mot · H9023985 · 2021-10-05 00:00:00 — Begreppet hedersrelaterat förtryck leder ofta tankarna till det våld och det förtryck som handlar om kyskhetskontroll, om att kontrollera ungas val av relationer och att begränsa deras framtid som vuxna. En rad rättsfall, från Pela och och framåt, vittnar om att den som vägrar underordna sig hederstänkandet i extrema fall kan få betala med sitt eget liv. Allt detta är sant, men det får inte skymma sikten för att det hedersrelaterade förtrycket kan börja i den unga människans liv. Det är sällan som det kommer som en blixt från klar himmel att en familj vill hindra en människa på tröskeln till vuxenlivet att göra sina egna val. har signalerna funnits där i barnets liv. Samma människa som i sena tonåren utsätts för hård press att gifta sig med en kusin som han eller hon aldrig träffat kan redan i sin tidiga barndom ha förbjudits att leka med kamrater av motsatta könet, delta på klassutflykter eller följa med på simskola. När vi i denna motion talar om barn utgår vi från , som gäller alla som är . För de flesta barn och unga ökar friheten och självbestämmandet med stigande ålder. För barn och unga i en hederskontext gäller det omvända – friheten minskar ju äldre man blir. Den som i sena tonåren tvingas in i en äktenskapsrelation har fått se sitt liv krympa ända från barndomen. Uttrycken för hederstänkandet varierar med barnets ålder. Frihetsbegränsningarna ser olika ut för ett litet barn och en ung människa som är på väg att bli myndig. Det behövs ett helhetstänkande. Precis som i allt annat arbete för barnets rättigheter handlar det om att vuxenvärlden måste skicka signaler och fånga upp barns och ungas signaler. Vuxenvärlden måste ta ansvar och våga bry sig om. Vi är skyldiga att aldrig göra skillnad mellan barn, när det gäller vad barn ska ha rätt till och vad barn ska skyddas från. Därför måste det ske ett perspektivskifte i arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck. Det behövs ett tydligare barnrättsperspektiv och en mycket större medvetenhet i hela samhället om att de strukturer som upprätthåller det hedersrelaterade förtrycket drabbar människor i alla åldrar – inte bara vuxna och ungdomar utan också yngre barn. Det är viktigt att lyfta barns och ungas egen delaktighet och se dem som viktiga resurspersoner. Det omgivande samhället behöver lyssna på deras tankar kring vilka åtgärder de önskar ska vidtas för att ge dem stöd i att orka stå emot hedersrelaterat våld och förtryck. Det är för sent att reagera när moralpoliserna redan står där på torget. I stället måste insatserna mot hedersrelaterat förtryck börja i barnets liv, från barnavårdscentralen och uppåt. Det är också av största vikt att insatserna når ut till alla barn, oavsett om de är födda i eller kommer hit som asylsökande eller invandrar hit av annan orsak. Nationell strategi mot våld mot barn Liberalerna motionerade 2019 om att det behövs en nationell strategi mot våld mot barn som ska omfatta all den våldsutsatthet barn riskerar att råka ut för till exempel i hemmet, på skolan, på institutioner, i bostadsområdet och på allmän plats. Detta ska nu genomföras. Liberalerna kommer att följa arbetet noga. Samhället har ett ansvar för att skydda alla barn från alla former av våld. Fördelen med en nationell strategi är att den ger möjlighet att anlägga ett helhetsperspektiv och en sammanhållen politik. Frågorna berör många olika myndigheter liksom kommuner, regioner och civilsamhället. Det handlar om det enskilda barnets möjligheter att göra sin röst hörd och det handlar om förutsättningarna för omvärlden att agera när ett barn far illa. Lagstiftningen behöver ses över brett, och den transnationella dimensionen som innebär att barn kan föras ut ur måste finnas med. Det behövs insatser kring utbildning om barns villkor, sociala åtgärder och tydlig lagstiftning. Ansvariga myndigheter har en skyldighet att ge våldsutsatta barn det stöd och skydd de har rätt till och behov av. Genom en tydligare ansvarsfördelning