urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — Myndigheten ska också samråda med Säkerhetspolisen enligt 19 §. Innan ett sådant förfarande som avses i 12 § första stycket inleds ska en myndighet som anges i 1 § genom en särskild säkerhetsskyddsbedömning identifiera vilka säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter eller vilken säkerhetskänslig verksamhet i övrigt som den andra aktören kan få tillgång till och som kräver säkerhetsskydd. Med utgångspunkt i den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och övriga omständigheter ska myndigheten pröva om det planerade förfarandet är lämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt. Den särskilda säkerhetsskyddsbedömningen och lämplighetsprövningen ska dokumenteras. Om lämplighetsprövningen leder till bedömningen att det planerade förfarandet är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt, får det inte inledas. 18 § leder till bedömningen att det planerade förfarandet inte är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt, 2020/21:URF3 2 FÖRFATTNINGSFÖRSLAG ska en myndighet som anges i 1 § innan den inleder förfarandet samråda med Säkerhetspolisen, om det planerade förfarandet innebär att den andra aktören kan få tillgång till 1. säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen hemlig eller högre, eller 2. annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. En anställd vid ett sådant kansli som avses i 3 kap. 6 § lagen (2016:1109) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i får inte obehörigen röja eller utnyttja säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som han eller hon har fått del av vid deltagande i eller säkerhetskänsliga verksamhet. Säkerhetspolisen ska, med de undantag som anges i andra stycket, granska att denna lag och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen samt säkerhetsskyddslagen (2018:585) i tillämpliga delar följs. Säkerhetspolisen ska också granska föreskrifternas ändamålsenlighet. Säkerhetspolisen får inte besluta om några åtgärder med anledning av granskningen. Om det finns särskilda skäl får riksdagsstyrelsen, för , talmannens eller en enskild riksdagsledamots del, helt eller delvis, neka Sä- kerhetspolisen att utföra en granskning enligt första stycket samt neka Säkerhetspolisen tillgång till uppgifter vid en granskning. Samma rätt gäller för en justitieombudsman, riks- revisorn, riksrevisionsdirektören samt myndigheterna , , ombudsmän och . De myndigheter som anges i 1 § ska skriftligen redovisa vilka granskningsinsatser Säkerhetspolisen har gjort och hur förslag till åtgärder som Säkerhetspolisen har lämnat har tagits om hand. skrivelse ska innehålla även en redovisning av föreslagna åtgärder för . Redovisningen ska lämnas till myndighetens ledning samt, för del, till finansutskottet och för övriga myndigheters del till . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Den upphävda 12 § gäller för säkerhetsskyddsavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. I det här kapitlet redogör vi för bakgrunden till varför det har tillsatts en utredning för att göra en fortsatt översyn av regelverket om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Vi beskriver också uppdraget i korthet samt förklarar hur utredningen har bedrivit sitt arbete och hur betänkandet är upplagt. Säkerhetsskydd innebär förebyggande åtgärder för att skydda säkerhet mot spioneri, sabotage, terroristbrott och andra brott. Kraven på säkerhetsskyddet förändras ständigt genom bl.a. utvecklingen i omvärlden och på informationsteknikområdet. trädde säkerhetsskyddslagen (2018:585) och säkerhetsskyddsförordningen (2018:658) i kraft. I det följande kallas de ibland den nya säkerhetsskyddslagen och den nya säkerhetsskyddsförordningen. Författningarna ersatte säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633), vilka i det följande kallas säkerhetsskyddslag och säkerhetsskyddsförordning. Liksom säkerhetsskyddslag är det bara vissa bestämmelser i säkerhetsskyddslagen som