mot · H902411 · 2021-09-27 00:00:00 — med anledning av skr. 2020/21:215 Vård av unga vid Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem 4Behov av analys, regeringens bedömning och återkoppling 5Arbetsmiljö och behov av extern kontroll 9Barn och ungdomars rätt att framföra synpunkter och klagomål 10Särskilda befogenheter och tvångsåtgärder 11Rätt till skolgång för barn och unga som är placerade på Sis 12Är LVU-vård på Sis rätt väg att gå och hur utbredd är egentligen vanvården? 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma till socialutskottet med en ny redogörelse med en tydlig bedömning, inklusive föregående analys, av vilka åtgärder som bör vidtas inom Sis och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkoppla löpande till socialutskottet var sjätte månad om hur arbetet med att säkerställa vården inom Sis verksamheter bedrivs och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag åt att öka omfattningen av kontrollen av Sis verksamhetsstruktur och organisation och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag åt att öka antalet tillsynsinspektioner av Sis verksamheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör vidta åtgärder för att innehållet i Sis utbildningsprogram granskas av oberoende forskare med gedigen kunskap, även internationellt, inom fältet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med en bedömning av på vilket sätt Sis utbildnings- och rekryteringssatsningar kommer att förbättra vården för placerade barn och ungdomar, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör vidta åtgärder för att innehållet i Sis behandlingsprogram granskas samt utvärderas av oberoende forskare med gedigen kunskap inom fältet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge lämplig myndighet i uppdrag att utreda möjligheten till fler alternativa placeringsformer, särskilt utifrån flickors behov, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör göra en översyn för att säkerställa skyldighet att följa upp beslut om placering och ha enskilda samtal med placerade barn och unga och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör vidta åtgärder för att placerade barn och ungdomar inom Sis verksamheter på ett tryggt sätt ska ges möjlighet att framföra synpunkter oövervakat till en oberoende part och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta en utredning om hur rätten till en oberoende klagorättsmekanism ska säkerställas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör vidta åtgärder för att förtydliga att barns och ungas åsikter måste få framföras vid tillsynsinspektioner och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör vidta åtgärder för att Sis ska tillsätta oberoende observatörer på varje institution och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör göra de ändringar som krävs för att avskaffa möjligheten till avskiljning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag åt lämplig myndighet att förtydliga reglerna om att vård i enskildhet ska omprövas fortlöpande och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda om en bestämmelse ska införas om särskild underrättelse till när ett barn eller en ungdom som är placerad inom Sis har blivit föremål för upprepade tvångsåtgärder , och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen inte bör låta Sis få beslutanderätt för omplacering inom sin egen verksamhet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör vidta åtgärder för att säkerställa att barn och unga inom Sis verksamheter får den utbildning de har rätt till enligt svensk lag, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tydliggöra vilket ansvar som åligger Sis för att gällande samverkansrutin om att främja obruten skolgång följs och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta ett oberoende och tvärvetenskapligt expertråd av erfarna forskare med uppdrag att ta reda på objektiva fakta om Sis-institutionerna och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ta initiativ till en särskild utlysning av forskningsmedel för gedigna effektstudier av Sis ungdomsvård, i kombination med omfattande registerstudier, som bör genomföras i samarbete med forskare även från discipliner för statistik och metodologisk expertis, och detta tillkännager för regeringen. har frågan om missförhållanden inom (Sis) aktualiserats på grund av rapportering av en rad händelser där det blivit känt hur barn och unga i samhällets vård utsätts för övergrepp och våld. För har frågor som rör placerade barn och unga inom Sis varit angelägna . Vi har vid upprepade