prop · H803194 · 2021-05-25 00:00:00 — Frågan är vilka ytterligare administrativa sanktioner och andra ingripandemöjligheter som ska införas för att säkerställa säkerhetsskyddslagstiftningens efterlevnad. Exempel på ingripande är återkallelse av tillstånd, förbud mot fortsatt verksamhet, åtgärdsföreläggande som kan förenas med vite och administrativa sanktionsavgifter. Säkerhetsskyddslagen innehåller inga regler om krav på tillstånd för att verksamhetsutövare ska få bedriva säkerhetskänslig verksamhet. Regler om återkallelse av tillstånd är därför inte aktuellt som ingripande för överträdelse av säkerhetsskyddslagstiftningen. Inte heller förbud mot att bedriva en viss verksamhet är en framkomlig väg, bl.a. eftersom det i många fall är viktigt att en säkerhetskänslig verksamhet fortsätter att bedrivas och att det i vissa fall även finns en skyldighet att bedriva sådan verksamhet. Mot denna bakgrund anser regeringen att de ingripanden som bör övervägas är åtgärdsförelägganden och sanktionsavgifter. ska kunna besluta om Regeringens förslag: ska få förelägga verksam- hetsutövare att vidta åtgärder för att fullgöra sina skyldigheter enligt säkerhetsskyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. Ett sådant föreläggande ska få förenas med vite. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att tillsynsmyndigheten även ska få besluta åtgärdsförelägganden mot dem som har ingått säkerhetsskyddsavtal med Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna har inget att erinra mot förslaget eller yttrar sig inte särskilt i denna del. makten och Transportstyrelsen tillstyrker förslaget. anser inte att tillsynsmyndigheten bör få besluta åtgärdsförelägganden mot dem som har ingått säkerhetsskyddsavtal med en verksamhetsutövare. Skälen för regeringens förslag: Åtgärdsföreläggande som kan förenas med vite är ett handlingsdirigerande påtryckningsmedel som syftar till att tvinga fram ett önskat agerande eller att få ett oönskat agerande att Föreläggandets utformning skapar möjligheter för tillsynsorganet att anpassa ingripandet efter vad som är behövligt i varje enskilt fall. Vidare kan vitets storlek anpassas efter vad som utgör ett tillräckligt påtryckningsmedel mot aktören i fråga. Regeringen har i skrivelsen En 2020/21:194 tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn anfört att en tillsynsmyndighet som utgångspunkt bör ha en möjlighet att besluta om vitessanktionerade åtgärdsförelägganden (skr. 2009/10:79 s. 44). Åtgärdsföreläggande finns också i de flesta tillsynssystem. Enligt regeringen är åtgärdsföreläggande ett flexibelt och effektivt ingripande som passar väl för överträdelser av säkerhetsskyddslagstiftningen. Tillsynsmyndigheterna bör därför – liksom i de flesta andra tillsynssystem – ha befogenhet att besluta åtgärdsförelägganden som kan förenas med vite. I avsnitt 7.4 har regeringen gjort bedömningen att tillsynsmyndigheten bör kunna besluta vitesförelägganden även mot statliga myndigheter trots att utgångspunkten i svensk rätt är att vitesförelägganden inte bör riktas mot staten. Där framhålls även att det endast undantagsvis torde komma i fråga att tillsynsmyndigheten behöver förena ett föreläggande mot en statlig myndighet med vite. Dessa överväganden gör sig i allt väsentligt gällande även i den här aktuella situationen och regeringen anser därför att också åtgärdsförelägganden mot statliga myndigheter bör kunna förenas med vite. Utredningen föreslår att åtgärdsförelägganden – förutom mot verksamhetsutövare – även ska få riktas mot dem som har ingått säkerhetsskyddsavtal med en verksamhetsutövare för att fullgöra skyldigheter enligt säkerhetsskyddslagen. Som skäl anger utredningen att det är nödvändigt för att åtgärdsförelägganden ska få avsedd effekt. Aktörer som en verksamhetsutövare ingått säkerhetsskyddsavtal med har dock inga skyldigheter enligt säkerhetsskyddslagen, såvida de inte bedriver säkerhetskänslig verksamhet och följaktligen är verksamhetsutövare. I linje med vad