mot · H8023833 · 2021-01-15 00:00:00 — har beskrivit inriktningen på dessa strategiska satsningar i mer detalj i vår motion för utgiftsområde 16 där vi också beskrev vår relaterade finansiering för kommande budgetår. är det viktigt att betona att den exakta utformningen av de strategiska satsningarna bör formuleras av relevanta forskningsfinansiärer och forskarsamhället för att på bästa sätt tillvarata forskarnas kunskap, kreativitet och förmåga till såväl problemformulering som problemlösning. har motionerat om att bör inrätta ett polisiärt forskningsinstitut. anser att ett sådant institut behöver finnas för att systematisera den erfarenhetsbaserade kunskap som poliser samlar på sig, för att denna snabbare ska kunna leta sig från enskilda ingripandepoliser till polisiär ledning och politisk nivå. Den behöver också finnas för att kunna bidra med kunskap om brottsutveckling, polisiära metoder, verkningsfulla politiska åtgärder m.m. Vi menar att det är viktigt att det polisiära forskningsprogrammet blir en fristående verksamhet som innebär en mångfald av discipliner. anser också att det är viktigt att låta poliser utbilda sig i forskningsmetod för att kunna bidra i det akademiska arbetet. Vi välkomnar därför att regeringen föreslår att inrätta ett nationellt forskningsprogram för brottslighet som bör kunna omfatta intentionen med det föreslagna institutet. Som nämnt tidigare är kritiska till att regeringen gör en så kraftfull satsning på behovsstyrd forskning i stället för att avsätta en större andel till stöd för fri forskning. Det stora antalet detaljinriktade satsningar inom så många som fem olika övergripande områden (klimat och miljö, hälsa och välfärd, digitalisering, kompetensförsörjning och arbetsliv samt demokratiskt stärkt samhälle) gör att ett antal problemställningar får en relativt liten tilldelning. Ett flertal av de föreslagna nationella forskningsprogrammen får bara en tilldelning av mellan 10 till , vilket riskerar att programmet inte kan genomföras på ett tillfredsställande sätt. Urvalet av de strategiska satsningarna verkar inte heller vara så noggrant genomtänkt. Satsningarna inom hälsa på nationella forskningsprogram inom virus och pandemier och life science är en naturlig behovstilldelning utifrån den pågående pandemin. Men det föreslagna nya nationella forskningsrådet för segregation borde exempelvis med fördel ha kunnat infogas i det befintliga nationella forskningsrådet inom migration och integration. Forskningsinfrastruktur består i ändamålsenliga forskningsanläggningar, databaser, avancerade mätverktyg, forskningsbibliotek, biobanker och storskaliga beräkningsresurser, alltså verktyg eller resurser som är nödvändiga för att bedriva forskning. Forskningsinfrastrukturen har kommit att spela en alltmer central roll inom forskarsamhället med de mer komplexa vetenskapliga frågor, utveckling av avancerad teknik, digitaliseringen och ökade datamängder. En god infrastruktur är avgörande för att kunna bedriva internationellt konkurrenskraftig forskning. Regeringen tillför nu mer medel och en mer ändamålsenlig organisation och styrning av forskningsinfrastrukturen i landet. Det är bra för att internationellt konkurrenskraftig forskning ska kunna bedrivas i och är något som stöder. Det är dock angeläget att fastställa en plan för att säkerställa en långsiktigt hållbar drift av de infrastrukturer som byggs upp. Högskolors och universitets centrala roll i samhällsbygget Regeringen betonar att högskolor och universitet har en central roll i samhällsbygget. Regeringen vill därför införa en mer fokuserad, långsiktig och lärosätesspecifik styrning som främjar ökad kvalitet och kopplar till samhällets behov. De aviserade lärosätesspecifika målen berör kompetensförsörjning, jämställdhet, goda anställningsvillkor och samverkan mellan lärosäten och omgivande samhället. instämmer i att lärosätena har en central roll i samhällsbygget men anser att den lärosätesspecifika styrning som regeringen aviserar kommer att inkräkta på lärosätenas autonomi. Vi avstyrker därför regeringens förslag om utvecklad lärosätesspecifik styrning. Nedan beskriver vi de insatser