mot · H8024064 · 2021-05-12 00:00:00 — med anledning av prop. 2020/21:191 Ändrade regler i utlänningslagen 2 Förslag till riksdagsbeslut 4 Behovet av ändrade regler 6 En feministisk regering med rötterna i arbetarrörelsen 6.2 Försämringar för barn 7 En återgång till utlänningslagen 8.1 Översyn och övergångsbestämmelser 2 Förslag till riksdagsbeslut avslår proposition 2020/21:191 Ändrade regler i utlänningslagen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen vid en återgång till utlänningslagens lydelse före bör återkomma med förslag på översyn av lagen och nödvändiga övergångsbestämmelser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta en utredning för att se över rättssäkerheten inom asylprocesser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att de ensamkommande barn och unga som varit i ska beviljas permanenta uppehållstillstånd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda möjligheten att införa en form av regularisering för den som drabbats av den bristande migrationslagstiftning som gällt och tillkännager detta för regeringen. Regeringen föreslår genom proposition 2020/21:191 Ändrade regler i utlänningslagen en rad förändringar i utlänningslagen (2005:716). Ändringarna innebär bl.a. att uppehållstillstånd som beviljas för bl.a. skyddsbehövande som huvudregel ska vara tidsbegränsade, att permanent uppehållstillstånd tidigast ska kunna beviljas efter att utlänningen har haft tidsbegränsat uppehållstillstånd och endast om vissa särskilda krav är uppfyllda. Regeringen föreslår också att ett försörjningskrav införs vid anhöriginvandring. Kravet innebär att anknytningspersonen även kan försörja den anhörige. En vuxen person som har vistats i med uppehållstillstånd och under den tiden fått en särskild anknytning till ska enligt propositionen kunna beviljas uppehållstillstånd om omständigheterna är särskilt ömmande. Vidare föreslår regeringen en återgång till de bestämmelser om uppehållstillstånd på grund av särskilt och synnerligen ömmande omständigheter som gällde innan lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i trädde i kraft samt att det ska införas en möjlighet för vissa statslösa utlänningar som har fötts i och som har tidsbegränsat uppehållstillstånd att beviljas svenskt medborgarskap. Med anledning av förslagen i propositionen föreslås därtill följdändringar i vissa andra lagar. Lagändringarna föreslås träda i kraft då lagen (2016:752) om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i (begränsningslagen) upphör att gälla. Förslagen i propositionen bygger på betänkandet (SOU 2020:54) En långsiktigt hållbar migrationspolitik som lämnades av den parlamentariskt sammansatta migrationskommittén (dir. 2019:32) och några ytterligare förslag som utarbetats i för att hantera vissa brister i migrationskommitténs arbete. 4 Behovet av ändrade regler Regeringen anser att ”Det finns behov av ändrade regler för att regelverket om möjlighet att beviljas uppehållstillstånd i ska vara långsiktigt hållbart och inte väsentligen avvika från regelverken i andra EU-länder. Regelverket ska vara humant, rättssäkert och effektivt och värna asylrätten.” instämmer i att det behövs en ny migrationspolitik. Vi anser att den svenska asyllagstiftningen behöver förbättras och utvecklas. tvära kast och otillräckligt beredd lagstiftning är det hög tid att skapa en genomtänkt och solidarisk flyktingpolitik som tar avstamp i internationella konventioner och deras andemening. Tyvärr lever denna proposition varken upp till regeringens ambitioner eller förhoppningar. Förslagen innebär att den kraftigaste omsvängningen av svensk migrationslagstiftning någonsin, med undantag av några mindre ändringar, nu ska göras permanent. föreslås få en lagstiftning som är näst intill så sträng den kan vara, utan att bryta mot de konventioner och den EU-rätt är bundet att följa. Denna förändring kommer att dramatiskt försämra förutsättningarna för de som söker skydd i , för