anför är det därför som utgångspunkt inte proportionerligt att åtgärdsförelägganden ska kunna riktas mot dem för att verksamhetsutövare ska uppfylla sina skyldigheter. Regeringen ser inte heller något större behov av sådana förelägganden. Det bör därför inte införas en möjlighet för tillsynsmyndigheten att förelägga aktörer som en verksamhetsutövare har ingått säkerhetsskyddsavtal med för att fullgöra skyldigheter enligt säkerhetsskyddslagen. Däremot har regeringen i avsnitt 8.3 funnit att tillsynsmyndigheten bör kunna förelägga en sådan aktör att tillhandahålla information och ge tillträde till vissa utrymmen i syfte att undersöka om den verksamhetsutövare som aktören har ingått säkerhetsskyddsavtal med uppfyller sina skyldigheter. Utöver verksamhetsutövare har även de som avser att överlåta aktier eller andelar i säkerhetskänslig verksamhet skyldigheter enligt säkerhetsskyddslagen. Enligt förslaget i avsnitt 13 ska de samråda med tillsynsmyndigheten inför en sådan överlåtelse. kan besluta förelägganden inom ramen för samrådet. Något behov för tillsynsmyndigheten att kunna besluta ytterligare förelägganden mot aktie- och andelsägare ser regeringen inte. Mot denna bakgrund bör tillsynsmyndigheten få förelägga verksamhetsutövare att vidta åtgärder för att fullgöra sina skyldigheter enligt säkerhetsskyddslagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den. Ett sådant föreläggande ska få förenas med vite. Av 35 § förvaltningslagen (2017:900) följer att tillsynsmyndigheten i vissa fall, såsom när ett väsentligt allmänt intresse kräver det, får bestämma att ett beslut om föreläggande ska gälla . 9.2.2Tillsynsmyndigheten ska kunna besluta om sanktionsavgift Regeringens förslag: ska kunna besluta om sanktionsavgift för överträdelser. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, såsom svenska kraftnät, Kammarrätten i , , Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, , kommun och , tillstyrker förslaget. Ett antal remissinstanser, bl.a. (), , kommun, Region , kommuner och regioner (SKR) och , ifrågasätter om sanktionsavgifter kommer att leda till ett förbättrat säkerhetsskydd och vissa av dem menar att lagstiftningen i stället bör fokusera på tidiga åtgärder. FMV efterlyser också en djupare analys av förslaget när det gäller utländska leverantörer, som är utom räckhåll för tillsynsmyndigheternas jurisdiktion. anser inte banker ska kunna påföras sanktionsavgift eftersom bankerna redan omfattas av andra regelverk som ger befogenhet att besluta fler och kraftigare sanktioner. IKEM Innovations- och kemiindustrierna och SKR anser inte att det är tillräckligt tydligt vilka som omfattas av säkerhetsskyddslagen för att sanktionsavgift ska anses vara en lämplig sanktion för överträdelser av regleringen. Försvarsmakten framhåller att det bör övervägas om sanktionsavgifter ska införas i ett senare skede än övriga förslag. kommun, och framför att ett rättssäkrare alternativ vore att tillsynsmyndigheten får möjlighet att väcka talan i förvaltningsdomstol om utdömande av sanktionsavgift. Skälen för regeringens förslag Sanktionsavgift införs som ingripande vid överträdelser Sanktionsavgift är en snabb och effektiv ekonomisk sanktion som vanligen riktar sig mot en konstaterad överträdelse av en författningsbestämmelse. Sanktionsavgift är till skillnad från vitessanktionerade åtgärdsföreläggande i huvudsak en tillbakaverkande sanktion som är handlingsdirigerande genom att verka avskräckande. Om sanktionsavgiften riskerar att innebära en kostnad eller förlust som är lika stor som eller större än den besparing som görs genom att regelverket inte följs, skapar avgiften incitament att undvika överträdelser. När sanktionsavgift tas ut av en myndighet har den ekonomiska aspekten dock inte lika stor betydelse. Sanktionsavgifter finns inom en rad rättsområden och har olika tillämpningsområde, syfte och utformning. I vissa fall kan avgift tas ut vid sidan av eller i stället för straff och i andra fall är sanktionsavgift