mot · H9022548 · 2021-10-01 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att begränsa rätten till familjeåterförening och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att avskaffa den nya möjligheten till snabb anknytning för skyddsbehövande och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att begränsa definitionen av en familj till miniminivån och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om krav på integrationsåtgärder och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att avskaffa undantagen från försörjningskraven och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att begränsa undantagen från försörjningskraven för skyddsbehövande och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att avskaffa det särskilda undantaget från tremånadersregeln för vidarebosatta och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att införa försörjningskrav för all anhöriginvandring och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om skärpta försörjningskrav vid anhöriginvandring och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att införa krav på heltäckande sjukförsäkring vid anhöriginvandring och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om krav på hederlig vandel för anhöriginvandring och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förbjuda anhöriginvandring till utanförskapsområden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att stoppa missbruk av anhöriginvandring och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att skärpa bestämmelserna om brusten anknytning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om skydd för utsatta personer och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om särskilt skydd för barn i anknytningsärenden och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en begränsning av möjligheten till anhöriginvandring för unga vuxna och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om utökade DNA-tester för att styrka släktskap och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om oanmälda hembesök i fråga om anhöriginvandring och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om återförening i hemland eller tredjeland och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om särskilda förenklade regler för återvandrande svenska medborgares familjer och tillkännager detta för regeringen. Det finns tillfällen då familjer splittrats eller ny kärlek uppstått över nationsgränser. Som ett familjevänligt parti ser det givetvis som önskvärt att var och en får leva nära sina närmaste familjemedlemmar. Invandringen till är dock sedan större delen av ett århundrade reglerad, och så bör det förbli. All anhöriginvandring och familjeåterförening bör därmed omfattas av, och följa, ett väluppbyggt regelverk. En grundförutsättning i detta regelverk är att anhöriginvandringen inte på ett orimligt sätt ska belasta svenska skattebetalare, leda till våld i relation, eller till leda ett ökat utanförskap. En annan är att familjebanden är tillräckligt nära och att de kan styrkas. Missbruk måste beivras. Begränsa rätten till familjeåterförening Som suverän stat har rätt att på egen hand besluta om vilka utlänningar som ska få invandra, i synnerhet som anhöriga till personer bosatta här. har vi bundit oss att följa internationella konventioner och EU-lagstiftningen vilket medför vissa minimikrav. Dessa tar främst fasta på skyddsbehövandes rätt till familjeåterförening. Givet det svåra integrationspolitiska läget i , med omfattande utanförskap, och givet den massinvandring som skett till vårt land , är det dock viktigt att rätten till anhöriginvandring anpassas till den miniminivå som är möjlig i förhållande till vad vi åtagit oss. kan inte, och ska inte vara mer generöst än vad som krävs. Detta innebär i huvudsak att den svenska utlänningsrätten anpassas till minimikraven i EU:s familjeåterföreningsdirektiv (2003/86/EG). Utlänningar som beviljats uppehållstillstånd i på grund av skyddsskäl ska därmed endast kunna utgöra anknytningsperson om de är konventionsflyktingar. Andra grupper av skyddsbehövande, såsom alternativt skyddsbehövande, eller personer som beviljats uppehållstillstånd på grund av synnerligen ömmande omständigheter eller andra grunder, ska inte ha rätt till familjeåterförening. Detta förslag skulle innebära en direkt minskning av migrationsflödet till , men också sända klara signaler om att nu anpassar sig till en mer normal västerländsk migrationspolitik. Avskaffa den nya möjligheten till snabb anknytning för skyddsbehövande När den tillfälliga lagen (2016:752) löpte ut permanentades delar av dess bestämmelser i den normala utlänningslagen (2005:716). Bland