mot · H9023909 · 2021-10-05 00:00:00 — En äldreomsorg med högre kvalitet och mer egenmakt Allt fler lever allt längre. är över två miljoner svenskar eller äldre. beräknas gruppen att vara dubbelt så stor som . Det är en enastående utveckling. Seniorers livserfarenhet, kompetens och engagemang är en stor tillgång. innebär den demografiska utvecklingen stora utmaningar för välfärden. ska vara ett åldersvänligt samhälle där var och en ska kunna leva hela livet och känna trygghet inför ålderdomen. vill se över hur lagstiftning och nationella kunskapsstöd kan säkerställa ett bättre och jämlikt stöd för personer som inte behöver omfattande vårdinsatser, men upplever otrygghet och ensamhet i sitt hem. Den som önskar att flytta till en mer tillgänglig bostad i en tryggare miljö ska i så stor utsträckning som möjligt få göra det. Bostäder för äldre bör kunna planeras för ökad social samvaro. Olika typer av kollektivboenden med gemensamhetsytor är ett exempel på en sådan lösning. Äldre är olika precis som alla andra och behoven för stöd, vård och omsorg är personliga. Ett särskilt boende för äldre är ingen institution. Det ska vara ett tryggt och personligt hem för den enskilda. Det behövs gynnsamma förutsättningar för att etablera profilboenden för äldre med särskilda behov eller boenden med inriktning mot språk eller kultur. vill även lagstifta om LOV (Lagen om valfrihetssystem) i och därmed göra det möjligt för alla äldre, oavsett bostadsort att få större inflytande över hur de ska omvårdas när behovet uppstår. Valfrihet är något mer än att bara välja utförare, det är också att få välja innehåll. Denna möjlighet ska omfatta alla äldre, i alla kommuner. En äldreomsorg som präglas av mångfald, valfrihet och nytänkande kräver jämlika villkor för utförare och etableringsfrihet utan andra begränsningar än stränga krav på kvalitet, samverkan och transparens. Med detta som grund möjliggörs fler nischade alternativ. Det kan handla om att personalen har samisk språk- och kulturkunskap, att ett boende ger möjlighet till husdjur, att verksamheten har en ideell värdegrund – eller något helt annat. är det för svårt att hitta och jämföra kvalitetsinformation om olika valmöjligheter inom äldreomsorgen. vill se en nationell samordning av all form av kvalitetsinformation som är relevant för att utförare ska kunna ge bättre omsorg, och för äldre och deras närstående att kunna välja den bästa äldreomsorgen. Möjligheten att få påverka innehållet i äldreomsorgen är inte minst viktigt i de kommuner där det inte finns fristående utförare. Alla kommunalt finansierade insatser ska vara utformade så att individen kan påverka innehållet i stöd och omsorg, ges ökad livskvalitet och minskad ensamhet. Vid upphandlingar ska så kallade mjuka värden beaktas. behöver personalen i den offentligt finansierade hälso- och sjukvården och mer kunskap om förebyggande insatser och symtom på psykisk ohälsa och ensamhet hos äldre. har under den senaste mandatperioden förhandlat fram stora tillgänglighets- och kompetenslyft för äldreomsorgen. Men mycket arbete kvarstår. vill se en tydlig ambitionshöjning i svensk äldreomsorg, inte minst i den sjukvård som ges i hemmet. Det är uppenbart att det krävs förändringar för att garantera alla äldre individuell medicinsk bedömning och behandling oavsett boende. Det behövs en uppdaterad lagstiftning som ger ett utvidgat vård- och omsorgsansvar för medarbetare i hemsjukvården och möjliggör en sammanhållen journalföring. Hemsjukvård ska i lagstiftning likställas med övrig vård. Sjuksköterskor och undersköterskor måste ges ett större ansvar och en bredare delegation att ge vård till äldre i särskilt boende. Det handlar om välutbildad och kvalificerad personal som kan göra stor skillnad, snabbt och på ett tryggt sätt. På flera håll i landet fungerar detta väl , men fortfarande finns alltför stora skillnader. Alla äldreboenden ska ha tillgång till sjuksköterskekompetens dygnet runt, under alla veckans dagar. Det är en förutsättning