ett komplement till andra ingripanden. Det finns också regelverk där sanktionsavgift är den enda sanktionen för en överträdelse. För att införa sanktionsavgifter som ett komplement till åtgärdsförelägganden talar bl.a. att det skulle ge en möjlighet att i större utsträckning anpassa ingripanden till varje enskilt fall. Som exempel kan det vid upp- 2020/21:194 repade, uppsåtliga eller av andra skäl särskilt allvarliga överträdelser vara lämpligare att ingripa med sanktionsavgift än med åtgärdsföreläggande. Regeringen anser också, till skillnad från FMV, , kommun, Region , och , att sanktionsavgifter bör bidra till ett bättre säkerhetsskydd. instanserna framför är tidiga åtgärder för att motverka överträdelser också Även risken för sanktionsavgifter bör dock enligt regeringen öka incitamenten för verksamhetsutövare att satsa på före- byggande åtgärder och att avsätta tillräckliga resurser för att säkerställa att de uppfyller kraven på säkerhetsskydd. Ett system med endast åtgärdsföre- lägganden skapar inte samma incitament att agera proaktivt. Enligt regeringen kan det dessutom ha betydelse för andra länders för- troende för att det finns en tydlig och effektiv sanktion för den som exempelvis har ett otillräckligt skydd för säkerhetsskyddsklassi- Internationella samarbeten vilar nämligen ofta på överens- kommelser om säkerhetsskydd där åtar sig att skydda andra länders säkerhetskänsliga information på motsvarande sätt som sin egen. Som FMV påpekar omfattas leverantörer, inhemska som utländska, av säkerhetsskyddslagen endast om de bedriver egen säkerhetskänslig verk- Sanktionsavgift skulle därför, som FMV anför, bl.a. inte kunna tas ut av ett utländskt bolag som levererar varor till landet. sanktionsavgift inte skulle kunna tas ut av sådana aktörer är dock inte skäl för att underlåta att införa sanktionsavgifter helt och hållet. Regeringen anser inte heller – till skillnad från – att den omständigheten att banker redan omfattas av andra regelverk som ger möjlighet att besluta sanktionsavgifter till stora belopp talar emot att införa sanktionsavgifter för banker som överträder Regelverken har i huvudsak olika syften. Något som kan tala emot att införa sanktionsavgifter är, i linje med vad IKEM Innovations- och kemiindustrierna och SKR framför, att det i undantagsfall kan vara svårt att avgöra om man bedriver säkerhetskänslig verksamhet och följaktligen omfattas av säkerhetsskyddslagstiftningens Regeringen anser dock inte att det utgör hinder mot att införa en möjlighet att besluta sanktionsavgift, så länge det i enlighet med förslagen i avsnitt 9.3 finns utrymme att avstå från att ta ut sanktionsavgift i sådana Vidare bör beaktas att ett sanktionssystem med både vitessanktionerade åtgärdsförelägganden och sanktionsavgifter lämnar ett visst utrymme för tillsynsmyndigheten att välja mellan att genomdriva en åtgärd med vite eller att påföra sanktionsavgift, vilket kan innebära att systemet inte blir så förutsägbart som kan önskas. Regeringen anser dock att angivna fördelar med det utrymmet, som att det finns möjlighet att använda en ändamåls- enlig och effektiv sanktion i varje enskilt fall, överväger detta. föreslår regeringen i avsnitt 9.3.4 vilka faktorer som särskilt ska beaktas vid bedömningen av om en sanktionsavgift ska beslutas, vilket ökar Mot denna bakgrund anser regeringen att sanktionsavgift bör införas som ett komplement till möjligheten att meddela vitessanktionerade Till skillnad från Försvarsmakten anser regeringen inte att det finns anledning att vänta med att införa sanktionsavgifter för att se effekten av andra förslag, såsom att tillsynsmyndigheterna ska få Det är snarare angeläget att i samband med Prop. 2020/21:194 övriga skärpningar av tillsynssystemet också införa sanktionsavgifter. bör besluta om sanktionsavgift Beslut om sanktionsavgift fattas som huvudregel av en tillsynsmyndighet eller av en domstol efter ansökan från tillsynsmyndigheten. Generellt sett anses en tillsynsmyndighet