de bestämmelser som berördes fanns reglerna om så kallad snabb anknytning, alltså när en utlänning vill flytta till i syfte att gifta sig eller påbörja ett samboförhållande med en person bosatt här. Under den tillfälliga lagen hade skyddsbehövande inte rätt till familjeåterförening i dessa fall, utan endast i förhållanden som var väletablerade redan i hemlandet. Anledningen var att man ville anpassa svensk utlänningsrätt till miniminivåerna i . I betänkande kring den framtida utlänningsrätten (SOU 2020:54) föreslogs att dessa bestämmelser skulle permanentas. Regeringen motsatte sig dock detta, och genomförde istället nya regler som gjort att även icke-etablerade förhållanden kan ligga till grund för familjeåterförening, något som kallats för Tinder-lagen, eftersom det genom regeringens förslag skulle vara möjligt med familjeåterförening även för nyetablerade och tämligen kortvariga relationer. Regeringens argument var bland annat att dessa regler var nödvändiga i vissa undantagssituationer, i synnerhet när det gällde HBT-personer, som varken kunde gifta sig eller ingå samboförhållanden i hemlandet. Flera remissinstanser påpekade dock att detta inte stämde. Regeringen gick också emot sin egen bedömning när den tillfälliga lagen infördes , då det hette att: Ett par kan ha tvingats dölja sitt samboförhållande beroende på att det inte har accepterats i den kultur de levt i. Detta hindrar inte att ett samboförhållande kan ha förelegat. Vid prövningen av om ett samboförhållande förelegat ska en helhetsbedömning göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Att paret t.ex. haft tillgång till två olika bostäder utesluter inte att de kan vara sambor (jfr NJA 1994 s. anser att migrationspolitik måste anpassas till den absoluta miniminivån enligt folkrätten och . Därmed fanns därmed ingen anledning att gå utöver förslag i detta avseende. Vi föreslår att skyddsbehövande alltjämt inte ska ha rätt till familjeåterförening om det rör så kallad snabb anknytning. Endast väletablerade och seriösa familjeförhållanden ska kunna leda till familjeåterförening. Begränsa definitionen av en familj till miniminivån En annan anpassning till minimikraven, såsom uttryckta i familjeåterföreningsdirektivet, gäller möjligheten för en förälder att hämta hit ett barn som redan har en förälder i hemlandet. Direktivet öppnar i dessa fall för att medlemsstaterna begränsar möjligheten till familjeåterförening. Om en konventionsflykting som bor i har ett barn i utlandet, ska barnet endast kunna anhöriginvandra till om konventionsflyktingen har ensam vårdnad om barnet. Om så inte är fallet, och barnet istället bor tillsammans med en annan vårdnadshavare i hemlandet, bör barnet istället stanna där med den vårdnadshavaren. Detta innebär att barns bästa sätts i första rummet, och att barn inte slits upp från sina rötter i onödan. Det bryter också den kedja av anknytning som annars hade uppstått, när den andra vårdnadshavaren ansöker om tillstånd för att återförenas med barnet som flyttat till . Slutligen bör direktivets möjlighet att ställa krav på fullföljda integrationsåtgärder utnyttjas. Det bör alltså ställas krav på att en konventionsflykting följer vissa lagstadgade integrationsåtgärder, såsom språkundervisning, samhällsorientering och andra åtgärder. Detsamma bör förstås även gäller utlänningen som anhöriginvandrar. saknar i stort sådana åtgärder i någon större utsträckning, varför frågan bör utredas vidare. Det kan inte längre betraktas som rimligt att trots svåra integrationsproblem och splittring, inte ställer krav. Skärpta krav för anhöriginvandring Avskaffa undantagen från försörjningskraven Försörjningskrav på vissa anhöriginvandrare infördes så sent som . var då det enda landet i EU som inte ställde några sådana krav. fanns det så många undantag från kraven, att fler utlänningar undantogs än omfattades. I och med den tillfälliga lagen 2016 kom försörjningskraven att omfatta fler. Detta var ett positivt steg i riktning mot en mer realistisk och ansvarsfull migrationspolitik, men inte alls tillräckligt. Dessutom urholkades reformen när den tillfälliga lagen förlängdes 2019, och flera grupper återigen undantogs från försörjningskraven. I och med att den tillfälliga lagen löpte ut återvände i stort till den problematiska situation som rådde , med en rad generösa undantag från försörjningskraven för en stor del av anhöriginvandringen. Konsekvenserna för det växande utanförskapet i vårt land är tydliga. föreslår istället att så många av undantagen från försörjningskraven som möjligt ska avskaffas. Det innebär i detta fall att anhöriga till såväl svenska medborgare som EES-medborgare bör