mot · H9023972 · 2021-10-05 00:00:00 — Utan några jämförelser i övrigt kan det dras en parallell till hälso- och sjukvården, där uppföljningen i vissa fall kan pågå efter avslutad behandling om detta bedöms viktigt för den enskilde. Vi är övertygade om att det på motsvarande sätt kan gå att åstadkomma en långtidsuppföljning med respekt för den enskildes integritet även inom . Bättre kvalitet hos SiS De allra flesta barn och unga som behöver placeras i samhällets vård utvecklas bäst i ett familjehem. Men en del som har problem med missbruk, kriminalitet eller psykisk ohälsa kan behöva ett mer kvalificerat stöd och ett boende som har befogenheter att använda visst tvång, exempelvis låsta dörrar. Det är Statens institutionsstyrelses uppgift att tillhandahålla den vården. Tyvärr finns det alltför många tecken på att verksamheten har stora problem. I den skrivelse (2020/21:215) som regeringen själv presenterat för framkommer att det finns brister, i många fall allvarliga sådana, inom i princip alla SiS verksamhetsområden. Situationen på dessa institutionsboenden är med andra ord Smycket allvarlig. Det handlar om platsbrist och resursbrist, som efterfrågan på vård i Sis regi har ökat. Media, forskare och behandlingspersonalens fackliga organisationer larmar om missförhållanden, om för lite vård och för mycket tvång. Placerade barn berättar om våld och dåligt bemötande. Barnrättsbyråns rapport (2021) visar systematisk användning av våld mot barn och unga på SiS, oftast inom ramen för den särskilda befogenheten att hålla någon i avskildhet. Det finns situationer då det kan vara nödvändigt med vissa befogenheter att använda tvång, till skydd för det enskilda barnet och andra, men det ska alltid vara en sista utväg. Tyvärr finns det alltför många exempel på att personalen vid särskilda ungdomshem använt sina befogenheter på ett felaktigt sätt. Avslöjanden i media kring 2010 och kring missförhållanden ledde till skärpta rutiner hos . Men 2017 avslöjades åter hur avskiljning använts i strid med regelverket. Det har använts som bestraffning mot unga som varit suicidbenägna och det har använts mot barn så unga som . Och det stannar inte där. Enligt Barnrättsbyråns rapport (2021) saknas skäl för de avskiljningar av barn som görs i vart tredje fall. Det vill säga: barnet eller den unge har inte varit pågående våldsam men har ändå blivit föremål för den mest ingripande tvångsåtgärder. I en tredjedel av fallen tillgriper personal fysisk kontalt först, vilket implicerar att personalen ofta bidrar till att trappa upp situationer som sedan leder till avskiljningar. De fysiska interventioner som används på SiS är polisiära grepptekniker som syftar till att kontrollera den unge genom att tillföra smärta. Det handlar om grepp och tekniker som inom exempelvis psykiatrin ses som både helt utdaterade och oetiska och som innebär stora risker för skador, kvävning och död. Av Barnrättsbyråns rapport framgår att var tredje avskiljning består av en ren fasthållning, där den unge aldrig förts till avskiljningsrum utan hållits fast, inte sällan mot golv. SiS har fått allvarlig kritik för nedläggningar och fasthållningar. Senast av () . Givet att det främst är yngre barn, flickor och unga med psykiska funktionsnedsättningar som oftast blir föremål för fasthållningar och avskiljningar så blir slutsatsen enkel – avskiljningar måste avskaffas. har kritiserats både av mot tortyr och av för att isolering används mot minderåriga i arrest, häkte och särskilda ungdomshem. Det är inte förenligt med och inte heller med FN:s konvention mot tortyr. Som både (SOU 2015:71) och har påpekat finns det inga som helst terapeutiska effekter av att avskilja ett barn. Vi menar därför, i likhet med bland annat , , , , och , att avskiljning inte bör vara tillåtet, för att säkerställa att incitamenten att använda alternativa metoder blir tillräckligt starka. Personalen ska ha den kompetens som krävs för att förebygga kritiska situationer och lösa konflikter utan våld eller tvång. Det