bättre lämpad att besluta om sanktionsavgift när reglerna är relativt enkla att tillämpa, beslutsfattandet är förhållandevis schabloniserat och sanktionsbestämmelserna bygger på strikt ansvar. En domstol brukar anses bättre lämpad att besluta om sanktionsavgift om det är aktuellt att pröva subjektiva eller andra svårbedömda rekvisit. I enlighet med vad kommun, och framför kan de bedömningar och avvägningar som måste göras vid beslut om sanktionsavgift vara komplicerade, vilket talar för att det bör vara en domstol som beslutar om sanktionsavgift i första instans. Det är dock tillsynsmyndigheterna som genom sin sakkunskap har eller kan skaffa sig bäst förutsättningar att bedöma om en överträdelse har skett. Tillsynsmyndigheterna har även, genom sitt tillsynsansvar, en god inblick i verksamhetsutövares verksamheter och är väl förtrogna med säkerhetsskyddslagstiftningen. Erfarenheten visar också att det är ovanligt att sanktionsavgiftsbeslut som meddelas av en tillsynsmyndighet överklagas och att de beslut som överklagas sällan ändras (se SOU 2014:83 s. 105). Beslut om sanktionsavgift kommer vidare enligt regeringens förslag i avsnitt 10 kunna överklagas till domstol, vilket tillgodoser rättssäkerhetsaspekterna för den som åläggs sanktionsavgift och gör att det kommer bildas domstolspraxis till vägledning för tillsynsmyndigheternas beslut. Om tillsynsmyndigheten fattar beslut om sanktionsavgift kan det dessutom antas att handläggningen som regel blir snabbare än om domstol ska besluta efter ansökan av tillsynsmyndigheten. Enligt regeringen överväger fördelarna med att tillsynsmyndigheterna beslutar om sanktionsavgift de eventuella nackdelar som en sådan ordning skulle kunna innebära. Följaktligen anser regeringen, liksom utredningen men till skillnad från kommun, och , att det bör vara tillsynsmyndigheten som beslutar om sanktionsavgift. 2020/21:194 9.3 9.3.1Överträdelser som ska kunna leda till sanktionsavgift Regeringens förslag: Sanktionsavgift ska kunna tas ut av en verksamhetsutövare som har åsidosatt någon av de centrala skyldigheterna enligt säkerhetsskyddslagstiftningen. En sanktionsavgift ska även få tas ut av en verksamhetsutövare som har inlett ett förfarande eller genomfört en överlåtelse i strid med ett förbud, eller som har lämnat oriktiga uppgifter i samband med samråd eller tillsyn. En sanktionsavgift ska dessutom kunna tas ut av en aktie- eller andelsägare som inte har uppfyllt sin samrådsskyldighet inför överlåtelse av aktier eller andelar i säkerhetskänslig verksamhet, har genomfört en sådan överlåtelse i strid med ett förbud, eller har lämnat oriktiga uppgifter i samband med samrådet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att sanktionsavgift ska kunna tas ut vid fler överträdelser. Vidare föreslår utredningen att det ska krävas att ett säkerhetsskyddsavtal är ”bristfälligt i väsentlig mån” för att sanktionsavgift ska kunna tas ut för åsidosättande av kravet om vad ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla. Remissinstanserna: Försvarsmakten, Kammarrätten i , och ifrågasätter behovet av sanktionsavgift vid underlåtelse att anmäla att den säkerhetskänsliga verksamheten har upphört. anser att en förutsättning för sanktionsavgift mot ett företag bör vara att företaget har informerats av tillsynsmyndigheten om att det omfattas av säkerhetsskyddslagen, bl.a. eftersom kraven på säkerhetsskydd ligger i statens snarare än företagens intresse. Vissa remissinstanser, såsom kommun, kommun och Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB), har synpunkter på hur ofta det bör krävas att en säkerhetsskyddsanalys uppdateras. Flera remissinstanser, bl.a. Försvarsmakten, , (), och Innovations- och kemiindustrierna, ifrågasätter om vissa av de krav vars åsidosättande föreslås kunna leda till sanktionsavgift är tillräckligt tydliga, såsom kraven på säkerhetsskyddsåtgärder, säkerhetsskyddsklassificering och säkerhetsskyddsavtal. PTS anser även att det är oklart vad som avses med