urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — Den tystnadsplikt som kan följa av 6 kap. 8 § och 7 kap. 20 § RO har enligt samma paragraf också företräde framför rätten att meddela och offentliggöra uppgifter om det är fråga om uppgifter som om de röjs kan antas sätta rikets säkerhet i fara eller på annat sätt allvarligt skada landet. 7.5.6 Brott mot tystnadsplikten Om någon röjer en uppgift som han eller hon är skyldig att hemlighålla enligt lag eller annan författning eller enligt förordnande eller förbehåll som har meddelats med stöd av lag eller annan författning, eller olovligen utnyttjar en sådan hemlighet, döms den personen, om inte gärningen på annat sätt är särskilt belagd med straff, för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst . Detta framgår av 20 kap. 3 § första stycket . Enligt bestämmelsens andra stycke döms den som av oaktsamhet begår en gärning som avses i första stycket till böter. I ringa fall ska dock inte dömas till ansvar. 7.5.7Konstitutionsutskottets uttalanden om tystnadsplikt för anställda i partikanslierna I samband med en diskussion i betänkandet Tystnadsplikt i (bet. 2017/18:KU7) om offentlighets- och sekretesslagens tillämpning framförde : Slutligen vill utskottet understryka att det aldrig kan bli aktuellt att låta anställda i partikanslierna, t.ex. politiska sekreterare, ta del av uppgifter som omfattas av tystnadsplikt. Dessa personer är inte anställda i offentlig verksamhet och omfattas därför inte av offentlighets- och sekretesslagen. Därtill kommer att de inte har ett förtroendeuppdrag som kan likställas med riksdagsledamöters uppdrag.101 För oss är det något oklart om uttalandet ska tolkas som att anser att det råder ett absolut förbud för partikanslianställda att få ta del av uppgifter som omfattas av sekretess. Uttalandet kan läsas som så i och med att det står ”…att det aldrig kan bli aktuellt att låta anställda i partikanslierna, t.ex. politiska sekreterare, ta del av uppgifter som omfattas av tystnadsplikt”. berör inte de förbehållsmöjligheter som finns i 10 kap. 8, 9 och 14 §§ offentlighets- och sekretesslagen, se mer om dem i avsnitt 7.5.12. 2017/18:KU7 s. 20. 7 NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER Att en förbehållsmöjlighet skulle kunna användas i undantagsfall synes även kommittén bakom riksdagsöversyn vara inne på, se mer i avsnittet nedan. Noteras kan också att i betänkandet som nämns ovan inte sa något om 5 kap. 2 § säkerhetsskyddslagen. Det kan dock möjligen förklaras med att den nya säkerhetsskyddslagen där bestämmelsen i fråga ingår inte var beslutad för betänkandet. I betänkandet riksdagsöversyn (2020/21:URF1) behandlar en parlamentarisk kommitté bl.a. frågan om tystnadsplikt i krigsdelegationens verksamhet. Kommittén föreslår att det ska vara möjligt att besluta om tystnadsplikt i krigsdelegationens förberedande verksamhet på samma sätt som i utskotten och . En ledamot i krigsdelegationen får i ett sådant fall inte obehörigen röja vad som enligt beslut av delegationen eller regeringen ska omfattas av sekretess till skydd för rikets säkerhet eller av annat synnerligen viktigt skäl som rör förhållandet till en främmande stat eller en mellanfolklig organisation. Det innebär, enligt kommittén, att det finns en lösning för en situation där en ledamot önskar en avstämning med en partiledare eller gruppledare i . En sådan diskussion torde kunna föras utan att uppgifter som omfattas av tystnadsplikt behöver lämnas. Om det trots allt bedöms nödvändigt kan det fortfarande inte anses vara fråga om ett obehörigt röjande. Nödvändig avstämning med partiledare eller gruppledare är etablerad praxis i riksdagsarbetet och får anses vara en förutsättning för ett fungerande arbete i . Den begränsade grupp som på detta sätt kan komma att ta del av uppgifter som omfattas av ett beslut om tystnadsplikt får förutsättas hantera uppgifterna med den varsamhet som krävs. När det gäller krigsdelegationen är dessutom ofta gruppledare och partiledare ledamöter av delegationen, vilket innebär att frågan om avstämning med en ledamot utanför krigsdelegationen sällan lär uppkomma. Kommitténs förslag till lagändring innebär, som för utskotten, att övriga personer som kan komma att närvara vid ett sammanträde i krigsdelegationen inte omfattas av bestämmelsen. Kommittén konstaterar dock att dessa personer normalt sett är anställda i offentlig verksamhet och redan omfattas av offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser. Det torde vara mycket ovanligt att någon som inte omfattas av offentlighets- och sekretesslagen behöver ta del av sekretessbelagda uppgifter när det gäller krigsdelegationen. Om det ändå skulle förekomma anser kommittén att krigsdelegationen med stöd av offentlighets- och sekretesslagen kan besluta att personen i fråga ska få ta del av uppgifter med förbehåll