gäller för och dess myndigheter, närmare bestämt bestämmelserna om säkerhetsskyddsklasser i 2 kap. 5 §, säkerhetsprövning i 3 kap. och säkerhetsintyg i 4 kap. (för uppräkningen, se 1 kap. 3 § första stycket säkerhetsskyddslagen). Eftersom säkerhetsskyddsförordningen är just en förordning gäller den över huvud taget inte för och dess myndigheter, se även 1 kap. 1 § andra stycket säkerhetsskyddsförordningen. I sitt betänkande Indelning i utgiftsområden och en sammanhållen budgetprocess (bet. 2017/18:KU40) konstaterade att det behövde göras en översyn av den dåvarande lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter, för att den nya säkerhetsskyddslagens bestämmelser om säkerhetsskyddsklasser, säkerhetsprövning och säkerhetsintyg ska kunna tillämpas på ett tillfredsställande sätt på och dess myndigheter. beslutade på förslag av att rikta ett tillkännagivande till riksdagsstyrelsen om att se över bestämmelserna om säkerhetsskydd i och dess myndigheter samt föreslå de ändringar som bedömdes vara nödvändiga med anledning den nya säkerhetsskyddslagen. tog därför fram en promemoria med förslag till en ny lag om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen lämnade sedan en framställning som var baserad på promemorian till , Ny lag om säkerhetsskydd i och dess myndigheter (framst. 2018/19:RS6), med förslag om att den dåvarande lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter skulle ersättas av en ny lag. gjorde i betänkandet Ny lag om säkerhetsskydd i och dess myndigheter (bet. 2018/19:KU16) endast några små ändringar i framställningen och följde utskottet i sitt beslut (rskr. 2018/19:133). Lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter trädde i kraft . I framställningen till nämnde riksdagsstyrelsen också några frågor om tillsyn, anmälnings- och rapporteringsskyldighet samt utkontraktering som behövde utredas och övervägas ytterligare. delade i sitt betänkande den uppfattningen. Vidare ansåg utskottet att riksdagsstyrelsen i det fortsatta arbetet borde överväga behovet av att se över även andra frågor av betydelse för säkerhetsskyddet i och dess myndigheter. Det är alltså mot den bakgrunden denna utredning har tillsatts. Enligt direktiven till uppdraget ska utredaren bl.a. •utreda om det är möjligt att genom andra åtgärder än den tillsyn som regleras i säkerhetsskyddslagen åstadkomma ett motsvarande skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och säkerhetskänslig verksamhet i och dess myndigheter •analysera behovet och konsekvenserna av en anmälnings- och rapporteringsskyldighet för och dess myndigheter vid säkerhetshotande händelser samt överväga om en sådan ska införas •analysera behovet av ytterligare reglering för att förebygga att säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och säkerhetskänslig verksamhet inom och dess myndigheter utsätts för risker i samband med utkontraktering •analysera behovet av en säkerhetsskyddschef hos och dess myndigheter (dock inte för nämnderna under riksdagen3) samt vid behov föreslå vilka uppgifter och befogenheter sådana säkerhetsskyddschefer ska ha och hur sådana uppgifter och befogenheter ska regleras •se över vissa frågor som rör anställda vid partigruppernas kanslier, bl.a. tystnadsplikt, säkerhetsprövning och placering i säkerhetsklass •se över regleringen om tillträde till för tidigare riksdagsledamöter. Uppdraget i dess helhet framgår av bilaga 1. Utredningsarbetet har bedrivits på sedvanligt sätt, om än med något fler digitala möten än vad som var planerat från början. Utredaren och sekreteraren har 3Dessa nämnder är , , , statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner, till ombudsmän och riksrevisorn, , och . regelbundet haft kontakt och haft möten för planering, överläggningar, genomgång av texter m.m. Fyra sammanträden har hållits då utredningens samtliga experter har deltagit. Därutöver har utredaren och sekreteraren haft enskilda möten och kontakt med experterna samt med andra personer från och dess myndigheter. Utredaren