mot · H9023974 · 2021-10-05 00:00:00 — Detta ska jämföras med straffskalan för narkotikabrott och narkotikasmuggling som också den är fängelse i högst i normalfallet, men fängelse i två till vid grovt narkotikabrott och grov narkotikasmuggling samt fängelse i sex till vid synnerligen grovt narkotikabrott och synnerligen grov narkotikasmuggling. är alltså betydligt mildare för vapenbrott än för narkotikabrott, även i de synnerligen grova fall som exempelvis består i att ett stort antal skjutvapen förs in i landet i syfte att beväpna den organiserade brottsligheten. Men det saknas anledning att bedöma en stor vapengömma mildare än en stor narkotikagömma. Skillnaden i straffskalor gör att den organiserade brottslighetens ledare även framöver kommer att finna vapenbrott vara en mindre riskabel hantering än narkotikabrott. För att kunna ingripa effektivt mot den organiserade brottsligheten och ge utrymme för en mer nyanserad straffmätning bör därför straffen för vapenbrott stå bättre i samklang med vad som gäller för narkotikabrott. Liberalerna anser att straffskalorna för de grova och synnerligen grova fallen av vapenbrott och brott mot tillståndsplikten för explosiva varor, liksom för smuggling av vapen och explosiva varor, bör skärpas så att de ligger i nivå med vad som gäller för motsvarande narkotikabrott. Vapenlagstiftningen behöver reformeras så att jägares och sportskyttars lagliga hantering av vapen i högre grad hanteras i egen lagstiftning åtskild från den straffrättsliga lagstiftningen mot kriminellas vapenanvändning. Den organiserade brottslighetens yttersta drivkraft är rikedom och makt. Med alla medel som ryms inom rättsstatens ram måste det allmänna alltså göra sitt yttersta för att hindra att någon berikar sig på brott. Lagstiftningen om så kallat förverkande, som gör att samhället kan beslagta brottsvinster från kriminella, har reformerats i flera steg men behöver anpassas ytterligare. Till exempel måste brottsvinster även från mindre allvarliga brott kunna förverkas, och det oavsett om brottet i fråga ligger inom eller i någon specialstraffrättslig bestämmelse. Det är oförsvarligt att den som t.ex. berikar sig på dumpning av miljöfarligt avfall eller svarttaxiverksamhet inte omfattas av samma regler om förverkande som den som rånar och stjäl. Möjligheten bör stärkas till ett så kallat utvidgat förverkande. Det innebär förverkande av vinster och andra utbyten från annan inte närmare preciserad brottslighet än den som personen döms för. Lagstiftningen bör reformeras så att utvidgat förverkande kan komma i fråga vid fler situationer än . Inte minst är detta angeläget eftersom andra jämförbara länder har mer långtgående förverkandelagstiftning än . Alla reformer ska ske med full respekt för grundläggande rättsstatliga principer. Efter ett tillkännagivande från har regeringen nu tillsatt en utredning för att se över reglerna om förverkande (dir. 2020:66, 2021:63). Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Det är angeläget att regeringen efter utredningens avslutande skyndsamt påbörjar remissbehandling och fortsatt beredning, så att ny lagstiftning utan onödigt dröjsmål kan komma på plats. Likaså behöver arbetet mot penningtvätt stärkas genom förbättrat informationsutbyte mellan banker och myndigheter, både brottsbekämpande myndigheter och tillsynsmyndigheter. Det finns all anledning att i detta sammanhang också se över de enskilda myndigheternas ansvarsområden och inbördes arbetsfördelning, liksom behovet av eventuell kapacitetsförstärkning. Också här har genom ett tillkännagivande uppmanat regeringen att se över lagstiftningen (bet. 2018/19:FiU42), vilket nu har skett i form av det presenterade betänkandet från Utredningen om stärkta åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism (SOU 2021:42). Även här är det angeläget att regeringen efter utredningens avslutande skyndsamt bereder ärendet vidare, så att ny lagstiftning utan onödigt dröjsmål kan komma på plats. En