urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — En granskning av efterlevnaden av bestämmelserna i dessa lagar träffar alltså inte direkt vare sig talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman (med justitieombudsman avser vi här och fortsättningsvis i detta sammanhang även en ställföreträdande ombudsman), riksrevisorn (med riksrevisorn avser vi här och fortsättningsvis i detta sammanhang även en tillförordnad riksrevisor) eller riksrevisionsdirektören. Däremot kan chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn indirekt komma att träffas i egenskap av att de är myndighetschefer för respektive myndighet och därmed har det yttersta ansvaret för säkerhetsskyddet i sina verksamheter. åläggs i och för sig inga skyldigheter som följer av lagen, men kan indirekt komma att träffas om skulle granskas. De aktuella myndigheternas egna föreskrifter om säkerhetsskydd anger i vissa fall hur enskilda ska agera. En granskning av efterlevnaden av föreskrifterna skulle alltså kunna innebära en granskning av hur väl talmannen, en riksdagsledamot, en justitieombudsman, riksrevisorn eller riksrevisionsdirektören följer föreskrifterna i fråga. Indirekt skulle den också kunna innebära en granskning av hur som sådan agerar. har en särställning i och med att den utses av folket. Detsamma får anses gälla för riksdagsledamöterna och talmannen. JO och är en del av kontrollmakt. Vid tillkomst var diskussionerna om den blivande myndighetens oberoende centrala. uttryckte bl.a. att det är avgörande för huruvida en revision kan betraktas som oberoende att granskningsprocessens olika skeden kan bedrivas utan styrning utifrån, dvs. att avgörandena ytterst ligger hos revisionsorganet självt.58 Justitieombudsmännen och riksrevisorn väljs direkt av (dock inte en tillförordnad riksrevisor), är helt självständiga i sina beslut och är direkt ansvariga inför . Riksrevisionsdirektören väljs också av och är självständig när han eller hon beslutar i granskningar som riksrevisorn gett riksrevisionsdirektören i uppdrag att avgöra. I dessa ärenden ansvarar riksrevisionsdirektören direkt inför . Detsamma gäller om har valt en tillförordnad riksrevisor. tillhör förvisso inte kontrollmakten men utgör en viktig kugge i arbete genom att den ger stöd åt . 57Se SOU 2018:82 s. 397. 1999/2000:RS1 s. 36. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? Självständigheten är alltså av stor betydelse för de nämnda institutionerna och aktörerna.59 är det, som vi har varit inne på i bl.a. avsnitt 6.1.1, även viktigt att det finns en ordning som tillgodoser ett fullgott säkerhetsskydd. Med tanke på säkerhetsskyddsfrågornas betydelse kan det, enligt vår mening, därför behöva tålas att såväl efterlevnaden av tillämpliga säkerhetsskyddsbestämmelser som deras ändamålsenlighet granskas. Självständigheten innebär inte heller att de institutioner och aktörer som är aktuella är undantagna från de regelverk som gäller för statsförvaltningen i stort. Av 1 kap. 1 § RF framgår att den offentliga makten utövas under lagarna. I 1 kap. 9 § RF föreskrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Således måste t.ex. lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter följas. Vår uppfattning är att självständigheten inte kan användas som argument för att det aldrig kan utföras en granskning av som sådan, talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman, riksrevisorn, riksrevisionsdirektören eller myndigheterna , och . Vidare ser vi inte att självständigheten i alla lägen utesluter en extern granskning initierad och utförd av en myndighet under regeringen. Att en sådan myndighet utövar tillsyn över en myndighet under förekommer dessutom . Vi tänker då på den tillsyn som () utövar över JO:s personuppgiftsbehandling. Ordningen finns inte beskriven någonstans utan kan närmast beskrivas som att den finns av gammal hävd. Som vi kommer att se i bl.a. avsnitt 6.7.8 anser vi att det går att skapa en ordning där en extern granskning utförs av Säkerhetspolisen. I den delen är dock expert av en annan åsikt, något vi återkommer till. Styrande för hur granskningen kan och bör se ut måste enligt vår mening i stället vara att den utformas på ett sådant sätt att det inte finns någon risk för att självständigheten för , talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman, riksrevisorn eller riksrevisionsdirektören kan komma att påverkas eller ifrågasättas. Detta gäller för såväl den interna som den externa granskningen. Vårt resonemang har i dessa delar likheter med Riksrevisionsutrednings delbetänkande Översyn av – grundlagsfrågor (2016/17:URF1). Där sägs att den självständighet som kommer till uttryck i regeringsformens bestämmelse innebär att riksrevisorerna är självständiga i den granskande verksamhetens alla delar, inbegripet valet av vad som ska granskas, hur granskningen ska bedrivas och självklart också vilka slutsatser som ska dras av granskningen. I dessa delar är de också självständiga i förhållande till varandra. Myndigheten och dess ledning kan emellertid inte anses vara mer självständig än andra myndigheter, eftersom myn- 59Med begreppet ”aktörer” avser vi i det här sammanhanget talmannen, enskilda riksdagsledamöter, enskilda justitieombudsmän (även ställföreträdande ombudsmän), riksrevisorn (även en tillförordnad riksrevisor) och riksrevisionsdirektören. 