rfr · H80WRFR9 · 2021-03-24 00:00:00 — riktar jag mig till alla politiker som lyssnar: Använd resurserna på rätt sätt och anställ fler. Men kom ihåg att det inte bara handlar om fler anställda. Fler händer är bland de värsta uttrycken jag känner till. Här handlar det om människor med rätt kompetens. Det är de människorna vi måste använda. Om vi har anställt människor utan rätt kompetens måste vi se till – här är Äldreomsorgslyftet från regeringens sida en bra sak – att de får den utbildning som krävs. Vi måste också höja kompetensnivån, precis som kommissionen pekar på. Det behövs verkligen mer medicinsk kompetens. Hör och häpna! Även om inte organiserar vare sig sjuksköterskor eller läkare anser vi att de behöver bli fler. Men glöm inte bort att ryggraden i svensk äldreomsorg utgörs av undersköterskor, och, som sagt, fyra av tio saknar utbildning till undersköterska. Det måste till en rejäl satsning på undersköterskor för att få upp kompetensnivån och höja kvaliteten. Sedan vore det väl tjänstefel om jag som ordförande för , största välfärdsförbund, inte också lyfter fram vikten av att fortsätta höja lönerna för alla yrken. Det kommer att krävas. Det kommer att vara en enorm konkurrens om den arbetskraft som finns i ska välja att utbilda sig till undersköterska. Arbetet för bättre lönevillkor måste fortsätta. Jag tycker att kommissionen styrker idé att om man vill höja attraktionskraften i yrkena är lön en viktig parameter. Sammanfattningsvis vill jag ta upp vad , , också tog upp i inledningen, nämligen att den ambitionshöjning som ni vill få till såklart kommer att kräva resurser och långsiktiga ekonomiska investeringar. Vi måste höja ambitionerna. Vi vet vad som händer , nämligen att 40-talisterna, största generation någonsin, kommer att gå tungt in i äldreomsorgen. är det 30-talisterna, kanske den minsta generationen i modern tid. Kanske är det så att 40-talisterna ställer högre krav på äldreomsorgen än vad de som befinner sig i äldreomsorgen gör. Annars tror jag att 40-talisternas barn ställer höga krav på äldreomsorgen. Det kommer att kräva ekonomiska investeringar. Det går inte att stoppa huvudet i sanden och tro att det inte behövs mer pengar och mer investeringar. Det är också en investering som behövs för att tillväxten ska funka, för att människor ska känna trygghet i äldreomsorgen, att människor går till jobbet och skapar tillväxt och ekonomisk utveckling. Om välfärden krackelerar hämmas också tillväxten. Det är inte fråga om kostnader. Jag vill vara tydlig med att jag också riktar mig till kommunpolitiker. Detta är investeringar för att hela ska fungera på ett bra sätt. Det är så bra och glädjande – och vi har tjatat om detta länge, vi ska inte vara bittra utan se framåt – att äldreomsorgen nu diskuteras med det stora engagemanget i diskussionerna som äldreomsorgen verkligen förtjänar. Jag hoppas nu att alla vi som samlas på denna hearing använder det starka engagemanget till att börja bygga något bättre och riktigt. Mina slutord får bli att det nya normala måste bli bättre än det gamla. Sineva Ribeiro, : Jag tackar för inbjudan till denna hearing, som är mycket viktig. Våra 114 000 medlemmar har verkligen varit i frontlinjen i pandemin. Jag vill börja med att tacka kommissionens ordförande för den beskrivning som många av oss känner igen. Äldrevården och äldreomsorgen uppmärksammades alldeles . Det blev tydligt att det inte fanns en nationell överblick av verksamhetens behov, problem och brister – trots att vi vet att den kommunala hälso- och sjukvården har varit eftersatt, styvmoderligt behandlad, och att det har varit brist på resurser och kompetenser, vilket kommer fram i rapporten. Jag vill ändå nämna ett exempel, nämligen den orimligt långa tid det tog att kartlägga kommunernas behov av skyddsutrustning. Det borde vi ha hunnit med tidigare. har vi fått en stor indikation på att i de kommuner där det har funnits en omvårdnadskompetens och sjuksköterskor har ingått i ledning och krisgrupper