angränsande fråga är formerna för försäljning av beslagtagna föremål som tillfaller staten, till exempel genom att de förverkas på grund av brott. säljer Kronofogden sådana föremål på auktion även om det handlar om föremål som typiskt sett har koppling till brottslig verksamhet. Det kan inte vara statens uppgift att bidra till att sådan utrustning på nytt kommer i omlopp. Kronofogden bör ges i uppgift att göra en översyn av sina riktlinjer för försäljning av gods som blivit utmätt eller beslagtaget. Utnyttjande av olycka eller samhällskris som straffskärpningsgrund Under coronapandemin har en ny typ av brottslighet dykt upp, där kriminella på ett cyniskt sätt drar nytta av en pågående samhällskris för att begå brott. Det kan till exempel handla om bedrägerier i form av försäljning av värdelös utrustning till vårdinrättningar, stöldturnéer i hus som stått obevakade på grund av pandemin och liknande. Under en samhällskris är både myndigheter, företag och enskilda särskilt sårbara för brott, eftersom situationen är svårförutsägbar och beslut ofta måste fattas snabbt. Den särskilda sårbarheten behöver avspeglas i en skärpt straffvärdebedömning vid sådana brott. Straffskärpningsreglerna i 29 kap. bör därför kompletteras med en regel som möjliggör skärpta straff för brott där gärningsmannen dragit nytta av samhällskris, svår olycka eller liknande omständighet. har, i enlighet med FN:s konvention mot tortyr (SÖ 1986:1) , åtagit sig att straffbelägga tortyr. gav den dåvarande alliansregeringen en utredning i uppdrag att utreda behovet av ett särskilt tortyrbrott i svensk rätt. Utredningen redovisade sina slutsatser (Ds 2015:42). Utredningen kom fram till att det finns ett behov av ett särskilt tortyrbrott och lämnade konkreta lagförslag till hur ett sådant brott skulle utformas samt förslag till regler om universell jurisdiktion. Det bör särskilt observeras att i huvudsak tillstyrkte utredningens förslag. Det har gått utan att regeringen har återkommit till med sina slutsatser. Frågan berördes nu senast i prop. 2020/21:204 Aggressionsbrottet i svensk rätt och svensk straffrättslig domsrätt. Där nämns dock bara kortfattat att utredningens förslag ”bereds i ” (s. 109). Liberalerna anser att det nu är hög tid för regeringen att avsluta beredningen och lägga fram förslag till om lagstiftning om tortyrbrott. Den som döms för flera brott döms normalt sett till en samlad påföljd för dessa brott. Det gör att det sammanvägda straffet blir lägre än straffen för vart och ett av brotten. Visserligen behövs någon form av jämkningsregel för att undvika orimliga påföljder där en som begår många bagatellartade brott skulle straffas mycket hårdare än en som begått t.ex. ett synnerligen grovt sexualbrott, men dagens utformning av reglerna är inte försvarbar ur ett brottsofferperspektiv. Dagens så kallade mängdrabatt bör alltså avskaffas och ersättas med ett nytt sätt att beräkna en samlad påföljd. tillämpas den så kallade asperationsprincipen, som innebär att domstolen utgår från påföljden för det enskilt allvarligaste brottet och sedan lägger på reducerade påföljder för de jämförelsevis mindre allvarliga brotten. Därefter görs en sammanvägning så att den totala påföljden inte framstår som orimlig. Mängdrabatten kan minskas på olika sätt, bland annat genom att summera straffvärdet för fler brott än det grövsta innan avräkning enligt asperationsprincipen påbörjas. /15 riktade ett tillkännagivande till regeringen om ändringar i strafflagstiftningen i syfte att åstadkomma en skärpt straffmätning vid flerfaldig brottslighet (bet. 2014/15:JuU14). Upprepade gånger därefter, nu senast i bet. 2020/21:JuU24, har markerat att det nu brådskar att åstadkomma en skärpt straffmätning vid flerfaldig brottslighet. Trots detta har regeringen inte återkommit till med lagförslag. Liberalerna upprepar därför kravet på ett avskaffande av dagens mängdrabatt till förmån för ett mer ändamålsenligt system. Det är också viktigt att det finns en