som personlig assistans, och därmed som tillståndspliktig verk- 2020/21:205 samhet, eller som en annan typ av verksamhet som inte är tillståndspliktig. Det kan också finnas situationer där det är oklart om den verksamhet som uppges bedriva den personliga assistansen faktiskt är den som också gör det. För att ska kunna genomföra sitt uppdrag är det viktigt att inspektionen uppmärksammas på dessa situationer. ska enligt 110 kap. 42 a § SFB anmäla till om det finns anledning att anta att lämpligheten för att bedriva verksamhet med personlig assistans kan ifrågasättas när det gäller någon som har tillstånd. En sådan anmälan ska även göras av kommunerna enligt 15 § 11 LSS. Promemorian har föreslagit att motsvarande bör gälla även när det kan antas att assistans utförs av någon som inte har tillstånd, mot bakgrund av att i sin skrivelse framfört att en sådan bestämmelse behövs. Regeringen instämmer i promemorians förslag. Det är av stor vikt att får kännedom inte bara om misstänkta missförhållanden i verksamheter med tillstånd, utan också om situationer där någon bedriver personlig assistans utan tillstånd. I de fall respektive kommunen får information som ger anledning att anta att någon bedriver verksamhet med personlig assistans utan tillstånd enligt 23 § LSS bör de därför vara skyldiga att anmäla detta till . Skyldigheten bör införas i 110 kap. 42 a § SFB respektive 15 § 11 LSS. skriver också att motsvarande underrättelse även borde lämnas när det finns anledning att anta att verksamhet bedrivs i strid med ett tillfälligt förbud av . Regeringen konstaterar dock att en verksamhet som tillfälligt har förbjudits av , i avvaktan på inspektionens slutliga beslut i tillståndsfrågan, redan är föremål för inspektionens granskning. Regeringen anser därför att det inte behov av en särskild underrättelseskyldighet i dessa fall. Bl.a. anför att det saknas en definition i LSS av vad som utgör tillståndspliktig yrkesmässig assistansverksamhet och att detta kan orsaka tillämpningsproblem för och kommuner om vad som ska anmälas till . Tillståndsplikten förutsätter att det finns en definition av den verksamhet som ska omfattas. Regeringens bedömning är att den definition som tillämpas avseende tillståndsplikten för yrkesmässig assistansverksamhet är tillräcklig för att och kommuner ska kunna fullgöra sina åligganden att informera och att det bör överlåtas till rättstillämpningen att vid behov definiera den ytterligare. anser att underrättelseskyldigheten även bör omfatta fall där den som har beviljats ekonomiskt stöd för personlig assistans, och som har anställt någon för sådan personlig assistans, inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt 23 § LSS. Syftet med promemorians förslag är att säkerställa att får kännedom om situationer där enskild bedriver tillståndspliktig verksamhet med personlig assistans utan tillstånd. Regeringen anser inte att bestämmelserna i denna proposition bör utvidgas till icke tillståndspliktig verksamhet, såsom assistansberättigade som anställer sina egna assistenter. Regeringens förslag: Ändringarna i lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade och i socialförsäkringsbalken ska träda i kraft . Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för personlig assistans som har utförts före ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inte några synpunkter på utredningens förslag. kommun anser att ikraftträdandet bör tidigareläggas. framför att den sannolikt skulle ha möjlighet att implementera ändringarna tidigare än . Skälen för regeringens förslag: Det är angeläget att lagändringarna träder i kraft skyndsamt. Assistansersättning och ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för personlig assistans kan betalas ut till en assistansberättigad som anlitar en enskild verksamhet utan tillstånd att bedriva verksamhet med personlig assistans. Frånvaron av en bestämmelse som hindrar utbetalningar i sådana fall bedöms öka risken för fusk och missförhållanden inom verksamheter som bedriver personlig assistans. Ändringarna i detta avseende bör således genomföras . Övriga föreslagna ändringar bör träda i kraft . Regeringen bedömer att ett tidigare ikraftträdande inte är möjligt. Regeringen föreslår därför att lagändringarna träder i kraft . Äldre bestämmelser ska fortfarande gälla för personlig assistans som har utförts före ikraftträdandet. 