har man agerat tidigare och fått bättre resultat. viinte försaka utan lära av. Synen på att kompetens är utbytbar, vilket också pratade en del om, har gjort att medarbetare har omplacerats i nya verksamheter inom kommunerna. För oss blev det skolsköterskorna. De flyttades till äldreomsorgen, trots att de inte har den specialistkompetensen. Men bristen på sjuksköterskor gjorde att det blev så. Det har blivit tydligt efter det här året att det behövs en långsiktig kompetensförsörjningsplan också för den verksamheten nationellt, vilket är viktigt, och inom respektive huvudman. Där finns en hel del att göra. Det handlar om att inte missa vilken kompetens och kunskap som faktiskt behöver stå i frontlinjen för att få den allra bästa äldrevården och äldreomsorgen. lyfte upp att smittskyddsåtgärderna brast, och de brister fortfarande av och till. Vi får fortfarande bilder av detta. Försiktighetsprincipen borde ha gällt. Det fanns en brist på skyddsåtgärder och skyddsutrustning. Vi får fortfarande signaler om detta av och till, och det borde vi ha rättat till. Vi- dare tänker jag på testkapaciteten och smittspårningen. Där är våra medlemmar en viktig yrkesgrupp. Bristen på biomedicinska analytiker har också lett till att vi inte har kunnat testa eller smittspåra. Där tror jag att det finns en hel del att göra. Att smittspåra äldre samt vård- och omsorgspersonal inom äldreomsorgen borde ha varit i första linjen, och det borde vi ha tänkt på med tanke på de bilder vi fick av resten av , som faktiskt låg före oss. Jag tänker på centrala roll. De som finns i äldreomsorgen, på SÄBO, är multisjuka äldre. De får på köpet en svår covid-19-sjukdom. Där varierar centrala roll i den kommunala hälso- och sjukvården i olika kommuner. Den befattningen behöver ett tydligt stöd och mandat i organisationen med tanke på att det också finns verksamhetschefer. Dem pratar vi lite om. Det finns också en otrolig tillit till organisationen , det vill säga det viktiga i att bygga på den kompetens och kapacitet som faktiskt finns i verksamheten. Det är ett måste att det sker en verksamhetsutveckling som verksamheten pågår. Det är viktigt med autonomi, att våga lita på de professioner som finns i verksamheten och de lösningar de har tagit fram. Det har ändå visat sig vara framgångsrikt, och det är viktigt. Många av cheferna i äldreomsorgen har inte hälso- och sjukvårdsbakgrund. Det hände något 1992 som gjorde att den kompetensen sänktes. I pandemin har chefer i äldreomsorgen haft ett stort ansvar att ställa om till hälso- och sjukvård, och det behovet behöver mötas. lyfte också fram att chefer i den här verksamheten inte har haft samma förutsättningar, och det behöver vi titta på. Vi har vetat detta länge, och är det att vidta åtgärder. Det är viktigt. Vi behöver omdefiniera vård och omsorg av äldre. Det behövs något där. I stället för att betrakta vården och omsorgen som ett minimalt och grundläggande skyddsnät som tillhandahåller elementärt stöd handlar det faktiskt om att agendan behöver bli mer positiv och proaktiv. Vård och omsorg bör inriktas mot både att optimera den egna förmågan och att kompensera för funktioner som vi vet att de äldre behöver behålla. Där behövs dessa team. Vi behöver titta på de team som ska finnas i verksamheten. Vi välkomnar att det fysiskt ska finnas en tillgänglig sjuksköterska, gärna en specialistsjuksköterska, inom äldrevården, med tillgång till medicinsk utrustning. Vi anser att bristen är stor. Det har framkommit många bilder från våra medlemmar om frustrationen i att inte kunna ge vård, omsorg och omvårdnad eftersom det saknas förutsättningar. Det behövs också ett nationellt hälsoprogram för äldre, likt barnhälsovårdsprogrammet, fast det här handlar om bevarande av funktioner hos de äldre. Det är ett måste att det ska finnas legitimerad personal med hälso- och sjukvårdskunskaper i ledning och krisledning. Det här kommer inte att vara den sista pandemin, utan jag tror att det kommer att bli fler. Både och