prop · H803134 · 2021-03-16 00:00:00 — Sekretesstidens längd varierar beroende på vilket skyddsintresse som har föranlett sekretessen. När det gäller skyddet för enskildas personliga förhållanden gäller sekretessen i regel som längst i femtio eller . Handlingar som avser enskildas eller det allmännas ekonomiska förhållanden kan i allmänhet hållas hemliga i högst . Enligt regeringen bör sekretesstidens längd när det gäller de här aktuella uppgifterna vara densamma som den som brukar gälla för enskildas ekonomiska förhållanden. Enligt den nya bestämmelsen bör därför sekretessen gälla i högst . När det gäller direktivets krav på skydd för ”alla andra uppgifter” gör regeringen en annan bedömning än när det gäller kravet på sekretess för anmälarens identitet. I direktivets artikel 5.3 görs det, som konstateras ovan, skillnad på skydd för anmälarens identitet och skydd för ”alla andra uppgifter”. Uttrycket ”alla andra uppgifter” får enligt regeringen anses avse uppgifter om affärs- och driftsförhållanden (som inte kan avslöja anmälarens identitet). Redan befintliga sekretessregler i tillsynsverksamhet ger enligt regeringen ett lämpligt skydd för ”alla andra uppgifter”. Av budgetpropositionen framgår att det är som kommer att bli tillsynsmyndighet för den nya lagen (prop. 2020/21:1, utgiftsområde 24 – Näringsliv, s. 113). Bestämmelsen i 30 kap. 1 § OSL om sekretess i tillsyns- och utredningsverksamhet för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs, kommer att vara tillämplig avseende dessa andra uppgifter. Enligt bestämmelsen gäller även sekretess för uppgift om andra ekonomiska eller personliga förhållanden än som avses i första punkten för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. Det finns inget som hindrar att den som ger in en anmälan kan ange att det bör vara sekretess för uppgifter om affärs- och driftsförhållanden. Det kan vara en indikation för myndigheten om att sekretess bör gälla. anser att det också behöver finnas skydd för affärshemligheter hos tillsynsobjektet. Sådana uppgifter omfattas av bestämmelsen i 30 kap. 1 § OSL. Regeringen ser inget behov av någon ytterligare reglering av sådana uppgifter. Sekretess innebär ett förbud att röja en uppgift, vare sig det sker genom utlämnande av allmän handling, muntligt eller på annat sätt. Den rätt att meddela och offentliggöra uppgifter som följer av 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen har som regel företräde framför tystnadsplikten. Det kan således vara tillåtet att muntligen lämna en uppgift till media eller själv publicera uppgiften trots att uppgiften är belagd med sekretess och trots att det alltjämt föreligger förbud mot att lämna ut den handling där den sekretessbelagda uppgiften framgår. Bestämmelser om tystnadsplikt kan dock genom föreskrifter i OSL ges företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter. har uttalat att som grundprincip bör stor återhållsamhet iakttas vid prövning av om undantag från meddelarfriheten ska göras i ett särskilt fall (yttrade 2012/13:KU3y s. 5). Det finns dock enligt regeringen större anledning att överväga undantag från meddelarfriheten i fråga om sekretessregler utan skaderekvisit. Detsamma gäller i viss mån även sekretessbestämmelser med ett omvänt skaderekvisit. och i anser att meddelarfriheten ska ha företräde framför tystnadsplikten när det gäller den nya bestämmelsen i OSL. anför bl.a. att de aktuella uppgifterna är av potentiellt stort allmänintresse. Syftet med den nya lagen är att möjliggöra för leverantörer att utan rädsla för repressalier kunna anmäla att de utsätts för otillbörliga handelsmetoder. För att uppnå detta syfte är det nödvändigt att skydda uppgifter om anmälaren och, om anmälaren och leverantören inte är samma person, leverantören. När det gäller invändning om att de aktuella uppgifterna är av potentiellt stort allmänintresse vill regeringen poängtera att