mot · H9023512 · 2021-10-05 00:00:00 — fick majoritet i för ett förslag om att regeringen bör utvärdera den befintliga narkotikalagstiftningens effekter med sikte på att utveckla en lagstiftning som möjliggör vård och skademinimering. Tyvärr har inte regeringen prioriterat detta trots att man tog fram ett förslag till en förnyad ANDTS-strategi, utan spår av förnyelse i narkotikapolitiken. Hälso- och sjukvårdslagen bör bli styrande i beroendevården anser att fler åtgärder för att låta hälso- och sjukvårdslagen bli styrande i beroendevården behöver vidtas och att tillgången till farmakologisk behandling för personer med missbruksproblematik behöver garanteras i hela landet. Majoriteten av narkotikamissbrukarna har en bakomliggande psykisk eller fysisk sjukdom. Därför måste missbruksvården utgå från att både behandla sjukdomen och i största möjliga mån lindra symptomen. All annan sjukvård utgår från det perspektivet. Missbruksvården ska inte vara något undantag. Därför ska inte politiken sätta upp några hinder för att sjukvården i större utsträckning ska kunna använda sig av läkemedelsbehandling för personer med missbruksproblem. Det måste även gå snabbare att narkotikaklassa nya preparat så att det går lättare att bekämpa dem. Vi anser att tillgången till vård och behandling och insatserna för skademinimering måste öka. fattas beslut om eventuell substitutionsbehandling av kommunens tjänstemän genom socialtjänstlagen. Det är en orimlig ordning som gör att många människor tvingas vänta alltför länge – ibland förgäves – på att få den behandling de behöver. Genom att låta hälso- och sjukvårdslagen bli styrande även inom beroendevården kan tillgängligheten till vård och behandling öka. Den patient som bedöms vara i behov av vård ska också garanteras detta och få ett beslut om behandling i sjukvården. Det är även viktigt at sjukvården, inte polisen, får ett tydligt ansvar för onyktra personer som omhändertas med stöd av lagen om berusning (LOB). Alldeles för många diabetiker, människor med sepsis, epilepsi och andra bakomliggande sjukdomar har avlidit hos polisen. vill därför att regeringen skyndsamt ser över hur ansvaret för onyktra personer som omhändertas med stöd av lagen om berusning (LOB) kan förtydligas. Kvalitetsutveckling av vård och behandling Tillgängligheten till vård och behandling för personer med beroendeproblematik måste öka för att möte behoven och de förväntningar medborgarna har på en modern vård baserad på vetenskap och beprövad erfarenhet. Det finns även behov av kvalitetsutveckling och öppenhet för nya behandlingsmetoder, något som skett i exempelvis och . Då behövs ökade statliga resurser som regionerna bör få incitament till att göra och prioritera rätt genom samordnade och jämlika satsningar med avstamp i regionala och lokala behov. Nationella överenskommelser mellan regeringen och SKR inom beroendeområdet behöver fokusera på en personcentrerad och likvärdig behandling på samma sätt som i överenskommelser kring annan vård och omsorg. För den långsiktiga kvalitetsutvecklingen är det avgörande att registreringen i ökar. Regeringen bör i samråd med SKR och professionerna se över hur man kan åstadkomma detta. Personer med opiodberoende kan bli hjälpta av så kallad läkemedelsassisterad behandling (LARO, läkemedelsassisterad behandling vid opiodberoende). Det innebär läkemedelsbehandling med ett substitutionspreparat, exempelvis metadon. Metadon och likvärdiga preparat ersätter narkotikan och minskar abstinensbesvär. Denna typ av substitutionsbehandling erbjuds i särskilda metadonprogram, då annan samtidig behandling och social rehabilitering pågår. Metadon har visat sig förlänga livslängden hos tunga opiatmissbrukare. Medellivslängden för en heroinmissbrukare, som påbörjat sitt missbruk i 15–20-årsåldern, är . Den som får substitutionspreparat lever och fungerar bättre socialt. Tillgången till assisterad läkemedelsbehandling för opiatmissbrukare i