integrationen och för samhället i stort. I propositionen konstaterar regeringen att förslagen kommer att leda till försämringar ur ett barnrättsperspektiv, försämrad jämställdhet, försämrad integration samt vissa försämringar avseende nyanländas hälsa. Förklaringen till att regeringen vill genomföra alla dessa försämringar är att den anser det sannolikt att de ska få färre människor att söka skydd i , och att de ska leda till att andra länder tar ett större ansvar. står inte bakom ambitionen att färre ska söka skydd i . Det finns inte heller stöd för att de strängare reglerna kommer att leda till att färre söker sig hit eller att andra länder tar ett större ansvar, vilket med begränsningslagen har visat. Förslagen i denna proposition är i stället uttryck för den sämsta formen av symbolpolitik, som syftar till att skyla över denna regerings oförmåga att bygga upp en robust välfärd och utjämna klyftorna i samhället genom att skylla på de som sökt skydd från krig och förtryck. Som resultat blir ett sämre land att leva i, både för den som söker skydd och för alla andra som lever här. Denna motion behandlar regeringens proposition, och kritiken i den riktas därmed i huvudsak mot regeringen. vill därför förtydliga att den politik som högerpartierna (M, SD, KD och L) för är ännu värre, även om skillnaderna är sorgligt små. Högerpartiernas projekt går ut på att attackera välfärden och bryta ned våra trygghetssystem. Till sin hjälp tar de ett parti som uttryckligen baserar sin politik på rasistiska idéer. Det syns tydligt i deras förslag på hur nyanländas rätt till ersättningar och bidrag ska begränsas. Genom att utmåla de som söker skydd här som hot och belastning blir de lättare att angripa och det bli lättare att neka dem deras rättigheter. I grunden vill högern skära ned på trygghetssystemen för alla, det är klassisk högerpolitik. Det är lättast att göra det för just dessa grupper, därför börjar de där. sekretariat konstaterade i ett underlag till kommittén att inte tillåter den typen av åtskillnad mellan nyanlända och medborgare. Den väg högerpartierna föreslår kommer att drabba oss alla, om den blir verklighet. Det är därför obegripligt att regeringen driver sin migrationspolitik i samma riktning. Socialdemokraternas främsta mål i migrationskommittén var att komma överens med , trots att det mycket tidigt stod klart att M saknade intresse av att komma överens. De sökte sig i stället längre högerut, närmare , för varje steg S tog i deras riktning. För att oavsett vilket förslag regeringen skulle lägga fram kunna säga att det inte är tillräckligt strängt. Därmed släppte S alla politiska ambitioner om en rimlig och hållbar migrationslagstiftning. menar att januaripartierna (S, MP, C och L) borde ha sökt samarbete och samtal med oss. En regering som bildades för att hålla SD borta från makten borde även verka för att minimera SD:s inflytande i deras viktigaste fråga. Genom ett sådant samarbete skulle ha kunnat få en verkligt hållbar, human, effektiv och rättssäker migrationspolitik. Regeringens bedömning av behovet av en ny lagstiftning ligger nära migrationskommitténs direktiv. Regeringen skriver i propositionen att migrationskommittén inte gjort någon uttrycklig bedömning avseende behovet av lagstiftning. ifrågasätter den slutsatsen då migrationskommittén genom sin ytterst medvetna tolkning och förvrängning av direktiven arbetat fram förslag som går i en mycket restriktiv riktning. Direktiven till migrationskommittén utgick i hög utsträckning från begränsningslagen och arbetet och inriktningen i migrationskommittén fördes i en än mer restriktiv riktning. Utgångspunkter och delar av uppdraget som kunde öppna för förslag i mindre restriktiv riktning valdes medvetet bort. förslag utgör grunden för regeringens proposition, varför kommitténs tolkning av direktiven och bedömning av behovet av lagstiftning får väldigt tydliga effekter. Enligt direktiven ska den framtida migrationspolitiken vara