jag har lyft upp att de äldre inte har tid att vänta. Vi har en skyldighet att åtgärda det vi kan här och för dem. belyser förslag på åtgärder och goda exempel som räcker gott för att påbörja förbättringarna, inte bara att tillsätta en mängd nya utredningar. Antalet äldre med behov av vård och omsorg har ökat, som de legitimerade i verksamheten har minskat. Vi har noga tittat på hur det ser ut i kontra hur det ser ut i . Vi ser att var 5:e medarbetare i verksamheten i är sjuksköterska. I är det var 15:e till var 20:e medarbetare som är sjuksköterska. Där finns en hel del att göra. Kompetensbristen i äldreomsorgen och den kommunala hälso- och sjukvården behöver förstärkas rejält. Bredda gärna Äldreomsorgslyftet till att också gälla den legitimerade hälso- och sjukvårdspersonalen. De kommer att behövas. Det behövs fler sjuksköterskor och specialistsjuksköterskor, precis som kommissionen har lyft upp. Där är det viktigt att den goda och nära vården utförs av professionella team. Det behövs en nära vård med mobila lösningar och flera kompetenser. Jag tänker på röntgen, biomedicinska analytiker samt barnmorskor när det gäller kvinnohälsan. Vi behöver fundera över de specialistutbildade, det vill säga distriktssjuksköterskor för äldre, och även andra specialiteter, inte minst psykiatri, kunskap inom demens och avancerad sjukvård i hemmet. Bor du i ditt hem får du tillgång till det men inte alltid om du bor i . Jag tackar för möjligheten att få lyfta fram det vi har sett. Det finns också mycket gott och bra i verksamheten. Det gäller att bygga på det. Låt nu inte de äldre vänta, utan vi måste kunna vidta åtgärder utifrån de resultat som kommissionen har lyft fram. , Vårdföretagarna: för möjligheten att få delta i hearingen i ett otroligt angeläget ämne. Jag är förbundsdirektör i Vårdföretagarna. Vi är en arbetsgivar- och branschorganisation med cirka 2 000 medlemmar; företag och idéburna organisationer. 215 av våra medlemmar driver äldreomsorg på uppdrag av kommuner över hela landet och har tillsammans 24 000 årsanställda. av den svenska äldreomsorgen utförs av privata aktörer. Under vårens pandemi pekades äldreomsorgen ut som den svaga länken i coronastrategi. Vårdföretagarnas medlemmar upplevde att debatten som fördes delvis baserade sig på missuppfattningar om vad äldreomsorgen är . Vi tog därför fram en rapport för att belysa detta och vad som hände för att kunna dra lärdomar. I rapporten beskrivs de inneboende egenskaperna inom äldreomsorgen som gör att den är särskilt sårbar under en pandemi. Vi vet alla att de som får hjälp inom äldreomsorgen är de allra sköraste och äldre. En majoritet har också demenssjukdom. Det försvårar, och ibland omöjliggör, exempelvis isolering och ibland kohortvård. Det tål att upprepas att äldreboenden inte är sjukhus och ska inte så vara. Det innebär ofta att äldreboenden inte i första hand är byggda för att isolera smitta. Det finns inga slussar, och de boende bor i egna lägenheter med personliga föremål. Man kan inte hur som helst flytta äldre till andra rum för att skilja smittade från friska. Liksom Coronakommissionen konstaterade att trots den uttalade strategin att skydda de äldre var stödet till äldreomsorgen otroligt bristfälligt och kom alldeles . Det gällde skyddsutrustning, det gällde testning och riktlinjer. Det var dessutom oklart om privata aktörer skulle omfattas av den nationella samordningen vad gäller skyddsutrustning. Många av våra medlemsföretag finns etablerade i många olika delar av landet. De kunde också se att riktlinjer vad gäller till exempel skyddsutrustning skilde sig åt inte bara mellan regioner utan också mellan kommuner. Att det därutöver kom olika riktlinjer från myndigheterna förenklade inte den situation de befann sig i. har i sitt betänkande lyft fram en rad olika faktorer som förklarar varför smittspridningen drabbade äldreomsorgen, men man har inte tittat på hur mycket varje enskild faktor påverkade utan det är något som ska utvärderas . Just