rfr · H80WRFR9 · 2021-03-24 00:00:00 — Det vi inte riktigt förstod var hur smittspridningen betedde sig. Vi fastnade i en diskussion om droppsmitta eller luftsmitta, när det egentligen är någonting mitt emellan. Jag håller med om det som har sagts här om att vi visste att läkarresursen som en del av ett team är ett problem. Om man ska få ett bra arbete att fungera är teamet viktigt. Vi förstod dock inte heller att det nog behövs en kompetens på läkarnivå i alla delar av arbetet. Vi förstod att det finns utmaningar när det gäller socialtjänst och sjukvård och det samarbetet, för det har vi jobbat med . Det vi inte riktigt förstod, åtminstone inte inom sjukvården, var innebörden av att våra äldre – nu sa jag det där igen som man inte ska säga – eller våra invånare som är äldre har ett boende och inte en vårdinrättning. vikämpa med en hel del. Vi förstod också betydelsen av vårdhygien och att det är ett samarbete som behövs, att det är en specialistfunktion och vad det innebär. Vad gjorde vi, då? Det första beslut jag var med och fattade var att vi måste börja fatta de individuella begränsningsbesluten. De ska finnas på plats, och man ska ha de dialoger som behövs. Vi förstod att det behövdes utökat jourstöd och mer läkarresurser mot de särskilda boendena. Vi såg till att det blev möten mellan och chefsläkare och att socialchefsnätverk och sådant träffades oftare med oss i regionen. Jag hade möten av denna typ. Regionernas smittskydd och vårdhygien stärktes i arbetet. Vi har mot slutet till och med infört att kommunerna sitter med på våra regionala särskilda sjukvårdsledningar för att hålla ordning på bland annat vårdhygienfrågor tillsammans på ett bra sätt. Vi har tittat igenom våra egna rutiner, vi har följt efterlevnad av hygien och vi har tittat på våra avvikelser i system och sådant. Vad har vi då sett? Vi ser att det i regionerna och i vår region finns systematiska fel när det gäller tillämpning av vårdhygien. Det gäller vår region, och det gäller vårt samarbete med kommunerna. Vi ser att de dokumenterade begränsningsbesluten systematiskt inte har följts trots att vi vet hur viktigt det är. Vi kan också se att det i enskilda fall har varit så att de akuta individuella besöken eller bedömningarna inte har gjorts på det sätt som vi förväntar oss. Framför allt saknas det dokumentation kopplat till det. Jag tycker själv att när detta har skett på telefon har vi inte följt upp det . Vi ser själva att det finns enskilda händelser som vi verkligen måste gå vidare med. Om man ser det hela utifrån begreppet vad vi har kunnat undvika och vad vi har kunnat påverka vill man som gammal chefsläkare kunna se var det finns möjlighet att påverka det hela i varje enskilt fall. Jag måste säga att det har varit svårt att hitta. Jag ska vara väldigt tydlig med att sådant som var undvikbart – sådant som vi visste då, i början av pandemin – är något helt annat nu när vi ser på händelsen. kan vi så mycket mer om sjukdomen och om smittspridningen, så vad som går att rätta till och göra bättre nu är att ställa mycket högre krav på oss själva än vad som var fallet i början av pandemin. Mycket av det vi har sett stämmer med det som säger, och inte minst med vad har sagt, åtminstone utifrån enskilda händelser och vad vi kan ta itu med att hantera framöver. Jag vill kommentera provtagningen. Jag kommer så väl ihåg att när vi började fick vi upp en kapacitet där vi kunde ta 200 prover i hela sjukvårdsregionen, som vi var tvungna att fördela. Det var alltså väldigt mycket fokus på akutsjukvård i början, och det var olyckligt. Vi hade verkligen behövt rikta in provtagningen på personal och på dem som bor på de särskilda boendena. Där fanns det mycket att göra, men vi hade inte möjlighet. Men det förstod vi. Men det fanns något vi inte förstod. Jag ska ändå säga att vi var väldigt inriktade på att smittspåra och provta patienter, alltså invånare med symtom. Den breda provtagning som kom igång senare var vi lite sena med i början. Men jag måste ändå säga