rfr · H80WRFR10 · 2021-04-28 00:00:00 — Bilderna täcker en lite , men om ni tittar mot slutet för både och kan ni se att den ljusblå linjen, alltså den förväntade inflationen, letar sig upp – framför allt i men även i viss mån i . Om ni tittar på det amerikanska fallet kan ni också se att även i den röda linjen sker det en liten förändring upp, som är liten men ändå tydlig. Det speglar en uppgång av den tioåriga reala räntan också i . Något sådant kan vi inte se i det svenska fallet, utan där ligger den röda realräntekomponenten fortsatt platt. Det är ingen dramatik i den här utvecklingen, inte ens för , men det förklarar ändå varför uppåtriskerna för inflationen har hamnat mer i fokus . Det gäller framför allt , eftersom uppgången är lite mer markant där än i . Jag sa inledningsvis att jag lite grann skulle tydliggöra likheterna och olikheterna på den här punkten mellan den amerikanska och den svenska ekonomin. Riskerna som beror på att de globala produktionsprocesserna störs och att konkurrensen minskar är sannolikt rätt likartade i de två länderna. De kanske till och med är lite större i på grund av vår öppenhet och stora exportandel. Men den stora skillnaden ligger nog på efterfrågesidan när det gäller de här länderna. Som visade i en bild tidigare är den finanspolitiska lättnaden i mycket större än i . Den ger inte bara en momentant större efterfrågestimulans utan skapar också, som jag var inne på, en debatt kring hållbarheten i de amerikanska statsfinanserna framöver. Hur orolig behöver man då vara för det här? Det är svårt att säga, men man kan i alla fall konstatera att någon sådan här diskussion inte alls finns i . I är det tvärtom så att det relativa läget för de offentliga finanserna är bättre nu än före pandemin. En sådan hållbarhetsdiskussion finns alltså inte alls i , men delar av detta finns ändå i den amerikanska diskussionen. Sammanfattningsvis kan man säga att skillnaderna nog mest ligger på ekonomiernas efterfrågesida, och det är sannolikt den här skillnaden som är en viktig förklaring till att inflationsförväntningarna stiger lite mer i än i . Låt mig med detta gå över till hur riskbilden kopplar till penningpolitiken. Som jag sa inledningsvis räknar vi i vårt huvudscenario med att vi i närtid får en tillfällig uppgång i inflationen, som framåt sommaren klingar av. Därefter är prognosen att inflationen stiger gradvis igen mot i takt med att ekonomin återhämtar sig. Som jag var inne på finns det risker för en snabbare inflationsuppgång, men jämförelsevis är de lite mindre i än de är i . finns det, som jag också var inne på – det här är lite krångligt – nedåtrisker som man inte får glömma. Det är fortfarande en risk för att det kan uppstå bakslag i samband med smittspridning. Vi verkar , som också betonar, i stort sett vara inne i en tredje våg. Somliga kanske skulle kalla den för ett faktum, och andra säger att vi är bra nära en tredje våg. UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN ligare smittspridningen präglar helt klart fortsatt den ekonomiska utveck- Borträknat tillfälliga effekter är inflationen dessutom fortfarande klart un- der , och utsikterna fortsätter att vara mycket osäkra, väl illustrerat av det svaga utfall vi fick av SCB i går. När jag då väger uppåt- och nedåtriskerna bedömer jag det som att vi nu är nära ett läge där risken för en högre inflation är ungefär lika stor som risken för en lägre inflation. Men det betyder inte, som jag ser det, att risken för en mindre expansiv penningpolitik är lika stor som risken för en mer expansiv Man kan säga att den symmetri som börjar etableras i riskbil- den för inflationen, som jag ser det, inte finns på samma sätt i penningpoliti- Låt mig kort avrunda med varför jag ser det så. När det gäller uppåtriskerna har jag tidigare varit tydlig med att det knappast skulle finnas ett behov av att göra penningpolitiken mindre expansiv om inflationen skulle skjuta över in- Det skulle kanske till och med vara positivt efter en period med en mycket låg