som inskränker mottagarens rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den. I betänkandet tas också frågan om de partikanslianställda upp. Enligt kommittén bör det resonemang som har i betänkande 2017/18:KU7 om att det aldrig kan bli aktuellt att låta anställda i partikanslierna ta del av uppgifter som omfattas av tystnadsplikt gälla som en utgångs- 7NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER punkt även för krigsdelegationen. Dock konstaterar kommittén att krigsdelegationen, men inte en enskild ledamot, med stöd av offentlighets- och sekretesslagen kan besluta att en person ska få ta del av uppgifter med förbehåll som inskränker mottagarens rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den. Om det skulle uppstå behov av lämna information till t.ex. partiernas kanslichefer om krigsdelegationens förberedande verksamhet är det alltså möjligt för krigsdelegationen att besluta att lämna ut uppgifter med sekretessförbehåll. Enligt kommittén torde det dock inte bli aktuellt annat än i rena undantagsfall.102 7.5.9Lydelsen av 5 kap. 2 § säkerhetsskyddslagen och dess förarbeten gör att det råder osäkerhet om vilka som omfattas av bestämmelsen Bestämmelsens första stycke utesluter inte att partikanslianställda omfattas … Enligt 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen får den som på grund av anställning eller på annat sätt deltar eller har deltagit i säkerhetskänslig verksamhet inte obehörigen röja eller utnyttja säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. I bestämmelsens andra stycke finns en upplysning om att det i det allmännas verksamhet i stället är bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen som tillämpas. En snabb läsning av 1 kap. 3 § första stycket säkerhetsskyddslagen skulle kunna leda till slutsatsen att 5 kap. 2 § säkerhetsskyddslagen över huvud taget inte kan bli aktuell om en partikanslianställd genom att delta i och/eller säkerhetskänsliga verksamhet skulle få del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. I den förstnämnda bestämmelsen sägs att endast bestämmelserna om säkerhetsskyddsklasser i 2 kap. 5 §, säkerhetsprövning i 3 kap. och säkerhetsintyg i 4 kap. gäller för och dess myndigheter. Tittar man på bestämmelsen i 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen ser man dock att den, till skillnad från de flesta andra bestämmelser i den lagen, inte riktar sig mot verksamhetsutövaren. I stället är adressaten för bestämmelsen den enskilde (”Den som …”) som genom sitt deltagande i säkerhetskänslig verksamhet kan tänkas få del av en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift, dvs. här en partikanslianställd som deltar i och/eller säkerhetskänsliga verksamhet. till själva ordalydelsen i 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen finns det alltså enligt vår mening inte något som hindrar en tillämpning av bestämmelsen i ett sådant fall. 2020/21:URF1 s. 104 f. 7 NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER …men förarbetsuttalanden och bestämmelsens andra stycke väcker funderingar Bestämmelsen i 5 kap. 2 § säkerhetsskyddslagen är ny jämfört med säkerhetsskyddslag. I SOU 2015:25 motiverade utredningen sitt förslag på följande sätt: En brist i fråga om sekretess kan dock föreligga i vissa enskilda verksamheter som, utan att det är fråga om en upphandlingssituation, har kännedom om förhållanden av betydelse för säkerhet eller förhållanden som omfattas av internationella säkerhetsskyddsåtaganden. Det handlar om när säkerhetskänslig verksamhet bedrivs i enskild regi. Problemet har således en begränsad räckvidd. Det bör kunna lösas genom en till offentlighets- och sekretesslagen kompletterande bestämmelse om tystnadsplikt.103 Regeringen instämde i bedömningen att det borde införas en bestämmelse om tystnadsplikt och sa att uppgifter av det slaget borde ha samma skydd oavsett i vilken verksamhet som uppgifterna finns. Regeringen konstaterade också att det finns bestämmelser om tystnadsplikt i enskild verksamhet även i flera andra regleringar, t.ex. 16 § elberedskapslagen (1997:288).104 I direktiven till det som resulterade i SOU 2015:25 nämndes säkerhetsskyddslags begränsade tillämplighet i fråga om och endast under redovisningen av gällande ordning. Utredningen hade en inledande dialog med och och vad som fördes fram där gav inte utredningen anledning att gå närmare in på frågan. Utredningen föreslog dock att säkerhetsskyddslagens bestämmelser om informationssäkerhetsklass, säkerhetsprövning och säkerhetsintyg skulle gälla också för och dess myndigheter och för . Re- geringen instämde i stort i de bedömningarna. Utöver det gjorde varken utredningen eller regeringen någon analys av hur bestämmelsen skulle kunna tänkas träffa olika personkretsar. Inte heller diskuterades hur bestämmelsen skulle kunna påverka och dess