mot · H9023973 · 2021-10-05 00:00:00 — polisanmäldes omkring 25 000 sexualbrott i , varav 9 577 rubricerades som våldtäkt eller oaktsam våldtäkt. Enligt Nationella trygghetsundersökningen (NTU) utsattes en av tre unga tjejer av ett eller flera sexualbrott . Mörkertalet sägs även vara stort. Majoriteten av de anmälda våldtäkterna var mot en kvinna eller flicka () och den misstänkta gärningspersonen var en man i av fallen. Polisers bemötande av kvinnor som har blivit våldtagna betyder mycket för brottsoffrets möjlighet att bearbeta sina erfarenheter. Poliser som möter våldtäktsoffer vill vara stödjande och empatiska, men många uttrycker att även de själva behöver stöd och att de saknar nödvändiga förutsättningar för att kunna agera professionellt och stödjande. Brottsoffrens kritik av brister av bemötandet behöver tas på allvar. Enligt forskarstudier har kvaliteten på bemötandet också visat sig påverka hur kvinnan bearbetar det som hänt och om hon väljer att söka hjälp igen. Den ansträngda situationen inom gör att polisen inte i tillräcklig grad hinner gripa sig an anmälningar ens av de allvarligaste brotten. Polisen behöver arbeta strategiskt med att förstärka sin utredningskapacitet av sexualbrott och andra grova brott, som gäller mycket allvarliga kränkningar av enskilda människor. Det är av största vikt att brottsanmälningar gällande sådana brott inte blir liggande, särskilt inte när det finns vittnesuppgifter och bevismaterial att ta fasta på. Liberalerna har medverkat till en utbyggnad av , men förstärkningen måste fortsätta också långsiktigt. Målet om 10 000 fler polisanställda till utgången av 2024 är långt ifrån tillräckligt. Vi vill därefter fortsätta utbyggnaden långsiktigt med sikte på det europeiska snittet för polistäthet. Det är också angeläget att utveckla arbete med tidig spårsäkring vid sexualbrott. Utredningen om ett förstärkt skydd mot sexualbrott (SOU 2021:43) har lagt ett antal viktiga förslag, bland annat om tydligare lagreglering om hälso- och sjukvårdens ansvar för spårsäkring. Kriminalvården behöver utveckla sitt arbete med behandlingsprogram för den som dömts för brott. Det är också viktigt att detta ses som en del av den rehabiliterande delen av kriminalvården, så att fängelsetiden inte bara blir ett straff att passivt sitta av. Efter att bifallit en motion från Liberalerna, i den delen att den dömdes medverkan i behandlingsprogram för att bryta det destruktiva beteendemönstret ska vägas in vid prövningen av villkorlig frigivning, lade regeringen fram en proposition om att den som inte deltar i åtgärder avsedda att minska risken för återfall i brott ska kunna få sin villkorliga frigivning uppskjuten och alltså få sitta i fängelse än . Den nya regeln trädde i kraft . Det är ett steg i rätt riktning. Liberalerna anser dock att dagens ordning med näst intill automatisk villkorlig frigivning efter två tredjedelar av fängelsetiden ska tas bort. Villkorlig frigivning ska vara en möjlighet, men inte en rättighet. Den som dömts för brott mot närstående eller sexualbrott och vägrar delta i behandlingsprogram ska över huvud taget inte vara aktuell för villkorlig frigivning. Elektronisk övervakning efter frigivning från kriminalvårdsanstalt Liberalerna har länge förespråkat att förövare som dömts för sexualbrott eller brott mot närstående också ska kunna få kontaktförbud med fotboja direkt efter fängelsetiden. Med anledning av bl.a. bifall till tidigare motionsyrkanden från Liberalerna har frågan om elektronisk övervakning av frigivna blivit föremål för utredning, och har fattat beslut om ny lagstiftning som trätt i kraft . Liberalerna anser det viktigt att nu följa upp hur den nya lagstiftningen tillämpas så att brottsoffer som lever under hotbild får det skydd som de behöver. Det är också viktigt att se över säkerhetsbestämmelserna vid permissioner. Frågan är särskilt angelägen då personen dömts för våld i nära relationer eftersom hotbilden mot offret