rfr · H80WRFR11 · 2021-01-01 00:00:00 — I är ansvaret för den samhällsorganiserade regionala kollektivtrafiken uppdelat på 21 regionala kollektivtrafikmyndigheter (RKM), varav 19 är reg- ioner och 2 kommunalförbund.13 Myndigheternas uppdrag är bl.a. att upprätta trafikförsörjningsprogram som beskriver all trafik i länet samt att definiera och besluta om vilken trafik som ska vara trafik under allmän trafikplikt och an- svara för att den erbjuds. Med trafik under allmän trafikplikt avses samhälls- organiserad kollektivtrafik, såväl den offentligt upphandlade som den trafik som sker i RKM:s egen regi. Utöver den samhällsorganiserade trafiken utförs kollektivtrafik – enligt kollektivtrafiklagens definition – även på kommersiell basis. Kommersiella kollektivtrafikoperatörer bedriver förutom regional trafik också interregional tåg- och busstrafik.14 Transportstyrelsen är tillsynsmyndighet enligt kollektivtrafiklagen.15 Regional kollektivtrafik (inklusive lokal kollektivtrafik) är, som framgått ovan, i huvudsak ett ansvar för kommunerna och regionerna i respektive län. De regionala kollektivtrafikmyndigheternas (RKM) uppdrag sträcker sig i första hand till att försäkra sig om kollektivtrafikförsörjningen inom det egna länet eller regionen, men får även avse länsöverskridande trafik som tillgodo- ser ett behov av arbetspendling eller annat vardagsresande. Ansvaret för läns- överskridande kollektivtrafik är dock inte helt definierat i dagens lagstiftning. Kollektivtrafikföretag får fritt etablera kommersiell kollektivtrafik på väg, järnväg, spårväg, tunnelbana och vatten, men kommersiell trafik bedrivs i första hand för interregionalt och långväga resande.16 Mätt i planerat antal av- gångar var 2019 av den regionala kollektivtrafiken sam- hällsorganiserad, och resterande kommersiell.17 Själva trafikförsörjningen i länet kan en RKM låta upphandla, vilket är van- ligast, eller bedriva i egen regi. har tagit fram ett förslag till ”före- skrifter om information till kollektivtrafikresenärer. I den konsekvensutred- ning som tagits fram i samband med framtagande av förslaget bedömer Kon- sumentverket att de som kommer att beröras direkt av föreskrifterna i huvud- sak finns bland bransch- och intresseorganisationen 2009/10:200 s. 57–59. 13Svensk Kollektivtrafik, Tid är pengar! En samhällsekonomisk analys av kostnaderna för förseningar inom kollektivtrafiken, 2019, s. 41. 14SOU 2020:25 s. 53. 152 § förordningen (2011:1126) om kollektivtrafik. 17Trafikanalys, Regional linjetrafik 2019, Trafikanalys Statistik 2020:25, . 29 medlemmar, som består av regionala kollektivtrafikmyndigheter, länstra- fikbolag och regionala samverkansbolag för tågtrafik.18 Som framgår ovan är det relativt få kollektivtrafikföretag (transportörer) som bedriver kortväga kollektivtrafik och som därmed enligt lagen om kollek- tivtrafikresenärers rättigheter är ansvariga för reseinformation och kan bli fö- remål för begäran om ersättning och prisavdrag vid förseningar vid resor med kollektivtrafik, ca 30 stycken. Bland dessa kollektivtrafikföretag finns det fö- retag med i sammanhanget stora trafikvolymer som SL, och Skåne- trafiken respektive små trafikvolymer som Blekingetrafiken och Norrtåg.19 2.4 Statistik om kollektivtrafik uppgick antalet påstigningar i den regionala subventionerade20 linjetrafiken med buss, tåg, spårvagn, tunnelbana och fartyg till knappt 1,7 miljarder. Buss är det största trafikslaget med nästan 863 miljoner påstigningar eller drygt hälften av det totala antalet påstigningar. Därefter följer i fallande storleksordning tunnelbana, tåg, spårvagn och fartyg. Antalet påstig- ningar per invånare på riksnivå uppgick till 161. Antalet påstigningar per invånare var flest i – 365.21 2.4.2 Utbud av regional linjetrafik Hur mycket trafik som erbjuds resenärer i form av utförda kilometer med tåg, bussar och andra vägfordon mäts med utbudskilometer. Det totala antalet ut- budskilometer i den subventionerade regionala linjetrafiken uppgick . stod buss för av det totala utbudet i linjetrafiken och tåg för . Tunnelbana, spårväg och sjötrafik stod för resterande del av utbudet. Busstrafik är det enda trafikslag som finns i samtliga län och tågtrafik finns i alla län utom . Tunnelba- netrafik finns endast i . Spårvägstrafik finns i , Gö- teborg, Norrköping22 och även i Lund.23 Personkilometer är ett mått på den totala reslängden för resenärerna i kollek- tivtrafiken. En resenär som reser en kilometer ger en reslängd på en person- kilometer. Resenärerna i den subventionerade regionala kollektivtrafiken reste 18Konsumentverket, Konsekvensutredning av föreskrifter om informa- tion till kollektivtrafikresenärer (dnr 2019/801:1), . 19Se bilaga 4 Kollektivtrafikresenärers rättigheter – en enkätundersökning om kollektivtra- fikföretagens syn på lagen. 20Avser all regional linjelagd kollektivtrafik med stöd från det allmänna, dvs. kommuner, landsting och till viss del staten. Den kommersiellt organiserade trafiken har inga subven- tioner utan utförs på helt kommersiella villkor. 21Trafikanalys, Regional linjetrafik 2019, Trafikanalys Statistik 2020:25, . 22Trafikanalys, Regional linjetrafik 2019, Trafikanalys Statistik 2020:25, . per person 2019. Det trafikslag som resenärer reser längst med är tåg, där genomsnittsresan var 2019. Den genomsnittliga reslängden är näst längst för buss () följt av sjötrafik (), tunnelbana () och spårvagn (). Det var stor skillnad på genomsnittsresans längd i de olika länen. hade de längsta resorna, i genomsnitt, och hade den kortaste ge- nomsnittsresan på drygt 7 kilometer.24 uppgick de totala kostnaderna för den subventionerade regionala linjetrafiken i till . Intäkterna (främst biljettin- täkter) från verksamheten var 25,4 miljarder kronor.25 24Trafikanalys, Regional linjetrafik 2019, Trafikanalys Statistik 2020:25, . 25Trafikanalys, Regional linjetrafik 2019, Trafikanalys Statistik 2020:25, . 3Lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter Lagen (2015:953) om kollektivtrafikresenärers rättigheter trädde i kraft . Det saknades då i hög utsträckning uttryckliga bestäm- melser om kollektivtrafikresenärers rättigheter i svensk lagstiftning. Ge- nom EU:s passagerarförordningar har det ändå funnits bestämmelser på området som gällt och gäller i . möjliggör nationell re- glering av resenärers rättigheter i lokal och regional kollektivtrafik som bedrivs med buss eller tåg men inte fartyg. Syftet med lagen är enligt förarbetena att kraftigt öka andelen kollek- tivtrafikresenärer. För att öka antalet resenärer behöver kollektivtrafikens attraktionskraft stärkas, vilket kan ske bl.a. genom högre kvalitet. Resenä- rerna ska ha tillgång till den information de behöver inför och under en resa. När det inträffar störningar i trafiken, ska det finnas tydliga regler om vilka rättigheter man har som resenär. Lagen omfattar kollektivtrafikresor med tåg, spårväg, tunnelbana och buss som har en linjesträckning som är kortare än . Bestäm- melserna gäller lika oavsett vilket av trafikslagen som används. En trans- portör kan inte använda resevillkor som är till nackdel för resenärerna i jämförelse med lagen. 1.rätt till reseinformation, bl.a. om de trafiktjänster som en transpor- tör erbjuder och om störningar i trafiken 2.rätt till ersättning vid förseningar som är 3.rätten att få pengarna tillbaka för den som har köpt en biljett som gäller för om transportörens trafikutbud ändras efter köpet och ändringen är av väsentlig betydelse för resenären. Vid långväga tåg- och busstrafik (då linjesträckningen är eller längre) gäller i huvudsak EU:s tåg- och busspassagerarförord- ningar. 