myndigheters verksamhet. Själva syftet med 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen är alltså att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter ska ha samma skydd oavsett i vilken verksamhet som de finns. Bestämmelsen är, som vi ser det, tänkt att fylla upp en ”lucka” som annars skulle finnas i skyddet för sådana uppgifter. Att då säga att bestämmelsen inte gäller för anställda vid partikanslierna kan tyckas vara oförenligt med lagstiftarens syfte med bestämmelsen och säkerhetsskyddslagen som sådan. Dock måste det beaktas vems säkerhetskänsliga verksamhet det är som de anställda vid partikanslierna deltar i. De förarbetsuttalanden vi har redogjort för ovan talar om ett skydd för uppgifter som finns i enskild verksamhet. Om de anställda vid partikanslierna deltar i säkerhetskänslig verksamhet i partikansliet ser vi det som klart att 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen gäller för dem. Om, och i så fall i vilken utsträckning, det förekommer är dock inte en fråga för oss att utreda. Vad vi i stället ska undersöka är vad som gäller 103SOU 2015:25 s. 502. 2017/18:89 s. 120. 7NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER för partikanslianställda när de deltar i det allmännas verksamhet i form av eller verksamhet. I ett sådant fall ska enligt 5 kap. 2 § andra stycket säkerhetsskyddslagens lydelse i stället bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen tillämpas. Den lagens bestämmelser gäller dock inte för de anställda vid partikanslierna, se avsnitt 7.5.3. Det finns alltså en osäkerhet vad gäller om 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen är tillämplig på partikanslianställda i det hänseende som är aktuellt. Eftersom bestämmelsen föreskriver en tystnadsplikt för den som omfattas av bestämmelsen och brott mot tystnadsplikten är straffsanktionerat måste legalitetsprincipens betydelse i sammanhanget beaktas. 7.5.10Legalitetsprincipen gör att 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen inte är tillämplig på partikanslianställda i nu aktuell situation Brott mot tystnadsplikten är straffsanktionerat genom 20 kap. 3 § . Det medför höga krav i fråga om tydlighet och rättssäkerhet när det gäller i vilka fall 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen är tillämplig. Den s.k. legalitetsprincipen är i detta sammanhang av intresse. Principen kommer till uttryck i 1 kap. 1 § som föreskriver att brott utgörs av en gärning som är beskriven i lag för vilken straff är föreskriven.105 Den fungerar som en garanti för rättssäkerheten genom att den ställer krav på lagstiftningen som innebär att den enskilde ska kunna förutse när han eller hon kan bli föremål för straffrättsligt ingripande.106 Av legalitetsprincipen följer tre förbud – ett retroaktivitetsförbud som innebär att en lag inte får tillämpas retroaktivt till nackdel för den tilltalade, ett obestämdhetsförbud som innebär att en lag måste vara så pass preciserad och bestämd till sin utformning att den kan begripas av medborgarna och ett analogiförbud som innebär att en lag inte får tillämpas analogt till den tilltalades nackdel. Vad gäller det senare förbudet får det inte förstås så att det skulle anses vara förbjudet att tillämpa straffbud på en gärning som endast genom tolkning av straffbudet ryms därunder. Det måste finnas utrymme för viss tolkning, även om försiktighet bör iakttas. När det råder tvivel om hur ett straffbud ska förstås är i princip den mildare tolkningen att föredra enligt sentensen in dubio mitius, dvs. i tvivelsmål det mildare.107 Vi anser som sagt var att det finns en osäkerhet när det gäller vilka situationer som omfattas av 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen. 105Legalitetsprincipen slås även fast i om de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (EKMR) som gäller som lag i , se 1 § lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I artikel 7 i EKMR sägs att ingen får fällas till ansvar för någon gärning eller underlåtenhet som då den begicks inte utgjorde ett brott enligt nationell eller internationell rätt. Inte heller får ett strängare straff utmätas än som var tillämpligt då brottet begicks. Se även 2 kap. 10 § första stycket första meningen RF där det anges att ingen får dömas till straff eller annan brottspåföljd för en gärning som inte var belagd med brottspåföljd när den begicks. 106Högsta förvaltningsdomstolen i 2016 s. 680, punkten 13. 107Se m.fl., (, Version 17, ), kommentaren till 1 kap. 7 NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER kombination med vad vi har anfört om såväl obestämdhetsförbudet som analogiförbudet gör att vi bedömer att 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen inte är tillämplig i fall där partikanslianställda i sitt deltagande i eller säkerhetskänsliga verksamhet får del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. 