tillfällen lyft frågan om missförhållanden och övergrepp, speciellt av flickor som varit och är särskilt utsatta. I och med att särskilt men även övriga partier i socialutskott har uppmärksammat brister för placerade barn och unga har det hänt en del inom området, men vi menar att det är långt ifrån tillräckligt. Områden med fortsatt stora utvecklingsbehov inom Sis verksamhet återfinns bl.a. inom kompetensförsörjning och att tillhandahålla vård och behandling till unga med psykosociala behov och/eller psykiatriska diagnoser samt framför allt säkerställa tryggheten för flickor. Att Sis nu har fått i uppdrag att vidta åtgärder för att förbättra vården är bra men efter många års stora brister och missförhållanden förefaller det alltså fortfarande finnas omfattande behov av förbättringsåtgärder. Vid såväl externa som interna utredningar har påvisats missförhållanden om hot och våld mellan ungdomar, bristande rättssäkerhet vid beslutsfattande, våld och icke önskvärt bemötande från personal, röjande av sekretesskyddade uppgifter, låsanordningar som inte fungerat, bristande dokumentation och avvikningar i samband med utevistelser och från institutionsområdet. När det gäller allvarliga missförhållanden har utredningarna bl.a. handlat om fasthållning, våld i samband med avskiljningar, brister i upprätthållande av rutiner för suicidprevention och självskada, bristande dokumentation, tillsyn och tillgång till personal vid avskiljning och vård i enskildhet. Ungdomarna själva, och särskilt flickor, har vid upprepade tillfällen vittnat om utsatthet i form av kränkningar, våld och övergrepp. Att det, enligt vad som anges i regeringens skrivelse, nu i högre grad ska fokuseras på vården av flickor är välkommet och likaså det uppdrag som Statskontoret fått att vid behov lämna förslag på hur en mer ändamålsenlig vård av barn och unga kan säkerställas. Men det kan ändå inte nog betonas, utifrån vad som rapporterats om rådande missförhållanden, hur viktigt det är att förändring faktiskt sker omgående. Det behövs inte fler utredningar, det behövs resultat. anser att det under inga villkor får fortsätta förekomma att barn och unga utsätts för repressalier, våld och övergrepp samt blir utan nödvändig vård och behandling. Det anges i regeringens skrivelse att ”Sis nya ledning i nära dialog med , sjösatt ett omfattande förändringsarbete med fokus på säkerhetshöjande åtgärder men med en samtidig målsättning att också höja kvaliteteten”. Antalet fritagningar och rymningar har inte ökat men det har däremot avskiljningarna. Den mest ingripande tvångsåtgärden har ökat och det är förfärande nog flickor, de yngre barnen och unga med funktionsnedsättningar som utsätts allra mest. genomfördes 42 avskiljningar på dömda LSU-ungdomar, motsvarande siffra för yngre flickor var långt över 400. ställer sig frågande till den prioritering som görs där höjd säkerhet förordas, utifrån flickornas vittnesmål och de beskrivningar vi fått ta del av genom både myndigheters och medias granskning. Frågan om att stoppa det som de varit och är utsatta för, borde stå först på dagordningen och åtgärder vidtas utan dröjsmål. Men om det nämns inte särskilt mycket i skrivelsen. Att regeringen avslutar skrivelsen med nedanstående stycke säger allt om att de åtgärder som redogörs för i regeringens skrivelse inte alls är tillräckliga. ”Det har framkommit vittnesmål om att barn och unga, både flickor och pojkar, som befinner sig på statliga ungdomshem har utsatts för sexuella övergrepp och trakasserier. Även Inspektionen för vård och omsorg () lyfter i rapporten Vad har sett 2019, att anmälningar gjorts om sexuella och andra övergrepp. Bland de som har utfört övergreppen finns andra ungdomar, verksamhetens personal och andra personer som varit i kontakt med ett familjehem. Regeringen följer utvecklingen även när det gäller dessa missförhållanden.” Att regeringen ska ”följa utvecklingen även när det gäller dessa missförhållanden” i stället för att i skarpa ordalag uttrycka att detta aldrig mer ska få hända, tydligt ange vilka åtgärder som krävs samt hur de ska följas upp är inte bara anmärkningsvärt utan direkt uppseendeväckande. Det får att undra om regeringen inte har tagit del av vad som hände de unga flickor och tjejer som var placerade t.ex. på Sis-institutionen och varför oron inte är större för att detta kanske just nu pågår någon annanstans. Det förefaller även märkligt att regeringen i detta sammanhang endast refererar till en av Ivos rapporter. Har regeringen helt missat all annan rapportering från myndigheter och inte minst den övriga