mot · H9024165 · 2021-10-05 00:00:00 — Därtill skulle förutsättningarna för likvärdiga och rättssäkra bedömningar i hela landet öka. För att möjliggöra detta tog ett gemensamt initiativ i tillsammans med M och V till den utredning som krävs för att ta fram detaljerna kring hur ett statligt huvudmannaskap ska vara utformat. ställde en majoritet i sig bakom förslaget. Det var bara de dåvarande januaripartierna (S, MP, C och L) som röstade nej. Socialdemokraterna har varit tydliga i debatten med att de inte har bestämt sig för om det ska var stat eller kommun som de vill ska ha ett samlat huvudmannaskap. uppdrag till regeringen var dock tydligt – det är staten och ingen annan som ska ha det ensamma ansvaret för all personlig assistans. Regeringen uppmanades därför av att skyndsamt tillsätta en utredning med målet att staten ska vara ensam huvudman för assistansen. Lagförslaget ska öka rättssäkerheten och kontinuiteten för personer med omfattande funktionsnedsättning som är i behov av personlig assistans. Utredningen ska också säkerställa att de personer som har ett kommunalt beslut om personlig assistans ska bibehålla sin rätt till assistans när staten blir ensam huvudman och att de ska omfattas av det rådande omprövningsstoppet för assistansersättning. tillsatte regeringen en utredning med titeln ”Statligt huvudmannaskap för personlig assistans” (Dir. 2021:76). Titeln låter lovande, men det finns ett antal direktiv till utredningen som bedömer utgör en uppenbar risk för att de öppnar för möjligheten till en kommunalisering av assistansen. Det vore fel väg att gå. anser, i enlighet med beslut, att fokus för utredningen ska vara att ta fram detaljerna kring hur – inte om – ett statligt huvudmannaskap ska vara utformat för att det ska vara riktigt bra för alla personer med omfattande funktionsnedsättning som har behov av assistans. är därför mycket kritiska till följande direktiv i den aktuella utredningen: analysera för- och nackdelar med förändrat huvudmannaskap för personlig assistans, överväga förslag till alternativa lösningar till ett statligt huvudmannaskap, beskriva organisatoriska och finansiella förändringar och beräkna kostnaderna och finansiering för personlig assistans för var och en av de alternativa lösningar som föreslås, Det finns därtill ett antal andra direktiv i utredningen som känner oro kring. Vi instämmer självklart i den beskrivning som görs i bakgrundstexten kring att självbestämmande och delaktighet har varit drivande för utvecklingen av personlig assistans och vikten av att själv få påverka vem som ger stödet och när det ges. Det är hela grunden i att LSS som rättighetslagstiftning ska ge människor med omfattande funktionsnedsättning en möjlighet att leva ett liv som andra. Vi instämmer vidare i att möjlighet till självbestämmande och delaktighet är lika betydelsefullt för alla oavsett vilken beslutskapacitet en person besitter. Det som är kritiska till är att det beskrivs som problematiskt att lagen inte tar hänsyn till att personer med nedsatt beslutsförmåga, på grund av sin funktionsnedsättning, kan sakna förutsättningar för att bedöma kvaliteten av insatsen. Det beskrivs vidare att det finns en inbyggd målkonflikt i systemet mellan den enskildes rätt att bestämma över sin personliga assistans och det allmännas ansvar för att insatser ges med god kvalitet. vill betona att det är grundläggande att lagen ska vara lika för alla. Inga lagar ska göra skillnad på människor baserat på egen beslutsförmåga. Det finns ett etablerat och välfungerande system för beslutsstöd för personer med nedsatt beslutsförmåga – ställföreträdarskapet. Genom ställföreträdarskapet ges en person med nedsatt beslutsförmåga möjlighet till självbestämmande i sitt eget liv. Det vore ytterst olyckligt om lagen skulle främja IQ-diskriminering genom att ge en representant från det allmänna möjlighet att gå in och avgöra vad som ska anses vara god kvalitet för den enskilda baserat på dess nedsatta