mellan myndigheter ökar förutsättningarna för den samverkan som är nödvändig för att på bästa sätt bekämpa våld mot barn och ge de redan utsatta barnen rätt vård, stöd och skydd. Den nationella strategin mot våld mot barn ska även innehålla åtgärder för att belysa och förebygga, identifiera, utreda, rehabilitera och följa upp våld mot barn. Genom en samlad nationell strategi kan vi förebygga att barn bedöms med olika måttstockar. händer det alltför ofta att barn bemöts på olika sätt beroende på utländsk bakgrund, bostadsort, funktionsnedsättning, status som ensamkommande, föräldrar med psykisk ohälsa eller missbruk. På grund av hedersförtryckets särskilda aspekter bör strategin också ha ett tydligt fokus på barn som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck i alla dess uttrycksformer. Forskning om hedersrelaterat våld, extremism och organiserad brottslighet i har uppmärksammat att det till stödtelefonen förekommer exempel på kopplingar mellan hedersrelaterat våld och förtryck och annan brottslighet som våldsbejakande extremism och organiserad brottslighet. Det kan röra sig om föräldrar som tillhör radikala miljöer, men också till exempel att en son i familjen rör sig i kriminella kretsar. Detta som flickor och unga kvinnor (liksom sönerna) i samma familjer lever med hedersrelaterat våld och förtryck, men utan att detta uppmärksammas. Hederskontexten kan även användas som ett utpressningsmedel, exempelvis genom att hota med att sprida rykten om en flicka eller kvinna i familjen. Dessa kopplingar är värda att undersöka närmare för att kunna bedriva ett verkningsfullt socialt och brottsförebyggande arbete. har noterat en liknande koppling. Det finns enligt ett behov av att vidare belysa detta och hur ett förebyggande arbete, tidig upptäckt och samverkan mellan olika myndigheter kan leda till att bryta denna destruktiva utveckling. Regeringen bör ge extremism i uppdrag att genomföra kunskapsutveckling och stöd för att undersöka kopplingen mellan organiserad brottslighet, extremism och hedersrelaterat våld och förtryck Könsstympning av flickor och kvinnor Könsstympning av flickor och kvinnor är en allvarlig kränkning av flickors och kvinnors grundläggande rättigheter och ett brott mot svensk lag. Könsstympning av flickor och kvinnor är ett brott i . Trots en tydlig lagstiftning finns det finns bara tre fällande domar, och av dessa endast en dom . 2015 uppskattade att ca 38 000 kvinnor, varav 7 000 flickor boende i har könsstympats. Konsekvenserna av könsstympningen skiljer sig åt dels beroende på vilken form av könsstympning som flickan/kvinnan utsatts för. Det kan handla om svår smärta, psykiskt trauma, psykiska och sociala problem, infektioner, svårighet att kissa och att tömma tarmen, besvär vid menstruation, skador på intilliggande organ, problem vid sexuell samvaro. För att alla flickor och kvinnor som har besvär kopplade till könsstympning ska få tillgång till den vård de har rätt till och behov av måste det ske en kunskapshöjning som riktar sig till alla samhällets aktörer som möter flickor och kvinnor som är eller riskerar att utsättas för könsstympning. I finns tydliga lagar som dessutom förstärks av konventioner. Det råder tveklöst en nolltolerans mot all form av könsstympning av flickor och kvinnor. Dock saknas en sammanhållen nationell strategi för det förebyggande och attitydförändrande arbetet samt insatser till de flickor och kvinnor som varit utsatta för könsstympning (innan de kom till ). Amelmottagningen vid , och Vulvamottagningen vid , är de enda specialistmottagningar som finns riktade till könsstympade flickor och kvinnor. Könsstympade flickor och kvinnor finns i hela och det finns ett stort kunskapsbehov inom hälso- och sjukvården. Det måste dock ske tydligare prioriteringar. Få regioner har tydliga rutiner och riktlinjer kring arbetet mot könsstympning av flickor/kvinnor. Flickor och kvinnor vittnar om att de sökt stöd och vård men mötts av okunskap och därmed inte fått hjälp eller adekvat