då kvarstår. Stödjande och förebyggande arbete Jourverksamhet för våldsutsatta – ett åtagande för hela samhället De som utsätts för mäns våld mot kvinnor, unga killars våld mot unga tjejer, hedersrelaterat våld och förtryck, våld i samkönade relationer samt annat våld i nära relationer måste få stöd och hjälp. Det kan bokstavligen handla om liv eller död. Hur hjälpen ser ut och vilka som står för insatserna kan se olika ut, men det enskilda brottsoffret måste kunna lita på att hjälpen finns där när den behövs. En ovärderlig del av det stöd som ges till våldsutsatta kvinnor och unga tjejer och deras anhöriga ges via de ideella kvinno- och tjejjourerna och andra jourverksamheter, såsom brottsofferjourer. Våld i nära relationer är komplext där skuldbeläggande, skam och normalisering av våldet är vanliga inslag. På kvinno- och tjejjourer finns högutbildad personal med specialistkunskaper i just våldets mångfald, orsak och verkan. I många fall kan de ideella verksamheterna också nå ut till våldsoffer som av olika skäl inte vågar ta kontakt med en myndighet. En del kan dra sig för att berätta för vad de utsätts för, eftersom då kan öppna en utredning i ärendet. Under ökade män och unga killars våld mot kvinnor och unga tjejer kraftigt, visar entydiga rapporter. tog kvinno- och tjejjourerna emot nästan 140 000 samtal via telefon, mejl och chattar jämfört med 120 000 året innan. Kvinnors och unga tjejers ökade utsatthet för våld i hemmet har refererats till som en skuggpandemi och är något som kommer att behöva hanteras . Många våldsutsatta har levt i karantän och isolering i hemmet med sin förövare med begränsade möjligheter att söka sig till skyddade boenden. Vår principiella utgångspunkt är att jourverksamhet för våldsutsatta är en del av det samhälleliga åtagandet, oavsett om jourerna drivs i offentlig eller ideell regi. De som arbetar på jourer har ett samhällsbärande yrke. Vi ser det därför som självklart att slå fast principen att det offentliga ska trygga och långsiktigt finansiera stödet till kvinnojourer och andra jourverksamheter. Detta är lika självklart som att kommunerna inte får abdikera från sitt eget ansvar och överlåta på de ideella krafterna att erbjuda den hjälp som kommunerna själva borde kunna svara för. Kvinno- och tjejjourer får bidrag från det allmänna via flera olika kanaler, och både statliga och kommunala pengar kan ges. Även om stödet har byggts ut är det fortfarande ett problem att få en tillräckligt långsiktig och stabil finansiering. När vissa kommuner fattar bidragsbeslut i taget till jourverksamhet skapas ingen långsiktighet. Nuvarande statsbidrag som riktar sig till tjej- och kvinnojourer har även ett grundläggande problem: det är inte möjligt att söka till de insatser som utgör kärnan av de utsattas behov och jourernas verksamhet – skyddat boende. I budgetpropositionen föreslår regeringen ett riktat statsbidrag, med syfte att stödja de ideella organisationer som driver skyddade boenden och behöver stöd för att utveckla kvaliteten i verksamheten. Men också detta statsbidrag är tillfälligt. Ett sätt att möjliggöra långsiktig finansiering och finansiering av kärnverksamheten kan vara att kommuner sluter avtal med jourerna enligt IOP-modellen (ideellt–offentligt partnerskap). Vidare bör hänsyn tas till jourverksamheters behov av stöd vid ändrade krav och ändrad lagstiftning för skyddat boende. Det bör eftersträvas av alla kommuner att ha samverkan med en lokal jour, antingen i den egna kommunen eller i samverkan med andra. Eftersom de ideella jourerna bygger på personers egna engagemang kan det inte förutsättas att det kan finnas jourer i alla kommuner. Men däremot bör kommunerna verka för samarbetsavtal med jourverksamheter i närområdet och erbjuda ekonomiskt stöd. Det behövs en bredare översyn, i samverkan med företrädare för jourerna, för att skapa ett mer långsiktigt och enhetligt system där kvinno- och tjejjourer i hela landet får mer likvärdiga