beslutsförmåga. Lagen ska vara lika för alla. Samtliga grundläggande behov ska var assistansgrundande i sin helhet blev det en lagfäst rättighet att få stöd med andning och sondmatning. Det är ofattbart att nedskärningarna inom assistansen har gått så långt att det har krävts en lagändring för något så självklart. Men lagändringen var livsviktig och efterlängtad och något har kämpat för . Vi var dock mycket kritiska till att lagstiftningsprocessen var alldeles för långsam och krokig. Efter påtryckning från vårt parti, bland annat genom flertalet interpellationsdebatter i , och funktionshinderrörelsens starka opinionsarbete tvingades S/MP-regeringen och dåvarande samarbetspartierna att backa och dra tillbaka bristande lagförslag. Lagförslag som riskerade att förvärra situationen för alla människor med assistansbehov för andra grundläggande behov än just andning och sondmatning. Många människor har farit illa medans januaripartierna provade sig fram mellan olika lagtekniska lösningar. För att återupprätta rätten till assistans krävs det mer än att ”bara” rädda andning och sondmatning. Vi välkomnar därför att regeringen i den aktuella budgetpropositionen aviserar att de kommer genomföra förslagen i utredningen ”Stärkt assistans” som adresserar de problem som har funnits kopplat till föräldraansvar, tillsyn och egenvård. Även detta är förslag som vi kristdemokrater har efterfrågat. Vi välkomnar därför också den relaterade anslagsökningen inom utgiftsområde 9. får vi inte glömma att det krävs mer för att rädda assistansen. Det är helt avgörande att lagen också ändras för att säkerställa att samtliga grundläggande behov ska vara assistansgrundande i sin helhet. Vi anser därför att den pågående utredningen ”Statligt huvudmannaskap för personlig assistans” (Dir. 2021:76) bör få ett tilläggsdirektiv med detta syfte. Denna fråga saknades i januariavtalet och samtliga januaripartier (S, MP, C och L) har röstat nej till förslag angående detta i . avsätter också resurser inom utgiftsområde 9 i syfte att finansiera en rättssäker tillämpning av LSS till följd av lagförtydligandet. Vi bedömer att sådana lagstiftningsförändringar kan vara på plats . Den exakta kostnadsökningen är dock svår att uppskatta och ytterligare medel kan behövas. Sammantaget satsar mer är regeringen på det aktuella anslaget för assistansersättningen . Dels för att möjliggöra att fler personer får rätt till assistans efter att den ovan nämnda lagändringen har trätt ikraft och dels för att möjliggöra en höjning av schablonen för timersättningen för personlig assistans med 2,. Föräldraansvar: En bidragande orsak till att barn med omfattande funktionsnedsättning har förlorat rätten till personlig assistans är, utöver den tidigare inskränkningen kring rätten av assistans för andning och sondmatning, att föräldraansvaret bedöms vara omfattande. Vi välkomnar därför att regeringen har aviserat att de kommer gå vidare med förslagen i utredningen ”Stärkt rätt till personlig assistans för stöd vid egenvård, vid tillsyn samt för barn” och kommer följa den kommande lagstiftningsprocessen noga. vill i sammanhanget dock betona att problematiken med föräldraansvaret förekommer inte bara inom assistansen utan även inom många av det övriga insatser och ersättningsformer inom socialförsäkringssystemet (exempelvis omvårdnadsbidraget) som är tänkta att ge stöd till barn med omfattande funktionsnedsättning och dess familjer. Vi vill därför utreda förutsättningarna för att föräldraansvaret ska smalnas av för samtliga insatser och ersättningsformer som är till för att stödja dessa familjer. Vi får heller inte glömma syskonen till personer med funktionsnedsättning. De får alltför ofta inte den uppmärksamhet de behöver och förtjänar. Föräldrarnas tid och ork räcker helt enkelt inte till. Något som i sin tur kan bidra till psykisk ohälsa för både barn och förälder. Det är därför viktigt att föräldraansvaret för syskon utan funktionsnedsättning också beaktas