som anser på ett bättre sätt skulle möta de utmaningar som regeringen vill uppnå med den lärosätesspecifika styrningen. Regeringen har för avsikt att utveckla styrningen av varje enskilt lärosäte i syfte att främja dess breda ansvar för samhällets kompetensförsörjning. Regeringen avser därför bl.a. att sätta upp lärosätesspecifika mål för antal examina för vissa yrkesexamensutbildningar inom vård och skola samt följa upp respektive lärosätes måluppfyllelse inom ramen för myndighetsstyrningen. För att säkra kompetensförsörjningen inom hälso- och sjukvården ser , i stället för en detaljstyrning på lärosätesnivå, ett behov av att staten tar ett tydligare ansvar för planering och samordning av behovet av legitimerad personal inom vård och skola. bör därför få i uppdrag att inrätta en nationell samordning som bedömer tillgång och efterfrågan på kompetens inom hälso- och sjukvården. bör få motsvarande uppdrag inom skolans område. Med en tydligare nationell styrning och planering av behovet av legitimerad personal, kan det sammantagna nationella behovet av antalet utbildningsplatser vid lärosätena förutses på ett bättre sätt och därmed skapa förutsättningar för en långsiktig planering av fördelning av antalet platser mellan de olika lärosätena. När det gäller lärosätesspecifika mål för examina för vissa yrkesexamensutbildningar inom hälso- och sjukvården menar vi också att det finns en risk för att den begränsade tillgången till platser för verksamhetsförlagd utbildning (VFU) i vissa regioner kommer att begränsa möjligheterna till utökning av utbildningsplatser på vissa lärosäten. är det stora skillnader i tillgången till mellan landets 21 regioner. har länge förespråkat ett statligt huvudmannaskap för hälso- och sjukvården vilket skulle kunna bidra till en mer likvärdig tillgång till över landet. Sammantaget skulle ett ökat nationellt ledarskap i dessa delar skapa bättre förutsättning att säkra kompetensförsörjningen i hela landet och skapa en mer jämlik vård. En jämställd högskola med goda arbetsvillkor Att unga forskare ges de nödvändiga förutsättningar och trygga anställningsformer som krävs för att utvecklas till framstående forskare är centralt för svensk konkurrenskraft. Vikten av att säkra tydliga och förutsägbara karriärvägar baserade på meriteringsanställningar inom akademin kan därför inte nog betonas. Realiteten för många unga forskare är att tillfälliga och korta projektanställningar staplas på varandra . Gruppen visstidsanställda forskare och postdoktorer har ökat medan anställningsformen biträdande lektor inte alls har ökat i motsvarande utsträckning. Otryggheten i anställningsvillkoren är uppenbara. saknas tillfälle för att göra de bedömningar av meriter och färdigheter som är avgörande för om forskaren har förutsättningar att bedriva en långsiktig karriär inom universitet och högskola. Rekryteringen av personal till högskolan avgörs med andra ord inte alltid av individens förutsättningar att utvecklas till en framstående forskare och lärare. I stället kan det handla om vem som befinner sig på rätt plats . noterar att regeringen uppmärksammar ovanstående problematik i den aktuella propositionen och de uttalar att villkoren för en forskarkarriär vid ett lärosäte ska vara goda. Det är glädjande men regeringen presenterar inga konkreta åtgärder för att förbättra situationen. Det räcker inte att anse att andelen visstidsanställningar bör minska och följa upp frågan inom ramen för myndighetsstyrningen. Eller att som regeringen säger: ha för av sikt att ge – en relevant myndighet – i uppdrag i att undersöka och analysera förekomsten av tidsbegränsade anställningar. Om frågan hade varit angelägen och brådskande borde regeringen åtminstone kunna specificera vilken myndighet som skulle få uppdraget. Förbättra förutsättningarna kring anställning som biträdande lektorat instämmer i att fler lärosäten och fakulteter borde använda sig av biträdande lektorat i en större utsträckning än vad som görs för att skapa bättre arbetsvillkor för unga forskare. Vi anser dock inte att regeringens strategi med att ge lärosätena specifika mål när det gäller antalet biträdande