tydlig progressivitet i straffvärdesmätning vid återfall i brott. Det har gått den nya lagstiftning som innebär att reglerna om gemensam straffmätning i 34 kap. inte längre skulle tillämpas när det rör sig om återfall (prop. 2015/16:151). har i sitt betänkande (SOU 2021:68) föreslagit att återfall i brott i högre utsträckning ska ge strängare straff. Det är angeläget att regeringen utan onödigt dröjsmål återkommer till med förslag. De svenska reglerna för preskription av brott har i stora drag varit oförändrade . har de tekniska framstegen, inte minst genom dna-analyser, gjort att det finns helt andra möjligheter att få fram bevisning som håller för fällande dom även om mycket förflutit sedan brottet begicks. Brottsofferfrågorna har också kommit i fokus på ett helt annat sätt. För att den som utsatts för ett allvarligt brott kan det vara av mycket stor vikt att få gärningsmannen ställd inför rätta även långt i efterhand. Det är rimligt att det finns preskriptionstider, men synen på preskription behöver förändras. Preskription har redan avskaffats för de allvarligaste brotten, som mord och grova sexualbrott mot barn. Vidare har reglerna för brott mot barn ändrats så att preskriptionstiden börjar löpa från den dag då barnet fyller eller skulle ha fyllt . Vi anser att det behövs en generell förlängning av preskriptionstiderna. I stället för att tillföra lagstiftningen ytterligare specialregler kring enstaka brott bör lagstiftaren vårda principen att preskriptionstidens längd hänger ihop med straffskalan. Hur långa själva preskriptionstiderna ska vara är dock en fråga för sig. Liberalerna anser att dagens dna-teknik gör det motiverat med en generell förlängning för de grova brotten. Vad gäller både våldsbrott och sexualbrott finns helt andra möjligheter att långt i efterhand säkra bevisning som håller för åtal. Till exempel bör preskriptionstiden för brott med upp till fängelse vara längre än dagens . För alla sexualbrott mot barn bör preskriptionstiden helt tas bort, eftersom det allmänna har ett särskilt ansvar att skydda barns sexuella integritet. I samband med en reform bör även påföljdspreskriptionen avskaffas, så att det inte ska vara möjligt att undgå t.ex. en fängelsedom genom att hålla sig undan . tillsattes en utredning om översyn av straffrättslig preskription (dir. 2020:91, 2021:52). Utredningen ska redovisa sina förslag . Liberalerna anser att regeringen därefter ska återkomma med förslag till nya regler för preskription i enlighet med ovanstående. I de sällsynta fall när personer med psykisk sjukdom begår brott behövs en lagstiftning som är väl utformad både när det gäller bedömning av ansvarighet och när det gäller möjligheten att skydda samhället i stort. Vi anser att dagens ordning behöver reformeras. Som systemet ser ut får en person som begår ett brott under påverkan av en allvarlig psykisk störning inte dömas till fängelse. I stället döms personen till påföljden rättspsykiatrisk vård. är av mycket få västländer som fortfarande dömer otillräkneliga människor i straffrättsliga mål i domstol. Vi vill reformera dagens system av flera olika skäl. En liberal grundtanke, som också återspeglas i vårt straffrättsliga system, är att man är personligt ansvarig för vad man gör så länge man är medveten om det. Att allvarligt psykiskt sjuka människor som inte var tillräkneliga när de begick den brottsliga handlingen ändå ska dömas i domstol till straffrättsligt ansvar strider mot dessa grundprinciper. Dessa människor behöver omhändertas men i så fall enligt lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård. Om en person döms till rättspsykiatrisk vård kan den vara villkorad med särskild utskrivningsprövning. Det sker när den psykiska störningen hos personen anses innebära en risk för återfall i brott. Förvaltningsdomstolen bestämmer om utskrivning, trots att rättspsykiatrisk vård alltså är en straffrättslig påföljd. Vid millenniets början bedrevs ett grundligt utredningsarbete i