att lämna oriktiga uppgifter i samband med tillsyn eller samråd. anser att det är angeläget att en verksamhetsutövare inte påförs sanktionsavgifter innan tillräckliga preciseringar av aktuellt krav finns på plats, t.ex. genom ett åtgärdsföreläggande, eventuellt i förening med vite. efterlyser tydlig vägledning om hur säkerhetsskyddsklassificering ska genomföras. FMV, (), Försvarsmakten, och ifrågasätter om det är lämpligt att tillsynsmyndigheten ska kunna ta ut sanktionsavgifter av andra statliga myndigheter. Skälen för regeringens förslag Överträdelser av bestämmelser med krav som är centrala för säkerhetsskyddet Regeringen anser – liksom utredningen – att sanktionsavgift i första hand bör komma i fråga vid åsidosättande av de skyldigheter som är allra viktigast för säkerhetsskyddet. Det innebär att sanktionsavgifter bör reserveras för överträdelser av bestämmelser med krav som har avgörande betydelse för att upprätthålla ett väl anpassat säkerhetsskydd och där ett åsidosättande ytterst kan leda till allvarliga konsekvenser för säkerhet. Kraven måste dock även vara tillräckligt tydliga så att det är förutsebart för verksamhetsutövare i vilka fall en sanktionsavgift får tas ut, eftersom sanktionsavgifter har en straffliknande karaktär och kommer kunna uppgå till betydande belopp. I anslutning till de centrala skyldigheterna i säkerhetsskyddslagen har det meddelats omfattande föreskrifter som preciserar och utvecklar skyldigheterna. Föreskrifterna är i vissa fall meddelade med direkt eller indirekt stöd av säkerhetsskyddslagen och i andra fall med stöd av rätten att meddela verkställighetsföreskrifter. Vidare kommer nya föreskrifter meddelas med anledning av de skyldigheter som regeringen föreslår i denna proposition. I de fall regeringen föreslår att åsidosättande av en skyldighet ska kunna leda till sanktionsavgift bör både överträdelse av lagbestämmelsen i fråga och överträdelse av föreskrifter som har meddelats i anslutning till bestämmelsen kunna leda till sanktionsavgift. Detta bör framgå tydligt av lagtexten. Kravet på att anmäla säkerhetskänslig verksamhet till tillsynsmyndigheten Förslaget i avsnitt 8.2 om att en verksamhetsutövare ska anmäla till tillsynsmyndigheten att den bedriver säkerhetskänslig verksamhet har flera funktioner. Bland annat främjar anmälningsplikten att de som bedriver verksamhet noga analyserar om deras verksamhet i någon mån är att anse som säkerhetskänslig och följaktligen omfattas av säkerhetsskyddslagstiftningen. Anmälningsplikten motverkar på så sätt att säkerhetskänsliga verksamheter står utan säkerhetsskydd och är därför mycket viktig för säkerhetsskyddet. Underlåtenhet att anmäla en säkerhetskänslig verksamhet bör därför kunna leda till sanktionsavgift. Den skyldighet att göra en anmälan när den säkerhetskänsliga verksamheten har upphört som regeringen föreslår i avsnitt 8.2 är däremot inte avgörande för säkerhetsskyddet, utan syftar främst till att ge tillsynsmyndigheten en bättre överblick över sina tillsynsobjekt. –i likhet med Försvarsmakten, Kammarrätten i , och men i motsats till utredningen – inte att det är befogat med sanktionsavgift när en verksamhetsutövare har försummat att göra en sådan anmälan. Till skillnad från anser regeringen inte att en förutsättning för sanktionsavgift, vare sig när det gäller åsidosättande av anmälningsplikten eller andra krav, bör vara att verksamhetsutövaren har informerats av tillsynsmyndigheten om att den omfattas av säkerhetsskyddslagen. Som regeringen anför i avsnitt 8.2 ska det även fortsättningsvis vara den enskilde verksamhetsutövarens ansvar att se till att verk- samheten bedrivs enligt säkerhetsskyddslagstiftningen. Det är en annan sak att respektive tillsynsmyndighet kan underlätta arbetet med sådana frågeställningar genom föreskrifter och vägledning. Kravet på att utse en säkerhetsskyddschef Skyldigheten att utse en säkerhetsskyddschef med det ansvar och den organisatoriska placering som föreslås i avsnitt 5 är grundläggande