inflation, under målet, ifall det här skulle leda till att osäkerheten kring inflationsmålet, huruvida vi hamnar över eller under, skulle bli lite mer jämn och symmetrisk. Det är rimligt att tro att det blir så om vi skulle få ett läge där inflationen skjuter över målet . Som jag ser det skulle det nog krävas en inflation som skjuter över målet både kraftigt och ganska länge innan jag skulle tycka att det vore motiverat att reagera på det här penningpolitiskt. Jag har tidigare pratat om en inflation runt under eller så innan jag skulle se ett behov av att agera på en sådan högre inflation över målet. Om inflationen däremot skulle överraska på nedsidan menar jag att det är mer sannolikt att det blir aktuellt att ändra på penningpolitiken, och i det fallet då naturligtvis att göra penningpolitiken mer expansiv. För min del är den av- görande omständigheten här om det uppstår ett mer allvarligt förtroendepro- blem för inflationsmålet. Att få tillfälliga variationer i inflationen gör inte så mycket, bara människor fortsätter att tro att inflationsmålet kommer att uppnås. Om vi skulle få förtroendeproblem tror jag inte heller att det skulle räcka att bara göra ytterligare tillgångsköp, utan då tror jag nog att vi också måste använda reporäntevapnet. Jag har också sagt att jag inte tror att spelrummet när det gäller reporäntan är jättestort, utan det jag ser framför mig är att vi skulle kunna ligga i närheten av de minus vi har haft, möjligen lite lägre än så. är inte läge att sänka räntorna till det som amerikanerna kallar för deeply ne- gative rates, alltså en reporänta på kanske runt minus eller ännu Ett sådant experiment tror jag inte skulle vara bra för svensk ekonomi. Ordföranden: så mycket, vice riksbankschef ! Vi ska nu ha en utfrågning, och jag har förmånen att få inleda den från finansutskottets sida. Jag heter och är ordförande för utskottet. UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Jag har två frågor, som jag ska försöka hålla ganska korta så att alla får möjlighet att ställa sina frågor. Den första handlar om någonting som jag fick fundera en hel del på, nämligen scenariot att vi ganska snabbt skulle kunna komma tillbaka till den normala eller förväntade ekonomiska utvecklingen, så som riksbankschefen visade på en av bilderna. Det är ett väldigt hoppfullt scenario. har vi under pandemin sett några saker som jag tycker oroar. Vice riksbankschefen var också inne på denna fråga när han pratade om de negativa effekterna på ekonomins utbudssida. Det fanns risker som han såg där, nämligen den ökande protektionismen och skadan i tilltron mellan länder. Vi såg i inledningen av pandemin att man stoppade varuflöden och även flöden av människor. Vi ser det nu under vaccinationen; man håller på vaccin och medicinteknisk utrustning. Det har ändå förts en ganska omfattande diskussion om att se över sina varuflöden från industrins sida. Finns det något scenario som ni räknar på där det här är en mer permanent förändring? Per kallade det för störningar. Det tolkar jag som något som är övergående och att vi sedan är tillbaka igen. Finns det någon diskussion hos er som räknar med att vi kanske får en annorlunda ekonomi? tog jag upp en aspekt, och det finns såklart fler som handlar om livsstilsförändringar som på olika sätt skulle kunna påverka den ekonomiska utvecklingen framöver. Jag skulle gärna vilja höra några reflektioner runt detta – om det faktiskt finns permanenta förändringar i den reala ekonomin som gör att vi kommer att få en annan utveckling framöver. Jag ska också säga något kort om kronan. I normala fall brukar mindre valutor, som den svenska kronan, tappa i värde när det blir oro. Det har vi inte sett , utan kronan har utvecklats förhållandevis ganska starkt under pandemin. Jag tror att ni har förklarat det med att investerare har visat sig vara mer riskvilliga . Men det är inte riktigt en förklaring, tänker jag. Vad ligger bakom det i så fall? Har ni några resonemang runt detta, och vad kan vi förvänta oss