är internationellt sett låg och köerna till metadonprogrammen är i regel mycket långa. Tillgång till jämlik läkemedelsbehandling bör vara en del av den kommande översyn av beroendevården som initierat. Även i sitt arbete med en ny ANDTS-strategi bör regeringen ha fokus på att stärka behandling och uppföljning av personer med opiodberoende. Ta bort möjligheten att förskriva narkotikaklassade läkemedel till sig själv Frågan om läkare, tandläkare och andra behöriga förskrivares möjlighet att förskriva narkotikaklassade läkemedel till sig själv är inte ny. I få men ändå för många fall bidrar möjligheten till att personer verksamma som läkare inte får adekvat behandling och i värsta fall utvecklar ett missbruk. som läkare fortfarande bör kunna förskriva receptbelagda läkemedel till sig själv eller anhöriga, anser att man bör undanta narkotikaklassade läkemedel från denna möjlighet. Regeringen bör initiera de författningsändringar som är nödvändiga för detta. Stärkt stöd för anhöriga till personer med missbruksproblematik Anhöriga inom alla delar av vården och omsorgen behöver få ett stärkt och mer systematiskt stöd, oberoende av bostadskommun eller -region. En grupp som särskilt ofta glöms bort är anhöriga till personer som har problem med alkohol, narkotika, droger eller spelberoende. Det är vanligt att anhöriga till en person med beroendeproblem påverkas negativt. Så kallad medberoende kan drabba vem som helst som lever nära en person med ett missbruk eller beroende. Ett medberoende innebär inte att man själv blir missbrukare, utan att man anpassar sig efter den som missbrukar och låter missbruket styra den gemensamma vardagen. Medberoende är förknippat med en känsla av ansvar för den närståendes tillstånd. Som förälder kan det till exempel vara svårt att motivera en ung vuxen till att söka hjälp och relationen präglas ofta av tilltagande negativa mönster. Föräldrar och andra närstående till missbrukare kan även vara utsatta för ekonomisk press, skadegörelse, våld eller hot om våld. Stödprogram kan bidra till att öka hjälpsökande bland personer med missbruksproblematik samt till att öka psykiskt välmående hos den anhöriga själv, men det finns få insatser riktade mot anhöriga till personer med missbruksproblematik som är tydligt evidensbaserade i , enligt Nationellt anhöriga. Särskilt behövs det mer forskning om barns behov av stöd och ett tydligare barn- och familjeperspektiv på missbruksbehandling. vill att anhöriga till personer med missbruksproblematik ska få adekvat hjälp, oberoende av var i landet man bor. Vi anser därför att regeringen ska uppdra åt att utreda vilken hjälp som erbjuds av kommuner och regioner, vilka evidensbaserade metoder som kan rekommenderas och om det finns behov för nationella riktlinjer. Ett tillgängligt och individanpassat samhälle Samhället ska vara tillgängligt för alla och en funktionsnedsättning ska inte vara ett hinder för människor i vardagen. Personer med funktionsnedsättning är inte en homogen grupp i samhället. På samma sätt kan inte politiken utformas på ett sådant sätt att den utgår från en generaliserande analys av funktionsnedsatthet. Samtliga politiska områden måste genomsyras av ett perspektiv som främjar individens möjlighet att interagera i sin vardag. Därför måste varje politikområde även granska sina förslag utifrån hur det påverkar människor som har andra förutsättningar att interagera med sin omgivning. vill därför se en integrering av funktionshinderperspektivet inom alla politikområden och en ambitionshöjning från statsrådens sida som innebär att samtliga politiska beslut måste reflekteras av ett funktionshinderperspektiv. Det handlar om individens frihet och den egna möjligheten att styra över sitt liv och då också över sitt stöd. Universell utformning innebär att samhället, varor och tjänster utformas och fungerar oavsett allas våra olika behov och förutsättningar. Det är en förutsättning för demokratisk