urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — skyddet för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och annan säkerhetskänslig verksamhet. De skapar också ett stöd för myndigheterna hur de ska agera. Som vi kommer att se i avsnittet nedan bör de bestämmelser vi föreslår gälla oavsett vilken typ av förfaranden det handlar om och utgå från exponeringen av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och säkerhetskänslig verksamhet. Det gör att, om inte bestämmelserna begränsas till att gälla enbart myndigheterna under , det åtminstone i teorin skulle kunna hända att även träffas av dem. Enligt vår mening vore det mindre lämpligt. När vi i det fortsatta diskuterar en reglering på området är det därför vår uppfattning att den bör endast bör gälla myndigheter och inte . Så här inledningsvis ska vi också säga något om var de bestämmelser vi föreslår bör placeras. finns det endast en bestämmelse i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter som rör säkerhetsskyddsavtal, närmare bestämt 12 §. Därutöver har vissa av de aktuella myndigheterna en intern reglering. När det gäller flera av de nya bestämmelser som föreslås för säkerhetsskyddslagen är ett argument för att de ska placeras i lag att de delvis avser förhållandet mellan enskilda och det allmänna och innehåller skyldigheter för enskilda. Det argumentet gör sig inte lika starkt gällande när det gäller myndigheter. En fördel med att i stället föra in nya bestämmelser i respektive myndighets interna föreskrifter är att det blir mer flexibelt. Skulle det i ett senare skede visa sig att bestämmelserna av en eller annan anledning behöver ändras är det lättare att göra en ändring än om bestämmelserna är placerade i lag. En intern reglering gör det också lättare att anpassa bestämmelserna till respektive myndighet. För de myndigheter där det inte är så vanligt förekommande med säkerhetsskyddsavtal samt utkontraktering och liknande förfaranden skulle det också kunna hävdas att det är onödigt att ha sådana bestämmelser i lag. Som det kommer att framgå nedan innebär dock våra förslag inte några särlösningar för någon myndighet och vi tror att det är lättare att få likformighet mellan myndigheterna om bestämmelserna placeras i lag. Det argumentet samt bestämmelsernas betydelse för säkerhetsskyddet och att de också i viss mån är tänkta att innebära en kontroll av motparten i säkerhetsskyddsavtalet gör att vi bedömer att eventuella nya bestämmelser bör placeras i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Det hindrar dock givetvis en kompletterande intern reglering hos respektive myndighet, utöver nya lagbestämmelser. 6.9.4Närmare om utvidgade och förtydligade regler rörande säkerhetsskyddsavtal Kravet på säkerhetsskyddsavtal bör kopplas till exponeringen av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet I likhet med resonemanget i lagrådsremissen anser vi att det är själva risken för att en annan aktör får tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? eller säkerhetskänslig verksamhet snarare än anledningen till att det händer som bör vara avgörande för om säkerhetsskyddsavtal ska krävas. Kravet i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter om säkerhetsskyddsavtal bör därför utökas så att det gäller när någon av myndigheter avser att genomföra en upphandling, ingå ett avtal eller inleda en samverkan eller ett samarbete med en annan aktör under förutsättning att aktören genom förfarandet kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Som vi återkommer till längre ned när vi diskuterar eventuella konstitutionella hinder bör det dock inte krävas säkerhetsskyddsavtal om JO eller i sina respektive granskande verksamheter skulle få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet. För att det inte ska kunna uppstå någon lucka i säkerhetsskyddet är det också vår uppfattning att det i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter bör tydliggöras att myndigheter är skyldiga att ingå ett säkerhetsskyddsavtal även med en underleverantör som anlitas för att fullgöra den andra aktörens förpliktelse, om underleverantören genom sitt uppdrag kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Likaså bör det tydliggöras att ett säkerhetsskyddsavtal ska ingås innan motparten kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Liknande krav finns redan hos vissa av myndigheter i deras interna föreskrifter. Det bör dock finnas vissa undantag från kravet på säkerhetsskyddsavtal När det gäller samverkan och samarbeten som finns mellan myndigheter samt mellan en sådan myndighet och en myndighet under