för att säkerhetsskyddet ska få den centrala roll i verksamheten som är nödvändig. Åsidosättande av detta krav bör därför kunna leda till sanktionsavgift. Kravet på att göra och uppdatera en säkerhetsskyddsanalys En annan central skyldighet är kravet i 2 kap. 1 § första stycket säkerhetsskyddslagen på att utreda behovet av säkerhetsskydd genom en säkerhetsskyddsanalys. Analysen ska enligt 2 kap. 1 § säkerhetsskyddsförordningen (2018:658) hållas uppdaterad. Säkerhetsskyddsanalysen ligger till grund för verksamhetsutövarens säkerhetsskyddsåtgärder och för den särskilda säkerhetsskyddsbedömning som ska göras inför vissa förfaranden som innebär att andra aktörer kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Säkerhetsskyddsanalysens centrala betydelse för att verksamhetsutövare ska ha ett väl anpassat säkerhetsskydd gör att underlåtenhet att göra och uppdatera en sådan bör kunna leda till sanktionsavgift. kommun, kommun och MSB har synpunkter om hur kravet i 2 kap. 1 § säkerhetsskyddsförordningen på att uppdatera säkerhetsskyddsanalysen bör specificeras för att kunna ligga till grund för sanktionsavgift. Sedan remissvaren skrevs har detta krav dock specificerats på ett tillfredställande sätt genom 2 kap. 10 § Säkerhetspolisens föreskrifter om säkerhetsskydd (PMFS 2019:2) och 2 kap. 2 § Försvarsmaktens föreskrifter om säkerhetsskydd (FFS 2019:2), som båda stadgar att analysen ska uppdateras vid behov och minst en gång . Kravet på att planera och vidta säkerhetsskyddsåtgärder Det kanske mest centrala kravet är det i 2 kap. 1 § andra stycket säkerhetsskyddslagen om att verksamhetsutövare, med utgångspunkt i säkerhetsskyddsanalysen, ska planera och vidta de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs med hänsyn till verksamhetens art och omfattning, förekomst av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och övriga omständigheter. De tre olika huvudområden inom vilka säkerhetsskyddsåtgärder ska vidtas framgår av 2 kap. 2–4 §§ säkerhetsskyddslagen och omfattar informationssäkerhet, fysisk säkerhet och personalsäkerhet. Bristande säkerhetsskyddsåtgärder kan leda till mycket allvarliga konsekvenser för säkerhet. Det finns därför starka skäl för att tillsynsmyndigheten ska kunna besluta sanktionsavgift mot den verksamhetsutövare som underlåter att planera eller vidta de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs. Flera remissinstanser, bl.a. Försvarsmakten, PTS och , ifrågasätter om kravet på att vidta säkerhetsskyddsåtgärder är tillräckligt tydligt. Kravet specificeras i 3 kap. säkerhetsskyddslagen och 3–5 kap. säkerhetsskyddsförordningen. Sedan utredningens betänkande remittera- des har skyldigheten dessutom preciserats ytterligare genom 3–6 kap. och Prop. 2020/21:194 3–7 kap. i Säkerhetspolisens respektive Försvarsmaktens föreskrifter om säkerhetsskydd. Regeringen anser därför att kravet på säkerhetsskydds- åtgärder är tillräckligt tydligt för att sanktionsavgift ska kunna åläggas den som underlåtit att vidta de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs. Om en tillsynsmyndighet i ett enskilt fall finner att det inte varit tillräckligt tydligt vad en verksamhetsutövare borde ha vidtagit för säkerhetsskyddsåtgärder bör den dock, som anför, snarare välja att ingripa med åtgärdsföreläggande, eventuellt i förening med vite. Kravet på att säkerhetsskyddsklassificera uppgifter Enligt 2 kap. 5 § säkerhetsskyddslagen ska säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter delas in i en av fyra säkerhetsskyddsklasser utifrån den skada som ett röjande av uppgiften kan medföra för säkerhet. Av 7 kap. 4 och 5 §§ säkerhetsskyddsförordningen följer att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten får meddela föreskrifter om hur säkerhetsskyddsklassificering av uppgifter ska gå till. Säkerhetspolisen och Försvarsmakten har gett ut vägledningar. Den säkerhetsskyddsklassificering som uppgifter har avgör vilka säkerhetsskyddsåtgärder som ska vidtas för uppgifterna.