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? digheten i ekonomiska och administrativa avseenden ska följa samma regel- verk som andra myndigheter under riksdagen.60 När det gäller så väljs dess fullmäktige av . myndighet får bestämma hur ska besluta i frågor som rör penning- självständighet kan alltså närmast sägas handla om pen- ningpolitiken och den utgör inte en del av kontrollmakten. därför i stora delar jämföras med en vanlig förvaltningsmyndighet. det inte finns någon risk för att ansvar för penningpolitiken kan komma att påverkas eller ifrågasättas på grund av den interna eller den externa granskningen ser vi därför inte några konstitutionella hinder när det gäller en granskning av efterlevnaden av säkerhetsskyddsbestämmelserna eller de in- terna föreskrifternas ändamålsenlighet. Inte heller för nämndmyndigheterna anser vi att det finns någon konstitutionell problematik vad gäller en intern respektive en extern granskning av det slag som är aktuellt. särställning som kontrollmakt eller liknande. Detta talar för att och nämndmyndigheterna egentligen borde kunna lyda under samma sorts till- syn som myndigheterna under regeringen. och nämndmyndigheterna från myndigheterna under regeringen just genom att de förra är underordnade . Vi ser också att det finns en poäng med att ha så lika regler som möjligt för samtliga myndigheter under . gör att vi inte kommer att föreslå någon särreglering för och nämndmyndigheterna när det gäller granskningen. I det följande kommer vi, med hänsyn till självständighetsaspekten, inleda med att diskutera en eventuell avgränsning av det område som ska granskas. Därefter går vi vidare och undersöker vilka befogenheter den som granskar bör ha och om den som granskas bör ha möjlighet att bl.a. neka en granskning. Vi avslutar med att titta på vem det är som ska utföra granskningen. hänger i mångt och mycket ihop – exempelvis beror befogenheterna för den som ska utföra granskningen till viss del på vem det är som utför granskningen. Det gör att det säkerligen finns flera möjliga varianter när det gäller i vilken ordning frågorna kan tas upp. 6.7.5De som utför den interna respektive den externa granskningen bör inte ha rätt att meddela några beslut om åtgärder och det bör finnas rätt att neka granskning eller tillgång till uppgifter En lösning att fundera på när det gäller granskningen är om det skulle kunna göras en uppdelning så att en granskning av t.ex. inte får avse riksrevisorns eller riksrevisionsdirektörens granskande verksamhet men väl deras verksamhet i övrigt och myndigheten som sådan. Det går att jämföra med resonemanget Riksrevisionsutrednings delbetänkande som vi redogjort för i avsnittet ovan. En annan möjlighet att överväga 602016/17:URF1 s. 98 f. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? är att dela upp granskningen efter person så att en granskning av talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman, riksrevisorn eller riksrevisionsdirektören inte får utföras, men väl en granskning av myndigheterna som sådana. Vi ser det dock inte som givet att en uppdelning utifrån område eller person i alla lägen garanterar självständigheten. Sett ur säkerhetsskyddssynpunkt är det också så att säkerhetsskyddsfrågor genomsyrar hela verksamheten. Att då lämna en del av verksamheten, antingen i form av ett visst område eller en viss person, utanför granskningen skulle kunna leda till att det skydd en granskning är tänkt att ge inte fullt ut kan uppnås. Vår uppfattning är därför att en uppdelning inte är en lämplig väg att gå. I stället måste självständigheten garanteras på annat sätt. Enligt vår mening görs detta lämpligast genom att den som utför granskningen, vare sig det handlar om en intern eller en extern granskning, inte har rätt att meddela några beslut om åtgärder med anledning av granskningen utan endast kan komma med förslag till åtgärder. Den som utövar den externa granskningen bör inte heller ha några undersökningsbefogenheter eller kunna besluta