urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — Om ett beslut om föreläggande inte följs eller om tillsynsmyndigheten bedömer att det planerade förfarandet är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt även om ytterligare åtgärder vidtas, bör tillsynsmyndigheten få besluta att verksamhetsutövaren inte får genomföra det planerade förfarandet. Möjlighet att ingripa i efterhand Regeringen konstaterar att säkerhetsskyddslagstiftningen inte innehåller några skarpa verktyg som tillsynsmyndigheten kan använda för att ingripa i en redan pågående utkontraktering som bedöms som olämplig. Trots de föreslagna bestämmelserna om samråd, förelägganden och förbud kan det inte uteslutas att det ändå inträffar att förfaranden påbörjas och först därefter bedöms som olämpliga. En sådan situation skulle exempelvis kunna uppstå om verksamhetsutövaren felaktigt bedömer att förfarandet inte omfattas krav på samråd eller om väsentliga förhållanden, t.ex. i fråga om hotbilder eller den säkerhetskänsliga verksamhetens karaktär, ändras efter det att förfarandet har inletts. Om ett pågående förfarande som omfattas av ett krav på säkerhetsskyddsavtal är olämpligt från säkerhetsskyddssynpunkt bör därför tillsynsmyndigheten få besluta om de förelägganden mot verksamhetsutövaren och den andra aktören i förfarandet som behövs för att förhindra skada för säkerhet. Ett sådant beslut om föreläggande bör få förenas med vite. 4.14Föreslagna ändringar enligt promemorian Säkerhetsskyddsreglering för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet (Ds 2020:11) I samband med att proposition 2017/18:89 behandlades i väcktes en motion (mot. 2017/18:3999) om att skulle omfattas av samtliga regler i den nya lagen. Frågan diskuterades av justitieutskottet som i sitt betänkande över lagförslaget (bet. 2017/18:JuU21) ifrågasatte lämpligheten av undantaget för med tanke på vikten av dess förmåga att hantera säkerhetskänslig verksamhet. , som getts tillfälle att yttra sig över frågan, anförde dock att en ordning som skulle innebära att omfattas av samtliga bestämmelser i den nya säkerhetsskyddslagen väckte vissa frågor av konstitutionellt slag. En ordning där en, eller möjligen flera, statliga tillsynsmyndigheter har tillsyn över var mot bakgrund av bestämmelserna i regeringsformen inte självklar, enligt 4SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN OCH SÄKERHETSSKYDDSFÖRORDNINGEN M.M. Dessutom anmärkte att det även kunde finnas andra aspekter att beakta ur ett konstitutionellt perspektiv (dock utan att nämna vilka dessa kunde vara). instämde i detta, men ansåg att frågan borde utredas närmare och att så många bestämmelser som möjligt i säkerhetsskyddslagen borde omfatta . föreslog därför att skulle ställa sig bakom utskottets förslag och tillkännage för regeringen att det borde utredas om säkerhetsskyddslagen i större omfattning än vad som föreslogs i propositionen skulle gälla för . beslutade att bifalla utskottets förslag (rskr. 2017/18:289). fick en utredare, även f.d. lagmannen , i uppdrag att bl.a. analysera regleringen om säkerhetsskydd i , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet och ta ställning till om det finns behov av att ytterligare bestämmelser i säkerhetsskyddslagen och säkerhetsskyddsförordningen ska omfatta även dessa myndigheter. I uppdraget ingick inte att överväga någon förändring när det gäller tillsynens omfattning. Utredaren överlämnade promemorian Säkerhetsskyddsreglering för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet (Ds 2020:11). Förslagen, som vi redogör för i avsnitten nedan, är under beredning i . 