att det som begränsade oss var materialbrist. Ända in –juni hade vi inte ens tillgång till testpinnar; vi var tvungna att åka ut till våra ungdomsmottagningar och plocka in klamydiapinnar för att kunna provta i tillräckligt stor omfattning. Det fanns alltså en reell utmaning också i den delen. Det vi har jobbat med i vår region när det gäller skyndsamheten att ta prover handlar om att vi måste ha rutiner för att de som jobbar inom den kommunala sjukvården har möjlighet att hjälpa till att ta prover och kanske även att vaccinera. Det här går att lösa, och vi har tagit fram lösningar. Men det har varit en diskussion om hur vi snabbt kan ha vård av personal och undersökning av personal utanför regionernas ansvar. Där kan vi också bli bättre. Jag ska nämna några kommentarer kring materialförsörjning. Jag är verksam i en region som tyvärr var väldrillad när det gäller att hantera materialförsörjningsproblematik, för vi gick in i den här händelsen med en bristsituation från en valförsörjningsupphandling som ställde till det för oss. Vi var alltså väldigt drillade. Jag ska kort säga att vad vi lärde oss av det var att det behövs lager. Vi behöver ha sådana åtminstone för sådant som vi känner till behövs generellt i vården, typ skyddsutrustning och handsprit. Men det finns lager som vi aldrig någonsin kommer att kunna ha för att hantera alla händelser. Vi vet inte vilket som kommer att behöva användas. Jag vill skicka med detta: Vi behöver ha lager i regionerna, men då måste man säkra en nationell produktion av vissa produkter. Det måste också finnas ett etablerat arbetssätt när det gäller materialförsörjning i krissituationer. Sammanfattningsvis ser vi att det behövs läkare och vårdhygienkompetens både som en del av teamet och i strategiskt arbete i nära samarbete med kommunerna. När det gäller förhållandet mellan socialtjänst och sjukvård tycker viinte att det var något problem, för vi gjorde en rejäl förflyttning under pandemin. Egentligen kan man landa i att säga att vårdhygienrutiner måste sitta i ryggmärgen hos oss framöver. Jag kommer in på det lite grann, för jag tycker att man kan konstatera en sak när man tittar hur det ser ut runt omkring oss just . Jag nämnde säsongsinfluensan och vinterkräksjukan. Jag kan konstatera att jag inte känner till något sådant fall hos oss just nu i regionen. På något sätt har vi alltså gjort väldigt rätt genom att samhället agerar på ett annat sätt och hanterar vårdhygien på ett annat sätt och genom att hygienfrågor i samhället ser annorlunda ut, i och för sig till priset av en begränsad rörlighet. Men vinterkräksjukan är borta. Med detta säger jag inte att vi på något sätt ska vara nöjda, utan det finns så mycket mer att göra när det gäller vårdhygien och hygien i samhället. Vi kommer tyvärr att få leva i en situation där tvålen och handspriten är det som ska hanteras , och tyvärr måste jag nog säga att det även gäller den fysiska distansen. Jag måste ta ett exempel: Jag har en svärfar som är och som upplevde sina första år i under . Han är en mycket varm person, men varje gång jag har kramat honom blir han konstigt nog lite stel. Han förklarar det med att han förlorade sin pappa i tbc när han var ung. Hans pappa skulle gå och hälsa på sin bästa kompis, och pappan försvann . Vi får leva i ett samhälle där den fysiska distansen på något sätt måste hanteras, och vi måste verkligen lära oss att hantera tvålen och handspriten för att hålla oss rena. Vårdhygienfrågor och samhällshygienfrågor är väldigt viktiga. Det finns mycket mer att säga, men jag stannar där. Jag är väldigt glad att jag fick vara med på den här utfrågningen. Ordföranden: så mycket, , för din medverkan! Vi kommer att övergå till den del där socialutskottets ledamöter ställer frågor till dels de gäster som vi redan har hört, dels fler gäster som finns med digitalt. Det är representanter för Arbetsterapeuter, , Fysioterapeuterna, för vård och omsorg, , och . (S): Min första fråga går till . här: Hur har resonerat kring avvägningen