långsiktigt hållbar, human, effektiv och rättssäker. Dessutom ska det svenska regelverket inte väsentligen avvika från andra EU-länders. Kommittén arbetade i stället för att ta fram en så restriktiv lagstiftning som möjligt, utifrån argumentationen att lagstiftningen inte väsentligen bör avvika från de övriga nordiska ländernas. Därmed är förslagen som kommittén lägger fram betydligt mer restriktiva än övriga EU-länders lagstiftning. Detta framgår både av kommitténs betänkande och de jämförelser som Röda Korset tagit fram (Rätten till familjeåterförening – en europeisk jämförelse och Längd på uppehållstillstånd – en europeisk jämförelse). Kommittédirektiven säger ingenting om jämförelser med de nordiska länderna, det är något kommittén själv hittat på. Det är också en jämförelse som leder fel då varken eller omfattas av samma EU-lagstiftning som . Inte heller direktivet om att den framtida migrationspolitiken ska vara rättssäker har uppfyllts. Ett exempel på hur den föreslagna lagstiftningen fortsätter bygga in rättsosäkerhet i prövningar och avgöranden är genom att göra skillnad på tillståndslängder för olika skyddsgrunder. Att dra en tydlig gräns för om en person har skyddsskäl som flykting eller alternativt skyddsbehövande är mycket svårt, vilket bl.a. syns i utvärdering av handläggning som inte är enhetlig på denna punkt. Det har också konstaterats genom Asylrättscentrums arbete och rapporter. Dessutom förespråkar UNHCR, och likabehandling av flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Flyktingar och alternativt skyddsbehövande förenas av att de genom sin beviljade skyddsstatus bedöms ha rätt till skydd och endast kunna leva här. Utvecklingen i pekar mot likabehandling mellan skyddsgrunder. hade hellre sett en bred översyn av rättssäkerheten i asylärenden, något som vi fört fram i kommittén. En sådan transparent genomlysning med förslag till förbättringar skulle dessutom kunna återupprätta en del av den legitimitet kring rättssäkerheten som tyvärr gått förlorad . Vidare är det svårt att se vad som är effektivt och humant i en ordning där människor tvingas förlänga sina uppehållstillstånd med mellanrum trots att skyddsbehoven kvarstår i nästan samtliga fall. Det är också svårt att finna det humana i ett försörjningskrav som tvingar en förälder att välja vilket barn hen vill återförenas med, om familjeåterförening alls tillåts. Den långsiktiga hållbarheten i lagstiftningen har av kommittén tolkats som att den ska hålla för politiska förändringar i . Det står nu klart att högerblocket kommer att riva upp denna lagstiftning om de kommer till makten efter nästa val, varför även denna märkliga tolkning av direktivet kommit på skam. vill hellre se en lagstiftning som är långsiktigt hållbar för de som söker skydd i och deras tillgång till de mänskliga rättigheterna, för jämställdheten, barns möjligheter att få sina rättigheter tillgodosedda och för goda förutsättningar för integration och etablering. En lagstiftning som avviker från den ambitionen kommer behöva kompletteras med olika undantagsbestämmelser när de orimliga och omänskliga konsekvenserna av den blir uppenbara. Därmed kan en sådan lagstiftning aldrig bli hållbar. Det, om något, borde vi ha lärt oss med begränsningslagen. Kommitténs arbetssätt och tolkning av direktiven har lett till att förslagen bygger på felaktiga premisser, nämligen att vi behöver en stram migrationslagstiftning för att klara av integrationen. Detta trots att kommitténs underlag visar att begränsningslagen inte hade någon effekt på hur stor andel av de asylsökande i som sökte sig till och att prognos visar på små effekter av att återgå till den ordinarie utlänningslagen. Bland annat framgår det av propositionen att kommunmottagandet vid återgång till utlänningslagen antas öka med omkring 15 personer per kommun och år, i genomsnitt. Kommitténs betänkande visar även att antalet asylsökande inte påverkar integrationstakten. Regeringens och kommitténs