urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — Skyldigheten bidrar till att ge framför allt Säkerhetspolisen en överblick över och bredare kunskap om vilka skyddsvärden, hot och sårbarheter som finns. Det i sin tur gör att Säkerhetspolisen bättre kan stötta verksamhetsutövare med råd och stöd. De nämnda bestämmelserna gäller dock inte för och dess myndigheter. Vi anser att det därmed saknas en viktig pusselbit i säkerhetsskyddet, både för som land och för och dess myndigheter. Mot den bakgrunden bör det i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter införas en skyldighet att skyndsamt anmäla säkerhetshotande händelser och verksamhet i den egna verksamheten till Säkerhetspolisen. Bestämmelser om vad som ska anmälas – vi tänker oss sådana händelser som anges i 2 kap. 10 § säkerhetsskyddsförordningen som t.ex. att en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift kan ha röjts – bör placeras i respektive institutions interna föreskrifter. Denna anmälningsskyldighet bör enligt vår mening medföra undantag från artiklarna 33 och 34 i EU:s dataskyddsförordning. I artiklarna finns bestämmelser om rapportering till tillsynsmyndigheten (för del ) av en personuppgiftsincident samt om information till den registrerade om en sådan incident. Av säkerhetsskyddskäl finns det dock i 1 kap. 4 § lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning, förkortad dataskyddslagen, ett undantag som innebär att artiklarna inte ska tillämpas i fråga om incidenter som ska rapporteras enligt säkerhetsskyddslagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. Vi anser att säkerhetsskyddskäl kan göras gällande även för personuppgiftsincidenter som ska anmälas enligt de bestämmelser om anmälnings- skyldighet i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen som vi föreslår. Den nämnda bestämmelsen i dataskyddslagen bör därför kompletteras med ett sådant undantag. Kravet på säkerhetsskyddsavtal bör utvidgas och förtydligas och det behövs ytterligare åtgärder för att skydda säkerhetskänslig verksamhet som exponeras för utomstående Regeringen föreslår i lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet bl.a. utvidgade och förtydligade bestämmelser om säkerhetsskyddsavtal samt bestämmelser om utkontraktering och liknande förfaranden. Med tanke på den roll myndigheter har anser vi att det finns ett behov av att i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter föra in liknande bestämmelser även för myndigheter. Sådana bestämmelser hjälper bl.a. till att hantera riskerna vid dylika förfaranden och stärker skyddet för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och annan säkerhetskänslig verksamhet. Vi föreslår därför att skyldigheten för myndigheter att ingå säkerhetsskyddsavtal bör utvidgas så att den även gäller vid andra förfaranden än upphandlingar och andra anskaffningar. En myndighet under som avser att genomföra en upphandling, ingå ett avtal eller inleda en samverkan eller ett samarbete med en annan aktör, bör vara skyldig att ingå ett säkerhetsskyddsavtal med aktören, om aktören genom förfarandet kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre eller annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Myndigheten bör även vara skyldig att ingå ett säkerhetsskyddsavtal med en underleverantör som anlitas för att fullgöra den andra aktörens förpliktelse, om underleverantören genom sitt uppdrag kan få en sådan tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten som har beskrivits. bör ingås innan motparten kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten. Vidare bör det införas bestämmelser om vad ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla, att myndigheten ska revidera säkerhetsskyddsavtalet om det krävs på grund av ändrade förhållanden och att myndigheten, om motparten inte följer säkerhetsskyddsavtalet, ska vidta de åtgärder som behövs för att tillgodose kraven på säkerhetsskydd. Från kravet på säkerhetsskyddsavtal bör det dock finnas vissa undantag. Mellan myndigheter och mellan sådana myndigheter och andra statliga myndigheter bör kravet på säkerhetsskyddsavtal gälla endast vid anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad. Kravet på säkerhetsskyddsavtal bör inte heller gälla när inom ramen för sina huvuduppgifter tillhandahåller resurser och service för riksdagsorganens (däribland utskotten och myndigheterna under ) verksamhet. Eftersom det kan finnas även andra situationer där det inte framstår som rimligt eller nödvändigt med ett krav på säkerhetsskyddsavtal anser vi att en myndighet, i ett enskilt fall, bör kunna besluta om undantag från skyldigheten att ingå ett sådant avtal. Av säkerhetsskyddslagen framgår inte tydligt att ett säkerhetsskyddsavtal kan utgöra grund för krav på