mellan statens, kommunernas och regionernas ansvar? Jag undrar särskilt hur man har resonerat kring det grundlagsfästa kommunala självstyret. Min andra fråga går till SKR. Äldreomsorg och skola är som vi vet en kärnuppgift. Hur ser SKR på att staten ska ta ansvar för strukturella brister kring sådant som arbetsvillkor, bemanning och kompetensförsörjning? , : Det korta svaret är att vi inte har resonerat färdigt kring detta. Vi kommer i vårt slutbetänkande att tala och bedöma på ett tydligare sätt än vad vi har kunnat göra när det gäller samhällets hela beredskapsförmåga och krishanteringsförmåga i civila kriser. Då blir det här med olika nivåers ansvar i förhållande till varandra aktuellt. Det vi har sagt rörande äldreomsorgen är att ansvaret för de strukturella brister som vi har pekat på delas av flera. Med flera menas kommuner, regioner, privata vårdgivare och arbetsgivare. Men vi säger också att ansvaret ytterst vilar på regeringen och på tidigare regeringar som har känt till bristerna. Och bara för att vara väldigt tydlig: Med det menar vi naturligtvis inte att regeringen borde ha lagt sig i lönebildningen i äldreomsorgen, till exempel. Vi talar naturligtvis i övergripande termer om hur äldreomsorgen är organiserad och om de övergripande problem som flera här har pekat på. Jag noterar att staten och regeringen nu också kliver in där och tar ett större ansvar, nämligen dels genom Äldreomsorgslyftet – det är ett sätt som regeringen och tidigare regeringar har hanterat problemen på – dels genom att man har tagit initiativ till en särskild äldreomsorgslag. Jag har noterat att flera i debatten har efterlyst ett större statligt ansvar för övergripande åtgärder på området. Men något mer i detalj än så och när det gäller förhållandet mellan stat och kommunalt självstyre har vi inte prövat än så . , Kommuner och Regioner: Som vi ser det behöver staten ge kommuner och regioner förutsättningar för att sköta om verksamheten och hantera personalfrågorna. Det är lokalt som man har bäst uppfattning om hur förutsättningarna ser ut. Vi har också den svenska modellen som fungerar alldeles utmärkt. (KD): Min första fråga går till . Som kristdemokrat är jag naturligtvis glad över att alla verkar överens om att den medicinska kompetensen måste höjas inom äldreomsorgens alla delar. Vi kristdemokrater har i vårt budgetförslag finansierat att man ska kunna anställa ytterligare 2 000 nya sjuksköterskor inom äldreomsorgen. Frågan är hur ser på detta. Hur skulle man kunna genomföra en så massiv ökning av antalet sjuksköterskor? Det gäller både utbildningar och kanske inte minst arbetsvillkor. Min andra fråga är till socialministern. Regeringen ger nu olika former av mer och fler resurser till kommunerna för att kunna höja nivån inom äldreomsorgen. Som vi har hört är det ett strukturellt bekymmer att den medicinska kompetensen är alldeles för låg inom äldreomsorgen. Min fråga är: Känner sig ministern trygg med att de resurser som tillförs verkligen kommer att höja den medicinska kompetensen? Inte minst är frågan: Vilka möjligheter till kontroll ser sig regeringen ha, och hur kommer man att utföra den kontrollen? Sineva Ribeiro, : Tack för den frågan. Det handlar ganska mycket om villkoren. Söktrycket till utbildningarna har ökat, och intresset finns. Det kommunerna behöver ta på sig handlar om den verksamhetsförlagda utbildningen. Det handlar om att ha handledare som kan ta hand om studenterna som läser vidare. Det handlar om att det finns en introduktion för studenter i den kommunala hälso- och sjukvården och att se till att de professioner som finns där ges villkor och förutsättningar för att bedriva en god och nära hälso- och sjukvård. Det handlar om möjlighet för vidareutbildning, möjlighet för utveckling och möjlighet att också få utveckla vården. Det vi har sett är att antalet sjuksköterskor har minskat i kommunerna. Det är helt motsägelsefullt mot det vi ser att behovet är. Socialminister (S): Fru ordförande! Frågan handlade om den