lektorer kommer att lösa problemet. I stället är det angeläget att undanröja två konkreta hinder i högskoleförordningen som begränsar möjligheten att anställas som biträdande lektor. får den sökandes doktorsexamen inte vara äldre än vid ansökningstidens utgång. Detta utgör ett stort problem för många fakulteter som påpekar att tidsgränsen är alltför kort. Enligt samstämmiga enkätsvar i en undersökning av unga akademi försvårar detta rekrytering av de bästa kandidaterna, som det försämrar mobilitet mellan länder, lärosäten och samhällssektorer, samt påverkar jämställdhetsarbetet negativt. anser därför att den aktuella tidsgränsen bör utökas från fem till efter disputation. Ytterligare ett problem är att biträdande lektorat inte kan kombineras med en anställning inom sjukvården, en möjlighet som finns för exempelvis lektorer och professorer. Men eftersom högskoleförordningen inte explicit nämner biträdande lektorer i detta avseende har många lärosäten bedömt att det inte går att kombinera biträdande lektorat med en klinisk tjänst i s.k. kombinationsanställningar. För att undanröja detta hinder är det angeläget att högskoleförordningen tydligt anger att det går att en kombinationsanställning är tillgänglig även för personer med anställning som biträdande lektor. Dessa förändringar i högskoleförordningen bör ges regeringen till känna. Möjliggör kombinationsanställning utanför klinisk verksamhet Den ovan nämnda kombinationsanställningen ger i enlighet med högskolelagen (3 kap. 8 §) och högskoleförordningen (4 kap. 2 §) möjligheten att förena en anställning som lärare vid högskolan med en anställning som specialistutbildad läkare eller annan anställning inom hälso- och sjukvården. Det statliga pensionsavtalet PA 03 4 kap. 13 § p. 4 medger emellertid endast förenade anställningar om tjänsten vid är fast förenad med kliniska arbetsuppgifter. Som nämnts ovan är anställningstryggheten ofta låg vid lärosätena. Inte minst för yngre forskare. Inte sällan måste forskare finansiera sin egen lön genom externa forskningsanslag. Dessa anslag sökes i allt tuffare konkurrens och det är inte ovanligt att de beviljas för endast i taget. Detta medför att forskaren behöver lägga en oproportionerligt stor del av sin tid på att söka forskningsanslag i stället för att faktiskt bedriva forskning och publicera resultaten därav. Om anslagen uteblir är det inte ovanligt att forskaren blir uppsagd från en tillsvidareanställning med motiveringen arbetsbrist. råder det akut brist på behöriga ämneslärare i gymnasieskolan, framför allt inom matematik och naturvetenskap men även inom andra ämnesområden. Om kombinationsanställningar även skulle kunna innefatta gymnasieskolan och tjänster som inte är fast förenade med kliniska arbetsuppgifter, skulle vi möjliggöra att forskare med ämneskompetens och efter komplettering av grundläggande pedagogisk utbildning, skulle kunna förena sin anställning vid ett lärosäte med en anställning vid en skola. Om kombinationsanställning vore möjlig utanför klinisk verksamhet skulle det inte bara förbättra arbetsvillkoren vid lärosätena utan också effektivt bidra till att täcka det stora behovet av behöriga gymnasielärare. Men det skulle även medföra en rad andra positiva effekter såsom t.ex.: forskningsanslag skulle kunna nyttjas effektivare genom att täcka kostnader direkt kopplade till forskningen i stället för forskarens egen lön; fler disputerade skulle kunna stanna kvar inom akademin och bedriva strategiskt viktig forskning då de inte riskerar att bli uppsagda från lärosätet på grund av arbetsbrist med färre beviljade forskningsanslag. Att möjliggöra denna anställningsform skulle också stärka kopplingen mellan gymnasiet, högre utbildning och forskning samt relationen mellan lärosäten och det omgivande samhället. Regeringen uttrycker det klokt i propositionen: individer som är bärare av kunskap, kompetens och erfarenhet flyttar sig mellan samhällssektorer utgör en grund för att forskningen kan leda till samhällspåverkan. anser därför att förutsättningarna för att en kombinationsanställning ska omfatta en anställning vid ett lärosäte och en anställning vid en