vård. Flickor och kvinnor berättar även om att könsstympningen de utsatts för är ett tabubelagt område att tala om. Alltför många utsatta flickor och kvinnor är utelämnade att lida i sin ensamhet. Detta är helt oacceptabelt och tystnaden om könsstympning och dess konsekvenser måste brytas. Det handlar om flickor och kvinnor rätt till jämlik vård oavsett var i de bor. Ökad kunskap och förmåga måste även genomsyra andra relevanta verksamheter såsom , förskolan, skolan, polisen, åklagare samt . Det är viktigt att se kopplingen mellan hedersrelaterat våld och könsstympning av flickor och kvinnor. Könsstympning av flickor och kvinnor är ett allvarligt brott mot deras grundläggande fri- och rättigheter och när det sker efter anknytning till även en allvarlig brottslig gärning som kan ge upp till fängelse. Könsstympning begränsar och kontrollerar även flickors och kvinnors kroppar och sexualitet, föreställningen om att mäns och familjers heder är kopplad till kvinnors och flickors sexuella beteende och ojämställdhet. Det fråntar flickor och kvinnor rätten till kroppslig integritet och rätten till egenmakt över sin sexualitet. Politiken måste därför i samarbete med myndigheter agera, förebygga och kämpa för flickors och kvinnors rätt till sin kropp, sin frihet och sina egna val. Allt annat är ett svek och diskriminering av flickors och kvinnor rättigheter, hälsa och utveckling. Det krävs ett aktivt förebyggande arbete för att förändra attityder, normer, sedvänjor och traditioner som leder till könsstympning av flickor. Insatserna måste riktas och nå ut till alla berörda målgrupper med ett tydligt fokus på vårdnadshavare likväl som barn. Den berörda målgruppen måste involveras bättre i arbetet mot könsstympning av flickor och kvinnor. Enbart nydiagnostiserades 1 100 kvinnor och flickor med någon av diagnoskoderna som tyder på att de utsatts för könsstympning. Det förekommer även att flickor som är födda och uppvuxna i nydiagnostiseras för könsstympning. Detta är alarmerande och visar på behovet av handling. Det är viktigt att se omfattningen för att kunna sätta in rätt insatser. Därför behöver en ny nationell kartläggning av omfattning av könsstympning av flickor och kvinnor i genomföras eftersom den har varit begränsad och bygger på statistik . Den behöver också visa hur som många riskerar att utsättas. Kunskapen om könsstympning av flickor och kvinnor och könsstympningens konsekvenser måste förbättras inom hälso- och sjukvård, skola, socialtjänst, rättsväsendet och . Vidare behövs brett utåtriktat arbete för att nå ut till vårdnadshavare och uppmana dem att söka vård för sina barn. Hälso- och sjukvården i hela landet måste ha tillgång till särskild kompetens eller verksamhet för att ta emot de flickor och kvinnor som är könsstympade samt är i behov av vård och behandling samt psykosocialt stöd. Fler specialiserade mottagningar lär komma att behövas, och medicinska riktlinjer och rutiner behöver tas fram och tillämpas i alla regioner. Vid behov ska specialister kunna utföra bedömningen för rättsintyg. Mottagandet av nyanlända behöver förbättras. Frågor ska ställas och information ska ges om barns rättigheter med tydligt fokus på agaförbud, barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning till vårdnadshare och barn redan vid kontakten med . Vid hälsoundersökning av asylsökande barn ska frågor om våld, barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning ställas och mot bakgrund av den information som framkommer ska vård erbjudas. Hedersrelaterat våld och förtryck mot hbtq-personer Det hedersrelaterade våldet drabbar även hbtq-personer. Individer tvingas in i relationer, hotas, utsätts för våld eller omvändelseförsök och får i vissa fall betala med sitt liv. Allt detta för att upprätthålla en familjeheder som krockar med vårt sekulära och moderna samhälle. Även om hederstraditioner är särskilt utbredda i vissa geografiska områden eller bland människor som har sin härstamning därifrån, så är det viktigt att