att den som granskas ska bli skyldig att betala sanktionsavgift.61 Granskningen bör utföras i nära dialog med granskningsobjektet, bl.a. för att på ett tidigt stadium kunna upptäcka och lösa eventuella frågor vad gäller t.ex. självständigheten. Den ordning vi har beskrivit kan vid en första anblick te sig aningen tandlös. Vi vill dock återigen peka på att det skydd som tillsyn kan sägas ge och som vi önskar uppnå även för och dess myndigheter är just att synliggöra eventuella brister på säkerhetsskyddsområdet. I ett sådant läge är det inte det formella resultatet av granskningen, dvs. om den formaliseras i ett beslut eller i ett förslag, som är det viktiga. I stället är det som eftersträvas att det faktiskt utförs en granskning, i vissa fall av en extern granskare, och att eventuella brister därigenom lyfts upp till ytan. Därefter är det upp till den som granskningen avser att agera utifrån det som föreslås. Huvudregeln bör dock vara att förslagen ska följas. Undantag bör i princip bara kunna göras om det finns en risk för att självständigheten för , talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman, riksrevisorn, riksrevisionsdirektören eller ansvar för penningpolitiken kan komma att påverkas eller ifrågasättas. Vår bedömning är att den ovan beskrivna ordningen kommer att utgöra ett gott skydd för självständigheten för de aktuella institutionerna och aktörerna. Visserligen kommer den som ska utöva granskningen att ha en initiativrätt, men som vi har nämnt bör granskningen utföras i nära dialog med granskningsobjektet för att på ett tidigt stadium kunna lösa frågor av bl.a. konstitutio- 61Nuvarande reglering i säkerhetsskyddslagen med tillhörande förordning och föreskrifter innehåller inte några möjligheter för tillsynsmyndigheterna att ingripa mot de verksamhetsutövare som de utövar tillsyn över. Det finns alltså ingen möjlighet för t.ex. Säkerhetspolisen att besluta om åtgärder vare sig för en myndighet eller en enskild myndighetsanställd. I lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet föreslås dock bestämmelser med undersökningsbefogenheter för tillsynsmyndigheten samt förslag på bestämmelser om ingripande och sanktioner. 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? Som en yttersta garant för självständigheten bör det också finnas en säkerhetsventil i form av en möjlighet för , talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman, riksrevisorn, riksrevisionsdirektören eller myndigheterna , , och att helt eller delvis neka en intern eller en extern granskning samt också en rätt att neka tillgång till vissa uppgifter. Säkerhetsventilen bör dock kunna användas bara om det finns särskilda skäl. Ett sådant särskilt skäl kan vara just att granskningen riskerar att självständigheten för , någon av de nämnda aktörerna alternativt ansvar för penningpolitiken kan komma att påverkas eller ifrågasättas. Ett annat särskilt skäl, som inte är kopplat till självständigheten som sådan, kan vara att det ur sekretessynpunkt inte bedöms lämpligt eller möjligt att låta den som utför granskningen ta del av vissa uppgifter. Ytterligare särskilda skäl, som inte vi kan överblicka här och , kan också finnas. För att inte behöva lägga avgörandet i vilka fall säkerhetsventilen ska användas i fråga om , talmannen eller en enskild riksdagsledamot ser vi det som lämpligt att dessa för frågan vidare till riksdagsstyrelsen som sedan avgör om ventilen ska åberopas eller inte. Sägas ska att vi tror att det är sällan möjligheten att helt eller delvis neka en granskning eller tillgång till uppgifter kommer att användas. Den som utför den interna granskningen borde i de allra flesta fall ha en god kunskap om sin egen verksamhet och därmed också var konstitutionella eller andra svårigheter kan dyka upp. I och med att det är just en intern granskning borde många frågor kunna lösas på ett tidigt stadium. Vad gäller den externa granskningen är vår uppfattning att det är viktigt att den som utför granskningen har en kontinuerlig dialog med den som ska granskas. Vi återkommer till det i avsnitt 6.7.8. På så sätt får det tänkta granskningsobjektet en möjlighet att redan i ett tidigt skede ta ställning till om det t.ex. finns skäl att neka en granskning. 