säkerhetsprövning för anställning och annat deltagande i motpartens verksamhet eller att det kan utgöra grund för beslut om placering i säkerhetsklass, registerkontroll och särskild personutredning. Vi anser därför att det bör förtydligas att bestämmelserna om säkerhetsprövning i säkerhetsskyddslagstiftningen får tillämpas för säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal. Vår uppfattning är att de upphandlingar som myndigheter gör föregås av en noggrann planering, bl.a. i form av en bedömning av om det planerade förfarandet är lämpligt ur säkerhetsskyddssynpunkt. Det bör dock i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter införas ett uttryckligt krav på att myndigheten, innan den inleder ett förfarande som kräver säkerhetsskyddsavtal, genom en särskild säkerhetsskyddsbedömning ska identifiera vilka säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller vilken säkerhetskänslig verksamhet i övrigt som den andra aktören kan få tillgång till och som kräver säkerhetsskydd. Det bör också finnas ett krav att myndigheten, med utgångspunkt i den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och övriga omständigheter, ska göra en lämplighetsprövning av det planerade förfarandet och att den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen ska dokumenteras. Om lämplighetsprövningen leder till bedömningen att förfarandet är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt bör förfarandet inte få inledas. Leder lämplighetsprövningen i stället till bedömningen att det planerade förfarandet inte är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt bör myndigheten i vissa angivna fall vara skyldig att samråda med Säkerhetspolisen innan den inleder förfarandet. Det finns behov av en säkerhetsskyddschef med ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddsarbetet De säkerhetsskyddsfrågor myndigheter har att hantera blir alltmer komplexa. Bland annat mot bakgrund av det anser vi att det hos (då även i egenskap av ansvarig för säkerhet), , och bör finnas en funktion i form av en säkerhetsskyddschef som har ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddet. Vi har inte haft i uppdrag att utreda ett behov av en säkerhetsskyddschef hos nämndmyndigheterna. Det yttersta ansvaret för säkerhetsskyddet ska dock även fortsättningsvis den som är chef för verksamhetsutövaren ha. Säkerhetsskyddschefens ansvar bör regleras i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Denna chef bör ha ett ansvar för att leda myndighetens säkerhetsskyddsarbete och inom ramen för det dra upp huvudlinjerna för det arbetet. Vidare bör det ingå ett ansvar för att samordna myndighetens säkerhetsskyddsarbete och ett ansvar att granska att tillämpliga säkerhetsskyddsbestämmelser följs. I granskningsansvaret bör det också ligga att granska hur ändamålsenliga de interna föreskrifterna är. Vad säkerhetsskyddschefen i övrigt bör ha för uppgifter anser vi bör vara upp till respektive myndighet att avgöra och reglera i sina interna föreskrifter. För att inte förta tanken bakom att ha en funktion som har ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddsfrågorna är det vår uppfattning att säkerhetsskyddschefens ansvar inte bör kunna delegeras. Bland annat för att säkerhetsskyddsfrågorna ska få hög prioritet anser vi också att säkerhetsskyddschefen bör vara direkt underställd riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn. Också det bör regleras i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Även vad gäller säkerhetsskyddschefen måste konstitutionella aspekter beaktas. När det gäller ansvaret för att leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet kan vi inte se att det finns någon konstitutionell problematik – ansvaret för säkerhetsskyddschefen i dessa delar innebär inte att denna chef kan tala om hur enskilda, som t.ex. en riksdagsledamot, ska göra eller inte göra. När det gäller den del av ansvaret som handlar om att granska att verksamheten bedrivs i enlighet med tillämpliga säkerhetsskyddsbestämmelser spelar dock konstitutionella aspekter roll. Detsamma gäller i viss mån även den del som rör granskningen av hur ändamålsenliga de interna föreskrifterna är. För att garantera självständigheten bör säkerhetsskyddschefen i sin granskande roll bl.a. inte ha någon befogenhet att besluta om åtgärder, vilket vi har redogjort för i avsnittet som rör granskning. Förslag som rör några frågor om partigruppernas kanslier Den nuvarande ordningen i fråga om säkerhetsprövning av partikanslianställda bör behållas men regleras i lag Anställda vid partigruppernas kanslier som ska arbeta i och/eller säkerhetskänsliga verksamhet genomgår säkerhetsprövning och placeras i säkerhetsklass. Säkerhetsprövningen utförs med stöd av överenskommelser som har träffats mellan