och sekreteraren har också haft möten med företrädare för Säkerhetspolisen för att få veta mer om bl.a. den myndighetens rådgivande funktion. I enlighet med direktiven har hållits informerad om det löpande arbetet. Utredaren och sekreteraren har haft kontakt med för att följa beredningen av betänkandet Kompletteringar till den nya säkerhetsskyddslagen (SOU 2018:82) och departementspromemorian Sä- kerhetsskyddsreglering för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet (Ds 2020:11). Samråd har skett med den parlamentariska utredning som ska göra en översyn av ombudsmän (). Resultaten av den parlamentariska utredningen riksdagsöversyn (2020/21:URF1) har beaktats. I de frågor som berör partigruppernas kanslier har utredaren och sekreteraren hållit möten med företrädare för samtliga partikanslier, förutom ett partikansli som avböjt möte. Betänkandet har elva kapitel. Efter några inledande kapitel med en sammanfattning i kapitel 1 och författningsförslag i kapitel 2 finns i kapitel 3 en inledning där vi bl.a. redogör för bakgrunden till vårt uppdrag samt hur arbetet har bedrivits. I kapitel 4 gör vi en genomgång av säkerhetsskyddsregleringen enligt säkerhetsskyddslagen och säkerhetsskyddsförordningen m.m. I samband med det tar vi upp vissa av de ändringar som föreslås i lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet samt i promemorian Säkerhetsskyddsreglering för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet (Ds 2020:11). Kapitel 5 innehåller en genomgång av säkerhetsskyddsregleringen enligt lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Därefter följer betänkandet i huvudsak den ordning som frågorna har i utredningens direktiv. I kapitel 6 diskuterar vi om det finns behov av ändringar i befintliga bestämmelser eller av ytterligare bestämmelser i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Vi tar där upp frågan om säkerställande av säkerhetsskydd på annat sätt än genom tillsyn, frågan om det ska införas en anmälnings- och rapporteringsskyldighet vid säkerhetshotande händelser, frågan om utkontraktering m.m. samt frågan om säkerhetsskyddschef. I kapitel 7 behandlas några frågor om partikanslierna i form av frågan om säkerhetsprövning av anställda vid partigruppernas kanslier samt frågan om tillämpligheten av 5 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen på anställda vid partigruppernas kanslier. Kapitel 8 tar upp frågan om tidigare riksdagsledamöters rätt till tillträde till . I kapitel 9 diskuterar vi lämplig tidpunkt för när de föreslagna bestämmelserna ska träda i kraft samt behovet av övergångsbestämmelser. I kapitel 10 tar vi upp vilka konsekvenser våra förslag kan få. Kapitel 11 innehåller en författningskommentar. Sist i betänkandet finns två bilagor i form av utredningens direktiv (bilaga 1) samt en överenskommelse om säkerhetsprövning och säkerhetsskydd som gäller för partikanslierna (bilaga 2). Hänvisningar till lagar och annan författning avser den lydelse som gäller . 4Säkerhetsskyddsregleringen enligt säkerhetsskyddslagen och säkerhetsskyddsförordningen m.m. Det här kapitlet inleds med en redogörelse för bakgrunden till säkerhetsskyddslagen och säkerhetsskyddsförordningen. Vi tar också upp vad som i samband med att den regleringen och dess föregångare togs fram har sagts om tillämpligheten för och dess myndigheter. Därefter går vi igenom huvuddragen i säkerhetsskyddslagen och i viss mån även säkerhetsskyddsförordningen. Förvisso är det bara vissa bestämmelser i säkerhetsskyddslagen – bestämmelserna om säkerhetsskyddsklasser i 2 kap. 5 §, säkerhetsprövning i 3 kap. och säkerhetsintyg i 4 kap. – som gäller för och dess myndigheter. Säkerhetsskyddsförordningen är över huvud taget inte tillämplig. Vi anser dock att det är viktigt att redogöra för lagstiftningen i dess helhet eftersom den får sägas gälla brett för hela statsförvaltningen. 