6.7.6Ansvaret för den interna granskningen bör ligga på säkerhetsskyddschefen som till sin hjälp bör ha en särskild granskningsfunktion I avsnitt 6.10 föreslår vi att det vid , , och ska finnas en säkerhetsskyddschef. Denne ska bl.a. ha till uppgift att granska att tillämpliga säkerhetsskyddsbestämmelser i lag och interna föreskrifter följs och att de interna föreskrifterna är ändamålsenliga. Sä- kerhetsskyddschefens ansvar är med andra ord identiskt med vad vi anser att en granskning, i det här fallet en intern sådan, bör innefatta (jfr avsnitt 6.7.3). För att säkerhetsskyddschefen ska kunna utföra granskningen på bästa sätt anser vi att det hos varje institution som regelmässigt bedriver säkerhetskänslig verksamhet – vi tänker då på , , , och – även bör finnas en intern granskningsfunktion. För bör ansvaret för granskningen följa ansvaret för säkerheten i , dvs. När det gäller nämndmyndigheterna ligger det inte inom ramen för vårt uppdrag att föreslå någon säkerhets- 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? skyddschef för deras del. De kommer också med stor sannolikhet att endast undantagsvis bedriva säkerhetskänslig verksamhet. Det innebär att det är sällan det kommer att finnas något att granska. Det, i kombination med att de är små myndigheter och därmed har en begränsad möjlighet att själva utföra granskningen, gör att granskningen bör kunna läggas ut på någon annan. Vi återkommer till det i avsnitt 6.7.11. Varje myndighet har sina särdrag och är också den som bäst känner sin verksamhet. Till viss del bör det därför vara upp till myndigheterna själva att avgöra hur granskningsfunktionen bör utformas. Några saker bör dock gälla för alla. En viktig faktor är att granskningsfunktionen ska vara skild från de delar den ska granska. Den bör alltså vara en egen organisatorisk enhet eller liknande, därmed inte sagt att en person som arbetar i den ena funktionen inte kan arbeta i den andra. Själva sammansättningen på granskningsfunktionen, utöver säkerhetsskyddschefen, bör vara upp till respektive myndighet att besluta om. Det är dock viktigt att det avsätts tillräckliga resurser, både för själva granskningsfunktionen och hos de delar av verksamheten som ska granskas. 6.7.7Svårigheter med kompetensen på säkerhetsskyddsområdet gör att det inte finns någon myndighet under som kan utföra den externa granskningen Sett ur ett konstitutionellt perspektiv kan det tyckas att det mest naturliga är att den externa granskningen av och dess myndigheter utförs av en annan myndighet under . När det gäller vilken aktör som ska ha hand om en granskning är det dock, enligt vår uppfattning, inte bara de konstitutionella aspekterna som är av betydelse. Det som utför granskningen måste också ha tillräcklig kompetens på området. Säkerhetsskyddsområdet är under ständig utveckling. De som arbetar med säkerhetsskyddsfrågor måste hålla sig uppdaterade om både förändringar i omvärlden och vad som i övrigt händer på området. Frågorna är inte sällan komplexa och det gäller att kunna sätta in dem i ett större sammanhang. För att kunna göra det krävs det att man på daglig basis jobbar med säkerhetsskyddsfrågor. Om det skulle skapas en ny myndighet under med uppgiften att utföra den tilltänkta externa granskningen, skulle den myndigheten förvisso ha till uppgift att granska flera institutioner. Vår bedömning är dock att omfattningen av det arbetet inte skulle vara tillräcklig för att inom granskningsmyndigheten upprätthålla den kompetens som krävs. Vi ser heller ingen annan möjlighet att lösa kompetensfrågan. Till det kommer att flera personer på de myndigheter vi har talat med har vittnat om att det är svårt att över huvud taget rekrytera personal som har tillräckliga kunskaper på säkerhetsskyddsområdet. Frågan är då om någon befintlig myndighet under skulle kunna få uppgiften som extern granskare. är i så fall den myndighet som ligger närmast till hands. har redan till uppgift att granska den verksamhet som bedrivs av och myndigheter under 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? , se 13 kap. 7 § första stycket RF och 2 § 2 lagen om revision av statlig verksamhet m.m. Den granskningen ska dock främst ta sikte på s.k. effektivitetsrevision och huvudsakligen inriktas på granskning av hushållning, resursutnyttjande och måluppfyllelse, se 4 § andra stycket nämnda lag. Ett uppdrag att även kontrollera efterlevnaden av säkerhetsskyddet skulle därmed innebära att det behövs ytterligare kompetens utöver den som redan finns hos . Detsamma gäller om det väljs en lösning där den externa granskningen sköts av något utskott i . Av samma skäl som vi anfört ovan ser vi det inte som möjligt för vare sig eller ett utskott att upprätthålla den kompetens som skulle krävas. Ett annat alternativ att beakta är att låta den som utför granskningen – vare sig det är en ny myndighet, eller något utskott – ta hjälp av andra myndigheter och aktörer som t.ex. Säkerhetspolisen. I ett sådant fall skulle kompetens kunna ”lånas” in efter behov. Även en sådan ordning kräver dock att den funktion som har det yttersta ansvaret för granskningen har