för kontinuerlig tillgång till medicinska insatser såsom dropp och syrgas, men också för att ge den övriga personalen stöd och handledning när behov uppstår. Kommunerna har möjlighet att ha läkare anställda i stabsfunktion, det vill säga med ansvar för att man har fungerande rutiner och riktlinjer för det medicinska innehållet i äldreomsorgen i kommunen. Staten och SKR behöver i samråd se över hur alla kommuner kan få tillgång till en medicinskt ansvarig läkare (). Regionerna har ett särskilt ansvar att se till att kommuner med få invånare har möjligheten att anställa . vill se en lagändring som säkerställer att alla kommuner har samverkansöverenskommelse med regionen om hur personer som bor i särskilt boende eller i hemsjukvård ska få tillgång till så kallad avancerad sjukvård, som exempelvis intravenös antibiotika, dropp eller syrgas. Många kommuner och regioner har välfungerande modeller som behöver spridas. behöver lagstiftningen ge kommunerna större möjlighet att snabbt vidta de åtgärder som krävs för att skydda omsorgstagarna vid en pandemi och andra extraordinära krissituationer. Vi vill utvidga Inspektionen för vård- och omsorgsansvar och kapacitet att ha en nationell överblick över äldreomsorgen och tidigt ingripa vid strukturella brister. Genomför ett kvalitetslyft för demensvården Stora delar av människors hälsa och ohälsa är komplexa, de passar inte i ett av vårdens så kallade stuprör utan spänner över flera. Det gäller inte minst de hundratusentals människor som har flera sjukdomar (multisjukdom). Men det finns också sjukdomar och diagnoser som bör behandlas i enbart ett av vårdens stuprör. För dessa diagnoser är det bäst för patienten om allt följer ett standardiserat förlopp: undersökningar, behandlingar, stöd och råd ser likadana ut överallt och följer samma ordning oavsett vårdgivare. Ett sådant område är demensvården. Upp emot 150 000 svenskar har en demenssjukdom, varav de flesta bor kvar hemma och vårdas av anhöriga och hemsjukvård. I takt med att vi lever allt längre kommer också allt fler svenskar leva med demenssjukdom. Det här är sjukdomar där den sjuke steg för steg förlorar sig själv, och som också drabbar närstående hårt. Yngre personer med demens, under , är en särskilt utsatt grupp. I uppskattas antalet yngre med demenssjukdom till omkring 9 000 personer. Människor befinner sig mitt i livet med allt vad det innebär när mattan rycks undan under fötterna. Många har minderåriga barn vars liv blir väldigt förändrat och svårt att förstå. Att säkerställa att anhöriga barn erbjuds utbildningar, grupper och individuellt stöd över hela ska vara prioriterat. har en nationell demensstrategi , men den har inte följts av handling. Våra grannländer kom igång med nationella demensstrategier ett årtionde innan och har genom miljardsatsningar och nära samverkan mellan staten, kommunerna och civilsamhället lyft dansk, norsk och finsk demensomsorg upp bland världens bästa. vill se en flerårig, riktad satsning i samarbete mellan staten, SKR, regioner och kommuner som säkerställer att fler får rätt diagnos och att diagnos följs upp av ett standardiserat vårdförlopp, för utveckling och användande av ny kunskap och nya metoder i den kommunala demensvården. Vi vill också utöka valfriheten och underlätta vardagen för hemmaboende personer med demens och deras anhöriga genom att göra dagverksamhet till en rättighet för personer som fått en demensdiagnos. Vård och omsorg i kunskapens framkant Kärnan i hälso- och sjukvården är medarbetarnas kunskaper i medicin och omvårdnad. Därför handlar nästan allt förbättringsarbete om att medarbetare och vårdgivare kan ta till sig kunskap, sprida kunskap och omsätta den i bättre behandlingar. Men eftersom en stor del av människors ohälsa och vårdförloppen är komplexa betyder det att det sällan finns en behandling som passar alla. Det är här digitaliseringens revolutionerande möjligheter finns - i samling, tolkning och analys av stora mängder medicinska data och annan information för