omfattas av försörjningskraven, oavsett om förhållandet är väletablerat eller ej. I och med måste svenska medborgare och EES-medborgare likställas i detta avseende, och även om svenska medborgare bör prioriteras i svensk utlänningsrätt är det rimligt att även en svensk medborgare kan försörja sina anhöriga. Begränsa undantagen från försörjningskraven för skyddsbehövande I enlighet med familjeåterföreningsdirektivet bör konventionsflyktingar undantas från försörjningskraven endast om en ansökan om familjeåterförening inkommer från att de förklarats vara flyktingar. Det ska även krävas att familjeåterförening inte kan ske i ett annat land som flyktingen eller dennes familj har anknytning till. Detta står alltså i motsats till dagens ordning, då det krävs att hela familjen har anknytning till ett tredjeland för att försörjningskravet ska gälla. Inget särskilt undantag från tre månaders-regeln för vidarebosatta I och med regeringens ändringar i utlänningsrätten efter den tillfälliga lagen fick utlänningar som tagits emot i inom ramen för ett beslut som regeringen har meddelat om överföring av skyddsbehövande till (vidarebosättning), så kallade kvotflyktingar, ett utvidgat undantag från försörjningskraven. Den särskilda period , då skyddsbehövande under vissa omständigheter undantags från försörjningskraven, räknas nu inte från att tillstånd beviljas, utan först från ankomsten i . Följden blir att fler vidarebosatta omfattas av undantaget. Vidarebosatta har länge varit en prioriterad grupp i svensk utlänningsrätt, eftersom de varit bland de mest utsatta av alla migranter. ansluter sig till detta synsätt, som kan fungera väl i en framtida, ordnad migrationspolitik. Men precis som skrev i sitt betänkande inför regeringens ändringar, är det också en grundläggande princip att hålla ihop familjer vid vidarebosättning och motverka familjesplittring, varför det torde vara ovanligt att någon form av splittring som skulle leda till ett behov av undantag skulle uppstå. Bland annat av dessa skäl ansåg kommittén det tillräckligt att gruppen erhöll samma undantag från försörjningskraven som konventionsflyktingar. anslöt sig då, liksom , till detta förslag, med betoning på att , återigen, inte ska avvika från en internationell miniminorm. Dessutom är en stor del av de vidarebosatta inte heller konventionsflyktingar, och bör enligt vad som anförts ovan överhuvudtaget inte ha rätt till familjeåterförening, särskilt inte under mer generösa villkor. Sammantaget innebär detta att vidarebosatta inte ska få något särskilt undantag från reglerna om familjeåterförening. Inför försörjningskrav för all anhöriginvandring Även om vissa begränsade former av försörjningskrav införts i svensk rätt, omfattas andra delar överhuvudtaget inte av någon form av försörjningskrav. Anhöriga till arbetskraftsinvandrare är en sådan grupp. Denna grupp har sedan reglerna för arbetskraftsinvandringen liberaliserades 2008 ökat från mindre än en tiondel av all anhöriginvandring till , till över en tredjedel. Att försörjningskraven för att erhålla arbetstillstånd är så lågt satta att arbetskraftsinvandrare själva riskerar fattigdom framgår i motion om arbetskraftsinvandringen. Det är förstås orimligt att arbetskraftsinvandrare ska kunna hämta familjemedlemmar till utan att vare sig kunna försörja sig själv eller dem. Samma försörjningskrav som gäller övrig anhöriginvandring bör därmed gälla anhöriga till arbetskraftsinvandrare. Det kan i sammanhanget noteras att Utredningen om arbetskraftsinvandring i sitt delbetänkande Ett förbättrat system för arbetskraftsinvandring (SOU 2021:05) föreslagit just detta, och därmed anslutit sig till vad föreslagit . förutsätter att regeringen genomför detta förslag. Skärpta försörjningskrav vid anhöriginvandring I dagens försörjningskrav ingår att anknytningspersonen har stabila, regelbundna och tillräckliga försörjningsmedel för sig själv och för sina familjemedlemmar. Vidare ska anknytningspersonen kunna uppvisa en bostad som anses adekvat för en familj av jämförbar storlek. ser positivt på att dessa försörjningskrav nu permanentats i svensk utlänningsrätt, men anser också att de inte alls är tillräckligt långtgående för att på allvar kunna motverka utanförskapet och garantera att anhöriginvandrare inte blir en belastning på det svenska samhället. Inkomstkravet, det så kallade förbehållsbeloppet vid utmätning av lön, är exempelvis så lågt satt att en anhörig redan vid ankomsten kan befinna sig i risk för fattigdom enligt SCB:s normer och därmed kan leva i ett faktiskt utanförskap. Redan vid införandet av detta krav uttrycktes att det nämnda förbehållsbeloppet snarare gällde en sorts