och respekteras vid bedömning av familjens behov av olika LSS-insatser. Makeansvar: Det är också angeläget att se över tillämpning av det så kallade makeansvaret som följer av att makar genom 1 kap. 1 § har ett gemensamt ansvar för att vårda hem och barn. Ansvaret är också prövat i HFD som fastställer att man har ett gemensamt ansvar och att den make/maka som inte har det medicinska hindret ska kunna stå för en stor del av hushållet. har bedömt makeansvaret till i genomsnitt . Makeansvaret och det ökade ansvaret som därigenom faller på den partnern som inte har det medicinska hindret riskerar att skapa stora påfrestningar för relationen. Under exempelvis småbarnsåren kan det vara avgörande för relationen att kunna dela ansvaret för barnets omsorg och avlasta varandra även i familjer där ingen av föräldrarna har en funktionsnedsättning. Konsekvenserna av myndighetstillämpningen av makeansvaret bör därför ses över. I sammanhanget är det också värt att belysa att utövande av föräldraskap inte räknas som grundläggande behov. Alla med behov av stödinsatser inom LSS kommer inte kunna bli föräldrar men för de som har önskan och möjligheten är det viktigt att samhället erbjuder stöd. Bristande stöd i föräldraskapet riskerar medföra att någon känner sig tvingad att avstå från att bli förälder eller avstå från att ta det föräldraansvar som personen önskar och barnet behöver. Även ur ett barnperspektiv är det angeläget, då barn till föräldrar med en funktionsnedsättning risker att barnets behov inte tillgodoses på ett tillfredsställande sätt. Exempel på detta kan vara minskad möjlighet till tidig anknytning eller att den andre förälderns makeansvar kan medföra att det inte finns tid för att tillgodose barnets behov av delaktighet i fritidsaktivitet och föreningsliv. Sammantaget, föräldrar med funktionsnedsättning har precis som vilken förälder som helst ett föräldraansvar men kan behöva stöd för att utöva det. vill därför utreda möjligheten att inkludera utövande av föräldraskap i de grundläggande behoven för personlig assistans. Det finns ingen nedre åldersgräns för att kunna få personlig assistans, dock en övre . Om du redan har personlig assistans och fyller får du behålla assistansen, som dock inte kan utökas efter din 65-årsdag. Får du utökade behov efter fyllda är du hänvisad till insatser enligt SoL. Skillnaden mellan lagarna är bland annat att personal som arbetar som personlig assistenter enligt LSS är knutna till personen och dess behov. Hemtjänstpersonal (SoL beslut) är däremot knutna till verksamheten. En annan skillnad är att hjälp enligt LSS vanligtvis är utan kostnad, medan SoL-insatser är avgiftsbelagda. Pensionsåldern höjdes vilket är ett uttryck för att vi är mer aktiva och har mer skyldigheter i samhället senare i livet , än vad vi var när LSS infördes . Effekterna av om även personer och som tillhör personkrets 3 (personer med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service) ges rätt till stöd utifrån LSS borde utredas. Omprövning av rätten till personlig assistans Omprövning assistansersättning: Den tidigare hållningen enligt socialförsäkringsbalken (SFB) var att rätten till assistansersättning ska omprövas har förflutit från senaste prövningen och vid väsentligt ändrade förhållanden. Vid en omprövning skulle ta ställning till om det sedan föregående prövning tillkommit författningar, rättspraxis eller annan normering som påverkar rätten till assistansersättning. I takt med att den striktare rättspraxisen medförde tvåårsomprövningarna att flera personer som hade haft assistansersättning , inte sällan under hela livet, förlorade timmar eller hela sin assistansersättning. varnade även för att tillämpningen av ett nytt domslut angående väntetid och beredskap skulle riskera att uppemot ytterligare 6000 personer skulle riskera att förlora sin rätt till assistans. Efter påtryckning av funktionshinderrörelsen, och vissa andra partier i opposition beslöt regeringen att