syfte att reformera regelverket kring rättspsykiatrisk vård. Vi beklagar att detta arbete aldrig ledde till lagstiftning. Frågan bör nu bli föremål för förnyad utredning. I samband med detta bör också frågan om samhällsskydd vid farlighetsbedömning av personer som begått mord eller andra mycket grova våldsbrott utredas. I saknas möjligheten att döma till tidsobegränsat livstidsstraff, utan i stället kan en person dömas till så kallad förvaring, vilket innebär att domstolen prövar frågan om frigivning mot en farlighetsbedömning. I finns livstidsstraff i påföljdsskalan, men efter att ett livstidsstraff i domstol omvandlats till tidsbegränsat straff finns inte möjlighet att ytterligare förlänga strafftiden även om den dömde fortfarande bedöms farlig. Vi anser att för- och nackdelar med förvaring som påföljd bör bli föremål för en utredning. Eftersom denna fråga hänger samman med farlighetsbedömningen av psykiskt sjuka lagöverträdare bör det lämpligen ske i ett sammanhang med en översyn av påföljdssystemet för personer som begår brott under inflytande av psykisk störning. En utgångspunkt för översynen ska vara att livstidsstraffet ska finnas kvar också i fortsättningen. Tydligare regler om utvisning på grund av brott Personer utan svenskt medborgarskap som begår allvarliga brott kan i vissa fall dömas till utvisning efter avtjänat straff. Liberalerna anser att reglerna för utvisning på grund av brott ska skärpas, och ett större ansvar måste läggas på den enskilde att förstå att följden av ett grovt brott kan bli utvisning. Liberalerna anser att utvisning alltid ska prövas vid hedersrelaterade brott och hatbrott. Också grova vålds- och sexualbrott samt våld i nära relationer är exempel på brottslighet som signalerar en form av hot både mot offret och mot andra människor i samma situation, vilket gör att utvisning oftare bör vara aktuellt. Vår ståndpunkt är vidare att domstolen alltid ska pröva frågan om utvisning om straffvärdet är minst sex månaders fängelse, till skillnad från dagens praxis som ligger fängelse. Det innebär att utvisning alltid övervägs för den som döms för till exempel grovt olaga tvång och grovt olaga hot. Vid sidan av brottets allvar ska domstolen också väga in brottslingens personliga omständigheter, till exempel hur länge personen har bott i och om han eller hon har familj här. De allra flesta fall av utvisning gäller personer som är här på tillfälligt besök, till exempel kringresande inbrottstjuvar, hälare eller smugglare. Det är betydligt mer sällan som utvisning sker av en person som är fast bosatt här. Vi menar att det är dags att ompröva detta. Liberalerna vill ha en stramare lagstiftning så att fler personer som lever kriminellt ska kunna utvisas, även om de bott länge i . Naturligtvis finns det många brott och förseelser som är så ringa att det inte vore rimligt att diskutera utvisning. Men mellan sådana brott och de grova brott som leder till utvisning finns en gråzon som är alldeles för stor. Om en person som är medborgare i ett annat land år lever kriminellt i , eller begår ett allvarligt våldsbrott, ska inte bosättningstiden i sig räknas personen tillgodo vid prövningen av utvisning. Antalet utvisningar som ställs in på grund av så kallade verkställighetshinder behöver minska. Verkställighetshinder uppstår när en dömd person inte kan utvisas på grund av omständigheter i hemlandet, till exempel att den dömde riskerar förföljelse eller att landet vägrar ta emot honom eller henne. bör i sina kontakter med andra länder sätta ökat tryck på att varje stat tar ansvar för sina medborgare i de fall de har dömts till utvisning på grund av brott i detta land. Förväntningar om detta behöver också ingå i principerna för utvecklingsbistånd, gällande mottagarländer eller EU har ett långsiktigt biståndssamarbete med. Självklart ska åtaganden enligt internationella konventioner följas, vilket bland annat innebär att utvisning inte ska ske när en person riskerar förföljelse, tortyr eller