delaktighet på lika villkor för alla. Inte minst är det viktigt att barn och unga med funktionsnedsättning får delta i samhället på lika villkor som sina jämnåriga. om rättigheter för personer med funktionshinder (CRPD) slår fast att ”konventionsstaterna erkänner lika rätt för alla personer med funktionsnedsättning att leva i samhället med lika valmöjligheter som andra personer och ska vidta effektiva och ändamålsenliga åtgärder för att underlätta att personer med funktionsnedsättning fullt åtnjuter denna rätt och deras fulla inkludering och deltagande i samhället.” I praktiken är det kommuner och regioner som ansvarar för en stor del av samhandlingen mellan medborgaren och samhället. vil på denna bakgrund att regeringen ser över hur staten kan stärka förutsättningarna för kommuner och regioner att bidra till att efterlever konventionen i praktiken. Tillbaka till ursprungstanken med LSS För dem i behov av mest stöd finns LSS-lagen som ger personer med funktionsnedsättningar möjlighet att leva som andra. Det är en viktig lag som vill värna. LSS-lagen reglerar bland annat den personliga assistansen, som infördes i . Grundtanken med den personliga assistansen är att ge ett sammanhållet stöd . På så sätt kan personer med funktionsnedsättning få möjlighet att både ha en fungerande vardag i det egna hemmet och att delta i samhällslivet, fritidsaktiviteter, ha ett arbete eller studera. Personer med behov av assistans ska ha samma individuella frihet och möjlighet att styra över sitt liv som andra medborgare, och då också möjlighet att styra över sitt stöd. har det skett en rad försämringar på assistansområdet. En del av försämringarna handlade om att S-/Mp-regeringen gav direktiv till utredningar och om att kostnaderna för assistansen måste minska. Det har också varit en rad orimliga domstolsbeslut som har lett till att många människor fått sin hjälp indragen. vill gå tillbaka till det som är ursprungstanken med LSS, att ge personer med funktionsnedsättning rätten att leva som alla andra. Vi måste öka tryggheten för alla de barn, vuxna och deras anhöriga som är beroende av LSS för att klara sin vardag. Ingen ska behöva känna oro för att inte få den hjälp de behöver. var tillsammans med Liberalerna pådrivande i att få till den lagändring som genomförts om att andning och sondmatning är grundläggande behov. Det behövs fortfarande en översyn av definitionen av grundläggande behov i sin helhet, samt långsiktiga villkor för att slå fast rätten till stöd och skapa trygghet för medborgare som har behov av assistans. Detta innebär ett renodlat statligt huvudmannaskap samt behov av större kontinuitet och ökad diagnoskompetens hos handläggare på . Det finns en överväldigande majoritet i för ett statligt huvudmannaskap. Den kommande huvudmannaskapsutredningen behöver genomföras skyndsamt, som det är viktigt att ingen assistansmottagare kommer i kläm till följd av ändringarna. förväntar att regeringen är lyhörda för majoritet vad gäller detta. Snabb implementering av förslagen i SOU 2021:37 Utredningen rätt till personlig assistans (SOU 2021:37) presenterades och har sett över vissa frågor inom personlig assistans enligt LSS. Den har analyserat och gett förslag på hur rätten till personlig assistans för behov av hjälp med tillsyn kan stärkas och gjort en översyn av hur föräldraansvaret vid bedömningen av barns rätt till personlig assistans kan smalnas av. Utredningen föreslår att en egenvårdslag införs som reglerar hälso- och sjukvårdens ansvar för exempelvis samverkan, planering, instruktioner och uppföljning. Utförandeverksamhetens ansvar och uppgifter vid egenvård föreslås bli reglerade genom tillägg i förordningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. När hälso- och sjukvård ges till personer med stora och varaktiga funktionsnedsättningar föreslår utredningen att det ska regleras att man ska överväga om insatserna ges så att den enskilde kan leva och delta på samma