att ge bättre vård till varje unik patient. är dock decennier efter andra jämförbara länder i att utnyttja dess möjligheter. En vård och omsorg i kunskapens framkant kräver också bättre utbildningar för medarbetare. Det ska finns tydliga krav på skyldigheten till kompetensutveckling genom hela arbetslivet för alla med legitimationsyrken eller reglerade yrkestitlar. Politiken har också i uppgift att se till att det finns goda förutsättningar för detta. I grundutbildningarna läggs kunskapsgrunden för ett kommande yrkesliv i vård och omsorg, och dessa utbildningar måste följa med medicinska utvecklingen. Särskilt angeläget är att kunskapsnivån höjs inom det som heter genusmedicin. Som medborgare i samma land ska alla kunna förvänta sig en hög standard på all offentlig verksamhet. Utbildningar av vård- och omsorgspersonal ska spridas mer jämt över landet, för att skapa bättre möjligheter för kommuner och regioner att kunna rekrytera personal och förstärka kopplingen mellan den akademiska utbildningen och vårdens vardag. En mångfald av utförare leder till en stor utvecklingskraft och förmåga att skapa och testa nya lösningar. Men det finns ibland en motkraft i form av skepsis mot möjliga lösningar som kommer utifrån. Det händer för ofta att verksamheter inom offentlig sektor, såväl inom staten som kommuner och regioner, inte tittar på och lär sig av andra som har mött och löst samma problem. Detta bromsar utvecklingen. För att få bättre utväxling på denna utvecklingskraft behövs ett tydligt nationellt uppdrag och struktur som systematiskt arbetar med spridning av goda modeller, arbetssätt och metoder, samt skapande av arenor över hela landet för erfarenhetsutbyte. Mot ett digitalt välfärdssamhälle – en ramlagstiftning för vård och omsorg Digitalisering kan bli ett kraftfullt verktyg för att göra vård och omsorg mer individanpassad och därmed kvalitativ och trygg för varje unik patient. Men nyttan med digitaliseringen kan bara bli verklighet om möjligheterna att använda, bearbeta, analysera och dela medicinsk information inom vård och omsorg förbättras. Ett antal lagar sätter effektivt stopp för dessa möjligheter. hör till västvärldens sämsta länder på att använda digitaliseringens verktyg för att skapa bättre vård och omsorg till medborgare. Det är en ohållbar situation. En modern lagstiftning är grunden och själva förutsättningen för de förändringar som vill genomföra. De e-hälsokonton som vill införa kräver också ett sammanhållet nätverk för alla offentligt finansierade vård- och omsorgsgivare som kan överbrygga vårdens organisering i olika stuprör där patienter ofta faller mellan stolarna. vill att den stora mängd överlappande, föråldrade och bitvis inkonsekventa lagar som reglerar personuppgiftshantering inom vård- och omsorgsområdet ska ersättas av en samlande ramlagstiftning som reglerar personuppgiftshantering för alla offentligt finansierade vård- och omsorgsgivare, oavsett om de är kommunala, regionala, statliga, ideella eller privata. Det behöver vara en lag som är teknikneutral, ger den enskilde individen och patienten äganderätt till sin information – något människor inte har - men också vård- och omsorgsgivare som hen möter användarrätt till information som är relevant för att ge personen rätt vård eller omsorg. För den som söker hjälp ska lagstiftningen säkerställa att legitimerad personal har rätt till relevant individuell och medicinsk information som underlättar behandlingen. Utgångspunkten behöver därför vara antaget samtycke. Den som inte vill ge vårdpersonal detta ska ha möjlighet att genom sitt e-hälsokonto dra in tillgången till sin information, med vissa undantag En viktig förbättring skulle bli att individers äganderätt till sin egen information blir mycket starkare. Möjligheten att dela med sig av information som är till nytta för ens vård- eller omsorgsbesök ökar, men också rätten att dra tillbaka tillgången till information. Pandemin har visat att det finns ett behov av sammanhållen journalföring