dödsstraff. Liberalerna har drivit igenom att det gjorts en bred översyn genom Utredningen om utvisning på grund av brott, som lämnade sina förslag (SOU 2021:61). Det är nu angeläget att regeringen utan onödigt dröjsmål bereder förslagen vidare och återkommer till med färdiga förslag. Lagen om särskild utlänningskontroll har haft lagstiftning som gör det möjligt att i särskilda fall utvisa personer som inte är svenska medborgare därför att de bedöms ha kopplingar till terroristverksamhet. Den nuvarande lagen om särskild utlänningskontroll (LSU) infördes och ger utrymme för att utvisa en person som inte är svensk medborgare om det är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet eller om det av särskilda skäl kan befaras att personen kommer att begå eller medverka till terroristbrott. Det krävs inte att personen i fråga tillhör en viss organisation för att lagen om särskild utlänningskontroll ska kunna tillämpas. Lagen kan tillämpas även vid befarad brottslig gärning i en främmande stat. Beslut om utvisning enligt lagen meddelas på ansökan av Säkerhetspolisen. Liberalerna välkomnar att Säkerhetspolisen , i enligt med sexpartiöverenskommelsen mot terrorism, har fått direktåtkomst till sådana uppgifter hos som Säkerhetspolisen behöver i sin brottsbekämpande verksamhet. tillsatte regeringen en utredning för att göra en samlad översyn av LSU. Den så kallade Utredningen om utlänningsärenden med säkerhetsaspekter lämnade sitt betänkande (SOU 2020:16). Utredningen föreslår en helt ny lag som ger möjlighet till utvisning om en person kan antas komma att begå eller medverka till terroristbrott eller på annat sätt kan utgöra ett allvarligt hot mot säkerhet. Med det sistnämnda avses till exempel spioneri (inklusive företagsspionage), däremot inte grov brottslighet i allmänhet. Utredningen föreslår också att en person vars utvisning inte kan verkställas ska kunna hållas i förvar i högst . Möjligheten till övervakning på annat sätt utökas, dock inte övervakning med elektronisk fotboja. Direktiven till den nämnda utredningen dock så pass begränsande att , med bifall till bland annat en motion från Liberalerna, gjorde ett tillkännagivande om en ny utredning som ska se över vilka ytterligare åtgärder som behöver vidtas för att samhället ska kunna skydda sig mot personer som anses utgöra ett säkerhetshot. Liberalerna anser att frågan om ett bredare tillämpningsområde för LSU bör övervägas i det fortsatta beredningsarbetet. Dock ska det även fortsättningsvis endast vara Säkerhetspolisen som initierar ärenden om utvisning enligt denna lag. Likaså bör det i den fortsatta beredningen övervägas hur möjligheten kan öka att hålla personer som bedöms utgöra ett säkerhetshot i förvar inom ramen för de internationella konventioner som gäller, samt förstärka möjligheterna till övervakning i de fall utvisning inte kan verkställas. Som Liberalerna tidigare framfört behöver även påföljderna för överträdelser av beslutad anmälningsplikt och andra begränsningar i sådana situationer bör skärpas. Arbetet med att omsätta den tidigare genomförda utredningen till en färdig proposition om ett nytt regelverk för kvalificerade säkerhetsärenden har blivit kraftigt försenad. Det senaste beskedet är att den är att vänta . Inte heller har regeringen, trots att så sent som riktade ett tillkännagivande (bet. 2020/21:JuU19) om att det behövs ytterligare åtgärder utöver den tidigare utredningen för att samhället ska kunna skydda sig mot personer som anses utgöra ett säkerhetshot, vidtagit några nya initiativ. Det är inte acceptabelt, och regeringen bör nu agera i enlighet med önskemål om att påbörja nästa steg i reformeringen av regelverket kring denna typ av säkerhetsärenden. Upprepat rattfylleri och olovlig körning Alkohol och droger är en av de absolut viktigaste orsakerna till olyckor i trafiken, ofta med allvarliga skador eller dödsfall som resultat. Att identifiera påverkade förare och få dem ur trafik handlar inte bara om