detta har Vårdföretagarna gjort en ansats att undersöka. Vårdföretagarna lät göra en analys. Det var ett urval av 133 boenden i 62 kommuner med närmare 7 000 äldre. analys visade, precis som , att det fanns ett tydligt samband mellan smittspridningen på äldreboenden och i det omgivande samhället. Det fanns också ett starkt samband mellan hur många äldre som drabbades på ett boende och smitta bland personalen. Det tyder på att personalen ovetandes har smittat de äldre. Här finns också uppgifter som tyder på att asymtomatisk smittspridning kan ha spelat roll. Något som också har diskuterats flitigt är om personalens anställningsform har spelat någon roll. Man tittade framför allt på hur stor andel som har varit visstidsanställda under själva pandemin. Problemet med detta var att under pandemin var en stor del av personalen sjukfrånvarande. Vi ska inte glömma bort att man var tvungen att stanna hemma vid minsta symtom. Det innebar de facto att dessa personer behövde ersättas. Under pandemins värsta tid var visstidsanställda en förutsättning för att klara omvårdnaden. Vad Vårdföretagarna i stället gjorde var att titta på hur det såg ut strax före pandemin, det vill säga som smittan tog sig in på äldreboendena. Här kunde vi inte se något samband mellan andelen visstidsanställda och smittspridningen. En annan faktor som har diskuterats är bristande hygienrutiner. Hygienrutiner är oerhört centralt och något som måste följas. Bland de företag som ingick i analysen och studien hade en stor del av de anställda utbildning, och det fanns en följsamhet kring hygienrutiner. Men trots detta har smittan tagit sig in på vissa boenden. Vi tittade också på andra faktorer, till exempel läkartillgång och utbildningsnivå. Men även här konstaterades att de faktorerna inte var drivande för själva smittspridningen. Att det saknas tydliga samband med andra områden förstärker bilden av att det var den allmänna smittspridningen som var den enskilt viktigaste faktorn för smittspridningen. Men jag vill också understryka att vi i rapporten inte kan hävda att dessa faktorer inte har haft en roll. Det här är en analys, och fler analyser behöver verkligen göras för att kasta ljus på vad som egentligen hände. Utifrån våra medlemmars erfarenheter av pandemin har Vårdföretagarna tagit fram förslag, och jag ska ge några exempel. Det första förslaget är att det behövs nationella riktlinjer för omsorg i kris. I en pressad situation behövs tydligt stöd och vägledning för verksamheterna. Samma sjukdom måste rimligen hanteras på samma sätt i hela landet. Det andra förslaget är att det behövs en förbättrad samverkan mellan privata aktörer och kommuner för beredskap både inför och under en kris. Även på nationell nivå skulle vi gärna se att äldreomsorgens aktörer är med i samverkansforum, precis som i . Det tredje förslaget är att det naturligtvis behövs ett nationellt beredskapslager för skyddsutrustning som samtliga aktörer ska få del av. Den modell som finns har helt enkelt inte fungerat. Vidare är det viktigt att säkerställa en tillräcklig och väl fungerande läkarmedverkan inom äldreomsorgen. Regioner där läkarmedverkan inte fungerar måste styra läkarinsatser så att äldre patienter får mer tid och kontinuitet. Avslutningsvis vill jag ge några reflektioner om slutsatser och beskriva lite mer vad Vårdföretagarna ser som viktigt i framtidens äldreomsorg. Vi välkomnar de höjda ambitioner som kommissionen och den politiska debatten ger uttryck för. Men vi får inte dra förhastade slutsatser när vi nu överväger hur äldreomsorgen bör utvecklas. Det måste vara långsiktigt hållbart. Vi vet också att det finns en utmaning i kommunernas ekonomi , och det kommer att krävas mer resurser redan på grund av den demografiska utvecklingen. Om vi därtill ska höja ambitionsnivån måste vi arbeta smartare, det vill säga att vi måste få mer äldreomsorg för varje krona. Det perspektivet, menar vi, saknas i dagens debatt. Vi vet från tidigare kartläggningar att det skiljer