förutsättningar. Det är därmed viktigt att resurser till förändringsarbete med män och pojkar inte inskränker på resurserna som tilldelas skydds- och stödinsatser till våldsutsatta kvinnor, unga tjejer och barn. Detta är en strategisk fråga för att den individ som är utsatt för våld eller hedersrelaterat förtryck ska kunna få stöd och hjälp, i hela landet och på det sätt som hon eller han själv efterfrågar. Enligt socialtjänstlagen har socialnämnden ett särskilt ansvar för att ge stöd till den som utsatts för brott, och särskilt beakta situationen för kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående. Vidare ska socialnämnden tillse att barn som utsatts för brott får det stöd och den hjälp som de behöver. ska också särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott. Hur detta fungerar i praktiken varierar dock stort. Det behövs en bättre uppföljning och tydligare nationella riktlinjer så att kommuner kan förbättra sitt stöd. Den som utsatts för mäns våld mot kvinnor, unga killars våld mot unga tjejer, hedersrelaterat våld och förtryck, våld i samkönade relationer eller annat våld i nära relationer behöver ofta få skydd från fortsatt brottslighet genom att komma till ett annat boende, till exempel en jourlägenhet eller ett skyddat boende. Termernas användning varierar, men oftast syftar begreppet skyddat boende på ett boende med personal som har relevant utbildning och erfarenhet. En jourlägenhet behöver däremot inte ha någon bemanning av utbildad personal. framhåller att varje kommun vid behov ska kunna erbjuda tillfälligt boende till våldsutsatta vuxna, ungdomar som har utsatts för våld eller andra övergrepp av sin partner samt ungdomar som har utsatts för hedersrelaterat våld. Boendet som erbjuds den skyddssökande bör även vara lämpligt för eventuella medföljande barn, oavsett ålder och kön. Det är den kommunala socialnämnden som har det yttersta ansvaret för att tillhandahålla skyddat boende för våldsutsatta och deras barn. I socialtjänstlagen framhålls tydligt att det ligger i socialnämndens ansvar att ge brottsoffer stöd och hjälp och att socialnämnden särskilt ska beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd, hjälp och rehabilitering för att förändra sin situation. ska också särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott och ansvara för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. Kommunen kan i sin tur lämna över genomförandet av insatser till en enskild aktör, t.ex. en kvinnojour, om det finns en överenskommelse. Om det bedöms att en våldsutsatt kvinna behöver skyddat boende kan alltså kvinnojouren erbjuda detta. Det yttersta ansvaret för att insatsen ges, och att den håller tillräcklig kvalitet, ligger dock hos kommunen. De flesta kommuner erbjuder skyddat boende för kvinnor som är utsatta för hot eller våld, men inte alla. I vissa fall driver kommunen ett eget skyddat boende, men i majoriteten av fallen drivs dessa av ideella föreningar, vanligtvis kvinnojourer. Tillgången till skyddade boenden är mycket ojämnt fördelad över landet, och det tillhör vardagen att kvinnor nekas plats på skyddat boende helt enkelt på grund av platsbrist. Platserna räcker inte till alla som behöver hjälp. Detta gäller såväl jourlägenheter som skyddade boenden. Bristen skapar i sin tur dålig genomströmning eftersom det inte finns några lediga lägenheter att gå vidare till. Vi anser att mer måste göras för att säkra tillgången till jourlägenheter och skyddade boenden. Kommunerna har huvudansvaret, men den totala bilden blir att kommunerna sammantaget inte lyckas få skapa tillräckligt många skyddade boenden för att täcka det faktiska behovet. Resultatet blir att misshandlade kvinnor, deras anhöriga och även våldsutsatta män lämnas utan det skydd de skulle ha behövt. Det mest relevanta är inte exakt hur många platser som finns i en viss kommun, utan att det överallt i landet finns tillräckligt många platser inom rimligt avstånd