brottsbekämpning utan också om att rädda liv i trafiken. Straffskalan för grovt rattfylleri sträcker sig till fängelse i högst . För rattfylleri av normalgraden är straffskalan däremot böter eller fängelse , även vid återfallsbrott. Detta innebär att reglerna om häktning inte kan tillämpas eftersom häktning förutsätter att fängelse ingår i straffskalan. En vanemissbrukare som inte är grovt rattfull kan därför gripas för rattfylleri utan att för den skull riskera att frihetsberövas i väntan på rättegång. Rattfylleri leder så gott som alltid till att körkortet återkallas. Den som fortsätter att köra bil efter att körkortet dragits in gör sig skyldig till brottet olovlig körning, men även detta brott har en straffskala som även vid grova brott inte sträcker sig högre än till sex månaders fängelse. Inte heller här är alltså häktning möjlig. Detta är inte acceptabelt. Med bifall till en motion från Liberalerna gjorde ett tillkännagivande om en översyn av lagstiftningen om rattfylleri och olovlig körning m.m. Därefter har en departementspromemoria tagits fram (Ds 2019:22) som föreslår att maximistraffet för grov olovlig körning och rattfylleri höjs från fängelse till fängelse och att maximistraffet för grovt rattfylleri höjs från fängelse till fängelse . Utredaren föreslår också att en ny straffbestämmelse införs om grov trafikbrottslighet som ska träffa den som på ett särskilt hänsynslöst sätt gör sig skyldig till upprepade trafikbrott, såsom exempelvis olovlig körning, rattfylleri eller vårdslöshet i trafik. Straffet för grov trafikbrottslighet föreslås vara fängelse i lägst och högst . Lagförslagen har remissbehandlats, men ännu inte omsatts i lagförslag. Liberalerna förväntar sig att regeringen lägger fram förslag om skärpt lagstiftning. Det är inte ovanligt att en rattfull person efter en trafikolycka hävdar att hen har druckit alkoholen efter olyckan och inte innan. Det ska inte vara möjligt att med svepskäl av detta slag slippa undan ansvar för rattfylleribrott. Vi vill därför att s.k. eftersupning ska förbjudas så att det blir olagligt att dricka alkohol eller inta narkotiska preparat efter en trafikolycka, exempelvis . I har ett lagreglerat förbud mot eftersupning gällt och har enligt polisen där varit till stor hjälp. Sållningsprov för narkotika i trafiken Polisen får inte slumpmässigt testa bilförare, så kallade sållningsprov, för andra droger än alkohol utan föregående misstanke. Frågan har utretts av Utredningen om effektivare kontroller av yrkestrafik på väg (SOU 2021:31), som föreslår att sållningsprov i fråga om narkotika ska införas. Förslaget omfattar all trafik på väg. Det är nu angeläget att regeringen fortsätter beredningen och lägger fram förslag om detta på bord. Olagliga fordon är ett av många allvarliga problem med koppling till annan brottslighet. Fordonen används som flyktbilar, murbräckor eller gömmor för narkotika och stöldgods. Genom att bilarna registreras på så kallade målvakter blir det svårare att komma åt dem som egentligen begagnar sig av fordonet. Liberalernas förslag för att motverka problemet med fordonsmålvakter presenteras i en separat motion. Människor frihet att inte störas är större än glädjen av att spela musik på nivå med hesa nätterna igenom. Ett stort problem på ett antal orter i är att allvarliga ordningsstörningar begås från fordon utan att polisen kan ställa någon enskild person till svars. Ett typexempel är att bilar kör på låg fart genom i tättbebyggda områden och spelar musik på extremt hög nivå. Eftersom det vanligen finns flera personer i bilen vid sådana tillfällen måste polisen i princip kunna leda i bevis vilken person som skötte bilens musikanläggning, något som naturligtvis i de flesta fall inte är möjligt. har beslutat om möjlighet att utfärda ordningsbot för denna typ av ordningsstörningar. Detta är positivt, men kommer inte att vara tillräckligt. Det krävs skärpt syn på detta för många skadliga beteende. Låt oss kalla denna reform för ””.