3.1 Inledning – rättsläget i 3.1.1 Kollektivtrafikresenärers rättigheter enligt EU har engagerat sig starkt i frågan om resenärsrättigheter, vilket inneburit att det trots att det i en stor utsträckning saknats uttryckliga bestämmelser om kollektivtrafikresenärers rättigheter i svensk lagstiftning ändå har funnits be- stämmelser på området som gäller i . Utöver en tidigare förordning om 3LAGEN OM KOLLEKTIVTRAFIKRESENÄRERS RÄTTIGHETER flygpassagerares rättigheter26 har det antagits tre förordningar om rättigheter för tåg-, fartygs- och busspassagerare. Tågpassagerarförordningen tillämpas sedan den 3 december 2009,27 fartygspassagerarförordningen sedan den 18 de- cember 201228 och busspassagerarförordningen sedan den 1 mars 2013.29 30 De tre passagerarförordningarna har stora likheter med varandra. Resenä- rerna ges ett antal tvingande rättigheter som inte får begränsas eller åsidosättas genom avtal. Det handlar bl.a. om rätt till information om transportörens tjäns- ter och situationen vid förseningar. Rätten till information är mer långtgående än motsvarande bestämmelser i lagen (2006:1116) om information till passa- gerare (lag), som är upphävd. Dessutom ställer förordning- arna krav på att en myndighet ska utöva tillsyn över att transportörerna fullgör sin informationsskyldighet, och om så inte sker ska sanktioner kunna riktas mot transportören. Vidare finns i förordningarna bestämmelser om rätt till er- sättning vid förseningar (se vidare kapitel 4). Tågpassagerarförordningen var ursprungligen avsedd för internationella re- sor och i förordningen finns därför bestämmelser som lämpar sig mindre väl för korta resor, exempelvis krav på att transportören ska tillhandahålla hotell- rum vid längre avbrott i trafiken. Dessutom infaller rätten till ersättning vid förseningar först efter 60 minuters försening, vilket enligt vad som sägs i för- arbetena till lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter får anses vara en lång försening i den kortväga tågtrafiken. Mot den bakgrunden finns en möj- lighet för medlemsstaterna att undanta tågtjänster för stads- och förortsperson- trafik och regional persontrafik från många av tågpassagerarförordningens be- stämmelser (artikel 2.5). Undantaget kan användas för att möjliggöra en natio- nell lagstiftning för resor på kortare tåglinjer (se vidare kapitel 5 Europeisk utblick). I busspassagerarförordningen gäller vissa bestämmelser för alla bussresor, bl.a. ett förbud mot att vägra personer med funktionsnedsättning att resa och en skyldighet att tillhandahålla reseinformation under resan. Bestämmelserna om rätt till ersättning vid förseningar liksom andra bestämmelser om resein- formation gäller dock endast vid användandet av mycket långa busslinjer (eller längre). Fartygspassagerarförordningen är den enda av förordningarna som både gäller för alla resor oavsett längd och har ett innehåll som får anses anpassat 26Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 av om fastställande av gemensamma regler om kompensation och assistans till passagerare vid ne- kad ombordstigning och inställda eller kraftigt försenade flygningar och om upphävande av förordning (EEG) nr 295/91. Det har också antagits en förordning om rättigheter för personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet: och rådets förordning (EG) nr 1107/2006 av om rättigheter i samband med flygresor för personer med funktionshinder och personer med nedsatt rörlighet. 27Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer. 28Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1177/2010 av om passagerares rättigheter vid resor till sjöss och på inre vattenvägar och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004. 29Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 181/2011 av om passagerares rättigheter vid busstransport och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004. 30Ds 2013:44 s. 35–36. 