villkor som andra. Vid bedömning av rätt till personlig assistans eller assistansersättning föreslår utredningen att det ska bli möjligt att beakta behov av sjukvårdande insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen. Det ska då finns en överenskommelse mellan sjukvårdshuvudmannen och den enskildes anordnare av personlig assistans om hur de sjukvårdande insatserna ska utföras. Man föreslår också att stödet för att den enskilde ska klara grundläggande behov ses som en del i det grundläggande behov som ska tillgodoses. Behovet av stöd ses som en del av det behov som stödet gäller, exempelvis personlig hygien eller måltider. Utredningen föreslår vidare att det införs ett grundläggande behov; kontinuerligt stöd som den enskilde till följd av sitt funktionshinder behöver för att förebygga att han eller hon fysiskt skadar sig själv, någon annan eller egendom. Dessutom föreslår utredningen att det införs ett grundläggande behov; kontinuerligt stöd som föranleds av varaktig eller långvarig medicinsk problematik där uteblivet stöd utgör alvarlig risk för liv eller hälsa. Utredningen föreslår att avdrag för föräldraansvar schabloniseras och fastställas. Det nya grundläggande behovet kontinuerligt stöd som föranleds av varaktig eller långvarig medicinsk problematik där uteblivet stöd utgör en allvarlig risk för liv eller hälsa undantas från avdrag. Utredningen föreslår också att barn kan beviljas personlig assistans även då de bara har lite behov av hjälp med grundläggande behov. Detta om personlig assistans är ändamålsenligt och i enlighet med barnets bästa. anser att SOU 2021:37 är välbehövlig för att vi ska kunna komma framåt i dessa viktiga frågorna. Speciellt viktigt är förslagen och förbättringarna för barnen . De har haft svårt att komma in i assistansen och resultatet har blivit att familjer tvingats till andra insatser, ibland till och med institutioner. Det är mot bakgrund av detta viktigt att regeringen återkommer till med en proposition som bygger på utredningen. Lagändringarna bör vara på plats , . Möjlighet till studier och arbete för alla En stor andel unga och vuxna med funktionsnedsättning står ofrivilligt utanför arbetslivet. Även personer med funktionsnedsättningar som inte behöver innebära nedsatt arbetsförmåga har svårare att få jobb än personer utan funktionsnedsättning. Fler män än kvinnor med funktionsnedsättning har arbete. Skillnaden gäller också yngre kvinnor och män med funktionsnedsättning trots att fler unga kvinnor än män med funktionsnedsättning har en akademisk utbildning. Tyvärr råder det fortfarande brist på evidensbaserad kunskap och forskning om effekter av insatser inom området. Rätten till stöd åt den som behöver hjälp i sin vardag måste värnas. Den som har så omfattande funktionsnedsättningar att hen inte kan jobba ska ha rätt till samhällslön. är det viktigt att samhället löpande ser över och förbättrar insatserna för att fler människor med funktionsnedsättning ska få möjlighet att arbeta och studera. Ny teknologi, digitalisering och utveckling av distanslösningar nya möjligheter, en utveckling som har förstärkts i svallvågorna av covid-19. Många arbetsgivare önskar att inkludera fler personer med funktionsnedsättning. Forskning visar att små privata arbetsgivare är bäst när det gäller att skapa jobb åt människor med olika typer av funktionshinder. Det behövs minskad byråkrati, flexiblare lösningar och enklare kontaktvägar mellan företag och myndigheter för att underlätta för fler arbetsgivare att anställa personer med funktionsnedsättningar. vill därför att regeringen tillsätter en utredning av välfungerande och evidensbaserade inkluderingsinsatser hos arbetsgivare i , och vilka hinder och möjligheter som finns för att dessa sprids till fler privata och offentliga arbetsgivare. Personer med intellektuell funktionsnedsättning lever allt längre. Det är en glädjande utveckling för samhället, och ett resultat inte bara av