4.14.2Samtliga bestämmelser i säkerhetsskyddslagen bör gälla för , utlandsmyndigheterna och kommitté- väsendet Enligt Ds 2020:11 bör det vara tydligt att kraven på , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet i grunden är desamma som på andra myndigheter. , utlandsmyndigheterna och kommitté- väsendet har genom sina interna föreskrifter höga krav på säkerhetsskydd men reglerna bör, så långt som möjligt, vara lika som för andra säkerhetskänsliga verksamheter. Endast det som behöver regleras i särskild ordning eller som utgör förtydliganden till lagen och förordningen bör finnas i interna föreskrifter. Utredningen föreslår att samtliga bestämmelser i säkerhetsskyddslagen bör gälla för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet. Det sägs att de bestämmelser som är undantagna i lagen är bestämmelser som är eller har karaktären av upplysningsbestämmelser, dvs. bestämmelserna innebär inte några krav i sig. Eftersom det är i säkerhetsskyddsförordningen som det anges vilka bestämmelser i lagen och förordningen som gäller för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet krävs ingen ändring i säkerhetsskyddslagen utan enbart i säkerhetsskyddsförordningen. 4SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN OCH SÄKERHETSSKYDDSFÖRORDNINGEN M.M. 4.14.3Även flertalet bestämmelser i säkerhetsskyddsförordningen bör gälla för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet Utredningen anser att utgångspunkten bör vara att säkerhetsskyddsförordningens bestämmelser ska gälla för , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet. Utredningen pekar dock på några bestämmelser som bör undantas. Ett sådant undantag är kravet på säkerhetsskyddschef. Enligt utredningen har det i och för sig inte kommit fram några skäl till varför , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet inte ska omfattas av kravet på att det ska finnas en sådan chef. Det kan dock ifrågasättas om det är lämpligt att dessa ska träffas av en bestämmelse som anger att säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd myndighetens chef. har en särställning som beredningsorgan till regeringen. Det framstår som att det är tveksamt att i säkerhetsskyddsförordningen ange krav på organisation, och därför bör bestämmelsen om säkerhetsskyddschefens placering i organisationen undantas även i fortsättningen. Utredningen anser vidare att det bör övervägas om säkerhetsskyddschefens roll och mandat bör tydliggöras i den interna regleringen. Det bör finnas en säkerhetsskyddschef som är direkt underställd myndighetens ledning. Bestämmelse bör finns på förordningsnivå, lämpligen i förordningen (1996:1515) med instruktion för . Det bör också tydliggöras vilket ansvar säkerhetsskyddschefen har för de verksamhetsgemensamma delarna hos , utlandsmyndigheterna och kommittéerna, t.ex. för informationssystem. Det bör finnas en samordnad reglering för de olika aktörerna, t.ex. en gemensam föreskrift om säkerhetsskydd i dessa delar. Det finns inte heller skäl att ändra den ordning som gäller om att , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet är undantagna från bestämmelserna om tillsyn i säkerhetsskyddsförordningen. Utredningen anser att det inte är lämpligt att en förvaltningsmyndighet som lyder under regeringen ska utöva tillsyn över , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet. Då dessa aktörer inte ska vara underkastade tillsyn bör de även undantas från vissa bestämmelser om anmälan till och samråd med en tillsynsmyndighet. De bestämmelser det gäller är •samrådskravet i 2 kap. 6 § andra stycket säkerhetsskyddsförordningen vid säkerhetsskyddsavtal •samrådskravet i 2 kap. 9 § säkerhetsskyddsförordningen vid överlåtelse av säkerhetskänslig verksamhet •anmälningsskyldigheten i 2 kap. 10 § säkerhetsskyddsförordningen vid säkerhetshotande händelser och verksamhet •samrådskravet i 3 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen innan driftsättning av vissa nya informationssystem. Utredningen påpekar dock att det ändå är lämpligt att , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet rådgör med Säkerhetspolisen och 4SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN OCH SÄKERHETSSKYDDSFÖRORDNINGEN M.M. Försvarsmakten inom ramen för dessas rådgivningsskyldighet enligt 7 kap. 10 § säkerhetsskyddsförordningen. 