är också statens ansvar att de särskilda ungdomshemmen har tillräckliga resurser för att säkerställa detta. Det finns forskning och goda exempel från praktiken kring alternativa sätt att hantera våldsamt utagerande beteende. Det är sammantaget inte längre motiverat att hålla fast vid avskiljningsverktyget på SiS. Ett annat sätt att förebygga kritiska situationer är att de särskilda ungdomshemmen får arbeta med just de ungdomar som de har kompetens för – de med allvarliga, huvud-sakligen psykosociala problem som missbruk och kriminalitet. Många av de barn och unga som tillhör de särskilda ungdomshemmens målgrupp har en sammansatt problematik och därför behövs ett nära samarbete med barn- och ungdomspsykiatrin. Men enligt hade knappt en tredjedel av Sis ung-domshem samarbetsavtal om psykiatrisk vård. Det förekommer att hälso- och sjukvården vägrar att ta emot ungdomar som Sis har bedömt behöver psykiatrisk vård. Institutions-chefer rapporterar om svårigheter att få akut hjälp från psykiatrin vid exempelvis suicid-försök, allvarligt självskadebeteende eller psykoser. Många barn och unga på SiS har också psykiska funktionsnedsättningar av den typ som faller inom personkrets i LSS (lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade). Det handlar alltså om barn med intellektuell funktionsvariation och/eller autismspektrumtillstånd. Barn som har rätt till rättighetslagstiftningen LSS, men vårdas under tvång i statens regi. I den mån dessa barn alls ska placeras på SiS så måste myndigheten tillse att det finns rätt förutsättningar för att ta hand om dem på ett anpassat och kompetent sätt, både vad gäller lokalernas utformning, personals kompetens och habiliterande insatser. Det är också denna grupp barn som oftast blir föremål för våld och avskiljningar på SiS. Liberalerna menar att en lag som kommit att slå allra hårdast mot barn med funktionsnedsättning i tvångsvård måste omprövas. Yngre barn bör endast i yttersta undantagsfall vårdas vid särskilda ungdomshem och då inte tillsammans med äldre. Enheterna för yngre barn bör vara små och familjehems-liknande, med personal med särskild kompetens att arbeta med yngre barn med allvarliga psykosociala problem. Det bör nämnas igen att de yngre barnen är kraftigt överrepresenterade i avskiljningsstatistiken. Också det talar för att SiS måste anpassa verksamheten till en yngre målgrupp. I budgetpropositionen 2021 tillfördes stora satsningar på i syfte att vinnlägga sig om ett förbättrings- och förändringsarbete av myndigheten. Det finns dock lite som indikerar att ett sådan arbete varit effektfullt. Liberalerna efterlyser därför att den verksamhet och de metoder som används inom SiS grundligt utreds och att regeringen presenterar en plan för hur man ska komma på bukt med myndighetens problem, så som de är beskrivna här ovan. Det är fullkomligt otillräckligt att bara tillskjuta ytterligare medel till en dysfunktionell myndighet, liberalerna har tidigare (2020/21: SoU23) poängterat behovet av en som grundligt ska granska verksamheten inom SiS. Placerade barn som försvinner Det förekommer att barn avviker från boenden där de har placerats av samhället. Ofta beror försvinnanden på missförhållanden såsom våld, hot, övergrepp och kränkningar, på psykisk ohälsa eller på att barnen saknar familj och vänner. Ju fler placeringar ett barn har bakom sig, desto större är risken att barnet försvinner, enligt internationell forskning. Barn som är försvunna lever i en mycket utsatt situation. Det är ett mycket hårt liv, och många lever på gatan. Flickor och pojkar berättar om sexuellt utnyttjande, om hur de har utnyttjats för prostitution. möten med barn och unga visar att många far mycket illa som avvikna och kan ha stora behov av vård och behandling om de återfinns. I den senaste utvärderingsrapporten från uppmanas svenska myndigheter att öka sina ansträngningar för att motverka handel med barn, bland annat genom informationsspridning och genom att vidta åtgärder för att hindra försvinnanden