3 LAGEN OM KOLLEKTIVTRAFIKRESENÄRERS RÄTTIGHETER även till kortare resor. I konsekvens med det innehåller förordningen ingen möjlighet att undanta kortare fartygslinjer från förordningens tillämpning.31 Lagen (2015:953) om kollektivtrafikresenärers rättigheter tillämpas således inte på kollektivtrafikresor med fartyg eller båt. 3.1.2Kollektivtrafikresenärers rättigheter i svensk lagstiftning Lagen (2015:953) om kollektivtrafikresenärers rättigheter trädde i kraft (lagen återges i bilaga 6). Det saknades vid lagens ikraftträdande i hög utsträckning uttryckliga bestämmelser om kollektivtrafikresenärers rät- tigheter i svensk lagstiftning.32 Enligt lagen (2006:1116) om information till passagerare m.m. (lag), som upphävdes33 som lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter infördes, fanns vissa skyldigheter för transportörerna att lämna information till resenärerna. När det gäller rätt till ersättning vid försening saknades dock helt nationella bestämmelser för den stora merparten av den kortväga kollektivtrafiken – som sker med buss, spår- vagn, tunnelbana och tåg. I avsaknad av uttryckliga bestämmelser hade man vid rättstillämpningen i viss mån använt principer i annan kontraktsrättslig lagstiftning, t.ex. köplagen (1990:931) och konsumenttjänstlagen (1985:716).34 35 Transportörens trans- portvillkor avgjorde därför vilka rättigheter en resenär hade. Samtliga kollek- tivtrafikföretag hade också någon form av resegaranti som huvudsakligen gällde vid förseningar. Tvister i dessa frågor avgjordes i allmänhet av All- männa reklamationsnämnden () genom tillämpning av allmänna princi- per.36 3.2 En ny lag om kollektivtrafikresenärers rättigheter Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att bl.a. lämna förslag på hur resenärernas rättigheter i kollektivtrafiken kan stärkas i svensk lagstiftning. Utredningen lämnade sitt slutbetänkande Lag om resenä- rers rättigheter i lokal och regional kollektivtrafik (SOU 2009:81). Sedan utredningen hade lämnat sitt lagförslag hade vissa ändrade förutsättningar för nationell lagstiftning genomförts på EU-nivå, och 2015/16:13 s. 17–18. 2015/16:13 s. 17. 2015/16:13 s. 17. 35När det gäller person- och sakskador i lokal och regional kollektivtrafik kan dock nämnas att trafikskadelagens (1975:1410) bestämmelser om ersättning vid person- och sakskador till följd av trafik är tillämpliga även i fråga om busspassagerare. Järnvägstrafiklagen (2018:181) innehåller vissa bestämmelser om ansvar och ersättning för dödsfall och skador som drabbar passagerare samt förlust av och skador på bagage. 36SOU 2009:81 s. 43–45. använder kollektivtrafikföretagen i stället för ”resegaranti” benämningar som ”resevillkor”, ”allmänna köp och resevillkor” eller liknande. 3LAGEN OM KOLLEKTIVTRAFIKRESENÄRERS RÄTTIGHETER regeringen tog därför fram ett bearbetat förslag som underlag för propositionen i form av promemorian Lag om resenärers rättigheter – kompletterande be- stämmelser (Ds 2013:44).37 Proposition 2015/16:13 Stärkta rättigheter för kollektivtrafikresenärer överlämnades till . Vid riksdagsbehand- lingen av propositionen konstaterade civilutskottet att det inte väckts någon motion som gick emot regeringens förslag. beslutade att bifalla propositionen och anta regeringens förslag till lag om kollektivtrafikresenärers rättigheter. avslog en motion om att skulle göra ett s.k. tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med ett kompletterande lagförslag om att även färdtjänstresor och förbeställda sjukresor skulle omfattas av lagen om kollek- tivtrafikresenärers rättigheter.38 I propositionen som innehöll förslaget till lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter angavs att kollektivtrafikresenärernas rättigheter stärks genom den nya lagen. Vidare framhölls att den lokala och regionala kollektivtrafiken fyl- ler en allt viktigare funktion i samhället. Det gäller inte minst då allt fler män- niskor arbetar eller studerar i våra storstadsområden. En väl fungerande kol- lektivtrafik är, menade regeringen, en grundförutsättning för att klara både ar- betspendling och resor . Den ger också människor en möjlighet att välja bostadsort mer fritt i förhållande till arbetsplatsen eller studieorten. Sam- tidigt innebär kollektivtrafiken enligt regeringen en viktig möjlighet att minska transportsektorns klimatpåverkan och reducera trängsel, luftföroreningar och buller i