betona att de i sig inte har någonting med religion eller etnicitet att göra. Det är genom kunskap, synliggörande och reflekterande debatt som traditioner förändras. Alla former av kollektivt skuldbeläggande måste motverkas, som företeelsen inte får sopas under mattan. För att effektivt motverka alla former av hedersrelaterat våld och förtryck är det av stor vikt att det finns ett tydligt hbtq-perspektiv. Det gäller på alla nivåer, från det nationella till det lokala arbetet på gräsrotsnivå. Varje brottsoffer behöver ses som den individ hen är och bemötas utifrån sin egen situation. Därför behöver insatserna för offer för hedersrelaterat våld och förtryck utformas så att inte vissa grupper står utan hjälp. Kunskapen om omfattningen av det hedersrelaterade våldet och förtrycket mot hbtq-personer behöver förbättras. Om hedersrelaterat våld och förtryck i allmänhet är svårt att kartlägga är svårigheterna att bryta tystnaden och minska mörkertalet särskilt stora vad gäller hedersrelaterat våld och förtryck mot hbtq-personer. Vi anser att det är angeläget att fördjupa kunskapen om det hedersrelaterade våldet och förtrycket mot hbtq-personer och dess omfattning genom en särskild studie. Arbetet mot hedersrelaterat förtryck behöver ha en tydlig transnationell dimension. De utmaningar som invånare i ställs inför har vi gemensamt med människor i många andra länder. ska i utrikes- och biståndspolitiken ge stöd åt de krafter som motverkar hedersförtryck och även bygga en starkare internationell samverkan. Det är också angeläget att utveckla det internationella rättsliga samarbetet, med tanke på att många hedersrelaterade brott innefattar flera länder (t.ex. tvångsäktenskapsresor). Samarbetet i EU är centralt i sammanhanget, men också våra bilaterala kontakter med enskilda länder. De hedersstrukturer som tar ifrån människor deras frihet slutar inte vid gränser, utan ofta finns nätverk mellan länder där förövare samverkar med varandra för att upprätthålla kontrollen över den gemensamma släkten. Detta gäller både familjer som invandrat till och familjer som levat här . Uppfostringsresor är ett sätt att bestraffa minderåriga genom att skicka dem till släktingar i ett annat land. Det kan handla minderåriga som har en annan sexuell läggning än vad släkten anser önskvärt, som upprätthåller familjens föreställningar om heder eller som lever ett liv oförenligt med familjens värderingar. larmade UD om att antalet unga svenskar som skickas utomlands till ”uppfostringsanstalter” stiger. De luras av familjen till att tro att de ska på semester, men lämnas i själva verket över till släktingar eller blir i värsta fall inlåsta på någon institution där de hålls fängslade och utsätts för psykiska och fysiska övergrepp. De som återvänder har ofta problem med psykisk ohälsa och missbruk, och de är ofta traumatiserade. hanterade 25 ärenden som rörde så kallade uppfostringsresor med barn och unga vuxna. Det rörde sig då främst om resor till och . Liberalerna har fått igenom nya regler för utreseförbud kopplat till tvångsäktenskap och könsstympning, men det omfattar inte minderåriga som skickas utomlands för att bestraffas för deras livsstil. Det bör införas ett förbud mot att skicka minderåriga på uppfostringsresor eller andra form av resor utomlands där syftet är att bestraffa. Vi vill även att samtliga ärenden gällande misstanke om att barn förs ut ur landet för könsstympning eller barn- eller tvångsäktenskap ska handläggas av åklagare med specialistkompetens. Liberalerna vill inrätta ett kompetensnätverk för åklagare vid allmänna åklagarkammare för arbetet mot hedersrelaterad brottslighet och dess olika uttrycksformer som barnäktenskap, tvångsäktenskap och könsstympning. Även riksenhet mot internationell och organiserad brottslighet ska ingå i det nationella kompetensnätverket. Det är viktigt att nätverkets arbete präglas av ett tydligt barnrättsperspektiv. Även samverkan mellan behöver utvecklas. Det är av största vikt att skolan och andra instanser