av ensamkommande barn. Samhället måste inte minst förebygga att barn avviker genom att placerade barns trygghet säkerställs. bör få ett särskilt uppdrag att i samarbete med myndigheten för vårdanalys arbeta för att förebygga försvinnanden, liksom för att säkerställa stöd, skydd och den vård som behövs när ett barn kommer tillbaka. Barn som återvänder måste få berätta och bearbeta det som de har varit med om, inklusive våld, övergrepp, drogberoende och kriminalitet. Barn som har migrerat till är en särskild riskgrupp för försvinnanden. Vissa barn som migrerar till försvinner redan innan de har sökt asyl eller på annat sätt gett sig till känna för myndigheterna. Andra gör det . En del försvinner när de har fått avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd, men det finns också de som försvinner sedan de har fått uppehållstillstånd. En del hittas, men långt ifrån alla. När barn utan skyddsnät kommer till ökar risken för att de ska utnyttjas inom exempelvis sex-handeln. har de även utsatts för övergrepp under flyktvägen till . Ärenden om barn i migration som försvinner får inte trilla mellan stolarna. Det är angeläget att tull, gränspolis och andra myndigheter samverkar och ges förutsättningar att utarbeta metoder för en utökad och bättre kontroll. finns inget samordnat system för att barn som försvinner ska uppmärksammas och i vissa fall letar ingen. I finns organisationen center for missing and exploited children (NCMEC) som stöd för polis och socialtjänst såväl när barn försvinner som när de utsätts för övergrepp. Även bör inrätta en motsvarande funktion, och den institution, socialtjänst eller person som tagit över vården av ett barn bör bli skyldig att rapportera om ett barn försvinner både till polis och till ett sådant nationellt centrum efter att barnet försvunnit. Vi vill lagstadga eftersök av alla barn som avviker. I Liberalernas motion om hedersrelaterat våld och förtryck tar vi upp våra förslag gällande barn som förs ut ur landet för att giftas bort eller könsstympas utomlands. Särskilt om barn och sekter Barn som växer upp i eller med anhöriga som är medlemmar av sekter är av naturliga skäl i särskilt behov av det allmännas stöd. I de djupt manipulativa och kontrollerande miljöer har barn sämre möjlighet att utvecklas, hitta sin individualitet och leva trygga och säkra liv. Särskilt svår blir situationen av att vårdnadshavare ofta själva är indragna i och bidrar till att upprätthålla den destruktiva miljön runt barnet. Trots detta är kunskapsläget om barn i sekter mycket skralt. Vi i Liberalerna ser behov av flera åtgärder på området, som har varit eftersatt . För det första krävs en nationell kartläggning av hur många barn som befinner sig i sekteristiska miljöer och i vilket tillstånd dessa barn befinner sig. Det är först när vi har adekvat kunskap om en situation som vi kan vidta breda åtgärder och åstadkomma en samhällsförbättring. Redan nu kan vi dock, för det andra, arbeta med att sprida kunskap rörande hur barn som växer upp i sekter har det och hur man upptäcker och hjälper sådana barn. Exempelvis och skolan, där kunskapen i många fall är bristfällig, behöver få utbildning i dessa frågor. Barn som växer upp i sekter kan utsättas för kontroll, skam, skuld och ren hjärntvätt. Regering bör därför återkomma med förslag kring hur ovanstående situation ska hanteras. Barns rätt till umgänge med andra än vårdnadshavare ändrades så att socialnämnden kan föra talan om umgängesrätt även för andra än vårdnadshavare om detta bedöms vara önskvärt ur barnets synpunkt. Det var en viktig markering av att ett barn inte bara behöver sina vårdnadshavare, utan det kan också finnas andra vuxna som är särskilt viktiga för barnet att ha kontakt med. Det kan handla om styvföräldrar/bonusföräldrar, far- eller morföräldrar eller andra. Det är viktigt att umgängesfrågorna hanteras ur barnets perspektiv. Lagstiftningen ska trygga barnets rätt till kontakt med de vuxna som är viktiga för barnet, inte vuxnas rätt att kräva