över organisationsgränser, men med dagens lagstiftning är det inte tillåtet. En skolpsykolog som upptäcker en flicka med självskadebeteende får inte ta del av hennes journal eller uppgifter om hennes hemförhållanden trots att båda är kommunala. Omvänt kan inte ta del av uppgifter från skolan som kan hjälpa dem att bättre förstå flickans situation. Så här ser det ut i fråga efter fråga, inom som mellan kommuner, regioner, privata och ideella vårdgivare och staten. Många vårdskador, feldiagnostiseringar och misstag som sker beror på eftersatta lagstiftning som stoppar välfärdens medarbetare från att ha rätt information om sin patient eller brukare. En modern ramlagstiftning för hantering av personuppgifter inom vård och omsorg skulle minska dessa gränsdragningsproblem. Med en ramlagstiftning på plats, och ovanpå det en etablering av ett digitalt ekosystem för alla offentligt finansierade vårdgivare, förstärks också integritetsskyddet kraftigt genom att de ”luckor” där information kan hamna fel kan täppas till. vill att dagens situation där integritetskänslig information antecknas för hand, faxas mellan vårdgivare och manuellt förs in och ut ur olika digitala system som inte kan kommunicera med varandra får ett slut. Hur staten reglerar forskningsförutsättningarna är bokstavligt talat livsviktigt. Det är i forskningen och kommersialiseringen av medicinska upptäckter som grunderna läggs för nya behandlingar och mediciner. Avgifter för etikprövning måste hållas låga för att inte i onödan hindra forskningen, och dagens situation där väntan på godkännande kan dröja måste åtgärdas. Offentliga myndigheter ska inte heller kunna vägra lämna ut uppgifter som har fått ett etikgodkännande. I lag ska det slås fast att uppgifter som finns i samlade register och som fått godkännande måste lämnas ut inom en veckas tid. Forskning och digitalisering går också hand i hand. Med program och algoritmer går det att analysera enorma mängder information för att upptäcka medicinska samband. Med en modern ramlagstiftning som grund och ett införande individuella e-hälsokonton skapas helt nya möjligheter för villiga och intresserade invånare och patienter som vill att dela med sig av information till forskare som arbetar med att förbättra vården. säkerställs den personliga integriteten genom att individen får full kontroll över vad hen väljer att dela med sig av. Satsa på personalen – rätt till fortbildning Medicin- och omvårdnadsforskningen står inte still. Fortbildning under ett yrkesliv spelar stor roll för att kunna öka kvaliteten för patienter och brukare. Den som har en legitimation, exempelvis en läkare eller sjuksköterska, har en skyldighet att bidra till sin fortbildning. Men lika viktigt är att arbetsgivare ger möjligheter till det för alla yrkesgrupper inom vården. Alla som arbetar i ett legitimationsyrke eller har en reglerad yrkestitel i hälso- och sjukvården, exempelvis undersköterskor, ska ges möjligheter och rätten till kompetensutveckling. Arbetsgivare ska ha en skyldighet att ge dessa möjligheter. Framförallt handlar det om att garantera tillräckligt med tid i den anställdes scheman. För att detta ska bli verklighet vill skärpa föreskrifter som reglerar fortbildningsmöjligheter. ska också undersöka om det skulle vara lämpligt att införa en miniminivå av fortbildningstid för de olika legitimationsyrkena och reglerade yrkestitlarna. Det skulle ge Inspektionen för vård och omsorg stora möjligheter att granska enskilda vårdgivare och om de lever upp till kraven i patientsäkerhetslagen. Ett stort ansvar ligger också här på kommuner och regioner som huvudansvariga för kvalitetsutvecklingen av hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. Det är viktigt att både krav och möjligheter säkerställs för fortbildning i de vårdval och upphandlingar som de utformar. En förutsättning för att överhuvudtaget möta en patient på ett bra sätt är att förstå när könstillhörigheten spelar roll och när den inte gör det. Men varken läkarutbildningen