inte förblir passiva när ett barn försvinner från verksamheten utan förklaring. Om ett barn inte återvänder till klassen vilar det ett stort ansvar på lärare och annan skolpersonal att reagera och vid behov orosanmäla. Mörkertalet är stort. Många fall där barn bortförs mot sin vilja blir inte upptäckta, därför att omgivningen i inte ser varningstecknen . I stället tolkas bortförande som en vanlig resa eller utlandsflytt. Det behövs därför en nationell kartläggning för att få bättre kunskap om hur många barn som har blivit bortförda och vilka omständigheterna har varit i dessa fall. Det behövs vidare en myndighetsövergripande handlingsplan och riktlinjer för att förhindra att barn och unga förs ut ur , men också för hur dessa ärenden ska hanteras om ett bortförande verkligen äger rum. Det behövs en bättre myndighetssamverkan när det gäller arbetet med att hjälpa personer som förts utomlands för att ingå barnäktenskap, tvångsäktenskap eller könsstympas. Detta gäller såväl samverkan på ett övergripande plan som samverkan i enskilda ärenden. Därför behöver relevanta myndigheter utarbeta nationella riktlinjer och metodstöd för att förebygga och förhindra bortföranden samt hantera ärenden där någon blivit bortförd och/eller hålls kvar utomlands. UD bör arbeta proaktivt för att nyttja alla diplomatiska möjligheter att få hem barn som förts ut ur landet mot sin vilja. Ge förutsättningar för att proaktivt nyttja alla diplomatiska möjligheter att få hem barn som förts ut ur landet mot sin vilja. När det gäller biståndsmottagande länder ska det vara glasklara förväntningar på att dessa länders regeringar och myndigheter samarbetar fullt ut för att barnen ska återvända till . Dessutom bör få i uppdrag att utveckla socialtjänsternas möjligheter att samverka effektivt med bl.a. utrikesförvaltningen och ta fram metodstöd för hanteringen av dessa ärenden. Barn ska inte berövas sitt medborgarskap Ingen under ska behöva löpa risken att föras utomlands för att bli bortgift i ett land där barnäktenskap är tillåtet. Men den svenska lagen ger inte barnen tillräckligt skydd mot detta. En allvarlig lucka i lagen om svenskt medborgarskap ger i praktiken föräldrarna rätt att för sina barns räkning ansöka om att deras svenska medborgarskap ska sägas upp. Om barnet är ska både barnet och vårdnadshavarna underteckna blanketten, men det finns inga regler som säkerställer att det alltid görs en kontroll av att barnets underskrift är äkta. Dessutom kan ett barn som lever i en hederskontext vara utsatt för starka påtryckningar att skriva på. Lagen är skriven så att det är mycket svårt att avslå en ansökan om att få det svenska medborgarskapet upphävt, och om personen saknar hemvist i finns det ingen möjlighet alls för svenska myndigheter att vägra upphäva medborgarskapet. Det gör att barn som blivit bortförda utomlands, och därmed saknar hemvist, är skyddslösa gentemot sina föräldrar. För barn som lever under hedersrelaterat förtryck innebär detta stora risker. Luckan i lagen måste täppas till. Vi vill att lagen ändras så att en ansökan om att säga upp det svenska medborgarskapet för en person inte får bifallas utan att domstol först prövar skälen. Barnet ska ges möjlighet att själv säga sin åsikt. På så vis skyddas barnets rättigheter av en oberoende juridisk instans i de situationer då barn utsätts för hedersrelaterad maktutövning från föräldrarnas sida. Frågan har utretts av Utredningen om språk- och samhällskunskapskrav för svenskt medborgarskap och andra frågor om medborgarskap, som lade fram sitt slutbetänkande (SOU 2021:54). Utredningen föreslår utökade möjligheter att avslå en ansökan om befrielse från svenskt medborgarskap, bland annat om befrielsen bedöms stå i strid med barnets bästa eller det saknas samtycke av barn som har fyllt . Däremot föreslås handläggningen fortfarande ske på myndighetsnivå. Utredningens förslag remissbehandlas , men Liberalerna kvarstår tills vidare vid bedömningen att dessa åtgärder skulle vara otillräckliga eftersom