regeringen anser vi dock att det inte bör krävas säkerhetsskyddsavtal. Mellan dessa myndigheter anser vi med andra ord att kravet på säkerhetsskyddsavtal bara bör gälla anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad. Visserligen kan det även vid sådan samverkan eller sådana samarbeten hända att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter exponeras. De uppgifter som kan behöva delas mellan myndigheterna är dock troligen av den arten att de omfattas av sekretess som gäller oavsett i vilken verksamhet de förekommer. Vidare kan det ibland av författning eller likande framgå en skyldighet att samverka eller samarbeta, varför de statliga myndigheterna i sådana situationer snarare kan sägas företräda ett gemensamt statligt intresse än att agera som aktörer på en marknad. Ledning vid tolkning av begreppet anskaffning bör, som föreslås i lagrådsremissen, kunna hämtas i upphandlingslagstiftningen.75 Vi är dock medvetna om att det kan komma att uppstå situationer där det är svårt att avgöra om det handlar om en anskaffning eller en samverkan eller ett samarbete. 75Se lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 35. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? Ytterligare en typ av situation som enligt vår mening bör undantas är när inom ramen för 1 § andra stycket 1 lagen med instruktion för tillhandahåller resurser och service för riksdagsorganens verksamhet, t.ex. genom att tillhandahålla vissa it-lösningar. Med riksdagsorgan avses i sammanhanget bl.a. myndigheter, se mer i avsnitt 6.2.1. I sådana fall betalar motparten viss ersättning till , så vi har svårt att se att det kan sägas handla om samverkan eller samarbete. Vi har som sagt var inte i detalj undersökt hur vanligt det är att myndigheter genom olika förfaranden ger utomstående tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller säkerhetskänslig verksamhet. Det kan därför finnas även andra situationer än de som täcks in av de båda undantagen ovan där det inte framstår som rimligt eller nödvändigt med ett krav på säkerhetsskyddsavtal. För att ta höjd för sådana situationer bör det därför, enligt vår mening, finnas en möjlighet för respektive riksdagsmyndighet att i enskilda fall besluta om undantag från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal. Un- dantaget bör dock bara få användas om det finns särskilda skäl, som t.ex. de vinyss har nämnt. Vad som i övrigt kan utgöra särskilda skäl får utvecklas genom praxis. För att få till en så enhetlig praxis som möjligt ser vi det som värdefullt att myndigheter har en dialog i den frågan. Vi vill också betona att frånvaro av ett krav på säkerhetsskyddsavtal inte innebär att en myndighet som är verksamhetsutövare kan bortse från säkerhetsskyddet under ett visst förfarande. Det måste i stället tillgodoses på andra sätt. Bland annat kan det finnas anledning att ingå någon annan form av säkerhetsskyddsöverenskommelse. Även i lagrådsremissen förs ett resonemang om detta.76 Kopplingen mellan säkerhetsskyddsavtal och säkerhetsprövning bör förtydligas I 3 kap. säkerhetsskyddslagen finns bestämmelser om krav på att verksamhetsutövare måste säkerhetspröva vissa personer innan de genom anställning eller på annat sätt får delta i den säkerhetskänsliga verksamheten. Dessa bestämmelser gäller även för och dess myndigheter, se 1 kap. 3 § första stycket säkerhetsskyddslagen och 10 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. De aktuella myndigheterna har också i olika utsträckning meddelat interna föreskrifter i anslutning till säkerhetsskyddslagens bestämmelser. I förarbetena till säkerhetsskyddslagen anges att säkerhetsprövning enligt 3 kap. säkerhetsskyddslagen gäller vid säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal. Vidare framgår att ett säkerhetsskyddsavtal är grund för beslut om placering i säkerhetsklass.77 Vi delar bedömningen i lagrådsremissen att det av säkerhetsskyddslagen dock inte tydligt framgår att ett säkerhetsskydds- 76Se lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 35. 2017/18:89 s. 141 respektive s. 104. 