umgänge med ett barn. Den aktuella bestämmelsen i förefaller ha använts ytterst sparsamt av socialnämnderna. Om lagstiftarens intentioner med lagstiftningen inte fått genomslag i praktiken är det allvarligt, och något som går ut över de barn som inte får rätt till umgänge med vuxna som betyder mycket för dem. Vårdnadslagstiftningen har varit föremål för en översyn inom ramen vårdnadsutredning (bet. SOU 2017:6). Vad gäller barns umgänge med andra än vårdnadshavarna noterar vi dock att utredningen behandlade dessa frågor mycket kursivt. Det är beklagligt, och behovet kvarstår därför av en fördjupad översyn av hur dagens regler fungerar i denna del. Liberalerna anser att det är viktigt att de barn som behöver umgängesrätt också får den fastställd. Vår ståndpunkt är att om så krävs måste förtydligas för att säkerställa barns umgängesrätt med andra vuxna än sina vårdnadshavare. Ökat stöd efter vårdnadsöverflyttningar När ett barn har placerats i familjehem ska socialnämnden enligt socialtjänstlagen över-väga överflyttning av vårdnaden när en placering har pågått . Om barnet har placerats i mycket ung ålder eller om föräldrarnas förmåga att ta hand om sitt barn är mycket liten skulle det öka barnets trygghet. Ändå sker ganska få vårdnadsöver-flyttningar. När ett familjehem tar över vårdnaden upphör den formella kontakten med social-tjänsten. Det tidigare familjehemmet, nu vårdnadshavarna, får inte längre hjälp med kontakter med till exempel sjukvården, barn- och ungdomspsykiatrin eller barnets föräldrar eller i vårdnadstvister. Det gör vårdnadsöverflyttning till ett stort och svårt steg, som få vågar fatta beslut om. Vi menar att stöd och tillsyn bör fortsätta också efter en vårdnadsöverflyttning. Säkerställ barnets rätt att yttra sig över adoption I uttrycks principen om barnets rätt till delaktighet. Det barn som är i stånd att bilda egna åsikter har enligt artikel 12 i konventionen rätt att fritt uttrycka dessa i alla frågor som rör barnet, varvid åsikterna ska tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad. För detta ändamål ska barnet beredas möjlighet att höras, antingen direkt eller genom företrädare, i alla domstolsförfaranden och administrativa förfaranden som rör barnet. Genom reform infördes en lagreglering av barnets rätt att få information och rätten att ges möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör adoptionen. Därmed förtydligas och skärps barns rätt att komma till tals i adoptionsutredningen, men väl i domstol är det bara den sökande och barnets föräldrar som ska ges tillfälle att yttra sig. Detta är otillfredsställande. För att svensk lag ska garantera barnets rätt att komma till tals genom hela adoptionsprocessen måste även barnet ges rätt att, om det så önskar, yttra sig inför den domstol som har att fatta beslut om adoptionen. Mot detta kan invändas att det lär vara mycket sällan som en sådan bestämmelse kommer till användning. Det är inget hållbart argument. Det barn som har en stark önskan att själv framföra sin åsikt inför domstolen i en så livsavgörande fråga som en adoption måste ges rätt att göra det. Otvivelaktigt är det en påfrestande situation för en person att framträda inför domstol, men det är i så fall något som talar för ett regelverk som gör att barnet kan göra detta under trygga förhållanden, inte ett skäl för att hindra barnet från att alls göra det. När exempelvis personer hörs som vittnen under rättegång finns väl upparbetade riktlinjer för hur detta kan genomföras. Det är i sammanhanget inte oväsentligt att den som har fyllt själv avgör om han eller hon ska vittna. Ge barn rätt till eget ombud Domstol fattar alltför ofta beslut utifrån vuxenperspektiv istället för utifrån barnperspektiv. Barn får inte alltid information för att förstå beslut eller skäl för besluten. Eftersom barnet inte har ett eget ombud i dessa mål är det upp till föräldrar med ofta motstridiga intressen att förklara domstolens beslut för barnet. För att barns rättigheter ska tillgodoses i