medicinska kompetensen. Det är ett specifikt uppdrag som ges till Utredningen om äldreomsorgslagen att inte bara titta på hur vi får en likvärdig sjukvård runt om i landet med hänsyn tagen till kompetens, bemanning och så vidare utan att också specifikt titta på det som handlar om den medicinska kompetensen. Utredningen ska vara klar . Då har vi en ny lagstiftning på plats. Om tänker hur man ska utöva tillsyn har vi Inspektionen för vård och omsorg som har tillsyn av verksamheter. I väntan på det vill jag gärna understryka att det inte finns någonting som säger att den som har adress särskilt boende inte ska få den vård och den omsorg som krävs. Jag hörde också hur representanten för beskrev hur man har tagit åt sig, tagit till sig och vidtagit förändringar utifrån den granskning som gjorde. Det är också min bild. Det får vi förstås fortsätta att följa både under och efter pandemin. (M): Tack för en mycket angelägen dag och för värdefulla inlägg. Min första fråga går till socialministern. Vi är ett land som närmar oss 12 000 döda, och skrämmande många av dessa är 70-plussare i särskilda boenden. I jämförelse med bland annat våra nordiska grannar har misslyckats med att skydda sina äldre. En sak som till exempel lyfts fram är skillnaden när det gäller medicinsk kompetens i bland annat . Flera av talarna har också lyft fram de äldres behov av här och . En utredning kommer 2022, men det behövs också åtgärder här och . socialministern är vad hon anser att hon borde ha gjort. Vad avser ministern att med hänvisning till det tidigare göra också i det korta perspektivet? Min andra fråga går till ordförande . Co- ronakommissionen lyfter fram den breda allmänna smittspridningen i samhället som en huvudorsak till att många äldre smittats och avlidit i . ser vi tyvärr en liknande tendens återigen. Vilka åtgärder borde ha vidtagit för att begränsa den breda allmänna smittspridningen i samhället? Socialminister (S): Fru ordförande! När det gäller den medicinska kompetensen är svaret ganska likalydande det som jag precis gav till ledamoten . Det är hälso- och sjukvårdslagen som ska ge den vård och omsorg som individer kräver. Det finns inget undantag för att man bor på särskilda boenden. Här behöver tillsyn fortsätta, och det behövs naturligtvis också resurstillskott. Vad kan man tänka sig att man gör? Det är en väldigt viktig del. Jag hör att efterlyser någonting precis här och . Vill vi ha en annorlunda lagstiftning behöver vi få den på plats. Det är väldigt viktigt. Jag tror att vi behöver tydliggöra att vi har större krav på vårdkompetens än vad vi tidigare kanske har accepterat. Jag kan inte hela det norska systemet. Men tyvärr är situationen inte helt olik den i de allra flesta länder som har drabbats hårt av pandemin, nämligen att det är de äldre som har drabbats hårdast. Det handlar om att skydda yrkestiteln undersköterska och se till att de som arbetar där verkligen har den vårdkompetens som man kan kräva för att se till att de har rätt förutsättningar att göra sitt viktiga arbete. Det är någonting som viarbetar hårt med. Resurstillskotten ska inte på något sätt underskattas. Det kommer att vara mycket betydelsefullt för att man kan anställa den personal som krävs med den kompetens som krävs och tillräckligt mycket kompetens. , : Jag kan fatta mig mycket kort. Det har varken jag eller kommissionen ännu någon uppfattning om. Det är en av de centrala frågor vi har att pröva. Jag vågar inte lova att vi kommer att ha och kunna presentera någon välgrundad uppfattning om den saken förrän i vårt slutbetänkande . (V): Tack för alla bra inlägg . Smittspridningen på äldreboenden är fortfarande hög. Allt borde bli bättre. Vi borde samtliga här och därute ha förstått att äldreomsorgen som varit nedgraderad så länge skulle bli just en dödsfälla. Det kan man se när man tittar på siffror som har lyfts fram här . En person inom fick möta 15 olika personer . Det är siffror . Andelen som följde korrekta hygienrutiner låg på 2018. Det var så vi gick