förslag vilar inte på den kunskap som finns och som tagits fram av kommitténs sekretariat. Förslagen motiveras med att det behövs en lagstiftning som asylrättsligt skrapar EU:s bottennivå för att förbättra integrationen, som konsekvensanalyserna i kommitténs betänkande såväl som regeringens proposition tydligt visar att en sådan miniminivå – när det gäller t.ex. tillståndens längd och rätt till familjeåterförening – försämrar integrationen. Hade regeringen menat allvar med sin oro för att nyanlända ska drabbas av trångboddhet på grund av bostadsbrist eller av arbetslöshet på grund av otillräckliga språkkunskaper borde den lagt fram förslag på hur vi bygger rymligare och starkare genom att investera i bostadsbyggande, i sfi från dag ett och i det välfärdssamhälle som historiskt har visat sig vara den viktigaste och effektivaste integrationsmotorn, även i internationell jämförelse. Begränsningslagen kom till under speciella omständigheter, efter att fler än sökt asyl i och i EU . En lång rad omvärldsfaktorer samspelade. Historiskt många människor var på flykt i världen. Bland annat miljontals från inbördeskriget i som pågår på tröskeln till , men också från fortsatt terror, förföljelse och inbördeskrig i länder som , och . Undermåliga mottagandeförhållanden och bristande rättigheter i flyktingarnas grannländer, varav några inte ratificerat senare tillägg och därför endast erkänner flyktingar från , bidrog till att göra situationen ohållbar för flyktingar som levt där utan rättigheter och inte sällan under ny förföljelse. EU:s bristande förmåga att komma överens om ett solidariskt mottagande där samtliga medlemsländer följer och respekterar asylrätten samt ger skydd åt de som behöver det fördjupar utsattheten bland asylsökande som hamnar i läger i EU-länder längs unionens yttre gräns, på grund av den orättvisa Dublinförordningen. Det är uppenbart att EU-länderna vid EU:s yttre gränser saknar såväl förmåga som vilja att organisera ett värdigt mottagande med rättssäkra prövningar och att övriga medlemsländer saknar vilja att i sin tur omfördela asylsökande och att bidra till mottagandet. Det är alltså en värld i krig och konflikt och EU:s ohållbara och osolidariska system som helt bortser från internationella förpliktelser gentemot människor på flykt som skapade situationen 2015. Den valde att lägga fram begränsningslagen med motiveringen att behövde minska antalet asylsökande för att kunna hantera och förbättra mottagandet . Regeringen menade att färre asylsökande skulle vilja söka sig till om den svenska lagstiftningen anpassades efter EU:s miniminivå. Regeringen ansåg att detta även skulle förmå andra EU-länder att ta ett utökat ansvar. Regeringen hävdade att denna lagstiftning endast skulle vara tillfällig. Just lagens tillfällighet användes av regeringen som bärande argument för att göra inskränkningar som ett massivt antal remissinstanser motsatte sig. Det andra bärande argumentet var att lagstiftningen behövdes för att rusta mottagandet framöver. varnade redan då för att den tillfälliga lagstiftningen riskerade att permanentas , och för att en acceptans av denna lägstanivå skulle skapa politiska förutsättningar att fortsatt inskränka asylsökandes rättigheter även i andra europeiska länder. Vi kan nu tyvärr konstatera att våra värsta farhågor besannades. har under detta skamliga s.k. ”andrum” inte rustat samhället för ett bättre fortsatt mottagande, och övriga EU-länder har använt minskade ansvarstagande som argument för att själva smita från sitt ansvar. Ytterst riskerar denna ansvarslösa spiral att undergräva fundamentet för asylrätten. När världens rikaste länder, däribland , undan för undan kliver tillbaka från sina konventionsbundna löften är det svårt att se varför väldens fattigaste länder, där majoriteten av världens flyktingar befinner sig, ska vilja fullfölja sina. Med förslagen i denna proposition ser vi dessutom att begränsningslagen nu i princip föreslås bli permanent. Redan innan begränsningslagen trädde i kraft var det svenska mottagandet åter på normala nivåer, långt under genomsnittet för 2000-talet. 