mot · H902449 · 2021-09-27 00:00:00 — Kvinnor och flickor betalar med sina liv och sin hälsa för inskränkningar i rätten till sin kropp, reproduktion och sexualitet. Inskränkningar i SRHR utgör dessutom ett av de största hindren för demokrati, ekonomisk utveckling och fattigdomsbekämpning. Utan stora satsningar på SRHR kommer det att bli svårt att göra framsteg inom någon del av utvecklingspolitiken. Att kvinnor tillåts äga rätten till sin egen kropp och själva fatta beslut om huruvida de vill skaffa barn och i så fall när och hur är en förutsättning för att få makt över sitt eget liv. Det är en nödvändighet för såväl ett jämställt som ett jämlikt samhälle med en rättvis fördelning av makt och resurser. I Agenda 2030 har världens länder slagit fast att alla människor i världen ska ha tillgång till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter . För att det ska bli möjligt krävs dock ett brett arbete som inkluderar fattigdomsbekämpning och ökad jämlikhet. Det kräver också att frågan om SRHR kommer högre upp på dagordningen. Att från har en nationell SRHR-strategi är ett viktigt steg för en modern syn på sex och jämställdhet. En liknande global strategi skulle kunna vara ett viktigt verktyg i det internationella arbetet och för att konkretisera vad en feministisk utrikespolitik innebär när det kommer till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. måste fortsätta vara en stark röst för sexuell och reproduktiv hälsa i världen. Regeringen bör därför anta en global SRHR-strategi för det internationella arbetet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett annat område med växande utmaningar är arbetet med SRHR-frågor i humanitära kriser. Vi ser ett tydligt samband mellan väpnade konflikter och andra allvarliga humanitära situationer och ökad mödradödlighet, fler barnäktenskap och ökande sexualiserat våld. Det pågår flera utdragna konflikter runt om i världen och fler människor än befinner sig på flykt. Vi ser också att människor lever på flykt under allt . Behoven är enorma i konfliktområden och i flyktingläger. Det handlar om att motarbeta barnäktenskap och sexualiserat våld och att säkra tillgången till preventivmedel, säkra aborter och mödravård. Flera organisationer, exempelvis () och (), har börjat ställa om sin verksamhet för att förstärka sitt arbete med SRHR i humanitära kriser. FN är den givna aktören för att samordna detta arbete. bör verka för ett ökat stöd till SRHR inom FN:s humanitära insatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Mer om politik gällande globala SRHR-arbete går att läsa i motionen Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter i världen (2020/21:170). 4.4 Jämställdhet som ursäkt för krig Vi vet att de som får det svårast i krig och väpnade konflikter är de som redan innan har de mest utsatta positionerna. FN uppskattar att majoriteten av alla människor som lever i fattigdom är kvinnor. Kvinnor förväntas ta ansvaret för det obetalda hemarbetet och det vårdande arbetet i fredstid såväl som under konflikt. Mäns våld inklusive sexuella övergrepp mot kvinnor sker över hela världen och ökar i krig och väpnade konflikter. Trots det förekommer kvinnors bristande makt och inflytande som ett argument för att inleda eller delta i väpnade konflikter som i själva verket inte handlar om någonting annat än stormaktsspel och traditionell krigföring. invasion av och det svenska deltagandet i Assistance Force (Isaf) motiverades i hög utsträckning med de afghanska kvinnornas lidande. Utländska soldater skulle frigöra afghanska kvinnor genom militär närvaro. Det svenska deltagandet –2014 utvärderades i den s.k. (SOU 2017:16). En av frågeställningarna var huruvida kvinnors position har stärkts som ett resultat av den svenska insatsen. Även om utredningen menar att vissa förändringar skett i positiv riktning är man mycket vag och understryker att hållbarheten i förändringarna inte kan tas för given. Man poängterar också att det internationella biståndet tycks ha varit en avgörande faktor. I detta sammanhang bör svenska arbete särskilt nämnas. Den