det bara är uppgiften om identiteten för en anmälare eller leverantör som omfattas av denna bestämmelse. För alla andra uppgifter kommer meddelarfriheten att ha företräde. Regeringen bedömer inte att just uppgiften om anmälarens respektive leverantörens identitet har så stort allmänintresse att allmänintresset ska väga tyngre än möjligheten för leverantörer att utan rädsla för repressalier kunna göra en anmälan. Regeringen bedömer därför sammantaget att tystnadsplikten som följer av den nya bestämmelsen ska ha företräde framför meddelarfriheten. Enligt direktivets artikel 8 ska tillsynsmyndigheterna i de olika medlemsstaterna samarbeta med varandra och med kommissionen samt bistå varandra i utredningar som har en gränsöverskridande dimension. Vidare ska enligt artikel 10.1 tillsynsmyndigheten, med förbehåll för de krav på sekretesskydd som finns i artikel 5.3, offentliggöra en årlig rapport om sin verksamhet. Enligt artikel 10.2 ska tillsynsmyndigheten även sända en årlig rapport till kommissionen om otillbörliga handelsmetoder i jordbruks- och livsmedelskedjan. Regeringen har i avsnitt 6.6.13 gjort bedömningen att de samarbets- och rapporteringsuppgifter som direktivet föreskriver bör regleras i förordning. Direktivets bestämmelser om samarbete mellan medlemsstaterna kan medföra önskemål om att även sekretessbelagd information ska lämnas till eller hämtas från en annan medlemsstat eller från kommissionen. Utbyte av sådana sekretessbelagda uppgifter får i så fall göras med stöd av befintlig lagstiftning, främst 8 kap. 3 § OSL. Enligt 8 kap. 3 § första punkten OSL får en uppgift för vilken sekretess gäller inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation om inte 2020/21:134 utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. För att möjliggöra tillämpning av denna regel konstaterar regeringen att det finns behov av särskild reglering i förordning. Enligt den andra punkten i samma bestämmelse får en uppgift för vilken sekretess gäller inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om inte uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen. Denna punkt är med andra ord tillämplig även utan särskild reglering. Regeringen bedömer inte att någon ytterligare reglering för skydd av uppgifter som utlämnas till eller mottas från andra medlemsstater eller kommissionen behövs, utöver ett förordningsstöd för att lämna uppgifter, t.ex. i tillsynsmyndighetens instruktion. Det kan i sammanhanget anmärkas att kommissionen enligt artikel 10.3c i direktivet får anta genomförandeakter i vilka det fastställs bestämmelser bl.a. om hur uppgifter och handlingar ska överföras till eller göras tillgängliga för medlemsstater, internationella organisationer, behöriga myndigheter i tredje länder eller allmänheten, med förbehåll för skydd av personuppgifter och för jordbruksproducenternas och företagens berättigade intresse av att skydda sina affärshemligheter. Vad gäller uppgifter som erhålls från en tillsynsmyndighet i en annan medlemsstat finns det regler i 15 kap. OSL om utrikessekretess. Enligt 15 kap. 1 a § gäller sekretess för uppgift som en myndighet har fått från ett utländskt organ på grund av en bindande EU-rättsakt eller ett av EU ingånget eller av godkänt avtal med en annan stat eller med en mellanfolklig organisation, om det kan antas att möjlighet att delta i det internationella samarbete som avses i rättsakten eller avtalet försämras om uppgiften röjs. Denna bestämmelse blir alltså tillämplig på uppgifter från tillsynsmyndigheter i andra medlemsstater om det kan antas att möjlighet att delta i det samarbete som föreskrivs i direktivet försämras om uppgiften röjs. Regeringens förslag: Den nya lagen och lagändringarna ska träda i kraft . Regeringens bedömning: Det bör inte införas några övergångsbestämmelser. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över promemorians förslag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt artikel 13.1 första stycket i direktivet ska medlemsstaterna anta och offentliggöra de bestämmelser i lagar och andra författningar som är Prop. 2020/21:134 nödvändiga för att följa direktivet. Vidare anges i andra stycket att bestämmelserna ska tillämpas . lagstiftningen ska alltså utfärdas och träda i kraft . Enligt artikel 1.4 ska leveransavtal som ingåtts före datumet för offentliggörandet av de bestämmelser som införlivar direktivet i enlighet med artikel 13.1 första stycket anpassas till direktivet efter datumet för offentliggörande. Detta innebär att avtal som ingåtts före enligt direktivet ska anpassas till bestämmelserna i den nya lagen , beroende på när utfärdandet har skett. Medlemsstaterna är enligt artikel 9.1inte skyldiga att genomföra övergångsregeln. Enligt denna bestämmelse får medlemsstaterna införa regler som är strängare än de som fastställs i direktivet, under förutsättning att de är förenliga med reglerna för den inre marknadens funktion. Konstruktionen av övergångsregeln i artikel 1.4 uppmuntrar till att före , eller ett tidigare datum för utfärdandet, teckna olika former av avtal som innehåller handelsmetoder som inte ligger i linje med direktivets syfte. Den skapar dessutom praktiska problem för den initiala tillämpningen där det måste avgöras vilka handelsmetoder som utgör eller inte utgör ett utflöde av dessa avtal. Det blir också svårt att informera om det nya regelverket om fokus läggs på övergångsregler. Enligt regeringens mening bör reglerna börja gälla vid en och samma tidpunkt för alla aktörer. Regeringen anser vidare att det är tillräckligt med en övergångsperiod under vilken tillämpningen av befintliga avtal kan anpassas. Den nya lagen bör därför träda i kraft . Det innebär att handelsmetoder som används i strid med den nya lagen från och med ikraftträdandet kommer att vara förbjudna. Däremot kommer lagen inte att gälla metoder som har tillämpats före detta datum. Enligt 2 kap. 10 § regeringsformen får ingen dömas till straff eller annan brottspåföljd för en gärning som inte var belagd med straff när den begicks. En motsvarande reglering finns i artikel 7 i , som gäller som svensk lag. Enligt förarbetena träffar bestämmelsen också straffliknande administrativa sanktioner (prop. 1975/76:209 s. 125). Några särskilda övergångsbestämmelser behövs därför inte med anledning av införandet av sanktionsavgifter för överträdelser av lagens förbud. I detta kapitel redogörs för förslagens konsekvenser för näringslivet och i vilken utsträckning företagen påverkas av att de nationella reglerna går längre än vad direktivet föreskriver. När det gäller konsekvenserna av direktivet hänvisas till kommissionens konsekvensanalys (Commission Staff Working Document, Impact Assesment, Initiative to improve the food supply chain [unfair trading practices] SWD[2018] 92 final). I kapitlet behandlas också konsekvenserna för kommuner och regioner, 2020/21:134 förvaltningsmyndigheter och domstolar, miljön och den nationella livsmedelsstrategin. 8.1.1Några utgångspunkter för konsekvensanalysen Jordbruks- och livsmedelskedjan består av ett antal länkar: –jordbrukare (primärproduktionsledet), –livsmedelsindustrier (förädlings- och industriledet), –dagligvarukedjor (partihandels- och detaljistledet), –restaurang och storkök, och Dagligvaruhandeln och restaurangnäringen är samma del av kedjan. Först i kedjan finns jordbrukare (huvudsakligen säljare) och sist i kedjan finns vanligtvis konsumenter (köpare). Fördelat på kategori och omsättning (SNI 01–03) (SNI 10,11) (SNI 4711, 472, 4781) till restaurang/butik (SNI 4621, 4611, 4617, 463) (SNI 561–562) Tabellen ger en överblick av hur många företag som är verksamma i jordbruks- och livsmedelskedjan. Tabellen är inte uttömmande för hur företagsformerna ser ut inom varje segment. Exempelvis består kategorin livsmedelsgrossister, förutom av grossistföretag