2020 sökte strax under 13 000 människor asyl i , och 2021 väntas omkring 15 000 asylsökande. Det är de två lägsta siffrorna för , och de beror givetvis till stor del på reserestriktioner som införts under coronapandemin. Detta är ytterligare ett exempel på att det är faktorer i omvärlden som påverkar hur många människor som söker skydd i , snarare än den svenska asyllagstiftningen. menar att det saknades behov av begränsningslagen redan när den infördes och att lagen haft mycket allvarliga negativa konsekvenser för både den enskilde asylsökande och för samhället i stort. 6 En feministisk regering med rötterna i arbetarrörelsen Förslagen i propositionen får omfattande negativa konsekvenser för många grupper av människor och för samhället i stort. Det är svårt att förstå varför regeringen går fram med förslag som endast leder till försämringar, och inte gör någonting bättre. Att en regering som kallar sig feministisk, som gjort till lag och vars ledande parti har sina rötter i arbetarrörelsen lägger fram förslag som dessutom så tydligt försämrar situationen för kvinnor, barn och maktbalansen på arbetsmarknaden är i grunden obegripligt och oförlåtligt. Regeringen konstaterar själv i propositionen att nyanlända kvinnors arbetsmarknadsetablering i genomsnitt tar än nyanlända mäns, som kvinnor i högre utsträckning arbetar deltid och har otrygga anställningar, vilket väntas innebära att det kommer att ta för kvinnor än för män att uppfylla föreslagna försörjningskrav för permanent uppehållstillstånd och familjeåterförening. Det kan därmed även ta för kvinnor att bli svenska medborgare, vilket påverkar jämställdheten negativt. Förslaget om försörjningskrav vid anhöriginvandring begränsar också kvinnors möjlighet till invandring och återförening, eftersom det är fler kvinnor än män som beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning. Kvinnor riskerar därmed att bli kvar i det förtryck och de krig som deras partner flytt från. Vidare konstaterar regeringen att vissa inlåsningseffekter kan uppstå för kvinnor. Det kan t.ex. handla om att kvinnor som kommer hit som anhöriga kan hamna i en beroendeställning eller att en existerande beroendeställning förstärks genom att försörjningskrav uppställs för anknytningspersonen. Regeringen och högerpartierna pratar ofta om att etableringen av nyanlända kvinnor på arbetsmarknaden behöver förbättras. Det är svårt att förstå varför de lägger fram och ställer sig bakom förslag som leder i motsatt riktning. 6.2 Försämringar för barn menar att rätten att leva med sin familj, som är fastställd i en lång rad konventioner som förbundit sig att följa, bör värnas och respekteras. Det är det enda humana och det enda värdiga ett samhälle som gör anspråk på höga ambitioner när det gäller barns rättigheter. Det är bra för samhället och för den enskilde, det är bra för integrationen och etableringen. Det framgår även av kommitténs betänkande att omfattande negativa konsekvenser följer av att familjer splittras, medan de positiva konsekvenserna lyser med sin frånvaro. anser att rätten att leva med sin familj, med de man älskar, inte ska avgöras av hur stor bostad man lyckas få tag på eller hur mycket man tjänar. Vi är därför emot att det uppställs försörjningskrav för att få återförenas med sin familj. Rätten att leva med sin familj ska inte vara en klassfråga. Förslagen som läggs fram i propositionen innebär att det blir just så. Det ser vi redan nu med den lagstiftning som råder under begränsningslagen. Om försörjningskrav uppställs måste de vara mycket lägre än i nuvarande reglering och med tydliga och omfattande undantag. De bör också formuleras på ett sådant sätt att anknytningspersonen inte tvingas välja vilket av sina barn hen har råd och möjlighet att återförenas med, så som är fallet med nuvarande reglering. Om