svenska Försvarsmakten hade som målsättning att integrera ett genderperspektiv i återuppbyggnadsarbetet i norra . En ansats som i efterhand visat sig vara obetydlig för den kvinnliga delen av civilbefolkningen. Detta ska ses i ljuset av att kriget och förödelsen skapat ytterst svåra omständigheter för miljontals kvinnor. anser att alla i ska utvärderas oberoende och grundligt. Hur kvinnor och flickor påverkats bör vara en fundamental del av en sådan utvärdering. förekommer väpnad kamp med ideologiska förtecken där syftet verkligen är kvinnors frigörelse. De kurdiska styrkorna som strider mot Daesh/IS i syriska har jämställdhet som ett uttalat mål. Både de kvinnliga och de manliga styrkorna i YPJ (Kvinnornas försvarsenheter) respektive YPG (Folkets försvarsenheter) strider för kvinnors och mäns lika värde. Det ska ställas i kontrast mot den religiösa stat som Daesh vill upprätta. För de kvinnliga soldaterna i YPJ blir deltagandet både ett ideologiskt ställningstagande och en kamp för personlig frigörelse. 5 FN:s resolutioner för kvinnors säkerhet antog enhälligt resolution om kvinnor, fred och säkerhet. Den bygger på tre grundläggande principer: deltagande, konfliktförebyggande och skydd. Ett antal uppföljande resolutioner har därefter antagits och tillsammans utgör de den internationella agendan för kvinnor, fred och säkerhet. Resolutionerna slår bl.a. fast att kvinnors ökade deltagande i att förebygga, hantera och lösa konflikter samt i fredsbyggande och återuppbyggande efter konflikt är en förutsättning för att uppnå hållbar internationell fred och säkerhet. De är ett viktigt verktyg för att uppvärdera kvinnors säkerhet. värnar resolutionerna och ser ett stort behov av att stärka och intensifiera arbetet. Vi vet att regeringen under tid i lade mycket fokus på arbetet för kvinnor, fred och säkerhet, och vi anser att detta arbete måste fortsätta och stärkas ytterligare. Trots att det är sedan resolution antogs, har det visat sig svårt att göra verklighet av agendan. Den har på flera sätt hamnat i ett eget stuprör, utan att fullt ut genomsyra de resolutioner som säkerhetsrådet antar. En övertro har skapats på att civilsamhället på egen hand ska kunna implementera agendan. Enskilda civilsamhällesorganisationer visar oftast däremot att de har en bra och utförlig förståelse av agendan, och många arbetar outtröttligt med att genomföra dess innehåll inom olika delar av samhällen. Ett större problem är avsaknaden av strukturella förändringar hos de institutioner och i de länder som har mest makt. Även FN själva brister i att inkludera agendan för kvinnor, fred och säkerhet i sina resolutioner. bör inom FN verka för att resolution om kvinnor, fred och säkerhet får genomslag i samtliga resolutioner som säkerhetsrådet behandlar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. De tio länder som bidrar med mest personal till FN:s fredsbevarande insatser står för över hälften av insatsernas samlade personalstyrka. Av dessa tio stater har endast fem antagit nationella handlingsplaner för resolution . Att dessa stater har handlingsplaner är extra viktigt för efterlevnaden av agendan för kvinnor, fred och säkerhet. bör verka för att de stater som bidrar med personal till FN:s fredsbevarande insatser antar nationella handlingsplaner, som inkluderar kontinuerlig utbildning, för resolution och ge stöd till detta arbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. antog regeringen tredje nationella handlingsplan för kvinnor, fred och säkerhet. Handlingsplanen gäller arbetet –2020, men har förlängts över 2021 i väntan på att en ny ska tas fram. har kritiserat tidigare handlingsplaner för en rad brister, såsom frånvaron av mätbara mål, en tydlig tidtabell, ett effektivt kontrollsystem och öronmärkta resurser för att genomföra handlingsplanen. Den nuvarande handlingsplanen har ambitionen att komma till rätta med vissa av dessa brister, t.ex. genom en tydligare ansvarsdelning. Vi ser dock behov av att utveckla detta ytterligare, i samband med att en ny handlingsplan ska tas fram. Hur handlingsplanen appliceras på nationella