och att inte bristen på platser skapar inlåsningseffekter. Det behövs också förbättringar i befintliga boenden. Det är till exempel angeläget att fler skyddade boenden har god tillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. Barnperspektivet behöver förstärkas. Det handlar om att skapa förutsättningar för fler skyddade boenden där barn kan bo, men det kan också handla om att trygga barnens möjlighet att gå i förskola och skola även om de behöver bo på annan plats. I en traumatisk och turbulent situation kan förskolan eller skolan vara en miljö som ger kontinuitet och trygghet. Det är därför viktigt att uppmärksamma barns situation när de behöver bo i jourlägenhet eller skyddat boende. Det kan handla om att se till att de tillfälliga boendena är barnvänliga till sin utformning, men det handlar också om så enkla saker som att fler barn kan behöva få skolskjuts från sin tillfälliga bostad för att kunna gå kvar i sin vanliga förskola eller skola. presenterade , nationell samordnare mot våld i nära relationer, sitt slutbetänkande (SOU 2014:49) med en rad rekommendationer och förslag på lagändringar. Bland annat föreslogs att kommunernas ansvar för insatsen skyddat boende för våldsutsatta ska regleras i socialtjänstlagen. presenterades vidare en utredning om stärkt barnperspektiv i skyddat boende (SOU 2017:112), där det bland annat föreslås att insatsen skyddat boende ska regleras i socialtjänstlagen och definieras juridiskt. Vidare läggs i utredningen förslag om kvalitetskrav och tillståndsplikt för skyddade boenden. Vid sidan av dessa frågor, som bereds, anser Liberalerna att kommunernas ansvar att säkerställa att det finns platser att tillgå på jourlägenheter och skyddade boenden bör förtydligas. Det skulle kunna ske genom att lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar skärps. föreskrivs att kommunerna varje mandatperiod ska fastställa riktlinjer för bostadsförsörjningen och att dessa ska grundas på en analys av den demografiska utvecklingen, av efterfrågan på bostäder, bostadsbehovet för särskilda grupper och marknadsförutsättningar. Vi vill ändra skrivningen om bostadsbehovet för särskilda grupper så att det tydligt framgår att kommunerna också ska analysera behovet av tillfälliga boenden för våldsutsatta och deras anhöriga. Eftersom bostadsförsörjningslagen också innehåller bestämmelser om ansvar att underlätta samordning mellan kommuner skapas goda förutsättningar för att analysen av behovet av jourlägenheter och skyddade boenden kan göras kommunövergripande. Ett viktigt exempel på detta är , där kommuner samverkar kring stöd vid byte av bostadsort gällande personer som utsatts för våld av närstående. Nätverket samordnas av , som också fått statsbidrag för detta. Inom ramen för januarisamarbetet fick Liberalerna igenom stora budgetsatsningar för insatser för jämställdhet och mot hedersrelaterat våld och förtryck. Bland har särskilda satsning gjorts på ökade resurser till de ideella kvinno- och tjejjourerna, något som ligger helt i linje med Liberalernas politik. Inför rutiner för vårdgivare och skolor för att upptäcka våldsutsatthet och hedersrelaterade problem Vi behöver även utbilda vårdpersonal och inför rutiner vid allmänna hälsokontroller, inklusive tandvården och gynekologiska undersökningar att alltid ställa frågor för att upptäcka alla former av våldsutsatthet och tydligt synliggöra t.ex. barn- och tvångsäktenskap, könsstympning och sexualbrott. Även inom skolan behöver motsvarande utbildningar utvecklas. Mötesplatser som familjecentraler, där man med tidiga insatser kan möta riskfaktorer i samspelet barn och föräldrar, ska tillvaratas. Medan barnen leker på den öppna förskolan kan föräldrarna ges stöd och få information om olika insatser för att förbättra barns hälsa. Hälso- och sjukvården i hela landet måste ha tillgång till särskild kompetens eller verksamhet för att ta emot de flickor och kvinnor som är könsstympade samt är i behov