till framför allt restaurang- och bagerinäringen, till stor del av livsmedelsföretag som har distribution senare i livsmedelskedjan. Bl.a. består kategorin av leverantörsföretag med ett flertal varumärken som inte produceras i , exempelvis och . Det finns ca 63 000 lantbrukare i varav 16 000 är heltidslantbrukare. Antalet företag i kategorin ”jordbruk och jakt samt service i anslutning härtill” är enligt SCB:s statistik drygt 78 000. Här ingår dock även andra än lantbrukare. I förädlingsledet finns ca 4 000 småföretag med upp till tio anställda och 650 företag med fler än tio anställda. Vissa av dessa kan dock även bedriva annan verksamhet. Enligt organisationen webbplats består dagligvaruhandeln i av ca 3 200 butiker över hela landet uppdelat på ett antal större företag (oss/om-branschen, ). Under SNI-kod 56 (restaurang) Det finns 22 700 registrerade restaurangföretag med olika företagsform och utformning som exempelvis franchisetagare, koncerner och enskilda företagare. Jordbruks- och livsmedelskedjan består således av ett stort antal primärproducenter som förser förädlingsledet eller livsmedelsgrossister med varor som senare hamnar i exempelvis livsmedelsbutiker, restauranger och bensinstationer där de säljs till konsument. Det är vanligt att ett förädlingsföretag är leverantör till ett annat förädlingsföretag, så kallat business-to-business. Det innebär att kunden är ett annat förädlingsföretag i livsmedelskedjan. Leverantörerna har olika storlek på sin verksamhet, det rör sig om både stora och små företag. Merparten av det som produceras säljs till dagligvaruhandelns aktörer. Bedömningen från branschorganisationen är att av vad livsmedelsindustrin producerar säljs till offentlig konsumtion, som restaurang och storhushåll, varav ca 7–säljs inom ramen för offentlig upphandling (Livsmedelsföretagens konjunkturbrev ). Det är således en mindre del av det som förädlas i som säljs i restaurangledet. Enligt bransch- och arbetsgivarorganisationen är den genomsnittliga omsättningen hos ett restaurangföretag . Uppgifter om restaurangföretagen från Visita visar att drygt 26 000 företag omsätter per företag och år. Drygt 100 restaurangföretag omsätter mellan och . Enligt branschorganisationen remissvar finns det ungefär 850 butiker som är medlemmar i organisationen som har i omsättning. I snitt omsätter en ICA-handlare (/article/view/643849/icabutikerna_som_tjanade_ mest, publicerad ). De butiker som omsätter mest omsätter 600–. Moderbolagen omsätter betydligt mer. I och ’s årsredovisningar konstateras exempelvis att de omsätter respektive . Enligt promemorian har tio leverantörsföretag i förädlingsindustrin en omsättning som överstiger , 20 leverantörsföretag har en 2020/21:134 omsättning mellan 150–och 35 leverantörsföretag har en omsättning mellan 50–(s. 207). Totalt sett står företag som omsätter för av den totala omsättningen i förädlingsledet. De företag som omsätter mer än står för en dryg tredjedel av den totala omsättningen i förädlingsledet. av den totala omsättningen står företagen i mellanskiktet för med en omsättning . Sammantaget står ca 65 företag för av förädlingsbranschens totala omsättning. Enligt promemorian har 13 av totalt 66 leverantörsföretag en omsättning , 20 leverantörsföretag har en omsättning mellan 150–och 33 leverantörsföretag en omsättning mellan 50–(s. 207). Tabell 8.2 Andel av företagens omsättning i livsmedelskedjan Andel av den totala omsättningen Källa: , . En analys av hur andelen av omsättningen är fördelad i livsmedelskedjan visar att av den totala omsättningen finns hos de företag som har en omsättning . Det handlar om totalt 31 företag eller av alla företag i livsmedelskedjan. antalet företag står för av den totala omsättningen. Livsmedelskedjan innehåller ett stort antal olika bolagsformer och I primärproduktionen finns exempelvis många små företag. största svenskbaserade livsmedelsindustrierna är kooperativ, exempelvis Lantmännen och Arla. till den totala omsättningen ägs en relativt stor del av svenska förädlingsföretag av utländska företag. består av ett antal aktörer med olika bolagsform. Det finns såväl kooperativ (COOP) som medlemsorganisationer () och börsnoterade företag (). Restaurangnäringen består av många mikroföretag, några koncerner som äger ett antal mer välrenommerade Prop. 2020/21:134 restauranger och vissa större företag i framför allt snabbmatssegmentet. 