försörjningskrav uppställs måste det finnas undantag för när fristen kan tillåtas överskridas. Konsekvensanalyserna i såväl kommitténs betänkande som propositionen visar tydligt att förslagen kommer att ha negativa konsekvenser för barn. FN menar att kontinuitet är viktig för barns uppväxt och en osäker och utsatt migrationsstatus inverkar negativt på barns välmående. Försenade eller utdragna beslutsprocesser kan också få ogynnsamma följder för barn som utvecklas och bl.a. påverka deras möjligheter att ta till sig utbildning. Barn riskerar att bli kvar i krig och förtryck när de nekas återförening med en förälder som fått skydd i . Uppnås inte försörjningskravet innan barnet hinner fylla 18 kanske de aldrig kan återförenas. menar att flera av förslagen strider mot och myndigheten förordar därför en återgång till utlänningslagen som den gällde före . Begränsningslagen innebar ett skifte när det gäller synen på rättigheter och integration. Från att se rättigheter som en väg till integration valde en majoritet i – under ledning av Socialdemokraterna – att använda undandragande av rättigheter som ett sätt att försöka skrämma bort människor på flykt. De tydligaste exemplen på detta skifte är de införda försörjningskraven för rätten att leva med sin familj och att få permanent uppehållstillstånd. Regelverket ger arbetsgivarna ett styrkeövertag eftersom de i praktiken kan avgöra om arbetstagarna ska få stanna permanent i trygghet och få leva med sina familjer. Löntagare i sådan utsatthet är lätta att utnyttja, lätta att underbetala, att tafsa på, att byta ut och lätta att tysta. Det får allvarliga konsekvenser för den som utsätts direkt, men även för kollegan som arbetar bredvid. Löntagarkollektivet är aldrig starkare än de otryggaste på arbetsmarknaden. När den begränsningslagen presenterades var LO mycket kritiskt eftersom reglerna liknar dem för arbetskraftsinvandring, som öppnat för ett omfattande missbruk. Farhågorna har besannats, vilket har belysts i otaliga rapporter och artiklar. Bland annat beskrev DN i ett reportage hur personer med tillfälliga uppehållstillstånd tvingas jobba 13-timmarspass för , men har kontrakt som uppfyller kraven för permanent uppehållstillstånd, och hur företag vill sälja anställningskontrakt för . ”Det är välkänt att personer som utnyttjar såna här grupper ofta hotar med att gå till om man klagar”, säger , gruppchef för människohandelssektionen för polisen i region . Förslagen i denna proposition innebär att denna maktobalans blir en permanent del av svensk arbetsmarknad. Den S-ledda regeringen för oss därmed från den syn på rättigheter som arbetarrörelsen sedan begynnelsen stridit för, där rättigheter ses som verktyg för att ta bort hinder för jämlikhet och inkludering. I stället införs en högerdröm, där rättigheter är en belöning för den som trots alla svårigheter lyckas ta sig genom låsta dörrar och integrera sig på det sätt som för tillfället behagar de styrande. Ett sådant skifte får inte bara konsekvenser för dem som påverkas direkt, utan för oss alla i samhället. Regeringen skapar därmed samma maktobalanser inom asyllagstiftningen som redan finns inom arbetskraftsinvandringen, och som regeringens största parti återkommande kritiserat, dock utan att åtgärda. Det är svårt att tolka på annat sätt än att viljan att hindra människor från andra länder att komma till har blivit Socialdemokraternas överordnade mål, till och med överordnat arbetarrörelsens historiska kamp för lika rättigheter och större makt till arbetstagaren på arbetsmarknaden. Detta är inte bara oanständigt – det är en nederlagsstrategi. Högern har ansett att arbetarklassen sporras att arbeta hårdare och anstränga sig mer om den är hungrig, otrygg och livegen. Historiskt har arbetarrörelsen mött detta förtryck med kamp för allas lika rätt till frihet, trygghet och en lön att leva på. använder S samma argument som högern alltid gjort. ”Integration” ska sporras med utsatthet och otrygghet.