nödsituation, och inte en långsiktigt hållbar normal levnadsstandard. Den låga nivån innebär också per definition att den anhörige har en lön som med råge understiger gängse kollektivavtalsenliga ingångslöner. Detta skapar inga goda förutsättningar för integration och innebär en belastning på samhället, särskilt som den invandrande utlänningen har rätt till hela välfärdssystemets alla tjänster redan från början. Slutligen gäller inte försörjningskraven vid förlängning. Detta innebär att utlänningen kan bli av med sin försörjning direkt efter ankomsten, leva på försörjningsstöd eller andra bidrag, vara samhället till last, och ändå få stanna i landet när det blir tid för förlängning. Att utanförskapet och ojämlikheten i samhället växer som en följd av detta torde vara uppenbart föreslår således att regelverket måste skärpas. Inkomstkravet måste höjas till en sådan nivå att utlänningen inte löper någon risk för fattigdom eller social utestängning, att inkomsten åtminstone motsvarar en normal minimilön, och att det gemensamma hushållet kan betraktas som självförsörjande efter att utlänningen kommit till . Vilken närmare nivå detta ska bestämmas till måste utredas i särskild ordning, precis som det ursprungliga försörjningskravet en gång utreddes. Vidare måste det också betraktas som orimligt att försörjningskravet ska kunna uppfyllas med hjälp av olika former av sociala bidrag och stöd från det allmänna, såsom bostadsbidrag eller bostadstillägg. Om anknytningsperson behöver sådan hjälp för att klara sitt dagliga leverne bör det snarare tagas till intäkt för att denne inte bör utgöra anknytningsperson. I regel bör endast en regelbunden inkomst av arbete eller kapital, eller vissa derivat av dessa såsom pension, kunna räknas. Slutligen ska försörjningskraven även gälla vid förlängning. En anhörig som under vistelsen är försörjd, vare sig genom eget arbete eller av sin anhörige i , bör alltså enligt huvudregeln återvända hem till hemlandet istället för att fortsätta leva i fattigdom och utanförskap i . Inför krav på heltäckande sjukförsäkring Utöver vad som sagts om skärpta försörjningskrav vill vi implementera det krav som rekommenderas i EU:s familjeåterföreningsdirektiv, alltså att den ansökande familjemedlemmen ska ordna med en privat heltäckande sjukförsäkring för hela den ansökta tillståndstiden i . Att utlänningen ordnat en sådan försäkring innebär att han eller hon inte längre riskerar att ligga samhället till last vid sjukdom eller olycka, utan alltid kan betala fullt pris för sina sjukvårdsbehov. Det skulle också innebära en inkomstkälla för den hårt pressade svenska sjukvården, och även motverka tendenser till välfärdsturism. Kravet att ordna en sådan försäkring sänder också en tydlig signal om att utlänningen ännu inte betraktas som en fullvärdig del av det svenska samhället, utan ännu måste arbeta för att nå det målet. Detta ligger i linje med principen om individens eget ansvar, och därtill principen om det svenska medborgarskapets helgd. Det bör i detta sammanhang noteras att i andra motioner föreslår att utlänningar inte ska ha rätt till bosättningsbaserad välfärd, inklusive avgiftsfri tand- och sjukvård, i , med mindre de kvalificerat sig därtill genom egen försörjning. Krav på hederlig vandel Det är en självklar rätt för suveräna stater att förhindra invandringen av personer som utgör ett hot mot samhället. Principen har kommit till uttryck i en rad konventioner, bland annat i flyktingkonventionen och . Inom framgår det exempelvis av familjeåterföreningsdirektivet att en medlemsstat kan vägra en utlänning uppehållstillstånd med hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa. Denna möjlighet är implementerad i den svenska utlänningslagen, men i otillräcklig omfattning. föreslår därför att det införs ett uttryckligt vandelskrav vid anhöriginvandring, med innebörden att utlänningen inte ska ha dömts till fängelse. Även brott med ett lägre straffvärde bör kunna inräknas i detta, beroende på gärningarnas slag och närliggande omständigheter. Detta bör i vart fall omfatta brott mot person, däribland majoriteten av våldsbrott, sexualbrott och brott mot frid och frihet, och i synnerhet brott begångna inom familjen. Även deltagande i, eller samröre med, organiserad brottslighet eller terrororganisationer bör rimligtvis ingå. Utlänningar som ansöker om uppehållstillstånd som anhöriga bör i regel styrka att de inte dömts eller misstänkts för sådana brott. Denna typ av vandelskrav bör omfatta all anhöriginvandring, inklusive anhöriga till medborgare, arbetstagare eller studerande. föreslår i annan motion att möjligheten att utvisa en utlänning på grund av asocialitetsskäl