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? avtal kan utgöra grund för krav på säkerhetsprövning för anställning och annat deltagande i motpartens verksamhet, eller att det kan utgöra grund för beslut om placering i säkerhetsklass, registerkontroll och särskild personutredning. Denna koppling mellan säkerhetsskyddsavtal och säkerhetsprövning bör därför klargöras i lag. Eftersom förslaget i lagrådsremissen innebär en ny bestämmelse i 4 kap. säkerhetsskyddslagen, som inte gäller för och dess myndigheter, är det enligt vår mening lämpligast att införa ett sådant förtydligande i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Något ska också sägas om det faktum att datumet för ikraftträdande i lagrådsremissen i denna del är satt till , medan vi har ett senare i kraftträdandedatum för de bestämmelser vi föreslår (se mer om ikraftträdandet i avsnitt 9.1). För att det inte ska kunna uppstå några tveksamheter om vad som gäller för säkerhetsprövning på grundval av säkerhetsskyddsavtal som myndigheter ingår kan det finnas skäl att bryta ut denna fråga, remittera den och sedan behandla den i anslutning till de ändringar som föreslås i lagrådsremissen. skulle därigenom kunna fatta beslut om att vårt förslag i den delen ska träda i kraft . Kraven på uppföljning av och innehåll i säkerhetsskyddsavtal bör förtydligas För att säkerhetskänslig verksamhet ska få ett väl anpassat säkerhetsskydd även i utkontrakterad verksamhet och vid andra liknande förhållanden är det viktigt med en löpande uppföljning av att säkerhetsskyddet följs av motparten. Verksamhetsutövaren måste i det sammanhanget ha en möjlighet att kontrollera att avtalet följs. Vidare är det viktigt att det finns både en skyldighet och en möjlighet för verksamhetsutövaren att, i de fall så krävs på grund av ändrade förhållanden, revidera säkerhetsskyddsavtalet. Exempelvis kan ändrade förhållanden i omvärlden göra att det finns anledning att ställa andra krav på säkerhetsskyddsåtgärder än vad som följer av det ursprungliga säkerhetsskyddsavtalet. Det kan också vara så att uppgifter med en högre säkerhetsskyddsklass har tillkommit i verksamheten eller att det med tiden har ackumulerats en sådan mängd säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter hos motparten att det måste ställas högre krav på säkerhetsskydd. Vidare kan det förekomma att förhållandena ändrats på så sätt att det finns anledning att sänka kraven på säkerhetsskydd. Eftersom det är verksamhetsutövaren som en gång har gett motparten tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller annan säkerhetskänslig verksamhet bör det också vara upp till verksamhetsutövaren att, om motparten inte följer säkerhetsskyddsavtalet, se till att vidta de åtgärder som behövs för att kraven på säkerhetsskydd ska kunna tillgodoses. I vissa fall kan det kanske räcka med att myndigheten påpekar bristerna och begär att motparten åtgärdar dessa, medan andra fall kan kräva att myndigheten avbryter det förfarande som ger motparten tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten.78 78Se även lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 41. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? I 12 § andra stycket lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter anges endast att myndigheten ska kontrollera att leverantören följer säkerhetsskyddsavtalet. Den nämnda lagen bör därför, enligt vår mening, kompletteras med bestämmelser som innehåller de skyldigheter och möjligheter för myndigheter som vi har anfört. Det är också viktigt att myndigheter ser till att i sina avtal med respektive motpart ha tydligt reglerat att myndigheterna har en möjlighet att ingripa och vidta åtgärder om så behövs. Som det konstateras i lagrådsremissen kan de befogenheter som myndigheterna behöver tillförsäkra sig i avtalet för att kunna genomföra en fullgod kontroll variera bl.a. beroende på karaktären av det avtal, samarbete eller den samverkansform det är fråga om. Det kan i vissa fall vara tillräckligt att reglera hur myndigheten ska kunna kontrollera att motparten har genomfört en fullgod säkerhetsprövning av den personal som ska delta i den säkerhetskänsliga verksamheten. I andra fall kan det vara nödvändigt att reglera att myndigheten ska ges tillträde till motpartens lokaler eller åtkomst till motpartens informationssystem i syfte att kontrollera att krav om fysisk säkerhet eller informationssäkerhet är uppfyllda på ett tillfredsställande sätt.79 Det finns inte några konstitutionella hinder mot de föreslagna bestämmelserna De bestämmelser som vi föreslår kommer att medföra att myndigheter behöver ingå säkerhetsskyddsavtal i fler situationer än vad som är fallet . Exempelvis kan behöva överväga att teckna säkerhetsskyddsavtal med vissa av sina hyresgäster. Bestämmelserna innebär också utökade krav på vad ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla och vilka skyldigheter myndigheterna har att t.ex. revidera avtalen i fråga. Eftersom kravet på säkerhetsskyddsavtal är tänkt att gälla endast vid avtal samt vissa typer av samarbete och samverkan är dock vår bedömning att de delar av riksdagsmyndigheternas