säkerhetschef och respektive partigrupps kansli, likalydande för samtliga partikanslier. I överenskommelserna delas ansvaret för säkerhetsprövningen upp så att partikansliet ska genomföra den del av säkerhetsprövningen som i den gällande säkerhetsskyddslagen kallas för grundutredning. Partikansliet ansvarar också för att besluta om en säkerhetsprövad (men inte registerkontrollerad) person ska godkännas. å sin sida ansvarar för att besluta om placering i säkerhetsklass och i ett sådant fall begära registerkontroll hos . ska också självständigt avgöra om en registerkontrollerad person ska få anlitas. De partikanslier vi har varit i kontakt med verkar vara nöjda med ordningen och de tycker att samarbetet med fungerar bra. Vår uppfattning är att den nuvarande ansvarsuppdelningen bör bestå. enskommelsen utarbetades har dock en ny säkerhetsskyddslag trätt i kraft. För att även fortsättningsvis möjliggöra den nuvarande uppdelningen bör det därför göras ett tillägg i 3 kap. säkerhetsskyddslagen så att det framgår att den slutliga bedömningen enligt 3 kap. 4 § säkerhetsskyddslagen görs av när det gäller partikanslianställda som har placerats i säkerhetsklass för deltagande i eller verksamhet. Bestämmelsen i 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen är inte tillämplig på partikanslianställda varför det behövs en ny bestämmelse om tystnadsplikt En av huvuduppgifterna för de partikanslianställda är att de ska biträda riksdagsledamöterna i deras arbete. Vi ser det därför som ofrånkomligt att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i enstaka fall kan komma partikanslianställda till del. Det ska dock betonas att så bara får ske i de fall där det finns ett behov, något som kan sägas förekomma i ett ytterst litet antal fall. Att det måste finnas ett behov återspeglas också i 3 kap. 1 § riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna. Om partikanslianställda faktiskt har fått del av en säkerhetsskyddsklassificerad uppgift är det viktigt att uppgiften har ett skydd hos dessa. Partikanslianställda omfattas inte av tystnadsplikten enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Även i 5 kap. 2 § säkerhetsskyddslagen finns en bestämmelse om tystnadsplikt. Enligt dess första stycke får den som på grund av anställning eller på annat sätt deltar eller har deltagit i säkerhetskänslig verksamhet inte obehörigen röja eller utnyttja säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Vi anser dock att lydelsen av bestämmelsen och dess förarbeten medför att det råder osäkerhet om partikanslianställda omfattas av den när de deltar i och/eller säkerhetskänsliga verksamhet. I det sammanhanget måste det också beaktas att brott mot tystnadsplikten är straffsanktionerat. Med hänsyn till legalitetsprincipens obestämdhetsförbud och analogiförbud anser vi därför att 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen inte är tillämplig i de fall där partikanslianställda i sitt deltagande i eller säkerhetskänsliga verksamhet får del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Därmed bör det, för att skydda säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som kommit partikanslianställda till del, införas en ny bestämmelse i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Innebörden av den bör vara att en partikanslianställd inte obehörigen får röja eller utnyttja säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som han eller hon har fått del av vid deltagande i eller säkerhetskänsliga verksamhet. Återigen vill vi betona att tanken med en reglering av tystnadsplikten för partikanslianställda inte är att utöka möjligheterna för dessa att få ta del av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Även fortsättningsvis måste utgångspunkten vara att de inte ska ta del av sådana uppgifter. Förslag som rör tidigare riksdagsledamöters rätt till tillträde till lokaler Behovet av tillträde till för tidigare riksdagsledamöter kan tillgodoses genom de bestämmelser som finns för besökare i övrigt riksdagsledamöter har sedan gammalt en vidsträckt möjlighet till tillträde till . Jämfört med den grupp som närmast ligger till hands att titta på, dvs. besökare som liksom tidigare riksdagsledamöter inte har någon anställning eller något uppdrag kopplat till , kan en tidigare riksdagsledamot själv skaffa sig tillträde genom att begagna sig av ett passerkort som kan användas vid de bemannade entréerna till under deras öppettider. En tidigare riksdagsledamot behöver inte ledsagas av en besöksmottagare eller liknande utan får röra sig fritt i de utrymmen inom som har gett tillträde till. I 7 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter finns bestämmelser om fysisk säkerhet. Sådan säkerhet handlar om att skydda mot att obehöriga får tillträde till platser