urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — De får dock ett särskilt kort som gör att de inte behöver passera säkerhetskontrollen och kan röra sig utan sällskap i vissa lokaler. Tillträdesrätten kan dras tillbaka om det finns tvivel om kortinnehavarens tillförlitlighet. Det kan t.ex. handla om en fällande dom eller en pågående brottsutredning, särskilt om brotten i fråga rör rikets säkerhet eller politiskt motiverade handlingar. Rätten till tillträde regleras i en bilaga till ”Rules of Procedure of the German Bundestag”. ledamöter har inte automatiskt tillträde. De kan dock bjudas in till evenemang eller möten men behandlas då som övriga gäster. 8.5.13Österrike (gemensamt för nationalrådet och förbundsrådet) ledamöter får ett passerkort som gör att de kan komma in i parlamentsbyggnaderna utan att identifiera sig och utan att behöva passera någon säkerhetskontroll. Utöver det har de dock ingen tillträdesrätt om det inte finns en uttrycklig och motiverad begäran. Exempelvis kan en parlamentsgrupp önska att en tidigare ledamot ska få tillträde till deras lokaler. 8 TIDIGARE RIKSDAGSLEDAMÖTERS RÄTT TILL TILLTRÄDE TILL LOKALER kan dras tillbaka vid bl.a. brott mot de uppföranderegler som gäller för parlamentsbyggnaderna. Det har dock troligtvis aldrig hänt. 8.6Överväganden rörande frågan om tidigare riksdagsledamöters rätt till tillträde till lokaler Styrande för frågan om rätt till tillträde till ska vara vilket behov en person har av tillträde till lokalerna i fråga. Argumentet ”riksdagsledamotsuppdragets speciella karaktär” kan inte tas till intäkt för att tidigare riksdagsledamöter har ett behov av den vidsträckta tillträdesrätt som finns . Det har inte heller gått att identifiera några andra behov av en sådan tillträdesrätt. riksdagsledamöter har således inte behov av någon särskild tillträdesrätt utöver den som gäller för besökare. De särskilda bestämmelser som finns i riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna i fråga om tillträdesrätten för tidigare riksdagsledamöter ska därför utmönstras. 8.6.1 Uppdraget i denna del Enligt 6 kap. 7 och 8 §§ riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna beslutar om rätt till tillträde till för tidigare riksdagsledamöter. har dock ingen rättslig möjlighet att utreda t.ex. omständigheter som skulle kunna göra tidigare ledamöter sårbara för yttre påtryckningar. informeras inte heller om en tidigare ledamot dömts för brott eller är föremål för kontraspionagets uppmärksamhet. Det är därför svårt att förebygga att tidigare ledamöter som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt får tillträde till där de kan få kunskap om verksamhet som är säkerhetskänslig. Utredaren ska bl.a. mot denna bakgrund analysera tillämpningen av gällande reglering om tillträde för tidigare riksdagsledamöter och utreda vad som gäller för tidigare ledamöters tillträde till parlamenten i jämförbara länder. Ut- redaren ska se över vilka skäl – utöver ledamotsuppdragets speciella karaktär –som kan finnas för tillträdesrätt till för tidigare ledamöter och ta ställning till hur en sådan tillträdesrätt bör utformas. Utredaren ska lämna nödvändiga författningsförslag. Förslagen ska inte inskränka en tidigare riksdagsledamots möjlighet att få tillträde till som besökare. 8TIDIGARE RIKSDAGSLEDAMÖTERS RÄTT TILL TILLTRÄDE TILL LOKALER 8.6.2 Vi ser på frågan ur perspektivet fysisk säkerhet En inte obetydlig del av den verksamhet som bedrivs i utgör säkerhetskänslig verksamhet. I vissa av lokalerna förekommer det också säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Enligt 3 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter ska den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet med utgångspunkt i sin säkerhetsskyddsanalys planera och vidta de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs med hänsyn till verksamhetens art och omfattning, förekomst av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och övriga omständigheter. Säkerhetsskyddsåtgärderna