4.1 Bakgrund till den nuvarande lagstiftningen Under och därefter växte ett system för personalkontroll fram. I personalkontrollkungörelsen (1969:446) fanns bestämmelser som i huvudsak innebar att personalkontroll fick göras avseende vissa befattningshavare vid de organ som angavs i kungörelsen, företrädesvis statliga myndigheter med uppgifter av betydelse för totalförsvaret men också vissa företag. Uppgifter i samband med personalkontroll hämtades ur bl.a. polisens person- och belastningsregister och Säkerhetspolisens register. avgjorde vilka uppgifter som skulle lämnas ut. Prövningen av den kontrollerades lämplighet från säkerhetssynpunkt gjordes av den myndighet som beslutat om kontroll. I förordningen (1981:421) om säkerhetsskyddet vid statliga myndigheter fanns bestämmelser för att åstadkomma ett skydd inom statliga myndigheter i syfte att förhindra att obehöriga fick del av information av betydelse för totalförsvaret eller landets säkerhet i övrigt. Enligt förordningen var det varje statlig myndighets ansvar att se till att det fanns ett tillfredsställande säkerhetsskydd inom myndighetens verksamhetsområde. Säkerhetsskyddet omfattade enligt förordningen sekretesskydd, tillträdesskydd, infiltrationsskydd, information och kontroll. Förordningen innehöll inte några detaljerade regler för hur säkerhetsskyddet skulle vara utformat. och myndigheten hade till uppgift att utfärda närmare bestämmelser och att kontrollera att bestämmelserna följdes. För att skapa motsvarande skydd för 4SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN OCH SÄKERHETSSKYDDSFÖRORDNINGEN M.M. verksamhet kom, efter mönster från den nämnda förordningen, lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i till. Också för , som i princip inte omfattades av förordningen, beslutades särskilda föreskrifter. 4.1.2Säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) tillkallades en parlamentarisk kommitté med uppgift att bl.a. se över personalkontrollförfarandet. Syftet med översynen var både att öka kontrollens effektivitet och att stärka den enskildes rättssäkerhet i samband med kontrollen. Kommitténs arbete utmynnade i slutbetänkandet Säkerhetspolisens arbetsmetoder, personalkontroll och meddelarfrihet (SOU 1990:51). Slutbetänkandet, remissinstansernas synpunkter samt det faktum att ansökan om medlemskap i hade förändrat förutsättningarna för bedömningen av kommitténs förslag ledde fram till en översyn av personalkontrollförfarandet (dir. 1993:81). Målet för den s.k. uppdrag var enligt direktiven att redovisa ett förslag till en lag om personalkontroll som byggde på s.k. säkerhetsklarering (security clearance). Genom tilläggsdirektiv (dir. 1993:123) fick utredningen även i uppdrag att se över frågan om att lagreglera säkerhetsskyddet hos myndigheter m.m. I direktiven sades uttryckligen att det inte ingick att ta ställning till säkerhetsskyddet hos regering och riksdag. lämnade i sitt betänkande Säkerhetsskydd (SOU 1994:149) förslag till en säkerhetsskyddslag och en säkerhetsskyddsförordning. Utredningens förslag kom i allt väsentligt att ligga till grund för regeringens förslag till säkerhetsskyddslag i propositionen Säkerhetsskydd (prop. 1995/96:129). Där angavs att bara vissa bestämmelser skulle gälla för och dess myndigheter och att regeringen i fråga om fick förordna om undantag från andra bestämmelser i lagen än sådana som gällde registerkontroll. Några närmare skäl för detta redovisades inte.4 Lagförslaget antogs av . trädde säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhetsskyddsförordningen (1996:633) i kraft. De ersatte då personalkontrollkungörelsen och förordningen om säkerhetsskyddet vid statliga myndigheter. 