4.14.4 Säkerhetsskyddet bör granskas Utredningen anser alltså att det inte är lämpligt att en extern myndighet utövar tillsyn över , utlandsmyndigheterna och kommittéväsendet. För att säkerställa att kraven enligt säkerhetsskyddsregleringen uppfylls bör ändå säkerhetsskyddet hos dessa granskas. Det bör göras internt inom myndigheterna. Enligt utredningen bör det göras en översyn över arbetet som avser granskning av säkerhetsskyddsarbetet i , utlandsmyndigheterna respektive kommittéväsendet och det bör vara uppgift att inrätta en granskningsfunktion. Funktionen bör granska att kraven i säkerhetsskyddsregleringen uppfylls, t.ex. att säkerhetsskyddsanalys genomförs, hålls uppdaterad och dokumenteras och att relevanta säkerhetsskyddsåtgärder, dvs. åtgärder inom fysisk säkerhet, personalsäkerhet och informationssäkerhet, vidtas. Funktionen bör även granska det gemensamma säkerhetsskyddet, dvs. oavsett om säkerhetsskyddsarbetet bedrivs i , vid en utlandsmyndighet eller en kommitté. Granskningsfunktionens arbete bör vara liknande det arbete som bedrivs av tillsynsmyndigheterna inom säkerhetsskyddet. Funktionen bör tilldelas ett starkt mandat och bör vid behov meddela beslut om åtgärder som syftar till att åstadkomma rättelse av den s.k. objektsansvarige. Vid granskning av säkerhetsskyddsverksamheten bör kompetens vid expertmyndigheter såsom Säkerhetspolisen, Försvarsmakten och användas i stor utsträckning. 5Säkerhetsskyddsregleringen enligt lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter I det här kapitlet redogör vi för bakgrunden till lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Vi går också igenom lagens bestämmelser. 5.1 Bakgrund till den nuvarande lagstiftningen 5.1.1 Lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i trädde lagen (1983:953) om säkerhetsskydd i i kraft. Lagen i fråga gällde enbart för säkerhetsskyddet i . Enligt lagen omfattade säkerhetsskyddet •sekretesskydd (skydd mot att någon obehörig får kännedom om innehållet i en handling eller om en uppgift av annat slag som rör totalförsvaret, förbindelser med annan stat eller mellanfolklig organisation eller säkerhets- eller bevakningsåtgärd avseende , om sekretess gäller för uppgiften enligt vissa bestämmelser i dåvarande sekretesslagen [1980:100]) •tillträdesskydd (skydd mot att någon obehörig får tillträde till ) •infiltrationsskydd (skydd mot att någon som inte är pålitlig från säkerhetssynpunkt ges arbetsuppgifter som rör totalförsvaret, förbindelser med annan stat eller mellanfolklig organisation eller säkerhets- eller bevakningsåtgärd avseende ) •information om sekretess-, tillträdes- och infiltrationsskyddet •kontroll av sekretess-, tillträdes- och infiltrationsskyddet och av informationen om det skyddet. Tyngdpunkten i lagen låg på tillträdesskyddet. Det fanns också bestämmelser om t.ex. beredskapsåtgärder mot brand och organisatoriska bestämmelser. Ett exempel på den senare kategorin var en bestämmelse om att det hos skulle finnas en säkerhetschef, direkt underställd förvaltningschefen. Säkerhetschefen skulle ansvara för och leda säkerhetsskyddet enligt en instruktion som beslutades av . Säkerhetschefen hade enligt en bestämmelse i lagen till uppgift att fortlöpande kontrollera att säkerhetsskyddet fungerade tillfredsställande. 5SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER 5.1.2Lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter beslutade riksdagsstyrelsen att genomföra en översyn av lagen om säkerhetsskydd i . Översynen genomfördes av en arbetsgrupp inom . Med utgångspunkt i arbetsgruppens förslag och synpunkter från remissinstanser lämnade riksdagsstyrelsen i framställningen Säkerhetsskydd m.m. (framst. 