den medicinska utvecklingen men även av att barn med intellektuell funktionsnedsättning nu växer upp tillsammans med sina syskon och föräldrar, ses som individer som ska få vara delaktiga och själva kunna forma sitt liv så långt det är möjligt, och som vuxna har rätt till gruppbostad, daglig verksamhet och anpassade arbeten. Denna positiva utveckling ställer nya krav på socialtjänst, LSS-personal, anhöriga och andra som möter äldre personer med intellektuell funktionsnedsättning. Till exempel försvinner rättigheten till daglig verksamhet och sysselsättning . Personer som bor i gruppboende är också mer utsatt för ensamhet eftersom man oftare står utan egen nära familj när föräldrar eller syskon går bort. Personer med Downs syndrom får demenssjukdomar oftare och tidigare än andra äldre, vilket ställer krav på ny kompetens och samarbete med äldreomsorgen. har kunskapen om hur personer med intellektuell funktionsnedsättning kan få ett så bra åldrande som möjligt utvecklats, och det är viktigt att kommunerna får tillgång till kunskaps- och implementeringsstöd. vill att regeringen ser över hur kommunernas insatser för äldre personer med funktionsnedsättning kan stärkas och om det finns behov för en statlig utredning om funktionshinder och åldrande. Översyn av systemet med personligt ombud har kommunerna möjlighet men inte skyldighet att erbjuda stöd av personligt ombud till ”personer med omfattande och långvarig psykisk funktionsnedsättning som har behov av en samordnare för att ta till vara sina rättigheter i samhället”. Syftet är att målgruppen ska ”ges möjligheter att få tillgång till samhällets utbud av vård, stöd och service på jämlika villkor samt rättshjälp, rådgivning och annat stöd utifrån sina egna önskemål och behov.” Verksamheten ska utföras inom ramen av . Utredningen sammanhållen socialtjänst (SOU 2020:47) slår dock fast att det otydligt om ombudsverksamhet omfattas av socialtjänstlagen. En förordning om statsbidrag till kommuner som bedriver verksamhet med personligt ombud trädde i kraft . Den statliga subventioneringen av personliga ombud har under den senaste mandatperioden stärkts inom ramen av januariavtalet. Personer som ansöker om sjuk- eller aktivitetsersättning är inte en homogen grupp. Många har inte behov av personligt ombud eller stöd alls, andra kan till exempel redan ha ett assistansbeslut eller en god man. Partistyrelsen anser att det behövs en bredare diskussion om systemet med personligt ombud än motionärens utgångspunkt om läkarbesök vid ansökan om sjuk- och aktivitetsersättning. Det är dags att se över om dagens system säkerställer jämlika villkor för målgruppen i hela landet, om tröskeln för att ingå i målgruppen är för hög samt om det av rättssäkerhets- eller jämlikhetsskäl behövs en tydligare reglering i socialtjänstlagen. föreslår därför att regeringen ser över systemet med personligt ombud i syfte att säkerställa jämlika och rättssäkra villkor för målgruppen i hela landet, och tillkännager detta för regeringen. Samlat ansvar för att förebygga sexuellt våld mot personer med intellektuell funktionsnedsättning Att leva med intellektuell funktionsnedsättning innebär för många ett särskilt beroende av andra människor och sårbarhet i många situationer. Sårbarheten och beroendeställningen gör det särskilt svårt att förebygga sexuellt våld. Vården och omsorgen har en viktig roll i att kunna förebygga, upptäcka och uppmärksamma sexuellt våld och verka för att våldsutsatta erbjuds vård och stödinsatser. Hos professionella som ska ge stöd till utsatta barn, unga och vuxna finns dock ofta kunskapsbrist om intellektuella funktionsnedsättningar och ansvaret för förebyggande arbete är spridd på många olika aktörer. bedömer att det behövs ett samlat grepp för att få mer kunskap om och förebygga sexuellt våld mot personer med intellektuell funktionsnedsättning. Regeringen bör överväga att ge ett sådant uppdrag till lämplig myndighet. Aphram (C)