mot · H8023909 · 2021-03-31 00:00:00 — Myndighetsutövning och politik ska därför ha som utgångspunkt att gynna de svenska lantbruksföretagens konkurrenskraft och aktiva brukande av mark i och därmed stärka självförsörjningsgrad, alltså värdet av våra producerade livsmedel som andel av vad vi konsumerar. Denna har sjunkit sedan EU-inträdet. strävan är att öka det nationella inflytandet över jordbrukspolitiken och dessutom sänka medlemsavgifterna till EU. För svenskt vidkommande skulle i stället jordbruksstöden i större utsträckning hanteras av svenska staten och på så sätt uppnå både produktions-, landsbygds- och miljömål på ett effektivt sätt. I denna ekvation ska det svenska lantbrukets konkurrenskraft prioriteras högt. Regeringen bör verka för att stärka det nationella inflytandet över jordbrukspolitiken. Innan så har skett är det viktigt att på bästa sätt ta till vara de jordbruksstöd som lantbruket kan få del av genom EU för att stärka det svenska jordbruket och på andra sätt anpassa politiken till förmån för svenska producenter. anser därför att jordbruksstöden i högre grad bör gå till aktiva lantbrukare. Dessutom måste den byråkrati som omger förenklas. Regler om takbelopp för gårdsstöd som resulterar i byråkrati bör inte införas. Ännu viktigare är att svenska jordbrukare ska slippa sanktioner för bagatellartade avvikelser från stödreglerna. De medlemsstater som har sämst djurskydd bör skärpa det. Svenska lantbrukare ska också kunna få ersättning för beteskravet och andra djurvälfärdsåtgärder. vill också på andra sätt förbättra konkurrenskraften för svenska lantbrukare, bl.a. genom att sänka arbetsgivaravgiften och sänka skatten på diesel för jord- och skogsbruk till dansk nivå. står bakom höga miljöambitioner för jordbruket och minskningen av övergödningen. De nya stödreglerna bör leda till mer riktade miljöåtgärder för större effektivitet, men politiken måste utgå från en realistisk helhetssyn och avvägningar mellan samhällets alla mål. Forskning, innovation och teknikutveckling är en naturlig del av strävan efter att lösa problem och uppnå högre lönsamhet. Det är också något vi i vanligen är bra på. vill uppmuntra vetenskaplighet, forskning, innovation, teknikutveckling och informationsspridning. Användningen av moderna växtförädlingsmetoder måste bli praktiskt möjlig i lantbruk. Aktivt jordbruk står i för en relativt liten andel av utsläppen av näringsämnen som når och andra vatten. Det betyder inte att näringsläckaget inte ska minskas ytterligare, men det innebär att lösningen för inte ensidigt kan åstadkommas genom stora restriktioner för svenskt lantbruk. Forskning och projekt ska stödjas för nya idéer som kan förbättra för och lokalt åtgärdsarbete fortgå på permanent basis. Rådgivning till lantbruket bör vara det huvudsakliga arbetssättet inom lantbrukssektorn för att nå målen inom vattenförvaltningen, ett arbetssätt som överensstämmer med hur man jobbar i de flesta andra länder inom EU. Vi efterlyser också bättre konsekvensanalyser av de åtgärdsförslag som läggs fram av vattenmyndigheterna. Fiskeripolitik – en mellanstatlig angelägenhet För är fisket en viktig näring och fiskeripolitik bör vara tydligt grundad i kustbygdernas förutsättningar och utvecklingsbehov. fångas fisk och skaldjur, som t.ex. skarpsill, sill, torsk, makrill och räkor, för ett värde av i storleksordningen , utan hänsyn tagen till vidare förädling. Vi bör sträva efter maximal långsiktig avkastning från havet genom att upprätthålla hållbara fiskepopulationer och givetvis anpassa fångsterna efter detta mål. Fisken är en gemensam resurs som vandrar mellan hav och som drabbas av utfiskning om man inte har nödvändiga begränsningar och regleringar. Fiske är därför en fråga som bör regleras genom mellanstatligt och globalt samarbete, vilket i fall innebär samarbete inom och genom EU. Fiskerikontrollen måste dock vara lika effektiv i alla EU-länder. Regelverken i de olika kan slå olika hårt mot olika länders