gymnasieskola bör utredas. Förslaget ligger i linje med regeringens aviserade avsikt i den aktuella propositionen om att se över eventuella hinder för att förena en anställning vid ett universitet eller en högskola med en annan relevant anställning. Jämställdhet vid anställning vid lärosätena instämmer självklart i att både kvinnors och mäns kompetens ska tas till vara. Vi instämmer därför i regeringens uttalanden om att det är av yttersta vikt att universitet och högskolor arbetar för att skapa lika möjligheter för kvinnor och män att göra karriär och meritera sig, både inom utbildningen på forskarnivå och senare i forskarkarriären. Vidare är det grundläggande att kvinnor och män ska verka på lika och trygga villkor på ett lärosäte. Jämställdhet inom forskningen vid universitet och högskolor kan bl.a. mätas genom andelen kvinnor och män som är anställda som professorer, lektorer och i meriteringsanställningar, dvs. forskarassistenter, biträdande lektorer och postdoktorer. Andelen kvinnor bland professorer var 2019, vilket är en ökning jämfört med då andelen kvinnor bland professorerna var . När det gäller nyrekryterade professorer har rekryteringsmålet att hälften av de nyrekryterade professorerna ska vara kvinnor 2030 inte lett till någon förbättring . Majoriteten av universitet och högskolor har inte nått upp till sina mål för perioden. Regeringen aviserar i den aktuella propositionen med avseende på detta att de har för avsikt att utveckla den lärosätesspecifika styrningen av lärosätena avseende andelen kvinnor bland nyrekryterade professorer. Regeringen vill också styra könsfördelning vid val av utbildning. motsätter sig denna detaljstyrning. Grunden för jämställdhetspolitik är alla människors lika värde. Både män och kvinnor ska ha makt över sina liv och makt att forma sina liv utifrån egna önskemål. vill undanröja strukturella och juridiska hinder men också jobba med attitydförändringar och opinionsbildning. Kvotering och andra tvingande lagstiftningsåtgärder är inte rätt väg att gå, bl.a. eftersom de riskerar att befästa betydelsen av kön i stället för kompetens. Vi instämmer i att det är angeläget att antalet kvinnliga professorer ökar men det måste alltid vara kompetens som är vägledande och avgörande vid tillsättning av varje anställning. Om en man och en kvinna har lika meriter är det godtagbart att det underrepresenterade könet får platsen men vi motsätter oss kvotering. Andelen kvinnor på anställningarna under professor ökar i snabbare takt än professorer. Exempelvis har andelen kvinnor bland den forskande och undervisande personalgruppen ökat från 2019. Det bådar gott inför att fler och fler kvinnor med tiden även kommer att öka bland de nyrekryterade professorerna men självklart är det viktigt att inte luta sig tillbaka och bara se tiden an. anser att ett aktivt och medvetet jämställdhetsarbete är viktigt för att motverka s.k. unconscious bias (undermedvetna fördomar) i den akademiska sfären. Vikten av detta visar inte minst arbete med jämställdhet där deras insatser för att utbilda och uppmärksamma personal och granskare på jäv och fallgropar vad det gäller jämställdhet har gett resultat. Beviljandegraden vid ansökan om bidrag hos är jämn mellan män och kvinnor, även om tillfälliga variationer förekommer. Även transparenta rekryteringsprocesser med tydliga kriterier med fokus på vetenskaplig kompetens är viktiga. Denna typ av insatser anser är mer effektiva än lärosätesspecifika volymmål. Att sprida forskningsresultaten inom forskningssfären är en väsentlig del i att upprätthålla som kunskapsnation. Coronapandemin har också belyst vikten av att forskarsamhället bidrar till att vetenskapligt korrekt information sprids till allmänheten genom den s.k. tredje uppgiften. Det är viktigt både för att understryka allvaret i situationen men också för att minska risken för att spridning av felaktig information och konspirationsteorier kan skapa panik och obefogad rädsla bland befolkningen. De insatser som har gjorts angående open access av vetenskapliga publikationer är lovvärd, men mer kan göras. En nationell strategi kring spridning av vetenskapliga resultat