framöver när det gäller just kronkursen? (M): Fru ordförande! Tack för dragningarna! Det här är verkligen en kris som ingen annan. Det säger man väl egentligen i varje ny kris – att vi aldrig har sett något liknande förut. Innan vi gick in i krisen pratade vi en hel del om att finanspolitiken under nästkommande kris skulle behöva ta ett större ansvar. Det har också finanspolitiken verkligen gjort. Vi pratade också om de verktyg som hade kvar i verktygslådan för att hantera nästkommande kris. Jag tänker ställa några frågor just om detta. Om man går tillbaka med den negativa räntan kan man lugnt säga att det var ett slags experiment i bemärkelsen att ni aldrig hade gjort detta tidigare. har ni valt att ligga still på nollränta och inte valt den negativa räntan. Jag förstår att detta beror på flera saker. Men med tanke på de erfarenheter som ni ändå har dragit av tiden med negativa räntor – finns det erfarenheter som ni har tagit med er in i detta som gör att ni nu ligger still på nollan? UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Den andra frågan handlar om de otroligt stora tillgångsköp som har gjort. Det har ju varit verktygen i krisen. Bara sedan vi hade vår utfrågning senast har ni gjort köp på 200 miljarder. Min fundering kring det är naturligtvis: Utvärderar ni efter vägen? Ni ger er ju in på exempelvis företagsobligationer. Det är en marknad som man kan fundera på när det gäller hur det påverkar marknadens funktionssätt att ni är inne på den. Men min fråga är egentligen kopplad till obligationsköp med inflation. Ser ni någon koppling häremellan? Med tanke på de stora köp som ni nu har gjort –hur påverkar inflationen er bedömning? Finns det någon evidens för hur den gör det? För oss i är det här nytt medan man i andra länder och i andra centralbanker ändå har arbetat på det här sättet tidigare. Frågorna gäller alltså negativ ränta och erfarenheterna av den och kopplingen mellan inflation och de stora köpen. , : Det var många stora frågor som vi har fått här! Först gäller det frågeställningen om nytt normalläge. Det ligger liksom i sakens natur när man gör prognoser att man för det mesta räknar med att det blir som vanligt igen, för det är så väldigt svårt att räkna med någonting annat. Visst är det så att det som finns antaget här är att det blir som vanligt i den meningen att vi lever i en värld med fria kapitalrörelser och fri handel, så långt det nu går givet att är medlem i EU. Om läget på ett eller annat sätt inte skulle vara sådant utan bli något helt annat, det vill säga om man inför någon form av handelsrestriktioner som blir varaktiga, är det definitivt ett nytt läge. Det är svårt att föreställa sig hur det egentligen kommer att se ut. är en liten, öppen ekonomi. Export och import är av bruttonationalprodukten. Vårt välstånd kommer från att sälja saker till andra. Om det inte är möjligt och man kan göra det går vi in i en helt annan värld. Den världen är sannolikt till skada på lite sikt för alla, även om det är så att ett och annat land eller en och annan bransch kan tycka sig se en stor fördel genom att införa en lång rad olika handelsrestriktioner. Men välstånd kan aldrig vidmakthållas med hjälp av handelsrestriktioner. I det avseendet är det här oerhört viktiga frågor för svensk ekonomi. Det gäller de allra flesta branscher när det handlar om detta. Det här är inte ett normalläge som vi har antagit när vi gör våra kalkyler, utan då utgår vi från att det blir ungefär som det har varit tidigare. Visst är det så att den svenska kronan är en liten valuta, och i dåliga tider brukar man ibland söka sig ifrån, i varje fall ifrån vissa, små valutor. Men ser man om man tittar på den allmänna ekonomiska utvecklingen, om vi nu har rätt i våra kalkyler, att det går ganska bra för svensk ekonomi i förhållande till många andra länder – inte minst i förhållande till många andra länder i . Mot den bakgrunden är det rimligt att anta att kronan stärks en del. Här har vi alltså två helt olika krafter; det finns vissa