vårdnadsmålen behöver barn ha rätt till eget ombud som tillvaratar barnets rättigheter under processen. Ombudets uppgift ska vara att tillvarata barnets rätt i vårdnadsprocessen. Ombud bör ha särskild kompetens likt de som blir särskild företrädare för barn i brottmål. Föräldrarna har ofta motstridiga intressen och informationen till barnet riskerar därför att bli färgat av förälderns inställning och förmåga att återberätta skälen för beslutet. Detta kränker barnets rätt till delaktighet och insyn i process och beslut kring dem. Utifrån barnets rätt till delaktighet och information bör den domare som fattat beslutet vara skyldig att informera barnet om det beslut som fattats samt förklara skälen till beslutet för barnet. Detta skulle också medföra att det blir svårare för domstolen att fatta beslut över barnets huvud om man vet att de måste stå till svars för sitt beslut. var det första landet i världen som stiftade en lag mot aga, 1979. Trots detta utsätts fortfarande många barn för våld i . Brott mot barn är en brottskategori som är särskilt resurskrävande på grund av snäva tidsfrister och den särskilda arbetsmetodik som används innebärande samverkan och samråd med ett stort antal andra myndigheter och närvaro av åklagare vid de allra flesta barnförhören. Antalet misstankar om brott mot barn ökade –2019 (från 27 230 till 33 350). I en nationell kartläggning från Stiftelsen som genomfördes av forskarna och som publicerades uppgav av barnen att de hade utsatts för någon typ av våld av en vuxen person under livet. Det kan handla om fysiskt våld, psykiskt våld, försummelse, upplevt våld mellan vuxna i familjen eller sexuella övergrepp. I kartläggningen ingick det frågor om ofrihet samt upplevelse av att få välja eller inte välja framtida partner. De elever som svarade att de inte fick välja sin partner var betydligt oftare än andra utsatta för olika former av barnmisshandel; hade utsatts för någon form av barnmisshandel under uppväxten. I kartläggningen framkom det att de olika formerna av våld i stor utsträckning över-lappade varandra och man konstaterade att de barn som riskerar att fara allra mest illa är de som är utsatta för flera olika typer av våld eller våld vid upprepade tillfällen. Multiutsatta barn definieras som barn som är utsatta för tre eller fler former av barnmisshandel. Det kan handla om fysisk misshandel, upplevt våld mot förälder, försummelse, sexuella övergrepp och psykisk misshandel. I rapporten barn av och beräknas totalt 8,av eleverna i undersökningen vara multiutsatta. De främsta riskfaktorerna för multiutsatthet finns för barn som bott med en vuxen som har problem med alkohol, narkotika, psykisk sjukdom, suicid eller kriminalitet, men också barn som själva inte får bestämma sin framtida partner. I rapporten framkommer det även att föräldrar med riskbeteende behöver uppmärksammas tidigare, innan barnmisshandeln påbörjats. Rapporten kommer även fram till att genom förstärkning, kompensering, informering och skydd kan barnmisshandel förebyggas, men även att det är nödvändigt att kunskapen kring barnmisshandel och multiutsatthet ökar bland professionella för att lyckas bekämpa det. Kartläggningen visade även att drygt hälften av de barn som hade blivit utsatta för någon form av våld från vuxna också hade blivit utsatta för mobbning i skolan. De utsatta eleverna mobbade också i större utsträckning andra. Forskningen visar på att många barn i fortfarande utsätts för olika former av våld, såväl i sin familj som i samhället, samt både av vuxna och av andra barn. När barn bevittnar våld är det en av de största riskfaktorerna för att även barnet ska utsättas för misshandel. Trots kunskap om detta utreds alltför sällan barnets situation när en vårdnadshavare misstänks ha utsatts för våld av den andra vårdnadshavaren. Social-tjänstlagen pekar på särskilda ansvar för att ge stöd och hjälp åt de kvinnor som är eller har varit utsatta för våld samt att vara uppmärksamma på att barnen kan behöva stöd och hjälp. Vi