8.1.2Företag som berörs av förslaget Enligt förslaget till ny lag Den föreslagna omsättningsgränsen på kommer, utifrån SNI-koder, bl.a. att innebära att ca 3 000 förädlingsföretag, knappt 4 400 livsmedelsgrossister, ca 3 500 företag i dagligvaruhandeln och drygt 21 300 restaurangföretag inte omfattas av den nya lagen. Även om SNI- koder inte är ett exakt verktyg för att fastställa hur många företag som finns i varje kategori av livsmedelskedjan bedöms merparten av företagen som är verksamma i livsmedelskedjan omsätta . Endast av företagen har en omsättning men av livsmedelskedjans omsättning kommer från sådana företag. Merparten av de som har en lägre omsättning tillhör olika leverantörsled i livsmedelskedjan. Den enskilt största gruppen företag som sysslar med jordbruk, jakt och service i anslutning till dessa verksamheter. Denna kategori omfattar drygt 78 000 företag. En majoritet i kategorin är enskilda näringsidkare och endast knappt 60 företag omsätter mer än . Konsekvensen blir därför att av de företag i livsmedelskedjan som är köpare eller agerar både som köpare och säljare kommer att omfattas av regelverket. I dagligvaruhandeln konkurrerar ett stort antal förädlingsföretag med varandra om att få utrymme för sina produkter och att bli ”listade” hos de ledande dagligvarukedjorna. Det innebär en hård konkurrens då marknadskoncentrationen inom dagligvaruhandeln i är väsentligt högre än i många andra europeiska länder. Den ligger dock i nivå med de övriga nordiska länderna. Enligt i (2018:1) uppgick de tre största dagligvarukedjornas marknadsandelar i till 2016. I restaurangledet är förhållandena annorlunda än i dagligvaruhandeln. Där köper en stor andel, framförallt små, restaurangföretagare varor från ett mindre antal större grossister med relativt hög flexibilitet när det gäller leveranstid och volym. Merparten av företagen i restaurangnäringen är små- eller mikroföretag. De flesta restaurangföretagen har således under tio anställda och en årsomsättning som gör att de inte kommer att omfattas av den nya lagen. Det gäller exempelvis de flesta caféer och delikatessbutiker. Grossistförsäljningen till restaurangbranschen, enligt Grossistindex Foodservice, uppgick till av råvaru- och handelsvaruinköpskostnaderna. man att resten är från ”enskild lokal leverantör/producent” motsvarar det alltså av inköpskostnaderna. Normalt köper varje enskild restaurang alltså från en grossist. Det är sällsynt att det finns en gemensam inköpsfunktion för restaurangföretag. I större koncerner/franchiseföretag kan det dock finnas inköpssamarbete mellan olika restauranger. 2020/21:134 Med ett genomförande enligt direktivets miniminivå Ett alternativt genomförande av direktivet skulle kunna vara ett genomförande i enlighet med direktivets minimiregler. En beskrivning av direktivets omsättningstrappa finns i avsnitt 4. Med en omsättningstrappa i enlighet med direktivet skulle, liksom enligt regeringens förslag, många företag inte omfattas av den nya lagen eftersom de omsätter . En skillnad är att leverantörsföretag med en omsättning heller inte skulle omfattas. 