6.1 Konsekvenser för den assistansberättigade Förslaget innebär att respektive kommunen ges möjlighet att neka utbetalning av assistansersättning respektive ekono- miskt stöd till skäliga kostnader för personlig assistans om den assistans- berättigade anlitar en anordnare utan tillstånd. att förslaget stärker det skydd för den assistansberättigade som tillstånds- plikten är avsett att vara. Eftersom förslaget innebär att en anordnare som mister tillståndet inte längre kommer att kunna få ersättning för assistans från den assistans- berättigade kan förslaget medföra att den assistansberättigade skyndsamt och i vissa fall oväntat behöver byta anordnare, eller välja att själv anställa För att undvika allvarliga negativa konsekvenser för den assistansberättigade till följd av ett sådant skyndsamt byte av anordnare föreslås en tidsfrist räknat efter det att den assistansberättigade har underrättats inom vilken ersättning kan betalas ut trots att anordnaren saknar tillstånd. 2020/21:205 Situationen att en assistansberättigad oväntat och skyndsamt kan behöva byta anordnare kan uppkomma om en anordnare går i konkurs eller av annat skäl hastigt avbryter sin verksamhet. Med hänvisning till kommunernas basansvar för insatsen personlig assistans ska den assistansberättigades behov av hjälp och stöd alltid kunna tillgodoses. För att ytterligare minska risken att ett skyndsamt byte av anordnare leder till negativa konsekvenser för den försäkrade ska en anordnare utan tillstånd vid särskilda skäl kunna få ersättning för assistans utöver tidsfristen. Regeringens bedömning är att förslaget innebär att den assistansberättigades behov kan tillgodoses på ett ändamålsenligt sätt. Promemorians bedömning är att det inte går att utesluta att förslaget i enskilda fall kan leda till en avtalstvist mellan anordnare och assistansberättigad i de fall den assistansberättigade nekas utbetalning av assistansersättning för att betala anordnaren för avtalad assistans. Denna risk bedöms vara liten, givet att det är straffbelagt att utföra personlig assistans utan tillstånd samt att den uteblivna betalningen beror på brister hos anordnaren. anför att även om risken bedöms som liten kan effekterna för den assistansberättigade i det enskilda fallet vara så omfattande att det finns skäl att överväga en reglering till skydd för de assistansberättigade. Regeringen instämmer dock i promemorians bedömning att risken är liten och att ingen ytterligare reglering är nödvändig. När den assistansberättigade informeras om att anordnaren mist sitt tillstånd behöver hon eller han byta anordnare, till en annan enskild anordnare eller kommun, eller anställa sina egna assistenter. I de fall den assistansberättigade inte själv anlitar en ny anordnare eller anställer sina egna assistenter träder kommunens basansvar in. Förslaget innebär därmed att kommunerna, på grund av deras basansvar för insatsen personlig assistans, med kort varsel kan behöva anordna assistans för en person som anlitat en anordnare som blivit av med tillståndet. Kommunens basansvar kan till följd av förslaget alltså aktualiseras i något fler fall , vilket innebär en inskränkning av den kommunala självstyrelsen. I promemorian bedöms att kommunerna bör ha denna beredskap då samma situation kan uppstå av andra skäl, exempelvis att en anordnare går i konkurs. Kommunerna kan ta ut en avgift för den lämnade assistansen (18 § LSS). Rätten till personlig assistans påverkas inte av om den anordnare som den assistansberättigade har anlitat mister sitt tillstånd. Den assistansberättigades behov ska tillgodoses utan avbrott, även om anordnarens tillstånd dras in. Regeringen anser att det ligger närmast till hands att den assistansberättigades behov tillgodoses på samma sätt som när den assistansberättigade av andra orsaker står utan assistansanordnare, t.ex. när anordnaren gått i konkurs, vilket omfattas av kommunernas basansvar. På så sätt skyddas den assistansberättigade så att hon eller han inte riskerar att stå utan insats. Mot denna bakgrund bedöms konsekvenserna av förslaget, dvs. att kommunernas basansvar kan aktualiseras även när en anordnare blivit av med tillståndet, utgöra ett proportionerligt ingrepp i den kommunala självstyrelsen. I promemorian anförs att antalet anordnare som får sina tillstånd indragna är relativt lågt och det kan antas att flera av dessa troligen upphör med sin verksamhet även med nuvarande regler. Många av de assistansberättigade som berörs av att en anordnare förlorar sitt tillstånd kommer sannolikt att inom tvåveckorsfristen välja en annan anordnare och därmed inte aktualisera kommunens basansvar. Regeringen bedömer att antalet nya fall till följd av förslaget därmed kan antas bli lågt. Förslaget innebär också att kommunen, efter att ha fått information från om att ett tillstånd har dragits in, ska informera den assistansberättigade om detta så att hon eller han kan byta anordnare alternativt anställa egna assistenter.