massmediala granskning som gjorts? Uttalandet är dessutom missvisande. Flickorna har inte utsatts av i första hand andra ungdomar utan av verksamhetens personal. Detta omnämns nästan som i förbifarten när det egentligen skulle vara den största skandal som någonsin inträffat. Dessutom väcks frågetecken kring följande ”/…/andra personer som varit i kontakt med ett familjehem”? Att regeringen inte ger frågan om flickors utsatthet mer utrymme i skrivelsen är i synnerhet anmärkningsvärt efter vårens heta debatt inom politiken om vikten av att stoppa mäns våld mot kvinnor och killars våld mot tjejer och särskilt regeringens egna höga tongångar. I detta sammanhang desto mer prekärt då det handlar om flickor med stora vård- och omsorgsbehov, som under sin uppväxt ofta saknat stöd från vuxenvärlden. Det föranleder frågan om det inte är hög tid för regeringen att agera kraftfullt. För om inte ens regeringen, som uppmanats av att återkomma med en bedömning av vad som behöver ske inom Sis för att råda bot på problemen, kan vara mer tydlig så är dessa flickor verkligen på riktigt övergivna av alla. Tonen i regeringens skrivelse påminner på ett oroväckande sätt om hur de vuxna företrädare för myndigheter som vi fått möta i mediegranskningen, uttrycker sig. Liksom distanserat rationaliserar de och ”bortförklarar” vad som hänt, ofta med hänvisning till utförlig beskrivning av ungdomarnas egna problem. Ett exempel var när socialchefen i säger om fall i granskning i [1]: ”Hon var fysiskt attackerande ibland mot människor så de blev rädda och fick låsa in sig”. Hon själv, då , skrev i sin dagbok ”Jag skulle vilja säga till personalen att jag mår dåligt och vill prata men jag orkar inte så jag ”dampar” istället”. Var finns förståelsen för barn och ungas behov och hur beteendeproblem uppstår? Det saknas reflektioner eller åtgärder kopplade till åldersaspekten i skrivelsen och nämns inget om behov av t.ex. ökad personaltäthet för yngre barn, lämpliga metoder och förhållningssätt eller anpassade lokaler etc. Även här finns en avsaknad av insikt hos regeringen då barnen tycks få bära skulden för det våld och de missförhållanden de utsätts för. Det framstår som oetiskt och är dessutom felaktigt då forskning tydligt visar att våldsanvändning och repressivitet hos personal i tvångsvård ofta beror på organisation, ledarskap och utbildning, inte de intagna individernas karaktäristika. Vi vet att jämlika förutsättningar och fungerande förskola, skola och meningsfull fritid har störst betydelse för barns och ungas chans att lyckas men här sker nu en ökande segregation. I används ofta begreppet ”school to prison pipeline”. Det kan kortfattat och något förenklat beskrivas som att unga från socioekonomiskt utsatta miljöer eller med svårigheter i form av diagnoser, straffas ut från skolan på grund av mindre företeelser, t.ex. att de ”trotsar”, och därefter hamnar i samhällets vård och sedan skolas in i fortsatt självdestruktivitet och/eller kriminalitet. Det handlar om vilka glasögon vuxenvärlden har. Är beteendet trotsigt och aggressivt eller försöker den unge säga nånting? Som i fallet med , som egentligen ville prata men inte orkade för hennes hopp om att vuxenvärlden skulle lyssna hade slocknat. Genomgående i medierapporteringen då vuxna företrädare för institutioner och myndigheter intervjuas framträder bilden av ”den farlige ungdomen och den utsatta personalen”. Det är detaljerade beskrivningar av de skador personalen tillfogats men ingen motsvarande beskrivning av ungdomarnas utsatthet. Utöver det upprepas gång på gång som ett mantra från samma vuxna personer att ”det har blivit bättre , vi rapporterar mer, nej, det var ju inte bra det som hände, men är det bättre, vi är nöjda med de förändringar som gjorts osv.”. Precis på samma sätt som sker i och med regeringens skrivelse. Regeringen anger bl.a. att de ”[…] i flera omgångar tillfört medel för att stärka Sis verksamhet.” och att ”Regeringen är dock medveten om att det kvarstår arbete med att åtgärda brister i Sis ungdomsvård och regeringen avser att fortsätta verka för att vården ska bli så ändamålsenlig och rättssäker som möjligt”. anser att skrivelsen är för vag i relation till det brister som framkommit. Regeringen måste vara betydligt tydligare med vilka ytterligare åtgärder som ska vidtas. Från vår sida kan vi inte nöja oss med något annat än att statens verksamheter ska vara rättssäkra. Vidare anges att ”Regeringen har en årlig dialog med Sis där utmaningar och utvecklingsbehov diskuteras. arbetar med att granska och analysera de behov som identifierats inom Sis verksamhet ”. anser inte att det är tillräckligt med en årlig dialog och vi ser behov av att såväl löften om granskning som analys förtydligas. Slutligen står att ”Regeringens huvudsakliga bedömning är att de åtgärder som har vidtagits och de åtgärder som initierats kommer att få positiva effekter för vården av ungdomar på Statens institutionsstyrelses (Sis) särskilda ungdomshem framöver”. anser inte att regeringen tillräckligt tydligt redogör för vad den bedömningen baseras på eller hur de positiva effekterna ska uppnås. 