en tillräcklig kompetens på säkerhetsskyddsområdet, något vi ser som svårt att uppnå. Hur man ska värdera de konstitutionella aspekterna i förhållande till besväret att ordna en godtagbar kompetensförsörjning för den som ska sköta granskningen kan givetvis diskuteras. expert har framfört uppfattningen att de konstitutionella aspekterna måste värderas högre och att behov av att säkerställa egen kompetens för granskning på säkerhetsskyddsområdet borde övervägas närmare. Vår uppfattning är dock att det, ur ett kompetensmässigt perspektiv, inte är möjligt att låta den externa granskningen av efterlevnaden av säkerhetsskyddsbestämmelserna utföras av eller en myndighet under . Det ger anledning att titta på förutsättningarna för att en granskning med de begränsningar vi tänker oss ska kunna utföras av en myndighet under regeringen, givetvis med beaktande av de konstitutionella aspekterna. 6.7.8Den externa granskningen bör utföras av Säkerhetspolisen i nära dialog med den som granskas I samband med behandlingen av en motion om att skulle omfattas av samtliga regler i säkerhetsskyddslagen anförde att en ordning där en, eller möjligen flera, statliga tillsynsmyndigheter har tillsyn över mot bakgrund av bestämmelserna i regeringsformen inte var självklar. Vidare anmärkte att det även kunde finnas andra aspekter att beakta ur ett konstitutionellt perspektiv (dock utan att nämna vilka dessa kunde vara). instämde i detta, men ansåg att frågan borde utredas närmare och att så många bestämmelser som möjligt i säkerhetsskyddslagen borde omfatta Regeringskansliet.62 Den utredning som tillsattes för att titta på bl.a. den frågan har i Ds 2020:11 kommit 2017/18:JuU21 s. 19. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? med förslag som innebär att , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet även fortsättningsvis bör undantas från bestämmelserna i säkerhetsskyddsförordningen om tillsyn. Det motiveras av utredningen på följande sätt: Eftersom förvaltningsmyndigheterna lyder under regeringen och det finns ett lydnadsförhållande mellan regeringen och myndigheterna framstår det som att det inte är en lämplig ordning att en förvaltningsmyndighet ska utöva tillsyn över , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet. Dessa bör därför även undantas från krav på samråd och informationsplikt med tillsynsmyndighet (se mer i avsnitt 4.14.1 och avsnitt 4.14.2). Vi är väl medvetna om att det kan finnas en konstitutionell problematik med en ordning där en myndighet under regeringen tillåts ha hand om den externa granskningen av och dess myndigheters efterlevnad av säkerhetsskyddsbestämmelserna och de interna föreskrifternas ändamålsenlighet. För JO:s och del skulle det innebära att en myndighet de ska utöva tillsyn över får i uppdrag att granska JO respektive när det gäller säkerhetsskyddet. Det uttalande av som refereras ovan skulle också, vid en första anblick, kunna tolkas som att det är helt uteslutet. Ytterligare en läsning av uttalandena visar dock att de inte uppställer ett absolut hinder ens vad gäller tillsyn – det som om sägs är att en ordning med en myndighet under regeringen som granskar en myndighet under ”inte är självklar”. Som vi har varit inne på i avsnitt 6.7.4 kan det, med tanke på säkerhetsskyddsfrågornas betydelse behöva tålas att det utförs granskning av såväl efterlevnaden av tillämpliga säkerhetsskyddsbestämmelser som deras ändamålsenlighet. Att myndigheter under regeringen utövar tillsyn över myndigheter under är dessutom något som förekommer , vi tänker då på t.ex. den tillsyn som utövar över JO:s personuppgiftsbehandling. För att skapa ett liknande skydd som det som tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen ger, dvs. att synliggöra eventuella brister på säkerhetsskyddsområdet, måste det enligt vår mening till en extern granskning. Det gäller då att hitta en lösning på hur den ska utformas. För att återkoppla till vad vi har sagt är vår uppfattning att granskning utförd av en myndighet under regeringen bör kunna godtas om den går att utforma så att det inte finns någon risk för att självständigheten för , talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman, riksrevisorn, riksrevisionsdirektören alternativt ansvar för penningpolitiken kan komma att påverkas eller ifrågasättas. En sådan ordning anser vi oss också ha skapat genom att den som ska utföra granskningen inte har rätt att meddela några beslut om åtgärder med anledning av granskningen och genom möjligheten för den som granskas att vid särskilda skäl, däribland konstitutionella sådana, helt eller delvis neka en granskning samt en möjlighet att neka tillgång till vissa uppgifter.