fiskare, vilket bör utredas och åtgärdas. anser att konsumenternas förtroende för livsmedlens kvalitet förutsätter ett starkt djurskydd i och flexibla kontroller utifrån varje medlemsstats specifika behov. Det bästa sättet att uppnå ett starkt djurskydd inom EU är att verka för ett högre djurskydd, genom striktare gemensamma regler vid transporter samt att gemensamt motverka undantag för plågsamma slaktmetoder. Krav på ett starkt djurskydd i får inte leda till att svenskt jordbruk konkurreras ut av jordbruk i andra EU-länder. Vi ställer höga krav på våra lantbrukare, vilket också innebär att vi har kanske friskaste djur och använder i särklass minst antibiotika till djur. Inom ramen för EU vill verka för att varje medlemsstat i högre grad tillåts införa de sjukdoms- och smittkontroller som anses nödvändiga för att förhindra införsel av smittsamma djursjukdomar som kan utgöra ett hot mot djurs eller människors hälsa eller orsaka produktionsförluster. Det finns ingen rättslig bas i för en gemensam skogspolitik, och enligt subsidiaritetsprincipen är det i första hand medlemsstaterna som har befogenhet att fatta beslut på skogspolitikens område. Ändå påverkas staternas skogssektorer av EU-beslut inom en rad politikområden, exempelvis beträffande vatten-, artskydds- och klimatfrågor. Det finns ett antal styrande rättsakter som behandlar skogsfrågor: Förordningar gäller direkt och likadant i alla medlemsländer och infogas som en del av den nationella lagstiftningen, medan direktiv (såsom artskyddsdirektivet och fågeldirektivet) sätter upp mål, men lämnar åt medlemsländerna att avgöra hur sådana ska implementeras i nationell lagstiftning. Det finns också icke bindande rekommendationer och yttranden. EU reglerar i allt högre grad skogspolitiken. Exempelvis finns numera en EU-förordning (LULUCF) om hur mycket skog kan avverka innan det klassas som ett utsläpp av växthusgaser, ett försåtligt intrång i självbestämmandet på detta område. En stor del av skogar är privatägda och det är ägarna snarare än staten eller EU som ska besluta om när det är lämpligt att avverka. Om denna rätt beskärs är det sannolikt att ägarnas intresse av att arbeta för ökad tillväxt kommer att svalna, och då minskar skogens förmåga att ta upp koldioxid. Man måste hantera skogsprodukternas substitution av andra material som leder till högre förbrukning av fossila bränslen i kombination med förändrad markanvändning, om skogens nyttor ska kunna utvärderas korrekt. En annan aktuell EU-fråga handlar om ambition att definiera hållbara industriinvesteringar genom taxonomin. En arbetsgrupp inom kommissionen presenterade ett förslag, enligt vilket snart sagt inget svenskt skogsbruk skulle ses som hållbart. Förslaget accepterades inte och arbetsgruppen presenterade ett nytt förslag . Förslaget har varit ute på remiss och har mött massivt motstånd, inte minst från . Det är av fundamental vikt för nordiskt skogsbruk att i samverkan med andra skogsländers regeringar ser till att det slutliga resultatet, ur både ekonomiska/sociala och ekologiska synvinklar, blir rimligt och konstruktivt. har agerat för att få en rimligare bedömning av biobränslen. Däremot är det inte lika tydligt att regeringen har krävt att svensk skogsskötsel ska betraktas som hållbar. Taxonomin bör ta sikte på övergripande resultat och inte på detaljer. Det är uppfattning att skogsbruk och skogssektor i sin helhet är världens främsta och dessutom har potentialen att vara främsta bidrag till en mer hållbar och förnybar framtid. Regeringen kan inte låta EU och dess taxonomi stå i vägen för detta. delar intressen beträffande skogsbruk med en lång rad länder i Nord- och och regeringen bör agera tillsammans med dessa när så är möjligt. Det är uppfattning att implementering av EU:s fågeldirektiv och art- och habitatdirektiv inklusive deras artlistor behöver reformeras på EU-nivå, med utgångspunkt i subsidiaritetsprincipen. Alla medlemsländer bör verka för att inga arter på deras