4 Behov av analys, regeringens bedömning och återkoppling I socialutskottets tillkännagivande ingick en uppmaning till regeringen att återkomma med en bedömning av de insatser som krävs för att vården vid Sis särskilda ungdomshem ska vara säker och för att en placering ska ge den unge den vård och behandling som krävs samt att regeringen skulle ange på vilket sätt åtgärderna ska genomföras. I skrivelsen saknas genomgående regeringens tydliga ställningstagande och förslag till utvärdering av resultaten av åtgärderna. I skrivelsen saknas även en analys som grund för regeringens bedömning. Regeringen bör återkomma till socialutskottet med en ny redogörelse med en tydlig bedömning inklusive föregående analys, av vilka åtgärder som bör vidtas inom Sis. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Sis har lovat liknande förbättringar som anges i skrivelsen och ändå har missförhållanden fortsatt. Därför är det viktigt att samtliga åtgärder som ska vidtas inom Sis, och i samarbete med andra, sker under överinseende och noga följs upp. Regeringen bör återkoppla löpande till socialutskottet om hur arbetet med att säkerställa hur vården inom Sis verksamheter bedrivs. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5 Arbetsmiljö och behov av extern kontroll Inom Sis används händelserapporteringssystemet ISAP för att rapportera arbetsolyckor och tillbud. Trots alla larmrapporter fortsätter ökningen av inrapporterade händelser inom ungdomsvården av hot och våld riktat mot personal. Ökningen kan enligt Sis bero på ökad rapporteringsbenägenhet eller att antalet händelser ökat. har enligt Sis ett utvecklingsarbete påbörjats för att säkerställa en likvärdig rapportering i hela myndigheten vilket skapar bättre förutsättningar för uppföljning. Dock saknas en beskrivning av hur en mörkertalsanalys ska ske. Det saknas även analyser av hur det våld som rapporteras i ISAP förändrats och om det sker i nya situationer, om det ändrat karaktär och t.ex. blivit grövre. Med en sådan analys hade det varit enklare att avgöra om ökningen kan förklaras av ökad anmälningsbenägenhet eller om det är något annat som ligger bakom. t.ex. en skillnad i likvärdighet mellan eller inom olika institutioner, vilket i sin tur kan identifiera organisatoriska strukturer. Sis har känt till att det finns stora variationer när det gäller förekomst av våld på ett sätt som inte endast har samband med klientelets sammansättning, utan även med egenskaper hos personalgruppen (2004). Utvärderingar och jämförelser mellan behandlingsinstitutionerna är sällsynta även om undersökningar av personalstrukturers betydelse för förekomsten våld har efterfrågats (2003). Frågor om det t.ex. förekommer olika synsätt mellan fast anställd personal som får handledning och vikarier och andra liknande centrala analyser saknas i Sis inrapporteringar till . Att Sis inte på ett korrekt sätt registrerar antalet inrapporterade incidenter kopplade till hot och våld gör statistiken svåröversiktlig och missvisande[2] (2019). Det måste finnas en central styrning inom Sis som kan hantera allvarliga brister. Som ett exempel på det uttalade JO bl.a. i ett beslut från att bristerna på ett ungdomshem som varit kända för ledningen , inte hade lösts på ett tillfredsställande sätt. De åtgärder som huvudkontoret vidtog efter sin inspektion borde, enligt JO, ha satts in . Genom bl.a. tillsättande av den biträdande institutionschefen som en resurs under verksamhetsdirektören, skapades förutsättningar för att ledningen för Sis i fortsättningen skulle kunna följa och vid behov bistå i arbetet med att kartlägga och utvärdera verksamheten, och därefter sätta in ändamålsenliga åtgärder. JO framhöll vikten av att den erfarenhet av genomlysning som gjordes av ungdomshemmet skulle tas till vara för att förebygga liknande situationer på andra av Sis institutioner[3]. I regeringens skrivelse anges att det enligt Sis finns ett behov av att stärka förutsättningarna för första linjens chefer att utöva ett mer närvarande ledarskap för sina medarbetare. Detta