av vård och behandling samt psykosocialt stöd. Fler specialiserade mottagningar lär komma att behövas, och medicinska riktlinjer och rutiner behöver tas fram och tillämpas i alla regioner. Fokus på förövare och potentiella förövare Det behövs ett tydligare fokus på de män och unga killar som står för våldet mot kvinnor i nära relationer. Här krävs inte bara straffskärpningar och andra rättspolitiska åtgärder, utan också hjälp till den som vill bryta sitt eget destruktiva beteendemönster. Att fastslå detta är inte att bagatellisera våldet – den som har begått brott ska lagföras och få sitt straff genom en rättsprocess. Men parallellt med detta måste också insatserna öka för att förebygga att samma person upprepar kränkningarna . Liberalerna är positiva till att det nu har tydliggjorts i lag att det till socialnämndens uppgifter hör att verka för att personer som utsätter eller har utsatt närstående för våld eller andra övergrepp ska ändra sitt beteende. I praktiken innebär detta att socialnämnderna får ett ytterligare uppdrag inom ramen för socialtjänstlagen samt att en rad nödvändiga förändringar i olika sekretessbestämmelser åtgärdas för att underlätta det nya uppdraget. För Liberalernas del är det viktigt att lösningar blir konkreta, verkningsfulla och att de följs upp. Här är det viktigt att beakta att våld mot närstående förekommer i alla slags familjer och att all den personal som arbetar inom har kompetens att fånga upp signaler. I många kommuner finns särskilda relationsvåldssamordnare för att koordinera arbetet och fungera som en intern kunskapsresurs. Många kommuner har byggt upp stödverksamheter för den som behöver bearbeta sitt eget destruktiva beteendemönster, och det finns även ideella verksamheter som gör viktiga insatser. Det behövs bättre insatser riktade till den som är motiverad att bryta ett destruktivt beteende i relationer. Det är också värdefullt med forskning kring insatser som syftar till att våldsutövare förändrar sitt beteende och upphör med att utöva våld. Liberalerna har förespråkat ett separat nationellt hjälpnummer för män och kvinnor som är oroliga för sitt eget våldsagerande i nära relationer. Därför är det positivt att telefonlinjen ”Välj att sluta”, som började som ett samarbete mellan länsstyrelserna i och samt Manscentrum , nu har blivit nationell. Unga killars våld mot unga tjejer Den offentliga diskussionen om mäns våld mot kvinnor tar så gott som alltid sin utgångspunkt i de vuxna kvinnorna samt de barn som upplever våldet. Att våldet också förekommer i ungas partnerrelationer uppmärksammas däremot mycket sällan. För att nå det jämställdhetspolitiska målet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra måste samhället få upp ögonen för att killars våld mot tjejer är minst lika allvarligt som mäns våld mot kvinnor och att det ofta är där det börjar. Arbetet med att få unga killar att sluta utöva våld mot tjejer måste prioriteras högre. Stödet och skyddet för just unga tjejer måste förbättras och kunskapen om att unga tjejer i så hög grad utsätts för våld i sina nära relationer måste öka. Skolor måste ha ett strukturerat arbete för att förebygga hantera och motverka mäns och pojkars sexuella övergrepp mot flickor, och menar vi allvar med att förebygga våld måste insatserna börja redan i förskolan. Även vad gäller insatser till våldsutövare är det av största vikt att insatserna riktar sig också till personer . Till detta finns två motiv: det självklara i att motverka våld i alla nära relationer i alla åldrar, samt att sådana insatser kan vara särskilt strategiska med tanke på att ett destruktivt mönster av våldsutövande ofta grundläggs . Ett viktigt exempel på målgruppsverksamhet är plattformen , som som en nationell stödlinje för att för att motverka killars våld mot tjejer och våld i ungas relationer. Det är en ungdomsanpassad motsvarighet till både Kvinnofridslinjen och ”Välj att sluta”-linjen som vänder sig till både unga våldsutsatta och unga våldsutövare. Bara hade plattformen mer än 200 000 besök och fler än 5 400 samtal i chatten. Den mest lästa texten i kunskapsbanken är ”Jag utsätter någon” och fler än 50 000 har gjort testet ”Är jag i en schysst relation?”