8.1handlar det om 13 livsmedelgrossister/distributörer till dagligvaruhandeln och sju förädlingsföretag, varav några agerar både som leverantörer och köpare. En annan skillnad är att köpare som befinner sig inom samma omsättningsintervall som leverantören inte skulle omfattas av lagen vid den försäljningen. Hur många transaktioner detta kan röra sig om finns det ingen statistik över. Enligt förslaget till ny lag Det är svårt att bedöma hur den nya lagen påverkar handelsledet. butiker, exempelvis delikatessbutiker, kiosker och mindre fristående dagligvaruhandlare omsätter och kommer därmed inte att omfattas av lagen. De stora dagligvaruaktörerna och dagligvarukedjorna är olika organiserade vilket gör att det inte går att dra några generella slutsatser om hur regelverket påverkar deras inköps- Det kan konstateras att samtliga stora dagligvarukedjor gör övergripande ramavtal med leverantörer. funktion säljer sedan produkten vidare till enskilda handlare via olika De enskilda butikerna sluter också egna avtal med Den nya lagen kommer, i vart fall inledningsvis, att innebära kostnader för framför allt köparsidan. Kostnaderna består framför allt i att anpassa avtal och daglig verksamhet till det nya regelverket. Det kan även innebära utbildningskostnader för företagen och dess anställda. Det är svårt att uppskatta kostnaden för regelefterlevnad. när det infördes ett liknande regelverk var att kostnaden för landets tio aktörer i dagligvaruhandeln blev konsekvensanalys s. 57). marknaden är emellertid till omfattningen betydligt mindre och med färre En risk med att införa någon form av avgränsning kopplat till årsomsättning är att bolagsformen kan spela roll för om en aktör berörs av regelverket, vilket innebär att företag med liknande verksamhet kan påverkas olika beroende på i vilken form företaget är organiserat. Exempelvis är vissa snabbmatskedjor ett bolag, en juridisk enhet, som äger samtliga restauranger medan andra utgörs av ett stort antal franchisetagare. Vad gäller de senare får man dock utgå från att det finns samordnade inköpsprocesser gentemot leverantörsföretagen då menyn är identisk på Ett annat exempel på den ibland komplexa men varierande bolagsstrukturen hos företag i hela livsmedelskedjan finns i dagligvaruhandeln där exempelvis vissa är Prop. 2020/21:134 kooperativa företag medan andra består av nätverk av handlare som äger Skulle direktivets omsättningstrappa användas skulle effekten, liksom med förslaget till ny lag, bli att en stor del av företagen i livsmedelskedjan inte skulle behöva anpassa sig till regelverket. Det skulle dock innebära att leverantörer endast skulle skyddas mot köpare ur en kategori med högre årsomsättning. Liksom vid ett genomförande med endast den nedre omsättningsgränsen skulle en stor del av köparna inte behöva tillämpa regelverket, vilket är en fördel för dessa mindre företag generellt och restaurangbranschens aktörer specifikt. Även om ett mycket stort antal företag skulle falla bort så omfattas ändå av den totala omsättningen i livsmedelskedjan. Vid ett införande med en omsättningstrappa, så skulle å ena sidan andelen berörda företag minska ytterligare, å andra sidan skulle det skapa en större administrativ börda då köparen måste ha kunskap om leverantörens omsättning för att veta om den handelsmetod som tillämpas omfattas av lagens förbud. Det finns således en risk i att den administrativa bördan för köpare genom hela livsmedelskedjan skulle bli stor vid införandet av omsättningskategorier. En köpare, såväl ett så kallat business-to-business-företag i livsmedelsindustrin som en dagligvarubutik, måste då ha en överblick av omsättningen på sina leverantörer. Som ett exempel så har ett större förädlingsföretag som är etablerat på den skandinaviska marknaden ca 1 800 leverantörer med olika omsättningsstorlek. Vid en implementering med omsättningstrappa skulle detta företag behöva hålla ordning på hur stor omsättning samtliga 1800 leverantörer har. Om samtliga företag skulle omfattas I promemorian föreslås att samtliga företag skulle omfattas av den nya lagen. Om samtliga företag skulle omfattas av regelverket skulle konsekvensen bli att antalet tillsynsobjekt avsevärt skulle öka.