urf · H8A5URF3 · 2021-01-01 00:00:00 — Kravet bör dock endast gälla sådana fall där den andra aktören kan få tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddsklassen hemlig eller högre eller annan säkerhetskänslig verksamhet av motsvarande betydelse för säkerhet. Det sistnämnda innebär att tillgången till verksamheten måste kunna medföra allvarlig skada för säkerhet. Ett exempel är en situation då den andra aktören kan få tillgång till ett informationssystem och åtkomst till systemet kan medföra allvarlig skada för säkerhet, t.ex. genom att systemet görs otillgängligt eller skadas. Ett annat exempel är situationer då en annan aktör ska utföra arbete vid en säkerhetskänslig verksamhet eller hyra en lokal i ett område där det bedrivs säkerhetskänslig verksamhet och då kan få tillgång till en säkerhetskänslig anläggning, byggnad eller utrustning.82 Kravet på samråd innebär alltså att en extern aktör i form av en myndighet under regeringen blir inblandad i myndigheters förehavanden. Vi tror att myndigheterna till stor del kommer att följa det som Säkerhetspolisen 81Se lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 131. 82Se även lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 131 f. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? säger vid samrådet, men det kan finnas situationer där det finns skäl att göra avsteg. Samrådet är också just ett samråd och det är upp till respektive myndighet att avgöra hur den vill agera utifrån samrådet. Det bör också vara upp till respektive myndighet att, i dialog med Säkerhetspolisen, utforma rutiner eller liknande för samrådet. Det, i kombination med att Säkerhetspolisen enligt vår uppfattning inte bör ha några befogenheter att på egen hand inleda samråd eller att vidta några åtgärder med anledning av samrådet, gör att vi anser att det inte finns några konstitutionella problem med upplägget. 6.10Överväganden rörande frågan om säkerhetsskyddschef Hos såväl (då även i egenskap av ansvarig för säkerhet) som , och finns det ett behov av en funktion med ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddsarbetet. Det ska därför i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter föras in en bestämmelse om att det hos dessa myndigheter ska finnas en säkerhetsskyddschef som har ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddet. Säkerhetsskyddschefen ska ha ansvar för att leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet. Denna chef ska också ha till ansvar att granska att verksamheten följer de säkerhetsskyddsbestämmelser som finns, både de som följer av lag och de som följer av myndigheternas interna föreskrifter, samt att granska de interna föreskrifternas ändamålsenlighet. Ansvaret får inte delegeras. Säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn. 6.10.1 Uppdraget i denna del Enligt 2 kap. 2 § säkerhetsskyddsförordningen ska det vid verksamhet som förordningen gäller för, om det inte är uppenbart obehövligt, finnas en säkerhetsskyddschef som kontrollerar att verksamheten bedrivs i enlighet med vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen och denna förordning. Det sägs också att säkerhetsskyddschefen vid en myndighet ska vara direkt underställd myndighetens chef. Bestämmelsen gäller inte för och dess myndigheter. I betänkandet Kompletteringar till nya säkerhetsskyddslagen (SOU 2018:82) förs fram förslag om att stärka säkerhetsskyddschefens roll i organisationen. Bland annat finns det förslag om att bestämmelsen om säkerhetsskyddschefen ska flyttas från förordningen till säkerhetsskyddslagen och att säkerhetsskyddschefens uppdrag ska förtydligas. 