eller sjuksköterskeutbildningen inkluderar genusmedicin, den disciplin som handlar om hur framförallt biologiska könsskillnader påverkar bland annat symptom och sjukdomsförlopp. bör ingen av dessa utbildningar bli längre. Men eftersom genusmedicin är ett tvärvetenskapligt område och går in i de flesta andra bör det ses som ett kunskapsperspektiv snarare än ett eget område. I praktiken innebär det att den läkarstudent som börjar studera hjärta/kärl också får lära sig hur symptom på hjärtinfarkt ofta skiljer sig åt beroende på kön. finns det fem i äldreomsorgen som samlar in uppgifter från kommunens verksamheter och tillsammans täcker in individens och de närståendes behov och utmaningar. Genom att länka ihop data från kvalitetsregister med till exempel slutenvårds-, läkemedels- och befolkningsregistren finns unika, men kraftigt underutnyttjade, möjligheter att undersöka vad som påverkar kvaliteten på äldreomsorgen. vill därför att det ska startas ett nationellt centrum för utveckling och innovation för äldreomsorgen, som ska vara en nod för nyttiggörande av data och forskning inom äldreområdet och en plattform för dialog och samverkan mellan det offentliga, forskare, brukare och näringsliv. Ett sådant centrum ska inte organiseras som en ny myndighet utan som en fristående aktör med stora möjligheter att samverka internationellt, med kommersiella aktörer, universitet och högskolor. Staten ska också tillsammans med SKR etablera ett nationellt och långsiktigt program för systematisk spridning av goda vårdmodeller, arbetssätt och metoder över landet. Ingen kommun, region eller annan vårdgivare ska vara okunnig om andra vårdgivares sätt att möta liknande problem i sina verksamheter. Långsiktiga förutsättningar för vård- och omsorgsutbildningar i hela landet Oavsett var man bor, från fjälldalar till södra slätter, är alla invånare i samma land. Det kommer alltid att finnas vissa skillnader i avstånd till hälso- och sjukvård, men att den offentliga sektorn försöker utjämna skillnader i kvalitet och tillgänglighet till så stor del som går är en fråga om jämlikhet. mål är att det ska finnas en hög lägstanivå i välfärden i hela landet. Men om vård och omsorgspersonal inte finns i hela landet finns inte heller kunskapen i hela landet. Därför krävs att vård- och omsorgsutbildningar sker på fler platser, att befintliga utbildningar får långsiktiga förutsättningar och att vård- och omsorgsgivarnas behov ges större tyngd när utbildningar planeras och dimensioneras. Många yrkesgrupper inom vård och omsorg är utbildade vid universitet eller högskolor som rent organisatoriskt är statliga myndigheter. Att de fungerar väl är avgörande för regioner, kommuner och vårdföretags möjligheter att hitta och rekrytera kompetens. Det är vanligt att läkarstudenter under utbildningen hinner rota sig och skaffa familj. Var i landet det finns läkarutbildningar har därför en direkt påverkan på regioners möjligheter att locka läkare när de börjar söka AT-tjänstgöring. är universitets läkarutbildning delvis utlokaliserad till , och efter ett regeringsbeslut fattat av bland annat . Flera andra universitet har regionaliserat sina utbildningar på liknande sätt, med mycket goda resultat både för studenterna och primärvården då den har fått en starkare koppling till forskningen. Den kliniska kvaliteten i utbildningen har på så vis kunnat höjas. anser att alla sju universitet som bedriver läkarutbildning ska regionalisera delar av sin utbildning. Huvudansvaret för utbildningen och alla examinationsmoment ska ligga på moderuniversitetet, men en betydande del av övrig utbildning är distribuerad. Vårdutbildningar finns framförallt för att förse hälso- och sjukvården och äldreomsorgen med kunniga medarbetare. Deras behov måste därför väga mycket tungt i hur utbildningarna är dimensionerade. vill att regionerna som känner sina egna behov bäst ska ha stort inflytande över dimensioneringen av utbildningsplatser på närliggande universitet och högskolor. Detta bör