tvåårsomprövning av rätten till assistansersättning ska tas bort (proposition 2017/18:78). Beslutet medförde att ska ompröva rätten till assistansersättning i den utsträckning som denna rätt har minskat i omfattning på grund av väsentligt ändrade förhållanden som är hänförliga till den försäkrade. Vidare gjorde regeringen bedömningen att bestämmelsen om tvåårsomprövning bör återinföras så snart det finns förutsättningar för det. Det är oklart vilka förutsättningar som regeringen avser ska vara uppfyllda för att omprövningarna ska återinföras. Men det är ändå tillfredställande att socialministern vid upprepade tillfällen vid frågor från i har uppgett att det inte är aktuellt att häva omprövningsstoppet. Detta då [4] konstaterar att vissa personer , utifrån rådande rättspraxis, sannolikt inte skulle ha rätt att behålla sin assistansersättning om tvåårsomprövningarna återinförs. vill betona att omprövningarna inte ska införas förrän nödvändiga lagändringar har gjort som säkerställer att samtliga grundläggande behov anses vara assistansgrundande i sin helhet. Vi ser därtill inte någon anledning till att det ska finnas rutinmässiga och obligatoriska nya bedömningar för alla personer . Det finns personer som det dessvärre inte kommer att vara någon skillnad eller förbättring för i deras behov assistans . Omprövningarna bör därför ske med individuella intervall bedömda utifrån behov kopplat till var och ens unika situation. Vi anser därtill att behoven inte behöver omprövas från grunden, utan bara om de har förändrats, och att omprövningar ska fokusera på att säkerställa att assistansen håller en god kvalitet och tillgodoser behoven i enlighet med intentionen LSS. Väsentligt ändrade förhållanden/behov: Det finns bestämmelser som gör att på eget initiativ kan göra omprövningar av assistansersättningen då det har uppstått förändringar i livsföringen utifrån vad som kallas väsentligt ändrade förhållanden. Det kan handla om att en person slutar skolan eller gifter sig. I praktiken medför detta att många personer inte formellt omfattas av omprövningsstoppet. En stor andel av personer med omfattande funktionsnedsättning och deras familjer lever därför med en överhängande rädsla att förlora sin rätt vid kommande prövning. Människor känner sig tvingade att avstå från att flytta hemifrån, studera vidare, ta ett arbete på annan ort, bli sambo, gifta sig och skaffa barn. Att människor hindras från att utvecklas personligt såväl som professionellt och att göra de livsval som personer utan funktionsnedsättning kan ta för givna är ovärdigt. nås också av oroande rapporter från människor som trots att de upplever ett ökat behov av assistans i vardagen inte vågar ansöka om fler timmar av rädsla för att förlora de timmar som de är beviljade . Det är därför avgörande att det sker en behovsbedömning endast av ansökan av de utökade antalet timmar. Det ska inte finnas en risk att förlora de tidigare beviljade timmarna utifrån att rättspraxis har blivit striktare sedan det gynnande beslutet fattades. Detta bör gälla beslut både från kommun och Försäkringskassa. vill betona att det är en självklarhet att antalet assistanstimmar ska minska om det är så att det faktiska behovet av assistans har minskat. Men för att tydliggöra att det är den enskildes behov, och hur det påverkas av det förändrade förhållandet, som ska vara avgörande för rätten till assistans – inte det förändrade förhållandet i sig – föreslår vi att termen ”väsentligt ändrade förhållanden” ändras till ”väsentligt ändrade behov”. Vi anser också att det behöver göras en översyn av tillämpningen och omfattningen av begreppet ”väsentligt ändrade förhållanden (e.g. behov)” dels för att det ska bli tydligt för den enskilde vilka skyldigheter som finns för anmälan av de ändrade förhållandena/behoven och för att säkerställa en rättssäker bedömning avförändringen. Omprövning av kommunala beslut: När det gäller kommunala beslut om personlig assistans så har de samma