de inte tar tillräcklig hänsyn till det maktunderläge som barn har i situationer där hedersrelaterat våld och förtryck förekommer. När barn söker asyl Barn som kommer som asylsökande har oftast ingen, eller mycket liten, kunskap om vilka rättigheter de har i . Rätten att skyddas mot alla former av våld och hedersrelaterat förtryck är absolut och gäller alla barn och unga från asylprocessens första dag, oavsett om uppehållstillstånd beviljas eller ej. Därför är det viktigt att frågor om hedersrelaterat våld och förtryck uppmärksammas från dag ett, vid asylprocessens början. Barn som söker asyl ska direkt vid ankomsten nås av information, på sin egen nivå och på sitt eget språk, om sina rättigheter och om vart man kan vända sig om man är utsatt för hedersrelaterat våld och förtryck. Detta gäller både barn i familjer och barn som söker asyl på egen hand. Det är särskilt viktigt att uppmärksamma hedersfrågorna vid hälsoundersökning av asylsökande barn. Barnen ska få träffa vårdpersonalen enskilt och frågor ska alltid ställas om våld, påtvingade relationer och könsstympning, och samtalen ska där så krävs följas upp under hela asylprocessen och även därefter. I debatten om ensamkommande barn har det saknats ett tydligt fokus på ensamkommande flickors situation. I framkommer att andelen ensamkommande flickor har ökat successivt –2019. utgjorde de av det totala antalet ensamkommande barn, var antalet . De flesta ensamkommande flickor kommer från länder där könsstympning och barnäktenskap är vanligt framkommer i rapporten. Rapporten lyfter även att en stor andel av de ensamkommande flickorna sökte asyl på anknytning. Således placerades många av de ensamkommande flickorna genom nätverksplaceringi familjehem. Det framkommer även i rapporten att finns risker när ensamkommande flickor placeras i nätverkshem som socialnämnden bör vara uppmärksamma på. De risker som anges är bland annat hedersrelaterat våld och förtryck, människohandel samt utnyttjande och exploatering i hushållsslaveri (sexuellt eller annat). Mot bakgrund av detta är det av yttersta vikt att ansvariga myndigheter såsom , , hälso- och sjukvården och rättsväsendet har den kompetens som krävs för att identifiera barns utsatthet. I ett ärende har JO riktat kritik mot en nämnden placerade en flicka, som var , i ett familjehem trots att det hade kommit fram uppgifter om att flickan var gift med en vuxen son till familjehemsföräldrarna. bör skärpa riktlinjerna så att ensamkommande barn aldrig placeras i nätverkshem när det finns minsta tvivel kring den ensamkommande flickans situation. Det gäller likaså för ensamkommande pojkar. Fler möjligheter att utvisa icke-svenska medborgare – ge offret uppehållstillstånd Hedersrelaterad brottslighet är en grov kränkning av en människas frihet och värdighet. Detta måste också synas i straffmätningen och konsekvenserna för gärningsmannen. ska utvisning prövas av domstol om brottet motsvarar fängelse. Vid beslut om utvisning ska domstolen alltid ta hänsyn till den dömdes anknytning till det svenska samhället. Särskilt ska domstolen beakta om den dömde har barn eller andra anhöriga här, något som blir kontraproduktivt vid brott med hedersmotiv eftersom det är just mot de egna anhöriga som brottet riktar sig. Liberalerna anser att utvisning som huvudregel bör utdömas vid alla brott med hedersmotiv där fängelse ingår i domen. Frågan har utretts av Utredningen om utvisning på grund av brott, som överlämnade sitt betänkande (SOU 2021:61), där det i enlighet med utredningsuppdraget togs fram ett förslag på hur en sådan lagbestämmelse skulle kunna se ut. Vi anser att det nu är viktigt att regeringen lägger fram ett konkret lagförslag med denna innebörd på bord. Lagändringen ska kombineras med en kraftig ambitionshöjning för att alla ska känna till sina rättigheter i och känna till svensk lag. Det gäller både barn och vuxna som kommer till och personer som redan bor här. Offren ska kunna vara säkra på att lagen och samhället står på deras sida.