menar att regelverket bör förtydligas för att säkerställa dels att barn alltid får komma till tals, dels att barnen får rätt stöd i samband med anmälningar om våld i nära relationer. Barn som har upplevt våld ska ses och behandlas som brottsoffer och därmed bli målsägare. Förutom att barn får rätt till ett eget målsägarbiträde innebär det också att barn kan höras även om vårdnadshavare motsätter sig det. Ökad kunskap för att upptäcka övergrepp Hur många barn som har utsatts för våld av en förälder eller annan vuxen närstående är svårt att säga. Enligt Brå anmäldes sammantaget 23 600 misshandelsbrott mot barn i åldrarna 0–. Det motsvarar av alla anmälda miss-handelsbrott. Brå lyfter även att misshandelsbrott mot barn anmäls i hög grad av förskola och skola och att det visar sig att färre misshandelsbrott mot barn anmäls . Brå betonar också att mörkertalet är stort när det gäller misshandel av barn. Det är viktigt att betona att alla myndigheter som kommer i kontakt med barn har anmälningsskyldighet till vid oro för att ett barn befinner sig i en utsatt situation. Kunskapen om hur man kan upptäcka barn som har utsatts för övergrepp eller far illa varierar dock. Liberalerna vill genom en nationell kunskapssatsning öka förmågan hos alla relevanta aktörer och därmed beredskapen för att identifiera och därmed kunna hjälpa de barn som utsätts för våld och/eller sexuella övergrepp. Detta genom att ge bättre stöd och anmäla oro till . Förutom exempelvis förskola, skola och socialtjänst är det viktigt att kunskap finns inom hälso- och sjukvården likväl som inom tandvården, då dess aktörer möter barn i stor utsträckning. Det är också viktigt att det finns tydliga rutiner för samverkan mellan dessa aktörer. Skolor och förskolor ska, utifrån barnens växande mognad och förståelse, informera och arbeta aktivt med barn om vad våld är och vad de ska göra om de själva eller någon kamrat blir utsatta. Barns utsatthet kan bli synlig genom att de professionella aktivt frågar om våld. Att professioner som möter barn och unga rutinmässigt frågar om våld kan bidra till att fånga upp och tidigt hjälpa utsatta barn. Det får inte vara beroende av personligt engagemang från vissa enskilda personer. Det är viktigt att införa tydlig vägledning och riktlinjer om hur professioner kan ställa frågor kring barns utsatthet för våld och sexuella övergrepp samt att det kopplas ihop med stödinsatser. Genom tidig upptäckt ökar möjligheten att utsatta barn nås av tidiga stödinsatser. Myndigheter och andra instanser som kommer i kontakt med barn som löper stor risk att utsättas för våld bör rutinmässigt börja fråga om våldsutsatthet. Att systematiskt ställa frågor om våld visar att våldsutsatthet är något som det går att prata om. Enligt skollagen ska elevhälsan främst arbeta förebyggande och hälsofrämjande. Varje elev ska erbjudas minst tre hälsobesök. För att förebygga våld mot barn och stärka barns rätt till skydd och stöd måste det finnas föräldrastöd i alla kommuner. beslutade regeringen om en ny nationell strategi för ett stärkt föräldraskapsstöd med målet att alla föräldrar ska erbjudas föräldraskapsstöd under barnets hela uppväxt. Ett universellt utformat föräldrastöd riskerar dock att inte nå föräldrar i riskzonen. Viktigt att därför öka förutsättningarna för hembesök. Föräldrastöd är viktigt för att uppnå förändring , men det räcker inte, utan barnen behöver en egen insats, som utreds utifrån barnets individuella behov. Vi vill ha familjecentraler i fler kommuner för en nära samverkan mellan öppen förskola, och mödra- och barnhälsovården. Inget barn ska falla mellan stolarna. En praktisk åtgärd för att fler övergrepp ska upptäckas är en nationell informationskampanj med fokus på att få barn att känna och veta att det finns hjälp att få om de utsätts för våld eller övergrepp. Barn berättar oftast om sina upplevelser för jämnåriga barn, ofta för att det är där de känner tillit och helt enkelt vågar berätta. En sådan kampanj hade kunnat bygga på min kropp.