territorium ska försvinna, men att det är länderna själva som har att besluta om förvaltningsmetoderna för att åstadkomma detta. Allvarligt hotade arter som rör sig över landsgränser förvaltas lämpligen i samverkan mellan berörda länder. ser inte heller några mervärden i att EU:s institutioner numera dikterar förutsättningarna för svensk viltförvaltning. Kunskaperna om lokala förhållanden finns i första hand ute i de lokala samhällena, inte hos tjänstemän i EU:s institutioner, och besluten bör i princip flyttas närmare de områden som berörs av viltförvaltningen. Del 10 – Miljö Klimatpolitik med globalt perspektiv ser klimatpolitiken i ett globalt perspektiv. Det krävs en insikt om att varken eller EU kan påverka koldioxidutsläppen i någon betydande utsträckning utan globala avtal. motsätter sig inte , men vi är vaksamma när EU och regeringen använder avtalet till att implementera saker som inte omfattas av det. Enligt ska EU sträva efter att minska sina utsläpp av växthusgaser . utsläpp utvecklas i denna riktning, även om vi troligen inte når ända . och EU bör avvakta med att åta sig fler utsläppsminskningar innan det har utvärderats och redovisats hur långt varje medlemsland har nått. En översyn är planerad att ske med start . och EU bör avvakta med att åta sig fler utsläppsminskningar innan detta mål har utvärderats. anser inte att avtalet som förhandlades fram på COP 21 är att beteckna som rättsligt bindande. Det saknas krav för utsläppsminskningar samt sanktionsmöjligheter mot länder som inte uppfyller de redan lågt ställda kraven. har flera andra stora utsläppsländer klargjort att avtalet inte är bindande och att någon ratificering i parlamenten över huvud taget inte är nödvändig. I detta läge bör man inte gentemot medborgarna försöka påskina att vi har ett robust lagligt bindande klimatavtal. Medlemsländernas strävan bör vara att betrakta klimatproblematiken ur ett globalt perspektiv. Man bör i hög utsträckning investera i utsläppsminskningar där pengarna gör störst nytta. EU:s utsläppshandelssystem har visat sig vara ett effektivt sätt att begränsa utsläppen av koldioxid, just eftersom åtgärderna styrs dit där de har störst effekt. Därför bör inom EU verka för att det ska innefatta fler länder, alltså även utanför EU. Del 11 – Utbildning, ungdom, kultur och idrott är i grunden positiva till mellanstatligt utbyte inom utbildning. Vi konstaterar att plus innehåller ett antal åtgärder som bäst vidtas på nationell nivå. Rent generellt sker samverkan bäst på lärosätesnivå, vilket programmet inte tar tillräcklig hänsyn till. plus har en budget på 2021–2027, vilket är en betydande kostnad. Vi anser att plus bör avvecklas men att ett utbytesprogram som det ursprungliga kan ersätta det nuvarande programmet. Det är viktigt att mellanstatligt kunna utbyta erfarenheter på det ungdomspolitiska området. Det kan leda till att goda lösningar sprids mellan medlemsstater. Överstatliga lösningar på området kan dock inte accepteras. är positiva till att det i första hand är den öppna samordningsmetoden som avses användas för arbetet med ungdomsfrågor, och vi vill betona att det är viktigt att avsikten med denna arbetsmetod efterlevs. Det är hållning att EU-inblandning i ungdomsfrågor inte ska innebära försök att tvinga fram harmonisering och likriktning på området. Många av de förslag som genom EU förs fram för att främja ungdomsarbete och ungdomars möjlighet till utveckling kan uppnås genom bilaterala kontakter och det är inte nödvändigt att genomföra dessa förslag på EU-nivå. Regeringen har i vissa ärenden som behandlats av betonat att förutsättningarna ser olika ut i olika länder på det ungdomspolitiska området och att området ska ses som en nationell angelägenhet. Denna inställning delas av , men regeringen har trots sin påstådda hållning om vikten av det nationella perspektivet gällande ungdomspolitiska frågor i praktiken alltför ofta valt att ställa sig bakom förslag som går i motsatt riktning. är