in i pandemin. Sju av tio undersköterskor i äldreomsorgen upplever att behandlingen är otillräcklig , och av dem anser också att det är en risk för att äldre drabbas av just det. Det var , alltså före covid. Tar man upp frågan om timanställda kan man se att är en extremt drabbad kommun. Där var inom äldreomsorgen timavlönade, räknat till heltid . Min fråga går till statsrådet och . Ni har känt till de här siffrorna. Hur tycker ni att ni agerade från det att smittan kom in i till och med april? Vad hade konkret kunnat göras bättre? Vad görs nu? Finns det snabbtester överallt? Finns det skyddsutrustning? Jag tar också den andra frågan, fru ordförande. Den går till och . Vi har inte haft några nationella lager av skyddsutrustning. Det har varit väldigt påtagligt under pandemin. Regionerna hade inte heller pandemilager. De hade lager som räckte i två, tre, . Jag undrar: Hur upplevde ni som fack att det påverkade personal, specifikt era medlemmar inom äldreomsorgen? Socialminister (S): Fru ordförande! frågar: Vad gjordes då, och vad gör man nu? Det har framkommit inte minst från Co- ronakommissionen själv och i flera anföranden här att det då var ett väldigt stort fokus på vården. Det handlade om att successivt skaffa sig bilden av hur det såg ut i äldreomsorgen och få den tydliga bilden av hur behoven såg ut när det gällde till exempel skyddsmateriel i varje enskild kommun, vilka lager man hade och vilka behov man hade av påfyllnad. Det var någonting som vi arbetade väldigt hårt med. När vi fick den bilden innebar det att fick ett helt nytt uppdrag. Det är ingen myndighet som brukar upphandla skyddsmateriel. Den fick den uppgiften mitt under brinnande pandemi. Jag måste få säga i det här forumet att den löste det på ett utmärkt sätt även om det var väldigt ansträngt och många hade velat ha ännu mer skyddsutrustning och mycket mer och med mycket längre framförhållning. Det omfattade också kommunerna framöver. Det handlade om utbildning, basal hygienrutin, för att nämna ytterligare ett exempel, som ett antal hundra tusen personer har genomgått. Vad gör vi nu? Det är en väldigt relevant fråga när vi är i andra vågen. Det är precis som har sagt. Kommissionen har inte haft möjlighet att titta på den andra vågen, utan då skulle uppdraget vara lämnat med förhoppningen att vi skulle kunna lära av det. Jag tycker att många lärdomar har dragits. Jag vill gärna säga det till alla dem som arbetar med och i äldreomsorgen. Det handlar om att kunna idka kohortvård och hur man använder skyddsutrustning, att man gör det på rätt sätt. Det handlar också om att man vet att det finns lager på , att man har gått utbildningar i basal hygienrutin. Man känner till hur viktigt det är med kontinuiteten och att man inte har personal som går emellan och att det är för mycket ny personal. Det finns många sådana delar som är hanterade. Det gäller också riktlinjerna. Det handlar om hur man ska testa på äldreboenden. Jag kan inte svara på om alla har tillgång till snabbtester . Det är en del av den överenskommelse som finns med Kommuner och Regioner. Där ingår nu också snabbtester. , Kommuner och Regioner: Som vi sa inledningsvis var kommunerna precis som samhället i övrigt oförberedda när det kom in. Men man lärde sig ganska snabbt. Det handlade både om arbetsmetoder och om tillgång till de resurser som behövde användas. Jag tänker då på skyddsutrustningsfrågan, möjligheten att testa och smittspåra. metoder som kohortvård och användningen av basala hygienrutiner. När det gäller tillgång till skyddsutrustning var Kommentus, SKR:s bolag, ganska tidigt på banan och såg till att vi ändå relativt snabbt fick skyddsutrustning ut till kommuner. Vad är det sedan som har hänt? Vi ser utvecklingen som har kommit nu och framåt. I de kontakter som vi har med kommuner märker viatt man har tillgång till skyddsutrustning och tester i ett ganska väl upparbetat samarbete med vårdhygien och smittskydd, och man använder de metoder som vi vet är framgångsrika. Jag har följt