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? Vi ska enligt våra direktiv analysera behovet av en säkerhetsskyddschef hos och dess myndigheter samt vid behov föreslå vilka uppgifter och befogenheter sådana säkerhetsskyddschefer ska ha och hur sådana uppgifter och befogenheter ska regleras. Vi ska då beakta riksdagsledamöters och enskilda justitieombudsmäns ställning samt de olika myndigheternas uppdrag och verksamhet. Det sägs också att det bedöms att det inte finns ett behov av en säkerhetsskyddschef i nämndmyndigheterna under . När vi i avsnitten nedan talar om myndigheter avser vi därför endast , , och . 6.10.2Det finns ett behov av en funktion med ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddsarbetet Det yttersta ansvaret för säkerhetsskyddet har den som är chef för verksamhetsutövaren. I det avseendet ligger ansvaret för del på riksdagsdirektören, se 14 kap. 4 § RO där det anges att riksdagsdirektören är chef för . I och med att har ansvar för säkerhet ansvarar riksdagsdirektören även ytterst för säkerhetsskyddet i , med undantag för beslut om säkerhetskontroll i vilka enligt lagen om säkerhetskontroll i fattas av talmannen. Vad gäller framgår av 9 kap. 13 § andra stycket RF att leds av en direktion som utses av fullmäktige. I 8 § arbetsordning anges bl.a. att direktionen ska se till att ett effektivt säkerhetsskydd upprätthålls i . När det gäller JO sägs i 13 kap. 2 § andra stycket RO och 12 § lagen med instruktion för ombudsmän att chefsjustitieombudsmannen är administrativ chef och bestämmer inriktningen av verksamheten i stort. Vår uppfattning är att det även innefattar det yttersta ansvaret för säkerhetsskyddet. För del ligger ansvaret på riksrevisorn, se 2 § första stycket lagen med instruktion för där det anges att riksrevisorn är chef för och leder myndigheten. Med det följer enligt vår mening också det yttersta ansvaret för säkerhetsskyddet. Det sagda innebär dock inte att det är riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen och riksrevisorn som rent faktiskt ska arbeta med säkerhetsskyddet. Förutom att frågor som rör säkerhetsskyddet kan behöva hanteras ute i verksamheten måste det också finnas en säkerhetsskyddsorganisation. Eftersom och dess myndigheter har olika uppdrag och mängden säkerhetskänslig verksamhet och säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter varierar kan organisationen som sådan behöva se olika ut hos de aktuella myndigheterna, något vi återkommer till i avsnitt 6.10.5. finns det vissa gemensamma nämnare för myndigheterna. En sådan är att de säkerhetsskyddsfrågor de har att hantera blir alltmer komplexa och inte sällan spänner över flera olika områden. Som t.ex. avdelnings- eller enhetschef kan det ibland vara svårt att se helheten och att kunna beakta alla aspekter som behövs för att uppnå en, för verksamheten som helhet, fullgod och lagenlig 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? lösning i säkerhetsskyddsmässigt hänseende. Med tanke på säkerhetsskyddets alltmer ökade betydelse är det därför, enligt vår mening, viktigt att det hos samtliga av de aktuella myndigheterna finns en funktion dit riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn kan vända sig till t.ex. för att orientera sig om säkerhetsskyddsarbetet. En sådan funktion kan också tjäna som kontaktyta utåt sett i säkerhetsskyddsfrågor, t.ex. i kontakter med Säkerhetspolisen. Därmed är det vår uppfattning att det hos (då även i egenskap av ansvarig för säkerhet), , och behövs en funktion inom respektive myndighet som har ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddsarbetet. Det bör i sin tur bestå av olika delar. En del är att funktionen i fråga bör ha ett ansvar för att leda myndighetens säkerhetsskyddsarbete och inom ramen för det dra upp huvudlinjerna för det arbetet. Vidare bör det ingå ett ansvar för att samordna myndighetens säkerhetsskyddsarbete och ett ansvar att granska att säkerhetsskyddsbestämmelserna – både de som följer av lag och myndigheternas egna föreskrifter – följs. Som vi har varit inne på i avsnitt 6.7.3 så är och dess myndigheter självreglerande utöver lagen. I granskningsansvaret bör det därför också ligga att granska de interna föreskrifternas