delas in i informationssäkerhet, fysisk säkerhet och personalsäkerhet. Fysisk säkerhet ska enligt 7 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter bl.a. förebygga att obehöriga får tillträde till områden, byggnader och andra anläggningar eller objekt där de kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller där säkerhetskänslig verksamhet i övrigt bedrivs. Enligt 9 § ska personalsäkerhet bl.a. förebygga att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i en verksamhet där de kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller i en verksamhet som av någon annan anledning är säkerhetskänslig. En del av personalsäkerheten är den reglering som finns om säkerhetsprövning, vilken bl.a. innefattar en form av lämplighetsprövning både inför att en person ska påbörja sitt deltagande i verksamheten och personen deltar i verksamheten. I många fall kan, och ska, flera kategorier säkerhetsskyddsåtgärder kombineras för att uppnå det säkerhetsskydd som verksamheten behöver ha. När det gäller de som kan få tillträde till finns det alltså en legal grund, och skyldighet, att i vissa fall säkerhetspröva dessa. Det gäller för t.ex. anställda vid eller partikanslierna. Denna möjlighet finns dock inte när det gäller tidigare riksdagsledamöter eftersom de inte genom en anställning eller på något annat sätt deltar i säkerhetskänsliga verksamhet, jämför 3 kap. 1 § säkerhetsskyddslagen till vilken 10 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter hänvisar. Som vi uppfattar vårt uppdrag innefattar det inte att se över eventuella möjligheter till en säkerhetsprövning av tidigare riksdagsledamöter. När vi i det fortsatta tittar på frågan om tidigare riksdagsledamöters rätt till tillträde kommer vi därför att göra det ur perspektivet fysisk säkerhet, tidigare kallat just tillträdesbegränsning. 8.6.3Det finns inte någon grundläggande rätt att få tillträde till lokaler Vid diskussionen om tidigare riksdagsledamöters tillträdesrätt är det av intresse att se om det finns någon grundläggande rätt att få tillträde till . ombudsmän () har gjort uttalanden om allmänhetens rätt till tillträde till myndigheters lokaler. Enligt JO är det självklart 8 TIDIGARE RIKSDAGSLEDAMÖTERS RÄTT TILL TILLTRÄDE TILL LOKALER att medborgarna ska ha insyn i hur det allmännas verksamhet bedrivs, eftersom verksamheten bedrivs för medborgarnas räkning. Från den synpunkten gäller att myndigheternas dörrar ska stå öppna för medborgarna. JO säger dock att åtskilliga myndigheters verksamheter inte fullt ut kan bedrivas på ett ändamålsenligt sätt om allmänheten skulle ha rätt att röra sig fritt överallt i deras lokaler. Myndigheter kan därför enligt JO inskränka allmänhetens tillträde till att endast gälla vissa delar av lokalerna eller under vissa tider. Vidare kan myndigheterna ställa upp ordningsregler. Myndigheternas frihet i dessa avseenden är dock inte obegränsad. Tillträdes- och ordningsregler får inte vara godtyckliga, diskriminerande eller på annat sätt dikterade av ovidkommande skäl. Den för all myndighetsverksamhet grundläggande regeln i 1 kap. 9 § RF, som föreskriver att saklighet och opartiskhet iakttas, sätter en tydlig ram. Av kravet på att uppställda regler ska ha saklig grund följer enligt JO att möjligheterna att begränsa allmänhetens tillträde till och frihet att vistas i en myndighets lokaler kan variera beroende på vad för slags verksamhet som bedrivs. Det är t.ex. skillnad mellan att besöka ett kommunalt bibliotek och att uppehålla sig i landstingens (numera regionernas) sjukhuslokaler. JO konstaterar också att det på flera områden föreskrivs en skyldighet för myndigheter att ta emot allmänheten. Vidare har myndigheter enligt tryckfrihetsförordningen en principiell skyldighet att på stället tillhandahålla allmänna handlingar om någon önskar ta del av dem.120 JO:s uttalande rör myndigheters lokaler och allmänhetens tillträde till dessa. Enligt vår mening bör dock resonemanget kunna tillämpas även på frågan om tillträdesrätt till . Mot bakgrund av det anser vi att det inte finns någon grundläggande rätt att få tillträde till . Det ligger i stället i (och då ) hand att avgöra vad som ska gälla för tillträdet till lokalerna. Regleringen får dock såklart inte hindra den i 4 kap. 9 § RF grundlagsstadgade rätten att närvara vid kammarens offentliga sammanträden. Regleringen får inte heller i övrigt lägga onödiga hinder i vägen för öppenheten gentemot enskilda, se 8 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. De tillträdesregler som finns måste också i enlighet med 1 kap. 9 § RF ha saklig grund. 