också kritiska till hur regeringen låter ungdomspolitiken användas för att lägga ett oproportionerligt fokus på vissa subjektivt utvalda politiska frågor, såsom klimatfrågan. Klimatfrågan är visserligen en viktig fråga för ungdomar i , men enligt undersökningar genomförda av bland annat Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF) finns det en rad andra frågor som svenska ungdomar anser vara viktigare. Detta reflekteras alltför dåligt i regeringens förhållningssätt och agerande på området. Kultur, medier och idrott anser att kulturpolitik är en nationell angelägenhet och ser därför positivt på att man inom kulturområdet i EU tillämpar den öppna samordningsmetoden. Vi ser positivt på frivilligt mellanstatligt utbyte och samarbete på kulturområdet. Det är viktigt att man från EU:s sida inte försöker påtvinga harmonisering på området, utan de egna nationernas kulturella särarter behöver respekteras. är skeptiska till åtgärdsplaner på EU-nivå på kulturområdet, eftersom det kan innebära en indirekt styrning och likriktning av olika medlemsstaters nationella kulturpolitik. Vad gäller förslaget till rådslutsatser om jämställdhet inom kulturområdet, som övergick till att bli ordförandeskapsslutsatser, så motsatte sig regeringens ståndpunkt. Detta gjorde vi även om vi såg positivt på vissa delar av innehållet i förslaget. Förslaget genomsyrades dock alltför mycket av ett vänsterorienterat identitetspolitiskt synsätt, där kulturområdet inom EU ska nyttjas för att genomföra den agendan. ställer sig kritiska till det instrumentella förhållningssättet till kulturen. Problemet med denna typ av identitetspolitik är vidare att den bl.a. leder till en förskjutning av fokus från individers förmågor och kompetens till ett fokus på olika opåverkbara attribut. Rörande EU:s förslag kring effekterna av covid-19 och återhämtning inom idrottssektorn vill vi framföra att EU inte bör ägna tid och resurser åt denna fråga eftersom den befinner sig inom det nationella beslutsfattandet. EU har föreslagit nyttjandet av olika EU-program, t.ex. plus, för att kunna nå återhämtning i idrottssektorn i olika länder med anledning av pandemin. Vi vill framhålla att vi generellt är kritiska till budgetdrivande förslag som rör kultur- och idrottsområdet på EU-nivå, då vi menar att det är ett övertramp mot hållningen om att detta handlar om en nationell kompetens. Del 12 – EU:s institutioner Den nya arbetsprogram gick under . Kommissionens arbetsplan är, så som utskott återkommande noterat, behäftad med flera initiativ som skulle vara direkt skadliga för . Kommissionen väljer enligt strategin att behålla och prioritera hela migrationspaketet trots att två av rättsakterna redan formellt förhandlats, även om de sedan visat sig ogenomförbara på grund av innehållet. Kommissionen föreslår därtill en migrationspakt vars innehåll på grund av ansvarig kommissionärs uttalanden innefattar en tvingande omfördelning av migranter. Detta grova övertramp av nationell suveränitet bör aldrig accepteras. Kommissionens arbetsprogram anger enligt vår mening en del felaktiga prioriteringar särskilt vad gäller den europeiska gröna given. ifrågasätter de faktiska resultaten av lagstiftning de antar. Den gröna givens effekter är långt ifrån vad namnet ger sken av. Det bör beaktas i större grad att ett sådant regionalt instrument riskerar att förskjuta produktion och arbetstillfällen till andra platser i världen som varken garanteras följa de hinder och krav vi sätter upp för oss själva eller kan tänkas reagera positivt på eventuella klimattullar som föreslagits följa som lösning. Till skillnad från kommissionens ambitioner att lösa alla globala problem via kommande lagstiftningsåtgärder anser att EU i första hand bör samarbeta på mellanstatlig grund. Varken den sociala pelaren eller det rättsliga instrumentet om minimilöner och liknande förslag på sociala områden är anpassade till medlemsstaternas verkliga behov och kulturella åtskillnader.