ändamålsenlighet. För att inte förta tanken bakom att ha en funktion som har ett övergripande ansvar för säkerhetsskyddsfrågorna anser vi att ansvaret inte bör kunna delegeras. Vad funktionen i övrigt bör ha för uppgifter bör vara upp till respektive myndighet att avgöra och reglera i sina interna föreskrifter. Förslagsvis är det dock till den funktionen en sådan anmälan som vi har beskrivit i avsnitt 6.8.5 bör göras. Lämpligen är det också den funktionen som är kontaktpunkten gentemot Säkerhetspolisen när det gäller bl.a. Säkerhetspolisens externa granskning. Det som sägs ovan kan i någon mån komma att innebära att funktionen får till uppgift att granska sitt eget arbete. I åtminstone de myndigheter som har en säkerhetsskyddsorganisation med fler än ett fåtal medarbetare tror vi dock att huvuddelen av det dagliga säkerhetsskyddsarbetet, där en stor del av efterlevnaden av säkerhetsskyddsbestämmelserna sker, kommer att utföras av andra än funktionen som sådan. Funktionen kommer i sin tur att bli granskad framför allt genom den externa granskningen som vi anser att Säkerhetspolisen bör utöva. 6.10.3Funktionen bör vara direkt underställd riksdags- direktören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn, benämnas säkerhetsskyddschef och regleras i lag För att möjliggöra för säkerhetsskyddsfrågorna att få hög prioritet och ge bättre förutsättningar för att de uppmärksammas och beaktas i den dagliga styrningen av verksamheten är det vår uppfattning att funktionen vi föreslår bör vara direkt underställd riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn. 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? När det så gäller vad funktionen bör benämnas anser vi att säkerhetsskydds- chef är det som ligger närmast till hands. Den titeln finns för övrigt hos vissa av de myndigheter vi har att titta på. I 2 kap. 2 § säkerhetsskyddsför- ordningen, som gäller för stora delar av övriga statsförvaltningen, sägs också att det vid verksamhet som förordningen gäller för ska, om det inte är uppen- bart obehövligt, finnas en säkerhetsskyddschef som kontrollerar att verksam- heten bedrivs i enlighet med vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen och Det anges också att säkerhetsskyddschefen vid en myndighet ska vara direkt underställd myndighetens chef. stämmer också bra överens med resonemanget i lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet där det föreslås att säkerhetsskyddschefens roll ska stärkas och att bestämmelsen bör lyftas upp i säkerhetsskyddslagen. lagrådsremissens förslag ska det vid verksamhet som omfattas av säkerhets- skyddslagen finnas en säkerhetsskyddschef, om det inte är uppenbart obehöv- Säkerhetsskyddschefen ska leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet samt kontrollera att verksamheten bedrivs enligt säkerhetsskyddslagen och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Ansvaret får inte deleg- Säkerhetsskyddschefen ska vara direkt underställd chefen för verksam- hetsutövarens verksamhet, om det finns en sådan chef, och annars verksam- Något ska också sägas om var regleringen av säkerhetsskyddschef bör pla- I sin framställning till om ny lag om säkerhetsskydd i riksda- gen och dess myndigheter gjorde riksdagsstyrelsen, efter synpunkt från en av remissinstanserna, bedömningen att frågan om att inrätta en funktion som sä- kerhetsskyddschef är en organisatorisk fråga som respektive myndighet under kan föreskriva om.84 För , , JO och är de regleringsmöjligheter som står till buds antingen en placering i lag eller i respektive myndighets interna föreskrifter. sägs att eftersom de föreslagna bestämmelserna om krav på säkerhets- skyddschef och denna chefs organisatoriska ställning och ansvar innebär ålig- ganden för enskilda, bör de placeras i säkerhetsskyddslagen i stället för säker- hetsskyddsförordningen.85 Det argumentet kan inte göras gällande när det gäl- ler säkerhetsskyddschef hos , , JO och Riks- Däremot anser vi att det, med tanke på hur betydelsefull rollen som säkerhetsskyddschef är, är viktigt att regleringen ser likadan ut för samtliga Därför bör funktionen regleras i lag, då lämpligast i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. 83Lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 21 f. 2018/19:RS6 s. 21. 85Lagrådsremissen Ett starkare skydd för säkerhet s. 25. 6FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? 6.10.4Konstitutionella aspekter har betydelse vad gäller säkerhetsskyddschefens befogenheter i dennes granskande roll Säkerhetsskyddschefen bör alltså ha ansvar för att leda och samordna säkerhetsskyddet samt för att granska att verksamheten bedrivs i enlighet med vad som föreskrivs i lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter, säkerhetsskyddslagen i tillämpliga delar och i interna säkerhetsskyddsbestämmelser. Säkerhetsskyddschefen bör också ha ansvar för att granska de interna föreskrifternas ändamålsenlighet. Vad gäller de två förstnämnda ansvarsområdena ser vi inte att det skulle finnas någon konstitutionell problematik – ansvaret för säkerhetsskyddschefen där handlar om ledning och samordning av säkerhetsskyddet som sådant och inte om att säkerhetsskyddschefen ska kunna tala om hur enskilda, såsom en riksdagsledamot, ska göra eller inte göra. När det gäller den del av ansvaret som innebär att granska att verksamheten bedrivs i enlighet med tillämpliga säkerhetsskyddsbestämmelser, och i viss mån även granska de interna föreskrifternas ändamålsenlighet, spelar dock konstitutionella aspekter roll. Som vi har anfört i bl.a. avsnitt 6.7.4 måste en granskning utformas så att det inte finns någon risk för att självständigheten för , talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman (även en ställföreträdande ombudsman), riksrevisorn (även en tillförordnad riksrevisor), riksrevisionsdirektören eller ansvar för penningpolitiken kan komma att påverkas eller ifrågasättas. Vi tror som sagt att det sällan kommer att uppkomma situationer där en intern granskning riskerar att göra detta. För att garantera självständigheten har vi dock i avsnitt 6.7.5 lämnat förslag som innebär att granskningsfunktionen, och därmed säkerhetsskyddschefen i sin granskande roll, bl.a. inte bör ha någon befogenhet att besluta om åtgärder. 6.10.5 Även ansvarsfördelning och organisation är av betydelse Att det finns en säkerhetsskyddschef är en viktig del i säkerhetsskyddsarbetet. Ett bra säkerhetsskydd kräver dock en samverkan av flera faktorer. Av betydelse är därför även frågor om t.ex. ansvarsfördelningen på säkerhetsskyddsområdet mellan olika chefer och hur den del av verksamheten som har som huvuduppgift att hantera säkerhetsskyddsfrågor ser ut. Även det kan behöva anpassas beroende på verksamhet. Exempelvis kan en organisation med en stor mängd säkerhetskänslig verksamhet och/eller särskilt viktig säkerhetskänslig verksamhet behöva ha en särskild avdelning för säkerhetsskydd och liknande frågor medan sådana frågor i mindre organisationer kan skötas av en enhet. Vi har inte för avsikt att i detalj gå in och peka på om, och i så fall hur, , , och i övrigt bör ändra sin ansvarsfördelning och organisation på säkerhetsskyddsområdet. Vi vill dock ändå säga några saker i frågan. Säkerhetsskyddsområdet har växt i omfång . För del har säkerhetsenheten under serviceavdelningen blivit en 6 FINNS DET BEHOV AV ÄNDRINGAR I BEFINTLIGA BESTÄMMELSER ELLER AV YTTERLIGARE BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS MYNDIGHETER? stor organisation, vilket också har gjort att serviceavdelningen som sådan är stor i förhållande till en del andra avdelningar. Enligt vår mening finns det anledning att överväga om det inom borde skapas en särskild avdelning som har hand om säkerhetsskyddsfrågor. Vi tror att en särskild avdelning för det ändamålet skulle bidra till att än mer synliggöra