8.6.4 Behovet måste vara styrande Fysisk säkerhet handlar om att skydda mot att obehöriga får tillträde till platser där säkerhetskänslig verksamhet bedrivs och mot skadlig inverkan på säkerhetskänslig verksamhet, se 7 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Centralt för tillträdesfrågan är därmed, enligt vår mening, vem som kan sägas vara behörig respektive obehörig. Det blir extra viktigt i de fall säkerhetsskyddsåtgärderna i fråga om personalssäkerhet, som t.ex. säkerhetsprövning, inte kan användas. JO dnr 3909-2010, JO dnr 6968-2009 och JO dnr 1269-2005. 8TIDIGARE RIKSDAGSLEDAMÖTERS RÄTT TILL TILLTRÄDE TILL LOKALER Vilka som är att se som behöriga respektive obehöriga framgår inte av den nämnda lagen. Vi anser dock att det avgörande vid diskussionen om vilka möjligheter som bör finnas till tillträde måste vara vilket behov en person har av tillträde till , givetvis med beaktande av det vi har sagt om den grundlagsstadgade rätten att närvara vid kammarens offentliga sammanträden och att en reglering inte heller i övrigt får lägga onödiga hinder i vägen för öppenheten gentemot enskilda. Med tanke på funktion som sådan bör det gälla även för tillträde till de delar av där det inte bedrivs säkerhetskänslig verksamhet eller förekommer säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Den nuvarande regleringen utgår också till viss del från just ett behovsresonemang. När det gäller de som omfattas av 6 kap. 5 och 6 §§ riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna – däribland anställda vid och partikanslierna – ska , när den fattar beslut om rätt till tillträde, beakta behovet av tillträde för att fullgöra en anställning eller ett uppdrag. Vår uppfattning är att det, om det skulle bli aktuellt med en diskussion om tillträdesrätten för övriga kategorier (t.ex. besökare), vore klokt att även då låta behovet av tillträde tjäna som utgångspunkt. 8.6.5Tidigare riksdagsledamöter har inte behov av någon särskild tillträdesrätt utöver den som gäller för besökare Frågan är då vilket behov av tillträde till som tidigare riksdagsledamöter faktiskt har. Det kan konstateras att dessa har en vidsträckt möjlighet till tillträde till . Visserligen krävs för varje enskild tidigare riksdagsledamot ett beslut av . Det görs också en begränsning när det gäller vilka tider och vilka utrymmen inom som de har tillgång till. Jämfört med den grupp som närmast ligger till hands att titta på, dvs. besökare som liksom tidigare riksdagsledamöter inte har någon anställning eller något uppdrag kopplat till , kan dock en tidigare riksdagsledamot själv skaffa sig tillträde genom ett passerkort som kan användas vid de bemannade entréerna till under deras öppettider. En tidigare riksdagsledamot behöver inte ledsagas av en besöksmottagare eller liknande utan får röra sig fritt i de utrymmen inom som har medgett tillträde till. Den nuvarande tillträdesrätten finns av gammal hävd. Från början saknades reglering men finns det inskrivet i riksdagsstyrelsens föreskrifter om vad som ska vara styrande vid beslut om tillträdesrätten. Vi kan dock inte se att det har förts ett resonemang om just behovet av tillträde för tidigare riksdagsledamöter. I våra direktiv talas det i och för sig om ”riksdagsledamotsuppdragets speciella karaktär”. Vad som ligger i det argumentet är för oss oklart när det gäller tidigare riksdagsledamöter – en tidigare riksdagsledamot