storstadsregionerna. Regeringens målsättning var därför enligt propositionen att kraftigt öka an- delen kollektivtrafikresenärer. För att öka antalet resenärer behöver kollektiv- trafikens attraktionskraft stärkas. Det kunde bl.a. ske genom en högre kvalitet. Resenärerna skulle enligt regeringen ha tillgång till den information som de behöver inför och under en resa. När det inträffar störningar i trafiken, skulle det finnas tydliga regler om vilka rättigheter man har som resenär.39 Av betydelse för resenärernas rättigheter vid förseningar var också enligt regeringen de allmänna villkor för resor som de olika transportörerna beslutat. Villkoren brukar benämnas resegarantier eller liknande. Resegarantierna40 ger dock inte samma skydd för resenärerna som lagstiftning. Eftersom det är fråga 2015/16:13 s. 14–15. 38Utskottet föreslog att skulle avslå motion 2015/16:3251 om att färdtjänstresor och förbeställda sjukresor skulle omfattas av lagen. Utskottet delade regeringens bedömning i propositionen att då särskilda villkor gällde för färdtjänstresor och förbeställda sjukresor var det inte lämpligt att tillämpa samma bestämmelser om reseinformation och ersättning för förseningar för dessa resor som för övriga resor inom kollektivtrafiken. beslutade i enlighet med utskottets förslag och avslog motionsyrkandet (bet. 2015/16:CU9, rskr. 2015/16:73). 2015/16:13 s. 16–17. 40Numera använder kollektivtrafikföretagen i stället för ”resegaranti” benämningar som ”re- sevillkor”, ”allmänna köp och resevillkor” eller liknande. 3 LAGEN OM KOLLEKTIVTRAFIKRESENÄRERS RÄTTIGHETER om frivilliga åtaganden kan transportörerna inskränka rättigheterna, så länge det inte står i strid med . Dessutom finns det inte någon enhetlighet i rättigheterna, framhöll regeringen, utan villkoren kan variera beroende på vilken transportör som står för transporten. Det försvårar för resenärer som reser med olika transportörer om dessa ger olika rättigheter vid förseningar och ställer olika krav på hur en resenär ska gå till väga för att få sin rätt. I förarbetena konstateras vidare att på andra områden i samhället finns det lagar som ger konsumenter ett särskilt skydd vid avtal med näringsidkare, t.ex. konsumenttjänstlagen (1985:716) och konsumentkreditlagen (2010:1846). En enskild resa i kollektivtrafiken är visserligen ofta av mindre betydelse för en konsument än exempelvis ett avtal om en annan tjänst. Villkoren för resor i kollektivtrafiken berör dock en mycket stor mängd människor i deras vardag. Förstärkta resenärsrättigheter gynnar denna grupp och kan enligt regeringen locka ytterligare personer att använda kollektivtrafiken.41 3.2.3 Lagens grundläggande innehåll Lagen innehåller minimibestämmelser om reseinformation, ersättning och prisavdrag vid försening och frånträdande av avtal om köp av periodbiljett vid resor i kollektivtrafiken. Med kollektivtrafik avses detsamma som i lagen (2010:1065) om kollektivtrafik, dvs. persontransporttjänster av allmänt eko- nomiskt intresse som erbjuds allmänheten fortlöpande och utan diskriminering (1 §).42 Lagen är trafikslagsövergripande och gäller vid resor med kortväga tåg- och busstrafik samt vid all trafik med tunnelbana och spårvagn. Även resor med personbil i linjetrafik, som normalt tillhandahålls av taxiföretag, omfattas av lagen (1 §). Lagens bestämmelser gäller för alla resenärer oavsett om det är fråga om en privat resa eller en resa i tjänsten.43 Lagen är tvingande till förmån för resenärerna (6 §). Resor med anropsstyrd trafik, såsom färdtjänstresor och förbeställda sjukresor, och resor med museifordon samt resor med sightsee- ingbussar omfattas inte av lagen.44 Lagen omfattar inte heller kollektivtrafik- resor som sker med fartyg eller flygresor.45 3.2.4 Lagens tillämpningsområde i förhållande till EU-regler Genom lagen görs undantag från vissa bestämmelser i tågpassagerarförord- ningen som reglerar bl.a. viss reseinformation och ersättning vid förseningar. Undantaget gäller lokala och regionala trafiktjänster som har en sträckning 2015/16:13 s. 18. 