de kommuner som är de värst drabbade och fram till . Det som ofta händer är att smittan kommer in genom samhällssmitta. Men när den väl kommer in vidtas åtgärder. Jag skulle vilja säga att just testningsfrågan är central. Det har också gett effekten att försvinner de mest drabbade kommunerna på kartan, och så kommer några andra i stället. har vi tack och lov en utveckling när smittspridningen minskar. Men just att man ser att smittan kommer in och sedan förvinner ut visar att det finns metoder att använda. , : Tack för frågan. Du sätter fingret på där vi har varit kritiska från sida. Det gäller just tillgången till skyddsutrustning. Vi var väldigt tidigt ute och larmade om att det var bra att det fanns. I början var det ett starkt fokus på sjukvården. Det var bra att det var det. Flera sa: Det här kommer att bli tufft. Det kommer att behövas omfattande åtgärder. Sjukvården är ändå mer förberedd på en pandemi till exempel vad gäller tillgången till skyddsutrustning. Tittar man inom sjukvården ser det ut som att man ska flyga till rymden nästan, som rymddräkter. Det är superbra. Man ska såklart skydda personalen inom sjukvården. Men titta på äldreomsorgen. Där visste vi att inte ens hälften av våra medlemmar som jobbade i hade tillgång till någon skyddsutrustning över huvud taget. När direktivet från myndighet eller chefen blev: Använd munskydd, använd skyddsutrustning, fanns det inte ens att tillgå. Det har varit den fackliga kampen från vår sida. Det är just kampen för så enkla saker som munskydd. Där gjorde vi en rad skyddsstopp. Det är där vi är mest kritiska, måste jag säga till myndigheterna. Även om jag tror att gör sina bedömningar på inrådan från andra myndigheter säger den: Det här med munskydd får man bestämma lokalt. Då blev vi oroliga. Det ser så olika ut. En del har här varit jättebra arbetsgivare som försöker komma åt all utrustning som finns, har rutiner och sådant. Sedan finns det vissa som inte sköter sig som arbetsgivare och som håller på och laborerar med olika attiraljer, som vi har fått exempel på. Man var illa . Sedan har det såklart blivit bättre . finns i princip tillgång till munskydd och skyddsutrustning överallt. Det brister ibland i kvaliteten på skyddsutrustning. Det är viktigt. Det handlar inte bara om vilken utrustning utan också om kvaliteten. Sedan får vi tyvärr nu signaler om att det fortfarande finns rätt många arbetsplatser där man inte använder skyddsutrustningen och inte använder den på rätt sätt. Vi får inte slå oss till ro nu utan ha fortsatt fokus på frågan. Även om man var sämre ser det nu betydligt bättre ut. Men det finns fortfarande ett jobb att göra. Släpp inte fokus! Det är ett medskick till politiken. (L): Jag heter , Liberalerna, är och ingens egendom. Min första fråga vänder sig till . Co- ronakommissionen har tagit upp bristen på och avsaknaden av en sammanhållen journalföring i äldreomsorgen. Man har att föra två journaler, en för omsorgerna och en för sjukvården. Det leder till säkerhetsrisk och informationsglapp och tar tid. När, , kan vi förvänta oss en ändring i sekretesslagen så att man kan ha en journal i äldreomsorgen för de olika individerna? Den andra frågan riktas till , och kanske egentligen till flera, men jag väljer . Det handlar om besöksförbudet. Det kom lite sent. Det har haft måttlig effekt. Det har varat länge utan omprövningar. Viss lättnad kom . Det har varit måttlig begränsning av smittspridningen, som var huvudskälet. Men däremot har det funnits ohälsokonsekvenser som isolering för med sig. Det har gällt de boende, 70-plussarna, anhöriga och personalen som hade att hantera den depression och bristande livslust som många i boendena vittnade om när de inte fick träffa sina allra närmaste. Hur tänker kommissionen gå vidare här? Jag inser att vi måste begränsa smittspridningen. Men hur förebygger vi de andra ohälsokonsekvenserna som isolering och ensamhet ger i en sådan här situation? Socialminister (S): Fru ordförande! Tack, , för en mycket konkret fråga.