verksamheter där den konstitutionella självständigheten gör sig gällande inte kommer att omfattas av kravet. Det kommer alltså inte att krävas säkerhetsskyddsavtal om t.ex. JO eller i sina granskande verksamheter skulle få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet. Det gäller både om de hämtas in från granskningsobjektet och om de hämtas från annat håll. Som det konstateras i SOU 2018:82 rör det sig vid t.ex. tillsyn inte om något som språkligt kan betecknas som ett avtal, ett samarbete eller en samverkan. Redan därför framstår det som mindre naturligt att ställa krav på att det ska ingås ett säkerhetsskyddsavtal. Vidare framstår det som svårt att genomföra praktiskt, särskilt i de fall där det krävs skyndsamhet eller där det är viktigt att den som åtgärden vidtas hos inte underrättas i förväg. Att skyldigheten att träffa säkerhetsskyddsavtal inte bör gälla i de situationer som anges behöver enligt vår 79Se lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 128 f. 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? mening inte anges särskilt utan framgår av att det inte är fråga om avtal, sam- Vi kan inte heller se att de tänkta bestämmelserna på något annat sätt riske- rar att självständigheten för , talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman (även en ställföreträdande ombudsman), riksrevisorn (även en tillförordnad riksrevisor), riksrevisionsdirektören eller ansvar för penningpolitiken påverkas eller ifrågasätts, se vår diskussion kring självständigheten i avsnitt 6.7.4. 6.9.5 Närmare om utkontraktering och liknande förfaranden Konstitutionella aspekter gör att det inte bör införas någon förbudsmöjlighet eller möjlighet att ingripa i efterhand I SOU 2018:82 identifieras ett antal problem och brister i säkerhetsskyddsarbetet som bl.a. yttrar sig vid utkontraktering av säkerhetskänslig verksamhet men också vid vissa upplåtelser och andra förfaranden där utomstående kan få tillgång till säkerhetskänslig verksamhet. En brist är t.ex. att verksamheter utkontrakteras utan att myndigheterna har prövat det lämpliga i detta. Vi har som sagt var inte särskilt undersökt mängden utkontrakteringar och liknande förfaranden hos myndigheter och om, och i så fall vilka, brister som kan tänkas finnas i det sammanhanget. Oaktat det anser vi att det finns ett behov att utveckla regelverket på det aktuella området. Det behövs för att stärka skyddet för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och annan säkerhetskänslig verksamhet och också för att skapa ett stöd för de som överväger utkontraktering eller liknande förfarande. I den lagrådsremiss som finns lämnar regeringen flera förslag när det gäller de verksamhetsutövare som lyder under säkerhetsskyddslagen, där dessa förslag är avsedda att tillsammans hantera de risker som finns med utkontraktering och liknande förfaranden. För att använda samma språkbruk som i SOU 2018:82 föreslås ett införande av tre kontrollstationer där den första består av ett krav på en särskild säkerhetsskyddsbedömning och egen lämplighetsprövning, den andra av en utvidgad skyldighet att samråda med tillsynsmyndigheten och en möjlighet för den myndigheten att förbjuda att det planerade förfarandet genomförs och den tredje av en möjlighet för tillsynsmyndigheten att ingripa i efterhand. Som framgår av avsnittet nedan ser vi, när det gäller ett krav på en särskild säkerhetsskyddsbedömning, en egen lämplighetsprövning samt samråd, inte att det skulle finnas några konstitutionella hinder. Beträffande införandet av en möjlighet för en utomstående aktör att besluta att ett planerat förfarande inte får genomföras, att besluta om förelägganden och/eller att ingripa i efterhand anser vi dock, i likhet med vårt resonemang i avsnitt 6.7.5, att det inte är lämpligt för myndigheter. 80Se SOU 2018:82 s. 139. Se även lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 31 där det sägs att kravet på säkerhetsskyddsavtal inte bör omfatta när en myndighet har makt att med tvång bereda sig tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? Däremot bör det finnas ett krav på särskild säkerhetsskyddsbedömning och egen lämplighetsprövning För de myndigheter som lyder under regeringen finns det i 2 kap. 6 § säkerhetsskyddsförordningen ett krav på att de, innan vissa typer av upphandlingar inleds, ska göra en särskild säkerhetsskyddsbedömning. Åtminstone en av de myndigheter vi har att titta på har i sina interna föreskrifter ett liknande krav. Enligt vår mening bör det dock i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter införas ett krav på särskild säkerhetsskyddsbedömning