är ju inte längre riksdagsledamot. Enligt vår mening kan det argumen- 8 TIDIGARE RIKSDAGSLEDAMÖTERS RÄTT TILL TILLTRÄDE TILL LOKALER tet alltså inte tas till intäkt för att tidigare riksdagsledamöter har ett behov av den vidsträckta tillträdesrätt som finns . När det gäller övriga argument för en sådan tillträdesrätt skulle det kanske, inom ramen för t.ex. ett erfarenhetsutbyte, kunna finnas ett behov av kommunikation mellan tidigare och nuvarande riksdagsledamöter. Det arbetet skulle möjligen kunna underlättas av den nuvarande ordningen. Våra samtal med partikanslierna har dock inte gett stöd för att det behövs en sådan villkorslös tillträdesrätt som det gör . Som vi ser det är en sådan kommunikation dessutom mer till för partiet som sådant än för de nu sittande riksdagsledamöterna och kan lika gärna försiggå på annan plats än i just , t.ex. i partiernas externa lokaler. Om kommunikationen ändå måste genomföras på plats i finns det alltid en möjlighet att bjuda in den tidigare riksdagsledamoten som besökare med t.ex. en nuvarande riksdagsledamot som besöksmottagare, något många av de företrädare för partikanslierna som vi har pratat med också har konstaterat. Vi kan inte heller se att det som har framkommit om ordningen i andra länder (se vår redogörelse i avsnitt 8.5) ger stöd för den ordning som finns i . Visserligen är tillträdesrätten för tidigare ledamöter i många länder tämligen vidsträckt, men det i sig kan inte utgöra argument för att den ska vara det även för del. Det finns också exempel på länder där tidigare ledamöter ur tillträdessynpunkt ses som vilken besökare som helst. Sammanfattningsvis är det vår bedömning att behovet av tillträde till för en tidigare riksdagsledamot inte ser annorlunda ut än att det kan tillgodoses genom de bestämmelser som finns för besökare i övrigt. Att under de förhållandena ha en villkorslös, mer generell tillträdesrätt för tidigare riksdagsledamöter än för besökare skulle till och med kunna sägas strida mot bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF om allas likhet inför lagen och saklighet. Enligt vår mening bör alltså samma regler gälla för tidigare riksdagsledamöter som för besökare. Därmed bör specialbestämmelserna om tidigare riksdagsledamöter utmönstras ur riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna. Avslutningsvis vill vi också säga något om nu gällande 6 kap. 22 § riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna. Av bestämmelsen framgår att besökare till en riksdagsledamot vid besök i inte behöver bära en besöksbricka med namn utan att det räcker med en handling som anger ”Besökare” eller besöksmottagarens namn. Vi förstår att det ibland kan finnas skäl för att en besökare till en riksdagsledamot inte bör skylta med sitt namn. Som vi har fått berättat för oss finns dock i ett sådant fall denna besökares namn inte registrerat någonstans. Det ligger visserligen inte i vårt uppdrag att titta på just den ordningen men vi vill ändå lyfta fram att vi anser att namnet – ur säkerhetsskyddsperspektiv – åtminstone borde registreras i besökssystemet. 8TIDIGARE RIKSDAGSLEDAMÖTERS RÄTT TILL TILLTRÄDE TILL LOKALER Vår förhoppning är därför att denna fråga undersöks vidare för att bl.a. utröna vilka möjligheter som finns att med stöd av någon bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen sekretessbelägga en sådan uppgift i registret. De föreslagna lagändringarna ska träda i kraft tidigast . Den upphävda 12 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myn- digheter och föreskrifter som har meddelats i anslutning till den paragrafen ska gälla för säkerhetsskyddsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. De bestämmelser vi föreslår syftar till att på ena eller andra sättet stärka säkerhetsskyddet för och dess myndigheter. Det är därför angeläget att bestämmelserna kan träda i kraft så fort det är möjligt. får det fortsatta lagstiftningsarbetet inte hastats igenom utan det måste få ta den tid som behövs. Vi ser det