ske i nära dialog med staten, som ytterst ansvarar för att dimensionera dem efter behoven. Det ska inte finnas en fri dragningsrätt på statens utbildningsbudget. Yrkesvux är en utbildning med statlig medfinansiering för de utan fullständiga gymnasiebetyg som vill gå en utbildning för att bli exempelvis vårdbiträde eller undersköterska. Genom denna väg hittar hälso- och sjukvården och äldreomsorgen en stor del av den kompetens man behöver. Eftersom Yrkesvux kräver investeringar i mycket utrustning är dock långsiktiga planeringsförutsättningar särskilt viktiga. Bättre styrning för mer välfärd Välfärden styrs ofta på ett sätt som vare sig är tillräckligt bra för patienter, brukare eller medarbetare. är alltför mycket styrning inriktad på form, medarbetare ska utföra sina arbeten på ett specifikt sätt, snarare än att ta sikte på att medarbetarna ska få möjlighet och verktyg att använda sina kunskaper och erfarenheter för att nå högt satta kvalitetsmål. Brister i digitala stödsystem skapar också mycket merarbete för vården och omsorgens professioner som i slutänden leder till att fokus inte är på mötet med patienterna och brukarna, utan på att följa allt mer detaljrika regler. I nästan alla västerländska länder ökar den administrativa bördan. Från näringspolitiken, till , skolan, sjukvården och många fler områden. Det är en utveckling som ingen egentligen vill ha och som i stort sett sker i det tysta. Ett krav på en extra ifylld blankett får sällan politisk uppmärksamhet eller gör stor skillnad för en företagares eller sjuksköterskas arbete. Men år av allt fler blanketter, dokument och annan administration tar till slut ut sin rätt. Mindre tid kan läggas på kärnverksamheten - oavsett om den är att driva ett företag, möta en brukare i eller en patient på vårdcentralen. I utreddes införandet av ”solnedgångsklausuler” för nya regler i näringspolitiken, en princip för regelförenkling som länge använts i och som innebär att om en ny regel införs tas två gamla bort. Ett motsvarande arbete behöver inledas också inom vården och omsorgen. Svensk hälsosjukvård och äldreomsorg skapar trots en delvis dysfunktionell styrning fantastiska resultat. Men mycket mer skulle kunna göras med en annan typ av styrning. Sjukvård och omsorg är system som präglas av betydande komplexitet. Det handlar om mycket kvalificerade tjänster som bygger på lokal kunskap, förankring och professionalism. grundläggande hållning är att det behövs ett skifte till en styrning som skapar bättre förutsättningar för mötet med invånarna – en rimlig balans mellan kontroll och tillit. Kunskapen om både problem och möjliga lösningar är störst närmast invånare och medarbetare. Av detta skäl säger vi också nej till stora, dyra och tidskrävande omorganiseringar som syftar till att centralisera all styrning av vård och omsorg till myndigheter och departement långt från patienter och medarbetare. Lika lite som en ekonomi blir bättre av en detaljerad centralplanering blir välfärden det. Internationella erfarenheter visar tydligt att denna typ av reformer leder till fördyrningar, ökad byråkrati men inte mer vård, och går stick i stäv själva idén om vård och omsorg som anpassas och byggd utifrån individuella önskemål och behov. Mot en mer tillitsbaserad styrning En tillitsbaserad styrning ger frihetsgrader för medarbetare att utöva sin yrken, byggd på en grundläggande tillit till att de är kompetenta, kan sin verksamhet och vill förbättra den. Det är en styrning som ger organisationer utrymme för flexibilitet och nya initiativ och skapar arbetsmiljöer som människor vill arbeta i. Det är också en styrning som skapar utrymme för invånare att i mycket högre grad påverka beslut kring den vård eller omsorg de får. Det som brukar kallas tillitsbaserad styrning handlar om att styra utifrån ett fåtal principer, och speglar ett centernära och decentralistiskt perspektiv som vi har arbetat för . Med ansvar ska också följa befogenheter. En tillitsbaserad modell bygger på enkla styrmodeller.