ska återinföras i svensk utlänningsrätt. Om så sker bör asocialitet och liknande normlöst beteende kunna omfattas av vandelskravet vid anhöriginvandring. Förbjud bosättning i utanförskapsområden vid anhöriginvandring Utöver alla de krav som ovan föreslagits bör frågan om bostadsort beröras. har alltfler stadsdelar i kommit att präglas av ett omfattande utanförskap, med svår segregation, hög arbetslöshet, låga skolresultat, få svenskkunniga, många bidragstagare, och inte minst omfattande kriminalitet och asocialitet. En sådan ort kan uppenbarligen inte vara en bra plats att bosätta sig om man som anhöriginvandrare vill komma in i det svenska samhället, lära sig språket, och bli en del av . I vårt grannland , som ofta är ett föregångsland i migrationsfrågor, begränsas rätten till anhöriginvandring av just bostadsort. Av 9 § 6 stycket udlændingeloven (LBK nr 1513 af 22/10/2020) framgår följande: Opholdstilladelse [...] skal, medmindre ganske særlige grunde, herunder hensynet til familiens enhed, taler derimod, betinges af, at [...] boligen på ansøgningstidspunktet ikke ligger i et boligområde, der er omfattet af den gældende bekendtgørelse om boligkravslisten for ægtefællesammenføring. Av den kungörelsen, framgår att den omfattar bostadsområden med minst tusen invånare där minst två av fyra kriterier för utanförskap är uppfyllda. Kriterierna rör andelen med anknytning till arbetsmarknaden, andelen dömda för grova brott, andelen lågutbildade, och andelen med mycket låg inkomst. Naturligtvis kan danska förhållanden inte rakt av översättas till de svenska, i synnerhet som infört en långsiktigt hållbar migrationspolitik, och därmed inte har de svåra problem som kännetecknar . anser dock att ett införande av liknande bestämmelser, exempelvis avseende särskilt utsatta områden, skulle vara innebära en steg i rätt riktning mot att omöjliggöra den fortsatta tillväxten av utanförskapsområden. Frågan bör därför skyndsamt utredas, och införas. Skydd mot missbruk, fusk och våld Stoppa missbruk av anhöriginvandring I de senaste årens stora migrationsflöden till har nära hälften av alla uppehålls-tillstånd beviljats för olika typer av anhöriginvandring. Detta aktualiserar frågan om så kallade kedjetillstånd. Detta rör sig om fall då en utlänning beviljats uppehållstillstånd i på grund av anknytning till en partner, avslutar relationen och agerar anknytningsperson åt en annan utlänning. När denne väl kommer till , kan processen upprepas och den hitflyttade i sin tur agera anknytningsperson åt ytterligare en utlänning. anser att detta skadar förtroendet för svensk migrationslagstiftning och gör det lätt för skrupelfria personer att utnyttja såväl system som människor. Det finns också en integrationspolitisk aspekt i att utlänningar som själva inte kommit in i samhället ordentligt hämtar hit anhöriga från hemlandet istället för att bli en del av . Problemet har i viss mån åtgärdats genom förändringarna i utlänningsrätten , då möjligheten att erhålla permanent uppehållstillstånd som första tillstånd begränsades, och överhuvudtaget förenades med vissa villkor. Likväl kvarstår möjligheten till kedjetillstånd på ett oacceptabelt sätt. En utlänning som ursprungligen fått uppehållstillstånd i som anhörig, bör därför aldrig kunna utgöra anknytningsperson åt en annan anhöriginvandrare. Först då utlänningen upptagits till svensk medborgare bör denna möjlighet finnas. Skärp bestämmelserna om brusten anknytning Om en utlänning som kommit till för att vara med en anhörig är i en relation med den tidigare anhörige, och förhållandet upphört, finns i svensk rätt vissa möjligheter att ändå kunna stanna i . Regeln tillkom ursprungligen för att undvika beslut som framstod som stötande, exempelvis när det gällde våld i nära relationer. Bestämmelsen har dock utvidgats över tiden, och beviljas regelmässigt av helt andra skäl. anser att regelverket måste skärpas. I andra situationer än våld i nära relationer bör det krävas att utlänningen varit bosatt i med uppehållstillstånd på grund av anknytning, och uppfyllt kraven, . För det andra ska utlänningen ha fört en hederlig vandel. Med tanke på den ringa bosättningstiden som avkrävs, enligt ovan, bör kraven vara högt ställda. För det tredje ska utlänningen ha kommit i varaktig egen försörjning med normal levnadsstandard. Slutligen bör utlänningen även i övrigt ha en särskild anknytning till . Här bör särskilt beaktas utlänningens svenskkunskaper och exempelvis engagemang i föreningsliv. Förbättra skyddet för utsatta personer ser med oro på rapporter om utlänningar som kommit till på grund av anknytning men som sedan utsatts för våld eller hot av anknytningspersonen.