kontext bör förtydligas, stärkandet av ett intersektionellt perspektiv och fortsatt förtydligande av mätbara mål är viktigt i framtagandet av en ny handlingsplan. Vikten av att handlingsplaner och styrdokument som denna också omsätts i praktiken kan inte nog understrykas. För att stärka det svenska arbetet med att implementera resolution bör en särskild svensk ambassadör tillsättas för frågan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.2 Kvinnors rättigheter och deltagande i fredsprocesser Utrikes- och säkerhetspolitik har traditionellt ansetts vara ett manligt område. Således även processer som syftar till att leda till fred och återuppbyggnad. för kvinnor (Unifem) beräknar att utgjorde kvinnor inom fredsprocesser globalt av förhandlare, av medlare och av undertecknare. av fredsprocesser innehöll varken kvinnliga förhandlare eller undertecknare. FN:s resolution Kvinnor, fred och säkerhet handlar bl.a. just om att stärka kvinnors rättigheter och deltagande i fredsprocesser. En ökad andel kvinnor i t.ex. fredsfrämjande insatser är ett viktigt mål i sig. Representation är en viktig byggsten i demokratin och bottnar i rättvisekrav. Det är grundläggande att understryka kvinnors avgörande uppgifter och roll i fredsprocesser, fredsbevarande trupper, rättsväsende, valprocesser, säkerhetssektorn och i återuppbyggnadsprocesser så som det beskrivs i resolution och de påföljande resolutionerna, t.ex. resolution . Ett jämlikt deltagande mellan kvinnor och män i fredsprocesser är nödvändigt för hållbar fred och mänsklig säkerhet. anser det vara självklart att kvinnors och mäns representation och deltagande i fredsprocesser bör fördelas jämnt. bör inom FN verka för att kvinnors deltagande i fredsprocesser ska öka. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.3 Sexuellt våld i väpnade konflikter Mäns våld mot kvinnor är könsmaktsordningens grövsta uttryck. Sexuellt våld innebär ett maktutövande som är oerhört traumatiserande och kränker den personliga integriteten på ett högst personligt plan. Få brott anmäls och mörkertalet är mycket stort. Mäns våld mot kvinnor förekommer naturligtvis även under konflikter, både inom nära relationer och som en del av själva konflikten. I väpnade konflikter har systematiska övergrepp och våldtäkter ofta använts som vapen. Våldtäkt och sexuellt slaveri kan användas för att sprida rädsla, som hot, för att göra kvinnan ”obrukbar” och stigmatiserad eller som ett led i etnisk rensning genom att kvinnor avsiktligt görs gravida och därefter nekas abort. Terrorgrupper använder tvångsäktenskap som en metod för att gifta in sig i lokalsamhället och för att tvinga in flickor och kvinnor i rörelsen. Kvinnor som tagits till fånga under krig riskerar att hållas fängslade som sexslavar. Allt detta är trauman som finns kvar i samhället , även efter att fred har uppnåtts. Toleransen och acceptansen för sexuellt våld tenderar också att bli högre som ett resultat av krig och konflikter. En ökad nivå av sexuellt våld fortsätter även efter att en konflikt formellt har upphört. Som exempel uppger Globalis och att över 250 000 människor har blivit våldtagna under krigen i . Enbart dokumenterade FN-insatsen i landet över 1 000 fall av konfliktrelaterat sexuellt våld. Även soldater från FN:s fredsbevarande styrka har begått sexuella övergrepp. En studie visar hur soldater som deltagit i konflikten legitimerar vissa våldtäkter genom att hänvisa till andra övergrepp man menar är värre. Det är alltså inte bara aktörer i krig som står för det sexuella våldet – även fredsbevarande soldater och biståndsarbetare begår sexuella övergrepp. Den svenske avslöjade 2014 sexuella övergrepp mot barn utförda av FN-soldater i . Hans modiga visselblåsande fick mycket stor uppmärksamhet och satte fokus på detta maktmissbruk från FN-soldaternas sida. Även sexuell exploatering av prostituerade är vanligt förekommande i krig och konflikter. FN har utarbetat riktlinjer för straffrättsliga åtgärder för personal som bryter mot reglerna och exempelvis utnyttjar utsatta personer sexuellt i konfliktsituationer. Sådana