4.1.3 Om den nuvarande lagstiftningen beslutade regeringen att ge en särskild utredare i uppdrag att göra en översyn av säkerhetsskyddslagstiftningen. I direktiven (dir. 2011:94) konstaterades bl.a. att säkerhetsskyddslagstiftningen hade varit i kraft och att förutsättningarna för säkerhetsskyddet under den tiden hade förändrats på många sätt. 4För redogörelsen, se SOU 2015:25 s. 119 f. 4SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN OCH SÄKERHETSSKYDDSFÖRORDNINGEN M.M. het i fråga om och nämndes endast under redovisningen av gällande ordning. Utredningen lämnade sitt betänkande En ny säkerhetsskyddslag (SOU 2015:25) med bl.a. förslag till ny säkerhetsskyddslag och tillhörande förordning. Utredningen hade under sitt arbete haft inledande dialog med och angående lagens tillämplighet för och . Vad som fördes fram där föranledde inte utredningen att gå närmare in på frågan. Utredningens utgångspunkt var därför att, utan någon ändring i sak, föra över gällande bestämmelser om säkerhetsskyddslagens tillämplighet i fråga om och till förslaget om en ny säkerhetsskyddslag. Några ändringar i sak gjordes dock genom att utredningen föreslog att säkerhetsskyddslagens bestämmelser om informationssäkerhetsklass, säkerhetsprövning och säkerhetsintyg skulle gälla också för och dess myndigheter samt för Regeringskansliet.5 Betänkandet kom, så när som på vissa förslag om tillsyn och sanktioner, att ligga till grund för regeringens förslag till säkerhetsskyddslag i propositionen Ett modernt och stärkt skydd för säkerhet – ny säkerhetsskyddslag (prop. 2017/18:89). Efter att några remissinstanser väckt frågor om varför lagen inte skulle omfatta även och och dess myndigheter sa regeringen i propositionen att den kunde förstå den kritik som förts fram och att man kunde ifrågasätta lämpligheten av att det inte finns likvärdiga krav på säkerhetsskydd i alla verksamheter. Regeringen ansåg dock att den reglering som fanns för , bl.a. genom föreskrifter, var tillräcklig. Samma sak gällde för utlandsmyndigheterna. När det gällde sa regeringen att det kunde finnas behov av att överväga ytterligare ändringar i regleringen och att regeringen kunde komma att återkomma i den frågan.6 Lagförslaget antogs av och trädde nuvarande säkerhetsskyddslag och säkerhetsskyddsförordning i kraft. Vi kommer i avsnitt 4.2–4.12 att redogöra för vad säkerhetsskyddslagen innebär. Som en jämförelse med lagstiftning kan sägas att nuvarande säkerhetsskyddslag har moderniserats för att svara mot de förändrade kraven på säkerhetsskyddet, bl.a. när det gäller utvecklingen på området informationsteknik, en ökad internationell samverkan, en ökad sårbarhet i samhällsviktiga funktioner och att säkerhetskänslig verksamhet i allt större omfattning bedrivs i enskild regi. När det gäller lagens tillämpningsområde finns två huvudsakliga förändringar i förhållande till säkerhetsskyddslag. I den tidigare lagen talades det om ”rikets säkerhet”. Det har ersatts med ”säkerhet”. Det har också lagts till en skrivning om att lagen även gäller för den som till någon del bedriver verksamhet som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd. Förändringarna innebär att säkerhetsskyddslagens tillämpningsområde är vidare än säkerhetsskyddslag. Det har dessutom förtydligats att säker- 5SOU 2015:25 s. 505 f. 2017/18:89 s. 122. 4SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN OCH SÄKERHETSSKYDDSFÖRORDNINGEN M.M. hetsskyddsbestämmelserna inte bara gäller i allmän verksamhet utan för alla som till någon del bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Lagen innehåller krav på säkerhetsskyddsåtgärder som syftar till att skydda uppgifter som är av betydelse för säkerhet eller som ska skyddas enligt ett internationellt åtagande om säkerhetsskydd. Även skyddet av annan säkerhetskänslig verksamhet, t.ex. samhällsviktiga informationssystem, har förbättrats. Den nya lagen tydliggör också skyldigheterna för den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet, och säkerhetsskyddsanalysen ges en central roll. En säkerhetsskyddsklassificering har införts som bygger på fyra säkerhetsskyddsklasser av internationell modell. Säkerhetsskyddsklasserna påverkar utformningen av säkerhetsskyddsåtgärderna informationssäkerhet, fysisk säkerhet och personalsäkerhet. 