också som viktigt att det ges tillräckligt med tid för respektive institution att ta fram de interna föreskrifter som behövs som ett komplement till de lagförslag vi lägger fram. Mot den bakgrunden bedömer vi att lagändringarna kan träda i kraft tidigast . Som vi har noterat i avsnitt 6.9.4, där vi föreslår att kopplingen mellan säkerhetsskyddsavtal och säkerhetsprövning ska förtydligas, kan det dock finnas skäl att bryta ut just den frågan och behandla den separat för att på så vis möjliggöra ett eventuellt ikraftträdande i den delen . Huvudprincipen i svensk rätt är att civilrättslig lagstiftning inte ska ges retroaktiv verkan. De föreslagna bestämmelserna om säkerhetsskyddsavtal bör därför inte tillämpas på sådana säkerhetsskyddsavtal som har ingåtts innan bestämmelserna träder i kraft. För sådana avtal bör i stället den gällande 12 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter och eventuella interna föreskrifter som har meddelats i anslutning till den paragrafen gälla. I likhet med vad som förs fram i lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet anser vi att det bör komma till uttryck i en övergångsbestämmelse. Vidare bör samarbeten och samverkan som har inletts före ikraftträdandet och som inte omfattas av det nuvarande kravet på säkerhetsskyddsavtal inte heller omfattas av det föreslagna utvidgade kravet på att ingå säkerhetsskyddsavtal. Det bör alltså inte finnas en skyldighet att ingå säkerhetsskyddsavtal i efterhand i sådana situationer. Någon övergångsbestämmelse för att bestämmelserna ska tillämpas på det sättet behövs dock inte, jämför även där med resonemanget i lagrådsremissen.121 121Se lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 119. 10 Konsekvenser av utredningens förslag Förslagen om säkerställande av säkerhetsskydd på annat sätt än genom tillsyn, utkontraktering m.m. samt säkerhetsskyddschef kommer att leda till kostnadsökningar för (som även har ansvar för säkerhet), , och . Förslagen om säkerhetsskydd på annat sätt än genom tillsyn samt säkerhetsskyddschef kommer även att få vissa organisatoriska konsekvenser. Vidare kommer det att krävas mycket arbete, och därmed också resurser, hos de aktuella myndigheterna för att ta fram kompletterande interna föreskrifter. kommer förslagen inte att leda till några kostnadsökningar för nämndmyndigheterna. Merparten av nämnderna har uppgett att de inte har gjort någon säkerhetsskyddsanalys och de som har gjort en sådan analys har kommit fram till att de inte bedriver någon säkerhetskänslig verksamhet. Om någon nämndmyndighet kommer att bedriva säkerhetskänslig verksamhet kan det dock leda till kostnadsökningar. Det är alltför osäkert att bedöma i vilken omfattning det kan bli aktuellt. Förslagen medför inga organisatoriska konsekvenser för nämndmyndigheterna. Förslagen om granskning, anmälningsskyldighet och utkontraktering m.m.innebär också en ökad arbetsbörda för Säkerhetspolisen, vilket det måste tas höjd för vid planeringen av den myndighetens resurser. 10.1.1 Uppdraget i denna del Enligt direktiven ska vi bedöma vilka ekonomiska och organisatoriska konsekvenser de förslag vi lämnar får för , , ombudsmän () och . 10.1.2Ekonomiska och organisatoriska konsekvenser för , , och Våra förslag kan delas in i sju delar där de fyra första berör , , och och de tre sista enbart berör . När det gäller JO så har den myndigheten inlett ett arbete med att se över säkerhetsskyddsfrågorna. Eftersom arbetet pågår är det svårt att uttala sig om eventuella ekonomiska och organisatoriska konsekvenser för JO:s del när det gäller våra förslag. Även för övriga myndigheter får de närmare ekonomiska konsekvenserna bli en fråga för den fortsatta beredningen av våra förslag. I stort kan dock följande sägas för de aktuella myndigheterna. För säkerställande av säkerhetsskydd på annat sätt än genom tillsyn (avsnitt 6.7) föreslår vi bl.a. att den interna och den externa granskningen av hur 10KONSEKVENSER AV UTREDNINGENS FÖRSLAG säkerhetsskyddsbestämmelserna