krafter som drar UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN ifrån kronan och andra krafter som drar emot den svenska kronan om man ser till den allmänna ekonomiska utvecklingen. Detta innebär att det är svårt att veta vad nettot av det blir. Men det är inte så att kronan har varit i något slags huvudfokus över huvud taget när det gäller penningpolitiska diskussion . Det har måhända att göra med att kronfluktuationerna inte har varit så stora, och kronan har då förstärkts en del . Därför är vi ganska nöjda med kronan och kronans utveckling . Jag går över till fråga: Varför inte negativ ränta? Om vi går tillbaka i tiden var den stora, stora frågan marknader som slutar att fungera, ett mycket svårbedömt ekonomiskt läge och en stark ambition att se till att pandemin inte blir en finanskris också. Mot den bakgrunden var vårt val att se till att vi agerar på många marknader . Det rådde då genuin osäkerhet, och vi ville verkligen se till så att kreditförsörjningen hölls igång. Vi tyckte inte att alternativet var särskilt tilltalande: att sänka räntan till minus 2 eller minus 3, om vi tar Per exempel, och att inte göra någonting annat i övrigt över huvud taget. Givet det rådande läget var vår bedömning att kreditförsörjningen är det centrala. Under de omständigheterna är inte huvudfrågan i vad mån räntan är ½ procentenhet lägre eller någonting sådant. Eftersom är en liten, öppen ekonomi med en mycket liten valuta är detta också ganska viktigt. Om vi skulle välja en extrem minusränta till skillnad från vad alla andra gör vet vi egentligen inte vad som händer i svensk ekonomi och om det i ett riktigt dåligt scenario leder till att man flyttar bort ifrån den svenska kronan och börjar använda någon annan valuta i stället i svensk ekonomi. Om man gör det kommer inte svenska kronor tillbaka . Mot denna bakgrund tedde det sig naturligt att hålla räntan ungefär på samma nivå som i alla andra länder och börja expandera vår balansräkning. Vi utvärderar så gott det går alla våra köp när det gäller både att låna ut och att köpa. Vi kan notera att efterfrågan på våra olika låneprogram är låg eller ingen alls . Det är ett slags kvitto på att vi finns där i bakgrunden. Det innebär också att räntorna inte kommer att stiga, för om de skulle börja stiga kommer man till och lånar i stället. När det gäller vilken väg man ska gå handlar allting som vi som centralbank gör alltid på ett eller annat sätt om vår balansräkning. föreställer man sig att penningpolitik är att prata om räntan, och sedan ställer allting in sig därefter. Men det finns vissa tillfällen när man faktiskt också behöver lägga pengar bakom orden, om jag uttrycker mig på det sättet. Det är det som vi har gjort . Vi kan ändra räntan, vi kan agera på vår tillgångssida, vilket vi också har gjort i stor omfattning, och vi kan agera på vår skuldsida genom att sätta räntan och villkoren på den inlåning som vi får. Oberoende av vilket man gör är det så här: Välj två, så får man den tredje mer eller mindre UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Allt vi gör är alltid, under alla omständigheter, en kombination av de här tre. Under normala omständigheter räcker det ganska ofta att inte göra så väl- digt mycket utan att ändra räntan lite grann. ifrån normala omständigheter, och då tedde det sig mycket, mycket rimligt att fortsätta att köpa statsobligationer, vilket vi har gjort , att börja köpa kommunobligationer, vilket har fungerat väl, och att börja köpa bostads- obligationer oaktat problemen på bostadsmarknaden eftersom bostadsobliga- tionsmarknaden i bara måste fungera. Den har blivit en av grundbul- tarna i den svenska finansiella sektorn. Sedan rådde det stor oreda när det gäller företagsobligationsmarknaden, och då var det angeläget att återställa ordningen på denna marknad och se till att räntorna hålls låga också där eftersom en betydande del av företagens upp- låning inte är upplåning i bank utan kommer via företagsobligationerna. Sedan får vi löpande utvärdera detta