rättspraxis att förhålla sig till som besluten ifrån . Det går dock inte att formellt införa att omprövningsstopp av assistans eftersom det inte står i lagen att en omprövning ska ske. Faktum kvarstår dock att många personer med omfattande funktionsnedsättning i praktiken drabbas av omprövningar mot den striktare rättspraxisen då deras beslut löper över , oftast bara . Detta är något som JO har kritiserat utifrån att de korta besluten strider emot intentionen att personer som omfattas av LSS ska känna en trygghet och långsiktighet i sina beslut. JO har också uppmanat regeringen att vidta åtgärder för att kommunala beslut om personlig assistans ska löpa tillsvidare i stället för att begränsa beslutets giltighetstid. Ett beslut som löper tillsvidare kan ges med förbehåll om omprövning eller vid väsentligt ändrade förhållanden. Genom svar på skriftlig fråga ifrån i (2020/21:3262) undviker socialministern () dock att ta ansvar för frågan: ”Det är kommunerna som ansvarar för att tillämpa LSS regler om personlig assistans. Förutom lag och förordning, har kommunerna även att förhålla sig till domar, JO-beslut med mera som syftar till att förtydliga eller bilda praxis för tillämpningen. Jag förutsätter att kommunerna inom ramen för sitt ansvarsområde också gör det.” Verkligheten är tydlig, människor far illa när fler och fler kommuner inför tidsbestämda beslut inom assistansen. Utifrån det nationella målet för funktionshinderpolitiken och att LSS är en rättighetslagstiftning anser därför att det är angeläget att regeringen omgående genomför den nödvändiga regleringen för att få till stånd ovan nämnda förändring. Höjd schablon av timersättningen för personlig assistans Assistansberättigade och deras anhöriga berättar att det blir allt svårare att rekrytera assistenter. Seriösa assistansanordnare med kollektivavtalad löneutveckling och goda arbetsvillkor vittnar om att de har svårt att få ekonomin att gå ihop. Den gemensamma nämnaren är att uppräkningen av timersättningen har varit lägre än de kollektivavtalade löneökningarna. Assistenternas kompetensutveckling blir lidande. Seriösa assistansanordnare riskerar att gå i konkurs. Kvaliteten inom assistansen urholkas. Det var därför positivt att regeringen höjde nivån med 3,. Dessvärre väljer regeringen nu att återgå till en uppräkning på 1,. Något som återigen riskerar att urholka kvaliteten inom assistansen. För att värna möjliggöra kompetensutveckling, goda arbetsvillkor och avtalsenliga löneökningar för ett kvalificerat arbete höjer nivån med 2,– 2024 inom utgiftsområde 9. Sammantaget satsar mer är regeringen på det aktuella anslaget för assistansersättningen . Dels för att möjliggöra höjningen av schablonen men också för att fler personer ska kunna ha rätt till assistans när vår föreslagna lagändring kring att samtliga grundläggande behov ska var assistansgrundande i sin helhet har trätt i kraft. menar också att det krävs en långsiktigt hållbar finansieringsmodell för assistansersättningen baserat på en indexeringsmodell för att säkerställa att seriösa arbetsgivare med kollektivavtal ska kunna bedriva personlig assistans med kvalitet. Detta bör utredas. Samhällsekonomiska effekterna av personlig assistans Regeringen motiverar de striktare direktiven i regleringsbrevet till 2016 och till den pågående med att antalet timmar inom reformen hade ökat kraftigt. Det finns dock flera naturliga förklaringar till denna ökning. För det första medför intentionen med en rättighetslag som LSS en stor förändring av förutsättningarna jämfört med innan assistansreformen infördes. Omfattningen av de insatser som utfördes av anhöriga före LSS, inte minst för barn med omfattande behov, underskattades i hög grad. Även befolkningsutvecklingen och utökningen av vilka som har rätt att ta del av personlig assistans har förändrats sedan införandet. En kostnadsökning kopplat till ett ökat antal timmar inom LSS-reformen innebär däremot inte per automatik att de totala