ser förvisso som positivt och det ligger i linje med givna rekommendationer, men enligt en hemställan som bereds inom , har Sis anfört att det enligt deras egen bedömning finns behov av att också förstärka den interna tillsynen inom Sis. I detta avseende är av helt motsatt uppfattning. I en verksamhet som haft så pass omfattande problem av den karaktär som granskningarna visar bör inte den interna, utan tvärtom den externa kontrollen öka och dessutom utökas till att omfatta en ordentlig genomlysning av hela verksamheten i syfte att se om dess organisation är ändamålsenlig. var av samma uppfattning då man konstaterade att ”har lyft dessa problem, tyvärr utan att få gehör från varken myndighetsledning eller politiken. För att komma till rätta med alla problem krävs det en ordentlig genomlysning av hela myndigheten. Tiden för att bara lappa och laga är förbi.” Regeringen bör uppdra åt att öka omfattningen av kontrollen av Sis verksamhetsstruktur och organisation. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Sis granskas av genom anmälda och oanmälda inspektioner samt genom s.k. skrivbordstillsyn. inspekterar samtliga särskilda ungdomshem minst en gång . Tillsynen ledde till 39 beslut som rörde ungdomsvården. Barn och ungas livssituation inom institutionsvård får inte alltid det utrymme som skulle behövas vid tillsynsinspektioner, men möjligheten att faktiskt upptäcka brister skulle sannolikt öka om fler inspektioner gjordes. Enligt har dock frekvenstillsynen minskats från två gånger till en gång . Regeringen bör uppdra åt att öka antalet tillsynsinspektioner av Sis verksamheter . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 6 Utbildning och kompetens Det anges i skrivelsen att Sis ska säkerställa att alla nyanställda får ”relevant och gedigen utbildning” som utgår från Sis etiska riktlinjer. Dessa riktlinjer ska ge ”vägledning i svåra situationer […] och bidra till en bra och trygg arbetsmiljö för personalen”. Vidare ska det inom verksamheten finnas ”etikansvariga” och nyanställd personal ska introduceras av en ”erfaren handledare” samt att det ”myndighetsgemensamma utbildningsprogram” som avses genomföras ska innehålla ”etik och bemötande, trygghet och säkerhet, normkritiskt tänkande, suicidprevention, psykiatrisk kompetens, motiverande samtal, No No Lose, traumamedveten omsorg, skolans betydelse och regelverk”. Allt detta låter bra, men vid närmare eftertanke väcks frågan vad det egentligen innebär. Om inte innehållet i utbildning och introduktion av medarbetare närmare specificeras ges ju ingen insyn i vilken kultur som förs vidare inom verksamheten. Att en handledare är erfaren kan ju i detta sammanhang bli helt fel om denne lär upp ny personal i förhållningssätt gentemot barn och unga som är direkt skadliga. Det finns självklart många duktiga medarbetare inom Sis också men de missförhållanden som har uppmärksammats tyder på att det kan finnas en kultur bland viss personal som är destruktiv. Om sådana mönster finns, bryts de bäst genom ökad insyn utifrån, kontroll och kontinuerlig utvärdering av arbetssätt och metoder samt tydligt ledarskap. I Sis årsredovisning[4] står att ”sammantaget är det vår bedömning att utbildningsinsatser i konflikthanteringsprogrammet No No Lose (NPNL), där även strukturerade riskbedömningar och trygghetsplaner ingår, bidrar till att förbättra vård- och arbetsmiljön inom Sis”. Frågan är dock vilka utvärderingar som har gjorts och hur Sis vet att metoden fungerar. Metoden No No Lose (NPNL) utvecklades inom Sis för att hantera konflikter, hot och våld. Programmet har sedan starten reviderats och anges nu på Sis hemsida vara ett ”program för effektiv konflikthantering”. Den reviderade upplagan fokuserar på att upptäcka och identifiera tecken på våld, till skillnad från tidigare när fokus mer var på personalens beteende. Det har alltså skett en förskjutning mot ett antagande om att man ser ungdomarna som orsak när det förekommer våld. Centralt tycks vara den grundläggande säkerhetshållningen. Metoden ska ge personalen ”redskap” för att de ska kunna agera rationellt och effektivt i våldssituationer men det saknas systematiska studier avseende metodens effektivitet[5]. Instruktionsguiden för NPNL innehåller allt från en blandad teoretisk bakgrund till andra metoder, bl.a. Motiverande samtal och De-eskalering, beskrivningar av värdegrund, riskbedömningsinstrument, trafiksäkerhetspolicy med en rekommendation att använda ”körvana förare”, till bilder på självskydd och checklistor över polisanmälan, arbetsskadeanmälningar och journaldokumentation m.m.