och se om det fungerar som vi har Så här långt är vårt intryck att det har gjort det eftersom räntorna hålls låga i svensk ekonomi. Givet de besvärliga tiderna har vi haft en hygglig eko- nomisk utveckling, och då har vi gjort så här för att bidra på vår kant. Per , : Låt mig då bara komplettera på några punkter. Det mesta tycker jag att han egentligen redan har sagt. Men när det gäller frågan om permanenta effekter, som såklart är en jätteviktig fråga, vill jag till en början säga att man naturligtvis hoppas att de negativa utbudseffekterna inte blir särskilt kraftfulla. Det skulle på något sätt, om viser det väldigt snävt, kunna hjälpa inflationen kortsiktigt, som jag var inne på. Men de negativa effekterna av sådana här utbudsförändringar är mycket värre. Vi vill inte gå in i en värld som blir mer sluten och präglas av mer protektionism och där vi får mindre konkurrens. Det blir helt enkelt ingen bra utveckling, så vi får verkligen hoppas att detta inte blir av. Det är bara tiden som kan utvisa hur det blir på den här punkten. Om man skannar över debatten ser man att oron inte är enorm, skulle jag vilja säga, för att vi verkligen går in i ett riktigt dåligt scenario av det här slaget. Det är mitt intryck. Det finns några andra sådana här källor till permanenta effekter som jag tycker att man kan uppmärksamma. Som var inne på har vi en ganska stor skillnad mellan olika sektorer. Industrisidan, till exempel, går klart bättre än tjänstesektorn. I tjänstesektorn jobbar många unga och många utrikes födda. De har ofta tillfälliga kontrakt. Då är en viktig fråga som påverkar huruvida det blir permanenta effekter av detta eller inte hur den här arbetskraften kan slussas över så att man dels kan återkomma till de gamla jobben, dels slussas över till nya sektorer. Givet att de här personernas ställning på arbetsmarknaden kanske inte är jättestark kan det finnas vissa svårigheter med att få dem att få sysselsättning i andra sektorer. Det kan vara en källa till persistens när det gäller sysselsättning och arbetslöshet. UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN Sedan har vi frågan om den besöksnära delen, alltså hotell och restaurang och liknande, som har påverkats negativt. Man kan liksom inte gå på restaurang oändligt , så där är det rimligt att en viss nivåförlust i termer av sådan konsumtion kommer att ske. Det är kanske annorlunda när det gäller varor än när det gäller tjänstekonsumtionen. Det kan också vara en källa till varaktiga effekter när det gäller nivån på konsumtionen – man kan helt enkelt inte konsumera i kapp när det gäller de resor och de restaurangbesök som har uteblivit. Trots att vår prognos, som visade, är att vi tror att vi ska kunna gå tillbaka till en bnp-nivå inom som är hyggligt nära den nivå vi hade före krisen finns det osäkerhet här, och det finns en del källor som kan göra att det tar än vi kanske tror. När det gäller fråga håller jag för det första med om att ett skäl till att tillgripa tillgångsköp i det här läget var att vi hade en del funktionalitetsproblem på olika marknader. För att adressera dem direkt var tillgångsköpen i sig helt enkelt ett lämpligt verktyg. Jag tror att också hade en bild som visade att det var kraftigt stigande räntor på på till exempel företagsobligationer. Då var det lämpligt att adressera dem genom att gå in direkt på de här marknaderna. Vi tycker också att vi lyckades väl med det, så att de här räntepremierna sedan föll tillbaka relativt fort. Man kanske ska understryka där också att det inte bara var insatser som spelade roll här, utan vi fick hjälp av att alla centralbanker följde ungefär samma agenda på den här punkten. Räntepremier globalt föll tillbaka rätt fort. Det här var i alla fall ett skäl till att tillgångsköpen var att föredra framför reporäntan. Ett par skäl som var mer emot reporäntan är att när vi har att göra med en sådan här pandemi så att folk antingen är sjuka och hemma eller rädda för att bli sjuka kommer inte reporäntan att nå ut på samma