sig åt mellan kommuner men att det också finns Det kan handla om metoder, organisation eller om att använda mer välfärdsteknik. En fråga som Vårdföretagarna har drivit länge är en förändrad styrning. Vi ser en risk i att man från kommuner och politik i hög grad fokuserar på att i detalj styra hur äldreomsorgen ska utföras i stället för att jobba med mer målstyrning som de facto främjar innovation och en bättre och effektivare äldreomsorg. Sedan kommer vi till kompetensförsörjningen. Den är naturligtvis oerhört viktig. Medarbetare inom äldreomsorgen måste ha adekvat utbildning. När det kommer till arbetsvillkor måste omsorgsyrkena vara attraktiva och möta äldreomsorgens behov. Men Vårdföretagarna menar att arbetsvillkor är, och ska vara, en uppgift som löses och regleras mellan arbetsmarknadens parter. Vi har tillsammans med tillsatt en arbetsgrupp som ska arbeta med frågorna, det vill säga hur anställningsformerna kan utvecklas inom vård och omsorg och bli attraktiva, vilket i sin tur kan bidra till en stärkt äldreomsorg. Jag vill också i sammanhanget peka på att en viss del visstidsanställningar är och förblir en nödvändighet. Visstidsanställda behövs för att verksamheten ska fungera. Om- sorg går inte att skjuta upp. Hur många som är visstidsanställda styrs också av de förutsättningar som ges i form av villkor från kommunerna. Det finns mycket att göra för att utveckla äldreomsorgen, men vi får inte glömma bort att svensk äldreomsorg på intet sätt är alltigenom dålig. Det är viktigt med grundliga analyser. Vi får inte fatta förhastade beslut om reformer som grundar sig på föreställningar. Precis som skriver i sin underlagsrapport är dagens svenska äldreboenden värda att försvara. Men reformen behövs, och Vårdföretagarna vill självklart bidra konstruktivt till den viktiga debatt som måste föras. , : Jag ska först och främst tacka att jag som ordförande för får medverka i detta intressanta samtal och denna hearing. Jag kan också säga att jag håller med om vad de fackliga organisationerna har sagt tidigare, nämligen att om de får goda möjligheter till bred utbildning och att bedriva en bra omvårdnad då är det också bra för de äldre. Jag kommer att fokusera mitt inlägg utifrån äldres perspektiv. Från till en annan drabbas av en pandemi, och covid-19 är en okänd dödlig sjukdom. Den har naturligtvis fått förödande konsekvenser inte minst för oss äldre. Det har sagts tidigare att man skulle se till att skydda de mest sköra äldre. Då är min öppna fråga här om man verkligen gjorde det. Såväl Coronakommissionens som IVO:s granskning visar med tydlighet att man inte gjorde tillräckligt. Till att börja med koncentrerade man sig helt och hållet på att klara sjukvårdens utmaningar, och de mest sköra äldre fick vänta. Till har 11 005 avlidit, och den absolut övervägande delen av det stora antalet avlidna är just äldre. Många av dem har smittats när de har fått insatser av kommunerna i form av särskilt boende eller hemtjänstinsatser. Vi vet alla, och det har vi påpekat , att äldreomsorgen i många kommuner har varit hårt utsatt för besparingar. Personalen har inte haft tillräckligt hög utbildning för att ge omvårdnadsinsatser till äldre som har beviljats insatser. De äldre som finns inom framför allt särskilt boende, och även de som får insatser, har många underliggande sjukdomar och är i mycket hög ålder. Det har varit brist på kontinuitet i . Bristen på kontinuitet finns också i primärvården, där man inte heller känner sina patienter väl. I äldreomsorgen och i har i genomsnitt 16 personer under en 14- dagarsperiod besökt de äldre. Det är orimligt. Samverkan mellan kommuner och regioner har på många håll varit bristfällig, även om det finns kommuner där de fungerar bra. Den medicinska närvaron har varit obefintlig. Det har inte alltid gjorts – det är också anmärkningsvärt – en individuell läkarbedömning. Äldre har inte fått vård enligt hälso- och sjukvårdslagen och den prioriteringsordning som har fastlagt. Palliativ vård