7.5.11Det är inte möjligt att helt avskärma partikanslianställda från säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter Partikanslianställda omfattas inte av tystnadsplikten enligt offentlighets- och sekretesslagen. Säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som de får del av när de deltar i eller säkerhetskänsliga verksamhet omfattas inte heller av tystnadsplikten i 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen. Det gör att om en partikanslianställd får del av en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift, har den uppgiften inte skydd. Ett sätt att komma tillrätta med det kan tyckas vara att se till att partikansliansställda aldrig får del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter, jämför med det resonemang som fördes av i betänkande 2017/18:KU7 (se avsnitt 7.5.7). Vår bestämda uppfattning är att utgångspunkten alltid måste vara att partikanslianställda inte ska få ta del av sådana uppgifter. Att uppgifter som lämnas inför utskotten av t.ex. myndigheter stannar hos utskottsledamöterna är också en förtroendefråga. Det kan finnas en risk för att myndigheter, om det finns en farhåga att uppgifter sprids vidare från utskotten, inte längre vill dela med sig av information i samma utsträckning som de gör . Som vi har fått det beskrivet för oss av bl.a. partikanslierna själva hålls det hårt på att de partikanslianställda inte ska få ta del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. är en av huvuduppgifterna för de partikanslianställda att de ska biträda riksdagsledamöterna i deras arbete. Vi ser det därför som ofrånkomligt att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i enstaka fall kommer partikanslianställda till del, just för att dessa ska kunna vara riksdagsledamöterna behjälpliga på det sätt som krävs. Vi vill dock betona att det bara får förekomma i de fall där det finns ett behov. Vår uppfattning är att ett sådant behov kan sägas finnas i ett ytterst litet antal fall, se även vad som sägs i betänkandet riksdagsöversyn (2020/21:URF1) om partikanslianställdas möjligheter att ta del av uppgifter som omfattas av tystnadsplikt och som vi har redogjort för i avsnitt 7.5.8. Kommittén föreslår där att krigsdelegationen i ett sådant fall skulle kunna lämna ut uppgifterna med sekretessförbehåll men att det ”… inte [torde] bli aktuellt annat än i rena undantagsfall.”108 Att det måste finnas ett behov återspeglas också i 3 kap. 1 § riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna. Där sägs det att behörig att ta del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i övrigt delta i säkerhetskänslig verksamhet är, om inte något annat följer av bestämmelser i lag, endast den som har 1082020/21:URF1 s. 105. 7NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER bedömts pålitlig från säkerhetssynpunkt, har tillräckliga kunskaper om säkerhetsskydd och behöver uppgifterna eller annan tillgång till verksamheten för att kunna utföra sitt arbete eller på annat sätt delta i den säkerhetskänsliga verksamheten. Denna bestämmelse är alltså styrande för de fall där det övervägs att låta en partikanslianställd ta del av en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift, och det oavsett vem uppgiften kommer från. Mot bakgrund av ovanstående gäller det alltså att hitta en lösning som innebär att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som en partikanslianställd har fått del av i sitt arbete med att biträda riksdagsledamöterna inte får spridas vidare. 7.5.12Föreskrifter eller förbehåll kan inte användas för att ge säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter ett heltäckande skydd En bestämmelse som innebär att partikanslianställda som vid deltagande i eller säkerhetskänsliga verksamhet får del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter inte får sprida dessa uppgifter rör enbart och . Av den anledningen vore det rimligt att placera bestämmelsen i en föreskrift som t.ex. riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna. Att hindra en partikanslianställd att sprida vidare en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift utgör dock en begränsning av den partikanslianställdas yttrandefrihet. En sådan begränsning måste som huvudregel ske genom lag, se 2 kap. 20 § första stycket 1 RF. Lösningen att reglera frågan genom föreskrift är därför inte ett gångbart alternativ. Två möjligheter finns då att lösa frågan – den ena är att använda sig av förbehåll enligt offentlighets- och sekretesslagen, den andra är att lagstifta om frågan. Just användandet av förbehåll är för övrigt något som i betänkandet riksdagsöversyn (2020/21:URF1) förs fram som ett alternativ om det skulle uppstå behov av information till t.ex. partiernas kanslichefer om krigsdelegationens förberedande verksamhet, se mer om det i