hos och dess myndigheter följs ska utvecklas. Den interna granskningen bör utföras av säkerhetsskyddschefen med hjälp av en särskild granskningsfunktion. Rent organisatoriskt måste det alltså hos varje myndighet dels införas en funktion i form av en säkerhetsskyddschef (se mer om det nedan), dels skapas en granskningsfunktion. Det är också viktigt att det avsätts tillräckliga resurser, både för själva granskningsfunktionen och hos de delar av verksamheten som ska granskas. Enligt vår bedömning kommer våra förslag i denna del att leda till kostnadsökningar för , , och . Kostnaderna bör bli större desto ju verksamhet det är som ska granskas. När det gäller införandet av en anmälningsskyldighet vid säkerhetshotande händelser (avsnitt 6.8) föreslår vi att det ska införas en skyldighet för och för dess myndigheter att till Säkerhetspolisen skyndsamt anmäla vissa säkerhetshotande händelser och verksamhet. Vi kan inte se att det i sig kommer att leda till några ökade kostnader eller organisatoriska förändringar. Våra förslag om utkontraktering m.m. (avsnitt 6.9) innebär att fler förfaranden än vad som är fallet kommer att omfattas av kravet på säkerhetsskyddsavtal. Våra förslag innebär också att själva processen för säkerhetsskyddsavtal kommer att bli mer omfångsrik, låt så vara att vissa av myndigheterna har interna föreskrifter om t.ex. säkerhetsskyddsavtal med underleverantörer och revidering av säkerhetsskyddsavtal varför sådana bestämmelser inte borde innebära någon större kostnad. Vi ser det som svårt att på förhand avgöra hur många fler förfaranden som kommer att omfattas av kravet på säkerhetsskyddsavtal och därmed också de utökade processerna. Förslagen kommer dock att innebära kostnadsökningar för respektive myndighet. Enligt våra förslag om säkerhetsskyddschef (avsnitt 6.10) bör det hos var och en av myndigheterna (då även i egenskap av ansvarig för säkerhet), , och finnas en funktion i form av en säkerhetsskyddschef som har ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddet. Denna chef bör vara direkt underställd riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn. finns hos flera av myndigheterna en säkerhetsskyddschef. Ef- tersom denna chef kommer att få ett utökat ansvar jämfört med är det troligt att vårt förslag kan komma att innebära kostnadsökningar. Som vi har resonerat om i avsnittet om säkerhetsskyddschef kan det också finnas skäl att fundera över hur den del av verksamheten som har som huvuduppgift att hantera säkerhetsskyddsfrågor ska se ut. Exempelvis kan en organisation med en stor mängd säkerhetskänslig verksamhet eller särskilt viktig säkerhetskänslig verksamhet behöva ha en särskild avdelning för säkerhetsskydd och liknande frågor medan sådana frågor i mindre organisationer kan skötas av en enhet. Vårt förslag om säkerhetsprövning av anställda vid partigruppernas kanslier (avsnitt 7.4) kan närmast sägas vara en kodifiering av vad som gäller . Vår bedömning är därför att det inte medför några ökade kostnader eller organisatoriska förändringar. 10 KONSEKVENSER AV UTREDNINGENS FÖRSLAG När det gäller vårt förslag att i lag införa en bestämmelse om tystnadsplikt för anställda vid partigruppernas kanslier (avsnitt 7.5) tror vi att det är bra med informations- och utbildningsinsatser för de partikanslianställda för att förklara bl.a. bestämmelsens innebörd. Vi bedömer dock att detta kan göras inom ramen för det samarbete som och partikanslierna redan har och vår uppfattning är att det inte kommer att medföra några ökade kostnader. I frågan om tidigare riksdagsledamöters rätt till tillträde till (avsnitt 8) föreslår vi att de särskilda bestämmelser som finns om dessas tillträdesrätt bör utmönstras. kommer därmed att kunna upphöra med sin nuvarande hantering för att administrera de tidigare ledamöternas tillträdesrätt, som t.ex. att utfärda passerkort. kan det hända att den vanliga besökshanteringen kan behöva öka, så vi tror inte att det kommer att leda till någon större kostnadsbesparing.