sätt, till exempel när det gäller konsumtionen. Man kan förvisso konsumera digitalt. Men en del av denna konsumtion kräver ändå att man är i affärerna så att säga, och den kommer inte att bli av. Då hade vi anledning att tro att reporäntan inte skulle verka lika effektivt som vanligt. Sedan har vi frågan om hur mycket sänkningsutrymme vi har. Vi ligger fortfarande på en väldigt låg reporänta. Jag var tidigare inne på att utrymmet att sänka, om vi måste göra det, inte är oändligt stort. Då gäller det att använda detta utrymme vid rätt tillfälle. På grund av bland annat den ineffektivitet som jag var inne på, att sänka reporäntan när en pandemi pågår, har jag i alla fall tyckt att det verkar vara rimligt att spara på det krutet och försöka använda det när vi tror att det är mer verkningsfullt och när vi har ett problem som vi måste adressera. Där betonar jag detta med förtroendeproblem när det gäller inflationsmålet som det som jag tycker är allra viktigast att titta på. Ordföranden: för gedigna och intressanta svar. UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN (SD): Jag tackar för era presentationer. Jag tänkte lyfta blicken lite utanför det svenska perspektivet. hällen har varit i total lockdown. I takt med att vi nu ser ljuset i tunneln – vaccinationerna tar fart, saker normaliseras och då även återhämtningen – talas det om ökade inflationsförväntningar på sina håll i världen, om än av tempo- rära orsaker än så . Vi har sett en amerikansk långränta som har tagit marknaden på sängen, och då inte nivåerna i sig utan snarare ökningstakten som förvånat många. Som vi såg på era bilder ligger de svenska långräntorna på bra mycket lägre nivåer än den amerikanska tioåringen men ändå på högre nivåer än före pandemin. Det börjar , åtminstone i och i viss utsträckning här, pratas om nya instrument i form av yield curve control. Det är ett instrument som kanske inte är aktuellt för svenskt vidkommande. ni på det alternativet och era förutsättningar för att implementera det på ett trovärdigt och effektivt sätt om det skulle behövas? (C): Jag är lite nyfiken på hur man resonerar med tanke på att viser att inflationen kan öka något och räntorna därmed också kan gå upp lite grann. Hur ser man på den ökning av bopriserna som har skett? Det ökar ju också skuldsättningen i hushållen ytterligare. Även om vi bara skulle ha en ökning av boräntorna från låt oss säga till är det en fördubbling, vilket blir en ganska stor skillnad för hushållen. Det skulle vara spännande att höra några reflektioner om det. , : När det gäller den första frågan från om yield curve control har det inte varit en aktuell fråga för oss . Vi nöjer oss med att köpa och köpa brett när vi köper olika typer av värdepapper, det vill säga med en rad olika löptider. Så här långt tycker vi att det har räckt när det gäller den penningpolitik som vi för. I och för sig skulle man kunna tänka sig yield curve control. Men det är inte någonting som har varit på vår agenda . Jag har svårt att se att det skulle dyka upp i närtid om det nu är så att vi har rätt i vår prognos här, det vill säga att vi går mot någon form av normalisering. Men, som sagt, olika centralbanker arbetar i olika miljöer och kommer till lite olika slutsatser när det gäller den frågan. När det gäller fråga om stigande räntor vet vi att huvuddelen av bolånetagarna har lånat till rörlig ränta. Det innebär att det naturligtvis kommer när räntorna stiger. Då slår det rakt in i plånboken. Då vill det till att inte många hushåll har lånat alldeles för mycket. Av det skälet har vi i detta sammanhang och i andra sammanhang sagt att det gäller att vara försiktig när det gäller vad som sker. Mot den bakgrunden är det också lämpligt att försöka hantera de strukturproblem som är välkända på svensk bostadsmarknad. Hanterar man dem kommer hushållen att låna mindre . Inte minst mot den bakgrunden, om jag UPPTECKNING FRÅN DEN ÖPPNA UTFRÅGNINGEN talar för egen del, tror jag att det är dags att återinföra amorteringskravet .