har satts in för tidigt innan det har skett en prövning av vård och behandling. Allt detta som jag ser som äldre person är en skandal. Det är vi äldre och våra anhöriga som har fått betala priset för att det har varit brister. Vad ska vi då göra? Det är väldigt bra att det tillsätts en utredning som syftar till en äldreomsorgslag och stärkt tillgång till medicinsk kompetens. Vi i PRO har krävt en sådan lag länge, som ska komplettera socialtjänstlagen. När det gäller socialtjänstlagen kräver vi från PRO att insatser ska ges för goda levnadsförhållanden, inte skäliga. Som har sagts här tidigare går det inte att vänta på utredningen, som ska presentera sina förslag . Det behövs insatser , och det gäller att prioritera och tillsätta medel från statens sida men också från kommunerna och regionerna. Det kommer att behövas mycket stora årliga satsningar – mångmiljardbelopp. Därför är det viktigt att alla samlas kring uppdraget, både centralt, regionalt och lokalt. Det pratas ofta om att vi ska vårda våra äldre Jag tycker att vi i denna debatt ska ta bort ordet ”våra”. Det bör inte finnas med. I stället ska vi arbeta tillsammans, och ni som är politiskt ansvariga ska arbeta tillsammans med oss äldre. Vi har lång livserfarenhet och kunskaper. Det finns samverkansformer där ute, som de kommunala pensionärsråden och regionernas pensionärsråd. Med facit i hand så här långt kan vi dock konstatera att man i många kommuner har låtit bli att sammankalla dessa råd, vilket är förfärande. Man har inte haft tid. Vi i pensionärsorganisationerna har ställt om och blivit mycket mer digitala. Vi är vana att mötas digitalt, så det finns ingen som helst ursäkt för att inte ha med oss i arbetet för en bättre äldreomsorg. Vi i PRO har en egen coronagrupp som följer utvecklingen och som ska ge stöd till våra lokala och regionala företrädare. Vi som är 70-plus – jag tillhör själv den gruppen – har försakat mycket . ser vi fram emot att få erbjudande om vaccination. Min uppmaning här är: Håll fast vid prioriteringsordningen, och ge tydliga besked om när, var och hur vi kan bli vaccinerade. Det är oroande att smittspridningen är stor just nu och att smittan åter sprids på äldreboenden. Därför måste alla, inklusive personal och besökare, självfallet följa reglerna: inte umgås med för många, hålla avstånd och så vidare. Dessa regler är självklara för oss som är Under detta år, , har vi inte gjort annat än att följa dem. Jag vill säga att det är påfrestande, och en del i vår åldersgrupp klarar det inte så bra. Ofrivillig ensamhet leder till ohälsa. Tilltron till äldreomsorgen och sjukvården är viktig, men så här långt har den naggats i kanten. Ett stort ansvar vilar på politiskt ansvariga att bygga upp förtroendet igen. Från PRO:s sida vill jag säga: Vi är gärna med i detta viktiga arbete. , SPF Seniorerna: Tack för att vi har blivit inbjudna för att lämna våra synpunkter! Dagens samtal är både smärtsamt och hoppfullt. Det är smärtsamt därför att vi kan konstatera att många människor har förlorat livet i pandemin, och det är hoppfullt därför att det aldrig har varit så många som har pratat om, diskuterat och debatterat äldreomsorgen i medier och i beslutande församlingar. Precis som sa tror jag att äldreomsorgens komplexitet har blivit oerhört mycket tydligare både för beslutsfattare och för allmänheten, vilket gör att det kommer att bli lättare att göra förändringar och möta de stora utmaningar som vi har. Äldreomsorgen måste uppgraderas – det har sagts under samtalet. Jag tror inte att allmänheten kommer att tycka att det är värdigt att kommunerna får fortsätta att använda äldreomsorgen som en budgetregulator när andra verksamheter i kommunerna behöver pengar. Man måste ha en mycket större förståelse och respekt för äldreomsorgen. Detta visar både och de brister som har påtalats av pensionärsorganisationerna. Jag vill understryka den bild som gav av hur vi har deltagit aktivt i detta arbete och tagit ett väldigt stort ansvar under pandemin.