2005/06:RS1) ett förslag till om en ny lag om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen konstaterade i framställningen att skyddsbehoven såg annorlunda ut för och än för övriga myndigheter. En- ligt riksdagsstyrelsen motiverade dock inte det att det skulle införas två lagar, en för och och en för övriga myndigheter under . Skillnaderna mellan berörda myndigheter borde i stället komma till uttryck vid utformningen av säkerhetsskyddet hos respektive myndighet. Riksdagsstyrelsen sa också att avsikten med att låta den nya lagen gälla i verksamhet vid inte var att lägga de skyldigheter som följde av den nya lagen på . Den uppgiften borde läggas på , som redan enligt de då gällande bestämmelserna hade flera uppgifter som gällde såväl säkerhetsskyddet som säkerheten i övrigt i . ansvar i de avseendena borde komma till uttryck i den dåvarande lagen (2000:419) med instruktion för riksdagsförvaltningen. antog med några smärre ändringar lagförslaget och lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter trädde i kraft den 1 juli 2006.33 Den nya lagen tog sikte på sådant som handlade om rikets säkerhet och terrorism. Jämfört med lag utmönstrades bestämmelser som t.ex. beredskapsåtgärder mot brand och andra skador i . Andra ändringar som gjordes var bl.a. att termen sekretesskydd byttes ut mot informationssäkerhet. togs en rad bestämmelser som konkretiserade skyddsåtgärderna bort. Det fick i stället bli en fråga för och övriga myndigheter under att meddela de föreskrifter som behövdes.34 Det som tidigare kallats tillträdesskydd fick en ny term i tillträdesbegränsning, vilket gick ut på att förebygga dels att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till uppgifter som ska skyddas inom ramen för informationssäkerheten, dels att obehöriga får tillträde till platser där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs. Begreppet infiltrationsskydd ersattes av uttrycket säkerhetsprövning som, efter förebild av säkerhetsskyddslag, tog sikte på att förhindra att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet. Några mer detaljerade regler om säkerhetsprövningen meddelades inte i lagen. I stället togs det in en upplysning i lagen om att, så som redan var fallet, säkerhetsskyddslags bestämmelser på området skulle tillämpas också 2005/06:RS1 s. 18 f. 2005/06:RS1 s. 25 f. 5 SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS för , och myndigheter. fördes bl.a. en bestämmelse om säkerhetsskyddsavtal.35 I sin framställning diskuterade riksdagsstyrelsen även om den nya lagens tillämpningsområde rörde riksdagspartiernas gruppkanslier. Det lyftes fram att verksamhetsområde i viss utsträckning omfattar par- tikanslierna och deras personal. Enligt riksdagsstyrelsen ”… innebär [detta] att de instrument som den nya lagen ger riksdagsförvaltningen bör kunna använ- das i förhållande till partikanslierna. I praktiken innebär detta att riksdags- styrelsen kan meddela föreskrifter som gäller för partikanslierna. åläggs emellertid inga skyldigheter att självständigt vidta säkerhetsskydds- åtgärder, ansvaret för detta åvilar i stället riksdagsförvaltningen.”36 I samband med diskussionen om säkerhetsprövning tog riksdagsstyrelsen upp frågan om registerkontroll av de anställda vid partikanslierna. uttalade riksdagsstyrelsen följande: ”har … ett intresse av att kunna utöva en viss kontroll även av dem som arbetar vid partikanslierna eftersom förvaltningen har ansvaret för skyddet av . troll skulle visserligen innebära att beslut om registerkontroll fattas av ett annat organ än det som den berörde har ett anställnings- eller uppdragsavtal med. Hos de myndigheter som lyder under regeringen finns dock exempel på en sådan ordning.” Den anmärkte också att kanslierna själva inte torde kunna be- 5.2 Om den nuvarande lagstiftningen trädde den nuvarande säkerhetsskyddslagen i kraft. Med anledning av det ansåg att det kunde finnas anledning att utreda säkerhetsskyddet i och dess myndigheter (bet. 2017/18:KU40). Efter ett tillkännagivande av till riksdagsstyrelsen om att se över bestämmelserna om säkerhetsskydd i och dess myndigheter samt föreslå de ändringar som bedömdes vara nödvändiga med anledning av beslut om att anta en ny säkerhetsskyddslag (rskr. 2017/18:420) tog fram en promemoria med förslag till en ny lag om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. I riksdagsstyrelsens framställning till , Ny lag om säkerhetsskydd i och dess myndigheter (framst. 