42Enligt 1 kap. 5 § lagen om kollektivtrafik (kollektivtrafiklagen) avses med kollektivtrafik detsamma som i EU:s kollektivtrafikförordning (och rådets förordning [EG] nr 1370/2007 av om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning [EEG] nr 1191/69 och [EEG] nr 1107/70). Enligt artikel 2 a i kollektivtrafikförordningen definieras kollektivtrafik som ”persontransporttjänster av all- mänt ekonomiskt intresse som erbjuds allmänheten fortlöpande och utan diskriminering”. 2015/16:13 s. 16–20. 2015/16:13 s. 20–21. 2015/16:13 s. 29. 3LAGEN OM KOLLEKTIVTRAFIKRESENÄRERS RÄTTIGHETER som är kortare än . Vid tågresor med sådana trafiktjänster ska i stället lagens bestämmelser om reseinformation och ersättning vid förseningar tillämpas (2 och 4 §§). Vid bussresor ska tillämpningen av vissa bestämmelser i busspassagerar- förordningen som är centrala för resenärerna, bl.a. om information och ersätt- ning vid förseningar, utsträckas till att gälla för trafiktjänster som har en sträckning som är eller längre. Av busspassagerarförordningen följer att förordningen ska tillämpas om trafiktjänsten har en sträckning som är eller längre. Vid sträckor som understiger ska övriga bestämmelser i lagen om kollektivtrafikresenärers rättigheter tillämpas (3 och 5 §§).46 3.3 Rätten till reseinformation och tillsynen över den I förarbetena framhöll regeringen att personer som använder kollektivtrafiken behöver information i flera avseenden för att trafiken ska fungera på bästa sätt för dem. Det handlar bl.a. om information om transportörens trafiktjänster som en resenär behöver för att planera och genomföra en resa. Exempelvis kan vissa personer ha svårigheter att genomföra resan på egen hand och behöver därför information om i vilken utsträckning fordon och stationer är tillgäng- lighetsanpassade för att kunna välja det bästa resealternativet. Vidare behöver det finnas tillgång till information om störningar som påverkar resandet och som kan innebära att en resenär behöver ändra sina resplaner eller vidta någon annan åtgärd. Det är dessutom viktigt att resenärerna får kännedom om vilka avtalsvillkor som gäller för de trafiktjänster som en transportör erbjuder och vilka rättigheter som resenärer ges i lagstiftning. Förbättringar i tillgången till sådan reseinformation är enligt regeringen ägnade att stärka kollektivtrafikens attraktionskraft och kan leda till att fler väljer att resa kollektivt. Regeringens uppfattning var därför att resenärernas rätt till reseinformation borde stärkas i förhållande till vad som då gällde enligt lag. Transportörerna bör vara skyldiga att lämna information i ytterligare några avseenden och det behöver också finnas mekanismer som innebär att resenärerna faktiskt får den infor- mation som de har rätt till.47 Enligt lagen ska en transportör tillhandahålla information om 1.en försening eller annan störning i trafiken och dess orsak, varaktighet och konsekvenser 2.resenärens rättigheter i frågor som regleras i denna lag 4.biljettpriser, tidtabeller och linjesträckningar 5.tillgänglighet till fordon, stationer och hållplatser 2015/16:13 s. 21–29. 2015/16:13 s. 32. 3 LAGEN OM KOLLEKTIVTRAFIKRESENÄRERS RÄTTIGHETER 6.möjligheten att medföra cyklar och villkor för detta 8.hur transportören kan kontaktas (7 §). Med transportör avses här den som erbjuder trafiktjänsten och som, om avtal träffas, åtar sig att transportera resenären. Att transportören är ansvarig hindrar inte att denne uppdrar åt någon annan, t.ex. en biljettförmedlare, att tillhanda- hålla informationen. Av 1 § följer att skyldigheten gäller transportörer som bedriver sådan trafik som omfattas av lagens tillämpningsområde.48 I förarbetena konstaterade regeringen även att en rese- när i kollektivtrafiken behöver reseinformation kan variera. Regeringen be- dömde därför att det var mindre lämpligt att knyta informationsskyldigheten till någon särskild tidpunkt, t.ex. avtalstillfället.