där säkerhetskänslig verksamhet bedrivs och mot skadlig inverkan på säkerhetskänslig verksamhet. Centralt för tillträdesfrågan är alltså vem som kan sägas vara behörig respektive obehörig. Mot den bakgrunden bör, enligt vår mening, det avgörande för vilka möjligheter som bör finnas till tillträde till vara vilket behov en person har av ett sådant tillträde. Givetvis måste bl.a. den grundlagsstadgade rätten att närvara vid kammarens offentliga sammanträden beaktas. Såvitt vi kan se har det inte förts ett resonemang om just behovet av tillträde för tidigare riksdagsledamöter. I direktiven talas det i och för sig om ”riksdagsledamotsuppdragets speciella karaktär”. Vad som ligger i det argumentet är dock för oss oklart när det gäller tidigare riksdagsledamöter – en tidigare riksdagsledamot är ju inte längre riksdagsledamot. Varken de samtal som vi har haft med partikanslierna eller vad som har framkommit om ordningen i andra länder ger enligt vår mening stöd för att det behövs en sådan villkorslös tillträdesrätt som det gör . Vi har inte heller kunnat finna några andra skäl för den. Vår bedömning är därför att behovet av tillträde till för en tidigare riksdagsledamot inte ser annorlunda ut än att det kan tillgodoses genom de bestämmelser som finns för besökare i övrigt. Att under de förhållandena ha en villkorslös, mer generell tillträdesrätt för tidigare riksdagsledamöter än för besökare skulle till och med kunna sägas strida mot bestämmelsen i 1 kap. 9 § regeringsformen om allas likhet inför lagen och saklighet. De särskilda bestämmelser som finns i riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2019:1) om säkerhet och säkerhetsskydd i , och partikanslierna i fråga om tillträdesrätten för tidigare riksdagsledamöter bör därför utmönstras. 2.1Förslag till lag om ändring i lagen (2011:745) med instruktion för Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2011:745) med instruktion för att det ska införas en ny paragraf, 11 a §, av följande lydelse. En bestämmelse om styrelsens rätt att neka Säkerhetspolisen att göra en sådan granskning som avses i 21 § första stycket lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter samt att neka Säkerhets- polisen tillgång till uppgifter vid en sådan granskning finns i 21 § andra stycket nämnda lag. Denna lag träder i kraft . 2.2Förslag till lag om ändring i säkerhetsskyddslagen (2018:585) Härigenom föreskrivs i fråga om säkerhetsskyddslagen (2018:585) dels att 3 kap. 4 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 3 kap. 4 b §, av följande lydelse. Säkerhetsprövningen ska utgå från uppgifter som kommit fram när grundutredningen gjordes och den kännedom som i övrigt finns om den som ska prövas, uppgifter som har lämnats ut efter registerkontroll och särskild personutredning, arten av den verksamhet som prövningen gäller samt omständighet- erna i övrigt. Bedömningen görs av den som be- Bedömningen görs av den som be- slutar om anställning eller annat del- slutar om anställning eller annat del- tagande i den säkerhetskänsliga verk- tagande i den säkerhetskänsliga verk- samheten, om inte annat följer av samheten, om inte annat följer av tredje stycket eller 4 a §. tredje stycket, 4 a § eller 4 b §. Om en myndighet har det bestämmande inflytandet över den prövades lämplighet att delta i säkerhetskänslig verksamhet hos en enskild verksamhetsutövare, är det i stället myndigheten som gör den slutliga bedömningen. Om det finns anledning till det, ska en tidigare gjord bedömning av en persons lämplighet att delta i den säkerhetskänsliga verksamheten omprövas. Den slutliga bedömningen enligt 4 § görs av när det gäller anställda vid sådana kanslier som avses i 3 kap. 6 § lagen (2016:1109) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i som har placerats i säkerhetsklass för deltagande i eller verksamhet. Denna lag träder i kraft . 1Senaste lydelse 2021:76. Artiklarna 33 och 34 i EU:s dataskyddsförordning tillämpas inte i fråga om personuppgiftsincidenter som ska rapporteras enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585), anmälas enligt lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till de lagarna. 2.3Förslag till lag om ändring i lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning Härigenom föreskrivs att 1 kap. 4 § lagen (2018:218) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning ska ha följande lydelse. Artiklarna 33 och 34 i EU:s dataskyddsförordning tillämpas inte i fråga om personuppgiftsincidenter som ska rapporteras enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen. Denna lag träder i kraft . 2Senaste lydelse 2018:1248. 