säkerhetsskyddsfrågornas betydelse. Det skulle också bli en bättre balans mellan de olika avdelningarnas storlek. För övriga myndigheter vi har att titta på tror vi dock att säkerhetsskyddfrågorna även i fortsättningen bäst hanteras av särskilda enheter för det ändamålet – de myndigheterna är så små att det inte är gångbart att skapa egna avdelningar för säkerhetsskyddsfrågorna. Vidare bör de aktuella myndigheterna se till att säkerhetsskyddschefen inte bara på pappret är direkt underställd riksdagsdirektören, direktion, chefsjustitieombudsmannen respektive riksrevisorn. Enligt vår mening bör säkerhetsskyddschefen också ha en ständig plats i ledningsgruppen i de fall en sådan grupp finns. Det ger bättre förutsättningar för att säkerhetsskyddsfrågor uppmärksammas och beaktas i den dagliga styrningen av verksamheten. Vissa av myndigheterna har en konstruktion där säkerhetsskyddschefen eller säkerhetschefen adjungeras in i ledningsgruppen vid behov. Vi har i och för sig inga skäl att tro att den ordningen inte fungerar. Eftersom det inte alltid i förväg går att förutse i vilka frågor säkerhetsskyddsaspekter kan komma in anser vi dock att det är bättre att säkerhetsskyddschefen ges en fast plats i ledningsgruppen. När det gäller säkerhetsskyddschefens ansvar är vår tanke att det ska regleras i lag. Dock kommer det att behövas ytterligare reglering av vilka befogenheter och uppgifter i övrigt denna chef har. Myndigheterna måste därför i sina interna föreskrifter, t.ex. arbetsordningar, vara tydliga med vad som gäller. Där bör också den interna granskningsfunktionens placering och roll preciseras. 7 Några frågor om partigruppernas kanslier 7.1 Partikansliernas sammansättning och uppgifter har alla partier som är representerade i haft särskilda kanslier (i det följande kallade kanslier eller partikanslier) med anställd personal till hjälp åt sina riksdagsgrupper. Fram finansierades kanslierna helt eller till avsevärd del med obligatoriska avgifter från de riksdagsledamöter som ingick i de olika grupperna. införde 1965 ett bidrag, s.k. kanslistöd, till varje partigrupp i för kansliernas kostnader.86 har ekonomiskt stöd för bl.a. partikansliernas verksamhet betalats ut. Partierna får ekonomiskt stöd motsvarande kostnaderna för en politisk sekreterare per ledamot. Partierna bestämmer själva hur de ska fördela pengarna för att bygga upp ett kansli som passar ledamöternas behov och önskemål. Vi har under utredningens gång samtalat med företrädare (i de flesta fall kanslichef och säkerhetsansvarig) för samtliga partikanslier, förutom ett partikansli som avböjt möte. Av samtalen har det framkommit att nuvarande partikanslier består av från ca 30 anställda upp till ca 80 anställda. Samtliga av de partikanslier vi har samtalat med är en del av sitt respektive parti och personalen på kansliet är anställd av partiet, men anställningen som sådan beslutas av partikansliet. För vissa partier finns det personer, t.ex. sådana som arbetar med ekonomifrågor, som är placerade på partiets kansli utanför men som till viss del även arbetar för partikansliet. När vi i det fortsatta talar om anställda vid partikanslierna och partikanslianställda avser vi personer som har anställts antingen av ett partikansli direkt eller ett parti för att biträda ledamöter. Partikanslierna ger stöd till såväl enskilda riksdagsledamöter som till riksdagsgruppen i dess helhet. Det kan handla om stöd i t.ex. sakfrågor, kontakt med allmänheten och medierna samt administrativt stöd. Hur arbetet på de olika partikanslierna är upplagt i övrigt varierar något. Exempelvis har vissa partikanslier en uppdelning med en eller flera ansvariga per utskott, medan andra partikanslier har delat in ansvaret efter sakområde. I vilken utsträckning de partikanslianställda får del av utskottshandlingar ser olika ut – några partikanslier uppger att handlingar inför sammanträden per automatik skickas även till en viss partikanslianställd, dock inte sådana som det råder sekretess för. Några partikanslier konstaterar att det kan hända att, även om de partikanslianställda inte formellt sett får del av säkerhetsklassificerade uppgifter, kan de ändå uppfatta vissa sådana uppgifter i sitt arbete med att bistå riksdagsledamöterna. Hos några av partikanslierna är samtliga anställda placerade i säkerhetsklass och därmed registerkontrollerade, medan det hos andra partikanslier bara är vissa anställda som är det. 1972:126 s. 25. 