2018/19:RS6) föreslogs att lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter skulle ersättas av en ny lag. gjorde i sitt betänkande (bet. 2018/19:KU16) endast några små ändringar. Utskottet anförde bl.a.:”I likhet med vad som gäller är avsikten att det även fortsättningsvis ska vara och inte som ska svara för de uppgifter som framgår av den föreslagna lagen. Riksdagsstyrelsens förslag innebär således i detta hänseende inte någon 2005/06:RS1 s. 30 f. 2005/06:RS1 s. 19. 2005/06:RS1 s. 28 f. 5SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER ändring i förhållande till vad som gäller, och utskottet ställer sig bakom detta.”38 biföll utskottets förslag (rskr. 2018/19:133). trädde så lagen (2019:109) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter i kraft. Vi återkommer i avsnitt 5.3–5.9 till lagens bestämmelser i detalj. Jämfört med lag kan sägas att skillnaden är att det lag finns definitioner av begrepp som är centrala för säkerhetsskyddslagstiftningen såsom säkerhetskänslig verksamhet, säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter, säkerhetsskyddsåtgärder och säkerhetsskyddsanalys. I övrigt har bestämmelserna års lag förts över till den nya lagen. 5.3 Vem lagen gäller för Enligt 1 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter gäller lagen i verksamhet vid och ett antal uppräknade myndigheter. Myndigheterna är dels större myndigheter i form av , , ombudsmän () samt , dels vissa nämnder som lyder under , nämligen , , , statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner, till ombudsmän och riksrevisorn, , och . Lagen i fråga gäller alltså även i verksamhet vid . åläggs dock inga skyldigheter som följer av lagen. Den uppgiften ligger i stället på , se mer om det i avsnitt 5.1.2 och avsnitt 6.2.2. I 2 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter definieras vad som avses med säkerhetskänslig verksamhet, säkerhetsskydd och säkerhetsklassificerade uppgifter. Begreppen förklaras visserligen i 1 kap. 1 och 2 §§ säkerhetsskyddslagen, men eftersom de bestämmelserna inte gäller för och dess myndigheter behövs en definition även i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen ansåg i sin framställning till att det saknades anledning för och dess myndigheter att införa egna begrepp som avviker från dem som förekommer i säkerhetsskyddslagen.39 Även definitionerna av säkerhetsskyddsåtgärderna informationssäkerhet, fysisk säkerhet och personalsäkerhet i 5, 7 och 9 §§ lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter är desamma som i säkerhetsskyddslagen. 2018/19:KU16 s. 11. 2018/19:RS6 s. 19. 5 SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS 5.5 Utformningen av säkerhetsskyddet I 3 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter finns angivet vad som gäller för utformningen av säkerhetsskyddet. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 2 kap. 1 § säkerhetsskyddslagen och innebär bl.a. ett krav på att den som bedriver säkerhetskänslig verksamhet ska utreda behovet av säkerhetsskydd (säkerhetsskyddsanalys). Verksamhetsutövaren ska med utgångspunkt i analysen planera och vidta de säkerhetsskyddsåtgärder som anges i 5–9 §§ lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter och som behövs med hänsyn till verksamhetens art och omfattning, förekomst av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och övriga omständigheter. Verksamhetsutövaren ska även kontrollera säkerhetsskyddet i den egna verksamheten och i övrigt vidta de åtgärder som krävs enligt lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter och enligt säkerhetsskyddslagen i tillämpliga delar. Enligt 4 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter ska säkerhetsskyddet utformas med beaktande av enskildas rätt att enligt tryckfrihetsförordningen ta del av allmänna handlingar och med beaktande av enskildas integritet. Det sägs också att vid utformningen av säkerhetsskyddet i och ska öppenhet gentemot allmänheten och företrädare för massmedierna särskilt beaktas. Till skillnad från vad som gäller enligt säkerhetsskyddslagen och säkerhetsskyddsförordningen anges det inte någon anmälnings- och