och forskningskommunikation är önskvärd. Forskarens engagemang inom den tredje uppgiften bör också premieras inom meriteringssystem i en högre utsträckning än . Vi välkomnar också regeringens intention i den aktuella propositionen om att ta fram en plan kring hur dessa aspekter kan belysas tydligare vid ansökningar hos forskningsfinansiärerna. Utnämning av till universitet Regeringen redovisar i propositionen avsikten att besluta att ska bli universitet från . Regeringen ser detta som ett led i den fortsatta utvecklingen av den strategiska forskningspolitiken. Högskolan, med säte i och , har, enligt regeringen, en lång samverkanstradition med industri och offentlig sektor i regionen, den har varit framgångsrik i att attrahera externa forskningsmedel och det finns stor utvecklingspotential för att ytterligare förstärka forskning och utbildning i en för strategiskt viktig tillväxtregion om högskolan får växa och bli ett universitet. Regeringen skriver vidare att innan regeringen definitivt beslutar om ska få benämnas universitet eller inte avser man inhämta underlag om verksamhetens kvalitet med anledning av tidigare identifierade brister av UKÄ. har flera invändningar kring hur regeringen har hanterat frågan. För det första kan man ifrågasätta förfarandet att först avisera en avsikt men villkora utnämningen med att de identifierade bristerna inom verksamhetens kvalitet måste åtgärdas. För oss kristdemokrater är det inget självändamål att utnämna högskolor till universitet. De båda lärosätesformerna kompletterar varandra. Det viktiga är att utbildningarna och forskningen vid landets lärosäten präglas av hög kvalitet. Det är också grundläggande att hög kvalitet vid verksamheten är det som är ledande vid ett eventuellt första övervägande av utnämning av en högskola till ett universitet. Regeringens förfarande i det aktuella fallet leder till misstankar att det är regionalpolitisk hänsyn, snarare än utbildnings- och forskningspolitisk hänsyn, som styrt regeringens agerande. Våra gemensamma skattemedel är ändliga. En grundprincip vid utnämning av nya universitet är därför att resurserna till de etablerade universiteten minskar, något som riskerar att sänka kvaliteten på såväl forskning som utbildning. Det gynnar inte som forsknings- och kunskapsnation. För att säkerställa att det är eftersträvan av forskningsmiljöer av hög kvalitet som är ledande i dessa frågor framöver anser att man bör ta ett helhetsgrepp över vilka principiella kvalitetskriterier som ska gälla för högskolor respektive universitet. Likaså kring hur många universitet och högskolor som bör finnas i landet samt var geografiskt de ska finnas. Frågan bör utredas. Vårt land behöver fler personer och företag som ser värdet av att våga pröva att omvandla en idé till innovation. Men dagens villkor när det gäller det immateriella värdeskapandet missgynnar mindre aktörer såsom start-up-företag, universitetsforskare och enskilda uppfinnare. skiljer ut sig på ett negativt sätt jämfört med många andra EU-länder. När det gäller tvister kring patent är det en låg andel som går till rättegång eller skiljemannaförfarande i vårt land. Detta gäller särskilt när kapitalsvaga parter är inblandade. Dagens system gör att det kan vara mycket kostsamt att driva en process. Kostnaden är dessutom inte känd på förhand och det finns dessvärre skäl att tro att många mindre aktörer har avstått från att hävda sina rättigheter på grund av denna osäkerhet. anser att de mindre aktörernas möjlighet att få sin patenträtt prövad behöver stärkas. Det finns därför anledning att undersöka hur dagens regelverk påverkar nyttiggörande av forskning och innovationsviljan. I och har det införts särskilda rättegångsregler där det på förhand bestäms ett högsta belopp som en part kan dömas att betala till den vinnande parten för dennes juridiska omkostnader. Detta har skapat en förutsägbarhet som gynnar balansen mellan aktörer med olika finansiell muskelstyrka. Det blir helt enkelt lättare för en kapitalsvag aktör att få sin rätt prövad. Detta skulle vara en viktig pusselbit för att förbättra det svenska innovationsklimatet. Acko Ankarberg (KD)