7 NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER 7.2 Reglering av stödet till partikanslierna Enligt 1 kap. 1 § lagen (2016:1109) om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i lämnas stöd till partigrupperna i form av bl.a. basstöd och stöd till kostnader för politiska sekreterare åt ledamöter. I lagen sägs också att varje partigrupp har rätt att inrätta ett kansli i och har rätt till ett visst antal arbetsplatser i för politiska sekreterare och partigruppens kansliledning, se 3 kap. 6 och 7 §§. Vidare anges i 3 kap. 8 § samma lag att politiska sekreterare som har sitt tjänsteställe i och andra som arbetar i en partigrupps kansliledning har rätt att bl.a. få tillträde till , ta emot besök i , disponera en arbetsplats i en partigrupps kansli och ha ett it-konto i it-miljö. Det gäller också vikarier för föräldralediga, tjänstlediga och sjukskrivna arbetstagare. I riksdagsstyrelsens föreskrift (RFS 2016:6) om tillämpningen av lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i finns bestämmelser om tillämpningen av nämnda lag. Syftet med bestämmelserna är enligt 1 kap. 2 § föreskriften att riksdagsledamöterna och partigrupperna ska få det stöd de behöver för att det parlamentariska arbetet ska fungera väl. Det anges bl.a. att varje partigrupp har rätt att disponera tio arbetsplatser för partigruppens kansliledning, se 2 kap. 5 § föreskriften. Det anges också att de arbetsplatser i som har anvisats åt partigrupperna enligt 3 kap. 7 § lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i endast får användas av personer som stöder riksdagsledamöter och partigrupper i det löpande riksdagsarbetet, se 2 kap. 6 § föreskriften. Vidare innehåller föreskriften bestämmelser om teknisk och elektronisk utrustning. Enligt 2 kap. 9 § föreskriften ska, för varje arbetsplats som anvisats åt partigrupperna, tillhandahålla en dator som är ansluten till nätverk och en mobiltelefon som är ansluten till växel. Det är som beslutar om vilka varor och tjänster, inklusive programvaror och licenser för dessa, som den tekniska och elektroniska utrustningen ska bestå av och vilka leverantörer som ska anlitas, se 2 kap. 10 § föreskriften. Installation av programvaror utöver det får bara göras av . Sådana installationer ska enligt 2 kap. 11 § föreskriften bekostas av partigruppen. En partigrupp får hos begära att en partifunktionär som inte omfattas av bestämmelsen i 3 kap. 8 § lagen om stöd till partigrupperna för riksdagsledamöternas arbete i ska få en begränsad rätt att använda , it-miljö och resebyrå enligt nämnda paragraf, se 2 kap. 17 och 18 §§ föreskriften. Detsamma gäller en politisk sekreterare som har sitt tjänsteställe utanför . 7.3 Reglering av säkerhet och säkerhetsskydd Riksdagsstyrelsen lyfte i sin framställning till om det som kom att bli lagen (2006:128) om säkerhetsskydd i och dess myndigheter 7NÅGRA FRÅGOR OM PARTIGRUPPERNAS KANSLIER fram att verksamhetsområde i viss utsträckning omfattar partikanslierna och deras personal. Enligt riksdagsstyrelsen ”… innebär [detta] att de instrument som den nya lagen ger riksdagsförvaltningen bör kunna användas i förhållande till partikanslierna. I praktiken innebär detta att riksdagsstyrelsen kan meddela föreskrifter som gäller för partikanslierna. Kanslierna åläggs emellertid inga skyldigheter att självständigt vidta säkerhetsskyddsåtgärder, ansvaret för detta åvilar i stället riksdagsförvaltningen.”87