2.4Förslag till lag om ändring i lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter dels att 3 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas en ny paragraf, 3 a §, och närmast före den en rubrik av följande lydelse, dels att 12 § ska ha följande lydelse, dels att nuvarande 13 och 14 §§ ska betecknas 22 respektive 23 §§, dels att rubrikerna närmast före 13 och 14 §§ ska sättas före nya 22 respektive 23 §§, dels att det ska införas nio nya paragrafer, 13–21 §§, och närmast före 20 § och 21 § nya rubriker av följande lydelse. Den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet ska utreda behovet av säkerhetsskydd (säkerhetsskyddsanalys). Säkerhetsskyddsanalysen ska dokumenteras. Med utgångspunkt i analysen ska verksamhetsutövaren planera och vidta de säkerhetsskyddsåtgärder som anges i 5–9 §§ och som behövs med hänsyn till verksamhetens art och omfattning, förekomst av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och övriga omständigheter. Verksamhetsutövaren ska kontrollera säkerhetsskyddet i den egna verksamheten och i övrigt vidta de åtgärder som krävs enligt denna lag och enligt säkerhetsskyddslagen (2018:585) i tillämpliga delar. Verksamhetsutövaren är skyldig att skyndsamt anmäla säkerhetshotande händelser och verksamhet i den egna verksamheten till Säkerhetspolisen. Säkerhetsskyddschef 3 a § Vid , , ombudsmän och ska det finnas en säkerhetsskyddschef. Säkerhetsskyddschefen ska leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet samt granska att denna lag och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen samt säkerhets- En myndighet som anges i 1 § och som avser att genomföra en upphandling, ingå ett avtal eller inleda en samverkan eller ett samarbete med en annan aktör, ska ingå ett säkerhetsskyddsavtal med aktören, om aktören genom förfarandet kan få tillgång till1. säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller2. annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet.Myndigheten ska även ingå ett säkerhetsskyddsavtal med en underleverantör som anlitas för att fullgöra den andra aktörens förpliktelse, om underleverantören genom sitt uppdrag kan få en sådan tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten som anges i första stycket.Ett säkerhetsskyddsavtal ska ingås innan motparten kan få tillgång till den säkerhetskänsliga verksamheten.13 §Mellan myndigheter som anges i 1 § och mellan sådana myndigheter och andra statliga myndigheter gäller kravet på säkerhetsskyddsavtal enligt 12 § endast vid anskaffning av en vara, tjänst eller byggentreprenad. skyddslagen (2018:585) i tillämpliga delar följs. Säkerhetsskyddschefen ska också granska föreskrifternas ändamålsenlighet. Detta ansvar får inte delegeras. Säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn. Om en myndighet som anges i 1 § avser att genomföra en upphandling och ingå ett avtal om varor, tjänster eller byggentreprenader, ska den se till att det i ett säkerhetsskyddsavtal anges hur kraven på säkerhetsskydd enligt 3 § ska tillgodoses av leverantören om 1. det i upphandlingen förekommer säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen konfidentiell eller högre, eller 2. upphandlingen i övrigt avser eller ger leverantören tillgång till säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Myndigheten ska kontrollera att leverantören följer säkerhetsskyddsavtalet. 2020/21:URF3 2 FÖRFATTNINGSFÖRSLAG Kravet på säkerhetsskyddsavtal enligt 12 § gäller inte heller när inom ramen för 1 § andra stycket 1 lagen (2011:745) med instruktion för tillhandahåller resurser och service för riksdagsorganens verksamhet. Om det finns särskilda skäl får en myndighet som anges i 1 § i ett enskilt fall besluta om undantag från skyldigheten att ingå säkerhetsskyddsavtal. Ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla de krav på motparten som behövs för att kraven på säkerhetsskydd enligt 3 § ska kunna tillgodoses. Ett säkerhetsskyddsavtal ska även reglera hur en myndighet som anges i 1 § ska få kontrollera att motparten följer säkerhetsskyddsavtalet och att myndigheten har rätt att revidera avtalet om det krävs på grund av ändrade förhållanden. Bestämmelserna i 3 kap. säkerhetsskyddslagen (2018:585) och föreskrifter som har meddelats i anslutning till de bestämmelserna får tilllämpas för säkerhetsprövning enligt ett säkerhetsskyddsavtal. En myndighet som anges i 1 § ska kontrollera att motparten följer säkerhetsskyddsavtalet och revidera avtalet om det krävs på grund av ändrade förhållanden. Om motparten inte följer säkerhetsskyddsavtalet ska myndigheten vidta de åtgärder som behövs för att tillgodose kraven på säkerhetsskydd. Skyldigheter inför förfaranden som kräver säkerhetsskyddsavtal En myndighet som anges i 1 § som avser att genomföra ett förfarande som innebär ett krav på säkerhetsskyddsavtal enligt 12 § första stycket ska göra en särskild säkerhetsskyddsbedömning och lämplighetsprövning enligt 18 §.