samhällskostnaderna ökar. Detta eftersom assistansen kan ersätta andra insatser med tillhörande kostnader. Assistansen avlastar exempelvis anhöriga som i större omfattning kan förvärvsarbeta. Den anhöriges risk för sjukskrivning minskar också. Även den assistansberättigade själv kan i vissa fall förvärvsarbeta tack vare assistansen. Dessutom arbetar cirka 90 000 assistenter inom LSS-reformen. har efter en gedigen kartläggning av kostnadsutvecklingen konstaterat att ”personlig assistans är en insats som i mycket hög grad bidrar till att personer med svåra funktionsnedsättningar kan vara aktiva och delaktiga i samhällslivet samt själva bestämma över sitt liv. Många stödbehov tillgodoses av personlig assistans och insatsen är på många sätt kostnadseffektiv jämfört med andra insatser. I vissa situationer kostar dock personlig assistans mer än andra insatser”. En studie vid Linnéuniversitetet[5] har granskat handläggningen av 100 utredningar av personlig assistans som gjorts vid . Resultatet visar att fokus på besparingar kan få allvarliga konsekvenser för personer med funktionsnedsättningar. Forskarna hävdar att målsättningen för funktionshinderpolitiken, delaktighet på lika villkor, i praktiken har bytts ut mot ekonomiska mål. Det har medfört allvarliga konsekvenser för personer med omfattande funktionsnedsättningar, som riskerar att exkluderas från delaktighet i samhällslivet. Resultatet visar också på problem med rättssäkerheten i utredningsprocessen. Det förekommer exempelvis att den sökande eller dennes företrädare inte hörts. Resultaten bekräftar också att den sökandes aktiviteter ofta fragmentiseras, vilket bidrar till att den tid som räknas in inte når upp till de som krävs för att få statlig personlig assistans via . Forskarnas slutsatser av studien är att de socialpolitiska målen i LSS om goda livsvillkor nu förändras genom en utredningspraktik som istället har ekonomiska besparingsmål som förtecken. Detta är en utveckling som vi kristdemokrater inte kan ställa oss bakom. Vi kristdemokrater anser att en kartläggning bör göras över de samlade samhällsekonomiska effekterna av personlig assistans. Denna kartläggning bör titta på konsekvenserna för andra stödsystem för den enskilde och för dennes anhöriga vid beviljande eller avslag av assistansersättning samt hur det för den enskilde och dennes anhöriga påverkar arbetskraftsdeltagandet. Organiserad brottslighet inom assistansersättningen måste bekämpas En insats som för den enskilde är så avgörande, men som utgör en avsevärd kostnad för skattebetalarna, måste självklart noggrant följas upp och utvärderas regelbundet. De senaste årens ökning av organiserad brottslighet riktad mot olika välfärdssystem inklusive LSS riskerar dessutom att medel som avsätts för personer med mycket omfattande stödbehov istället hamnar i skrupellösa människors fickor utan att något vårdbehov tillgodoses. Det är oacceptabelt. I Myndighetsgemensam lägesbild organiserad brottslighet 2019 konstateras att arbetstillstånd för personlig assistans bedöms vara ett riskområde: Brottsligheten mot assistansersättningen fortsätter och myndigheterna beskriver att problematiken kvarstår. Huvudmännen gör stora ekonomiska vinster på sina upplägg, som går ut på att överdriva assistansbehovet, utföra mindre assistans än vad man har begärt ersättning för, alternativt inte utföra någon assistans överhuvudtaget. Det förekommer organiserade upplägg där funktionsnedsatta personer hämtas till för att ansöka om assistansersättning, och att anhöriga får arbetstillstånd som assistenter. Arbetskraftsinvandringen inom assistansområdet fyrdubblades – 2018. Det finns exempel där företag som tidigare utfört assistans har gått över till hemtjänst eller assistans, där kontrollen bedöms vara mindre utvecklad. Den myndighetsgemensamma satsningen mot organiserad brottslighet startades . Ett stort antal myndigheter samverkar i nationellt underrättelsecentrum (Nuc) och regionala underrättelsecenter (Ruc).