avsnitt 7.5.8. Beroende på vilken aktör det är som avser att lämna ut en uppgift finns olika bestämmelser som reglerar förbehåll. Enligt 10 kap. 14 § första stycket OSL ska en myndighet – om den finner att sådan risk för skada, men eller annan olägenhet som enligt en bestämmelse om sekretess hindrar att en uppgift lämnas till en enskild kan undanröjas genom ett förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den – göra ett sådant förbehåll när uppgiften lämnas till den enskilde. Av 10 kap. 8 och 9 §§ OSL följer att när det gäller en uppgift hos får , om den i ett särskilt fall beslutar om undantag från sekretess, förena beslutet med villkor att förbehåll som inskränker en enskild mottagares rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den ska göras vid utlämnande av uppgiften. Prövningen ska i ett sådant fall göras av det organ hos vilket uppgiften förekommer. Ett riksdagsutskott förordnar alltså om undantag från sekretessen i fråga om uppgifter hos utskottet. 7 NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER En lösning där man använder sig av förbehåll innebär att det inte behövs någon ny lagstiftning. Eftersom förbehåll måste skrivas för varje tillfälle som en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift lämnas ut kan det också inskärpa vikten av att sådana uppgifter inte lämnas ut mer än undantagsvis. Ett problem är dock att förbehåll inte kan användas i alla situationer. Ett förbehåll enligt 10 kap. 14 § OSL kan som sagt bara användas om uppgiften kommer från en myndighet, vilket i arbete skulle vara . Ett sådant förbehåll kan inte användas om det är en uppgift som det råder absolut sekretess för. Uppgifter som kommer från (t.ex. ett utskott) kan lämnas ut med ett förbehåll enligt 10 kap. 8 och 9 §§ OSL. Ett sådant förbehåll kan användas vid alla typer av sekretess, dvs. även vid absolut sekretess. Skulle det däremot vara så att uppgiften kommer från en enskild riksdagsledamot, t.ex. i samband med att ledamoten diskuterar en fråga med en partikanslianställd, kan inget av ovanstående förbehåll användas. Visserligen finns det bestämmelser i regeringsformen och riksdagsordningen som i vissa fall kan hindra riksdagsledamoten från att dela med sig av uppgifter, se mer i avsnitt 7.5.5. är de bestämmelserna inte heltäckande och innebär dessutom inget skydd om uppgiften väl har kommit en partikanslianställd till del. En användning av de förbehållsmöjligheter som finns i offentlighets- och sekretesslagen ger alltså inte alltid ett heltäckande skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som har kommit en partikanslianställd till del. Med tanke på vikten av att skydda sådana uppgifter kan därför, enligt vår mening, förbehåll inte ses som en lämplig lösning. 7.5.13Det behövs en reglering i lag för att säkerställa skyddet för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter Tanken med en reglering av tystnadsplikten för partikanslianställda är inte att utöka möjligheterna för dessa att få ta del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Som vi har varit inne på i bl.a. avsnitt 7.5.11 måste utgångspunkten, liksom den är , vara att de inte ska ta del av sådana uppgifter. Att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter endast undantagsvis bör komma partikanslianställda till del finns reglerat i 3 kap. 1 § riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna. Vad som dock inte finns är ett skydd i lag för det fall en partikanslianställd faktiskt har fått del av en sådan uppgift. I avsnittet ovan har vi kommit fram till ett en dylik bestämmelse om tystnadsplikt för partikanslianställda måste placeras i lag. Enligt vår mening ligger det närmast till hands att först undersöka en placering i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Partikanslierna finns inte med i uppräkningen i 1 § nämnda lag som klargör lagens tillämpningsområde. Däremot framgår av den bestämmelsen att lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter gäller i verksamhet vid och vid bl.a. . Eftersom det som grundar den tystnadsplikt vi föreslår är just de 7NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER partikanslianställdas deltagande i eller säkerhetskänsliga verksamhet är vår bedömning att en bestämmelse om tystnadsplikt för partikanslianställda kan placeras i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Vi anser att bestämmelsen bör utformas som att en anställd vid ett partikansli inte obehörigen får röja eller utnyttja säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som han eller hon har fått del av vid deltagande i säkerhetskänsliga verksamhet. En sådan bestämmelse anger klart och tydligt vem som träffas av den och vilka uppgifter som tystnadsplikten omfattar. Något ska också sägas om det faktum att en tystnadsplikt kan innebära en inskränkning i meddelarfriheten.