4.2 Vem regleringen gäller för Enligt 1 kap. 1 § första stycket säkerhetsskyddslagen gäller lagen för den som till någon del bedriver verksamhet som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd, i lagen kallat säkerhetskänslig verksamhet (se mer om det i avsnittet nedan). Att det står just ”till någon del” innebär att det för lagens tillämplighet inte krävs att hela verksamheten kan anses utgöra säkerhetskänslig verksamhet.7 I lagen finns också bestämmelser om bl.a. internationell samverkan i övrigt på säkerhetsskyddsområdet, se andra stycket samma bestämmelse. Det är bara vissa bestämmelser i lagen som gäller för och dess myndigheter, nämligen bestämmelserna om säkerhetsskyddsklasser i 2 kap. 5 §, säkerhetsprövning i 3 kap. och säkerhetsintyg i 4 kap. I övrigt gäller lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter, se 1 kap. 3 § första stycket säkerhetsskyddslagen. Även för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet finns en begränsning för vilka bestämmelser i säkerhetsskyddslagen som är tillämpliga. Regeringen har enligt 1 kap. 3 § andra stycket säkerhetsskyddslagen rätt att meddela föreskrifter om undantag från andra bestämmelser i lagen än de om säkerhetsskyddsklasser, säkerhetsprövning och säkerhetsintyg. I 1 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen regleras det närmare vilka bestämmelser i säkerhetsskyddslagen och förordningen som gäller för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet.8 2017/18:89 s. 133. 8I 1 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen anges att för och utlandsmyndigheterna gäller endast 1 kap. 1–3 §§, 2 kap. 1–6 §§, 3 kap., 4 kap. och 5 kap. 3 och 5 §§ säkerhetsskyddslagen samt 1 kap. 4 och 5 §§, 2 kap. 1, 3 och 4 §§, 2 kap. 6 § första stycket och 2 kap. 6 § andra stycket 1, 3 kap. 1, 3 och 10 §§, 5 kap. och 6 kap. säkerhetsskyddsförordningen. För sådana kommittéer och särskilda utredare som avses i kommittéförordningen (1998:1474) gäller endast 2 kap. 5 §, 3 kap. och 4 kap. säkerhetsskyddslagen samt 5 kap. och 4SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN OCH SÄKERHETSSKYDDSFÖRORDNINGEN M.M. 4.3 Vad som avses med säkerhetsskydd Med säkerhetsskydd avses enligt 1 kap. 2 § första stycket säkerhetsskyddslagen skydd av säkerhetskänslig verksamhet mot spioneri, sabotage, terroristbrott och andra brott som kan hota verksamheten samt skydd i andra fall av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Säkerhetsskyddet knyts alltså dels till säkerhetskänslig verksamhet, dels till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Säkerhetskänslig verksamhet definieras i 1 kap. 1 § första stycket säkerhetsskyddslagen som verksamhet som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd. Enligt förarbetena tar uttrycket ”säkerhet” sikte på förhållanden av grundläggande betydelse för . På samma sätt som tidigare gäller lagens krav på säkerhetsskydd för såväl militär som civil verksamhet. Vilka verksamheter som är av betydelse för att upprätthålla säkerhet måste bedömas i ljuset av samhällsutvecklingen. Vad som behöver skyddas för att förebygga hot mot säkerhet kan därför i viss utsträckning förändras . Utgångspunkten för bedömningen av om en verksamhet, helt eller till viss del, har betydelse för säkerhet bör även fortsättningsvis vara uppdelningen i yttre och inre säkerhet. yttre säkerhet kan delas in i territoriell suveränitet och politisk självständighet. oberoende och handlingsfrihet, politisk självständighet, handlar om att upprätthålla förmågan att förebygga och avvärja brott enligt framför allt spionerilagstiftningen i 19 kap. . inre säkerhet rör påverkan på förmågan att upprätthålla och säkerställa statsidé avseende funktion, handlingsfrihet och oberoende. Säkerhetsskyddet för inre säkerhet handlar till stor del om att skydda särskilt kritiska anläggningar, funktioner och informationssystem för demokratiska statsskick, rättsväsen eller brottsbekämpande förmåga. I förarbetena sägs det också att alla delar i en verksamhet som har betydelse för säkerhet omfattas av paragrafen. Det kan t.ex. röra sig om uppgifter som är hemliga med hänsyn till säkerhet och som kan finnas i informationssystem eller fysiska handlingar.