för alla de typer av avtal och förfaranden som vi föreslår ska omfattas av kravet på säkerhetsskyddsavtal. På samma sätt som vi har argumenterat för när det gäller den utökade skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal bör det som i första hand avgör om det finns ett behov av en särskild säkerhetsskyddsbedömning vara om ett visst förfarande innebär att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller säkerhetskänslig verksamhet i övrigt kan exponeras för någon utomstående. Det innebär alltså att en verksamhetsutövare enligt vår mening bör vara tvungen att göra en särskild säkerhetsskyddsbedömning innan denne inleder en upphandling, ingår ett avtal eller påbörjar en samverkan eller ett samarbete som innebär att den andra aktören kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre. Samma skyldighet bör också gälla om den andra aktören genom förfarandet kan få tillgång till annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Vår uppfattning är att de upphandlingar som myndigheter gör föregås av en bedömning av om det planerade förfarandet är lämpligt ur säkerhetsskyddssynpunkt. För att ytterligare betona vikten av att det görs en sådan bedömning och också för att anpassa tillvägagångssättet till det utökade området för säkerhetsskyddsavtal, anser vi dock att det i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter bör införas ett uttryckligt krav på att den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen ska följas av en prövning av om det planerade förfarandet är lämpligt ur säkerhetsskyddssynpunkt. En sådan prövning bör ta sin utgångspunkt i den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och syfta till att klarlägga om det aktuella förfarandet kan leda till skadekonsekvenser på nationell nivå. Myndigheten bör då bl.a. beakta behovet av säkerhetsskydd och om det är möjligt att genom ett säkerhetsskyddsavtal uppnå ett tillräckligt säkerhetsskydd. Precis som det anförs i lagrådsremissen kan det finnas förfaranden som inte är lämpliga oavsett vilka säkerhetsskyddsåtgärder som vidtas, t.ex. på grund av att de involverar uppgifter som är så känsliga att de aldrig bör anförtros utomstående. Ett förfarande kan också vara olämpligt för att motparten finns i ett land där det saknas möjligheter till en ändamålsenlig säkerhetsprövning av motpartens personal och av personalen hos eventuella underleverantörer. Vidare kan svårigheter att bedöma om motparten har illojala syften med förfarandet, t.ex. mot bakgrund av ägarförhållandena hos motparten, medföra att förfarandet är olämpligt. Både den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen bör avse 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? samtliga moment i det planerade förfarandet.81 Om lämplighetsprövningen le- der fram till bedömningen att förfarandet inte är lämpligt, får det inte inledas. Det bör framgå uttryckligen av regleringen. När det så gäller eventuella konstitutionella hinder är det upp till myndigheter att på egen hand göra såväl den särskilda säkerhetsskyddsbedöm- ningen som lämplighetsprövningen. Det finns alltså inte någon utomstående aktör inblandad som i det avseendet kan påverka myndigheten. kan myndigheternas följsamhet till lagstiftningen bli föremål för granskning. Där finns det dock, som vi har redogjort för i avsnitt 6.7.5, en möjlighet för den som granskas att bl.a. helt eller delvis neka granskning. Vi ser därför inte att det finns någon konstitutionell problematik med ett lagstadgat krav på en särskild säkerhetsskyddsbedömning och en lämplighetsprövning. Det bör också finnas ett krav på samråd Flera av de myndigheter vi har pratat med har uppgett att de, inom ramen för Säkerhetspolisens rådgivningsskyldighet enligt 7 kap. 10 § första stycket säkerhetsskyddsförordningen, ofta rådgör med Säkerhetspolisen när det gäller upphandlingar som kräver säkerhetsskyddsavtal. Vi har heller ingen anledning att betvivla att myndigheterna strävar efter att rådgöra med Säkerhetspolisen när de bedömer att så är lämpligt. Med tanke på säkerhetsskyddsfrågornas komplexitet är det dock inte otänkbart att det skulle kunna finnas situationer där myndigheterna anser att det inte finns ett behov av att rådgöra med Säkerhetspolisen men där Säkerhetspolisen, om den känt till situationen, däremot skulle bedöma att ett sådant behov faktiskt finns. Vi anser därför att det i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter bör anges ett krav på att myndigheter, efter genomförd särskild säkerhetsskyddsbedömning och lämplighetsprövning, innan de inleder ett förfarande ska samråda med Sä- kerhetspolisen.