. Det är av största vikt att statens insatser på detta område har ett brett perspektiv som inkluderar alla åldrar, inklusive unga. Stödet till unga måste prioriteras lika högt som stödet till vuxna och stödplattformar till unga måste ges långsiktiga förutsättningar. I sammanhanget kan noteras att Istanbulkonventionens artikel 24 föreskriver att parterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att inrätta nationella hjälptelefoner för att ge råd till den som söker stöd, konfidentiellt eller med vederbörlig hänsyn till hans eller hennes anonymitet ”beträffande alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention”, och att det i artikel 3 f i samma konvention framgår att konventionen även omfattar flickor . Våld mot årsrika människor Våld mot, övergrepp på samt vanvård av årsrika personer har behandlats av . I den årsrika generationen är såväl kvinnor som män utsatta, kvinnor i något högre utsträckning än män. Att förövaren i de här fallen kan vara en partner, men också vuxna barn eller en vårdare som står för övergreppen ger komplexiteten en ytterligare dimension. Det handlar om fysiskt våld, om sexuellt våld, om kränkningar och vanvård, men också om att söner, döttrar och andra anhöriga utöver att begå fysiskt och psykiskt våld lägger beslag på sina äldres tillgångar. har behandlat problematiken. antog regeringen en nationell strategi om våld mot äldre personer inom vård och omsorg, men dess avgränsade ämne gjorde att polisens och rättsväsendets roll i sammanhanget uteslöts. Den nu gällande nationella strategin 2017–2026 för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor lyfter över huvud taget inte upp denna specifika fråga, och berör mycket flyktigt åldersdimensionen i andra avseenden. Vi anser att det är viktigt att äldres utsatthet för våld i nära relationer uppmärksammas i förebyggande arbete. Även andra yrkesgrupper som möter årsrika människor i sin vardag behöver kunskap om hur de kan upptäcka övergrepp och hur just de kan hjälpa utifrån sin roll. Detta är viktigt för att de sekretessbrytande regler som har införts , och som vi står bakom, ska få genomslag i praktiken. drivs den nationella stödtelefonen Kvinnofridslinjen () på uppdrag av regeringen. Kvinnofridslinjen vänder sig till alla våldsutsatta kvinnor och deras närstående som behöver stöd och information om samhällets resurser i frågor som rör fysiskt, psykiskt och sexuellt våld. Även andra personer i kvinnornas närhet är välkomna att ringa, liksom personer som kommer i kontakt med våldsutsatta kvinnor i sitt arbete. I genomsnitt besvaras cirka 25 000 samtal , och högst är trycket i samband med storhelger och semesterperioder. Även Kvinnofridslinjens webbplats är välbesökt och fungerar också som kunskapsbank i frågor som gäller våld i nära relationer. Begreppet kvinnofrid associeras i det allmänna språkbruket främst till vuxna mäns våld mot vuxna kvinnor, och det är också denna form av våld som utgör tyngdpunkten i Kvinnofridslinjens verksamhet. Det kan observeras att kvinnofridsbrottet i svensk lag förutsätter att det är en man som är förövare: om en kvinna utsätts för upprepade kränkningar av sin kvinnliga partner är brottsrubriceringen alltså inte kvinnofridskränkning utan fridskränkning. Även om även män som utsätts för våld är välkomna att kontakta Kvinnofridslinjen är informationen tydlig om att Kvinnofridslinjen bara har begränsad kunskap om lokala hjälpmöjligheter. Kvinnofridslinjen har byggt upp en välfungerande verksamhet som har blivit alltmer känd. Det är viktigt att detta tas tillvara. är det också viktigt att ta ytterligare steg för att förbättra stödet för den som utsätts för fysiskt och psykiskt våld i den egna relationen.