rapporteringsskyldighet till Säkerhetspolisen eller Försvarsmakten för sådant som är av vikt för säkerhetsskyddet. I sitt remissvar över den promemoria som låg till grund för riksdagsstyrelsens framställning till ny lag förordade Säkerhetspolisen att en bestämmelse med innehåll som motsvarar det som sägs i 2 kap. 1 § tredje stycket säkerhetsskyddslagen om en anmälnings- och rapporteringsskyldighet borde införas i regelverket om säkerhetsskydd för och dess myndigheter. anförde i sitt remissvar att anmälningsskyldigheten i säkerhetsskyddslagen är betydelsefull eftersom den ger Säkerhetspolisen och Försvarsmakten möjlighet att tidigt få kännedom om säkerhetshot som riktas mot skyddsvärda verksamheter och gör att myndigheterna i ett tidigt skede kan bistå med råd i sådana situationer. Det skulle därför kunna övervägas om inte en motsvarande skyldighet borde införas för de myndigheter som avses i 1 § 2–12 lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen å sin sida menade i sin framställning att frågan om en anmälnings- och rapporteringsskyldighet borde tas upp i samband med en utredning av frågan om eventuell tillsyn över och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen konstaterade också att det inte hade kommit fram något som tyder på att myndigheters samverkan med Säkerhetspolisen inte fungerar tillfredsställande. Ytterligare ett förslag från Säkerhetspolisen var att i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter ta in en bestämmelse om säkerhetsskyddschef. Riksdagsstyrelsen gjorde dock bedömningen att frågan om att in- 5SÄKERHETSSKYDDSREGLERINGEN ENLIGT LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER rätta en funktion som säkerhetsskyddschef är en sådan organisatorisk fråga som respektive myndighet under kan föreskriva om.40 I 5, 7 och 9 §§ lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter finns bestämmelser om de tre olika typerna säkerhetsskyddsåtgärder, dvs. informationssäkerhet, fysisk säkerhet och personalsäkerhet. Dessa definieras på samma sätt som i säkerhetsskyddslagen. Som tillägg anges i 6 § att behovet av skydd för informationssystem ska beaktas särskilt vid utformningen av informationssäkerheten. Vad gäller den fysiska säkerheten sägs i 8 § att den ska utformas så att enskildas rätt att röra sig fritt inte inskränks mer än nödvändigt. Det görs också en hänvisning till att bestämmelser om allmänhetens tillträde till kammare, utskott och finns i regeringsformen, i riksdagsordningen och i lagen (1988:144) om säkerhetskontroll i och att bestämmelser som möjliggör förbud mot tillträde till vissa byggnader, andra anläggningar och områden finns i skyddslagen (2010:305). 5.7Säkerhetsskyddsklassificering, säkerhetsprövning och säkerhetsintyg För och dess myndigheter gäller såväl 2 kap. 5 § säkerhetsskyddslagen om säkerhetsskyddsklassificering som 3 kap. säkerhetsskyddslagen om säkerhetsprövning och bestämmelserna i 4 kap. 1–3 §§ säkerhetsskyddslagen om säkerhetsintyg, se 1 kap. 3 § första stycket säkerhetsskyddslagen. Lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter innehåller därför inga egna bestämmelser om detta utan i dess 10 § hänvisas det till att det finns bestämmelser i säkerhetsskyddslagen. Däremot omfattas inte och dess myndigheter av ordningen som innebär att säkerhetsintyg utfärdas av den myndighet som regeringen bestämmer. Utfärdandet av säkerhetsintyg för och dess myndigheter regleras därför i 11 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. Av bestämmelsen framgår att det är som utfärdar säkerhetsintyg och beslutar om registerkontroll enligt 4 kap. 1 och 2 §§ säkerhetsskyddslagen för personer som deltar i eller verksamhet i annan egenskap än riksdagsledamot och verksamhet som de myndigheter som anges i 1 § 5–12 lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter bedriver. För personer som deltar i , JO:s eller verksamhetsområde är det respektive myndighet som utfärdar säkerhetsintyg och beslutar om registerkontroll enligt 4 kap. 1 och 2 §§ säkerhetsskyddslagen. 2018/19:RS6 s. 21.