riktlinjer är fullständigt nödvändiga; könsmaktsordningen existerar överallt. Inom agendan för kvinnor, fred och säkerhet har antagit en rad resolutioner som behandlar sexuellt våld. antogs den första – resolution . I den krävs att sexuellt våld upphör i konflikter och att sexuellt våld erkänns som en typ av handling som bidrar till att konflikter förstärks och att fredsprocesser hejdas. Där slås också bl.a. fast att våldtäkt kan utgöra ett krigsbrott och att förövarna ska ställas inför rätta. Problem uppstår dock när orden inte omsätts i konkret handling av världens stater. Som en följd av detta har en rad ytterligare resolutioner antagits: resolution som bl.a. ger FN:s generalsekreterare mandat att utse en särskild representant i arbetet mot sexuellt våld i väpnade konflikter och resolutionerna , 1960, 2106, 2242, 2272 och 2467 som på olika sätt stärker arbetet mot sexuellt våld. Också den i har slagit fast att våldtäkt är att betrakta som ett krigsbrott. Genom resolution fick FN dessutom ett förstärkt mandat och ytterligare ett verktyg mot straffriheten som ofta följer på sexuella våldsbrott. Som en följd av denna byggde FN:s särskilda representant i frågor som rör sexuellt våld i krig och konflikter, då , upp en ny fristående organisation vars uppgift är att se till att de som gör sig skyldiga till övergrepp mot kvinnor och barn under konflikter grips. Detta arbete förs nu vidare av Pramila Patten, allt i enlighet med resolution . FN:s resolutioner är ett viktigt verktyg i arbetet med att förhindra sexuellt våld i väpnade konflikter. menar att regeringen bör ge ovan nämnda initiativ sitt fulla stöd. anser dock att arbetet med att genomföra FN-resolutionen är ett arbete som måste drivas på flera fronter. bör verka för att () skaffar sig den kompetens som krävs för att kunna utreda misstankar om sexuellt våld och avsätter tillräckligt med resurser för att samla in bevis. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. bör även verka för att alla internationella insatser arbetar förebyggande för att motverka sexualiserat våld och övergrepp gentemot civilbefolkningen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.4 Genusperspektiv vid internationella insatser Det är viktigt att agerar både nationellt och internationellt för att förbättra arbetet med FN:s resolutioner och 1820. Förutom ökad andel kvinnor i fredsfrämjande insatser måste det finnas ett genusperspektiv på de internationella insatserna. Anställda inom internationella insatser har vid upprepade tillfällen missbrukat sin maktposition genom att utnyttja kvinnor och flickor sexuellt. Förutom de direkta konsekvenserna för den utsatta motverkas det faktiska syftet med den internationella närvaron. Genom att bidra till den organiserade brottsligheten, som ofta kontrollerar prostitution och människohandel, upprätthåller man instabiliteten och våldet i landet. Meddelarfriheten måste gälla även för anställda vid internationella insatser som påtalar missförhållanden gällande sexuellt våld, oavsett om de arbetar i eller internationellt. Regeringen bör därför i kontakt med berörda myndigheter säkerställa att det finns tillgänglig information och nödvändiga rutiner för att möjliggöra uppgiftslämnande gällande sexuellt våld, sexuella trakasserier eller liknande missförhållanden för anställda vid internationella insatser oavsett arbetsplats. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett genusperspektiv måste också finnas med i valet av vilka insatser som görs och hur de genomförs. I nationella handlingsplan för kvinnor, fred och säkerhet 2016–2020 slås fast att ”ska verka för att ett genusperspektiv genomsyrar EU:s civila och militära krishanteringsinsatser: från styrdokument och insatsrapportering till verksamheten i fält”. Det är en god ambition som ytterligare behöver konkretiseras, särskilt då det finns uppenbara genusbrister i tidigare internationella insatser deltagit i. (SOU 2017:16) konstaterar t.ex. att det finns få exempel på att Isaf-styrkor har tagit särskild hänsyn till kvinnor eller flickor i sina operationer. Ett exempel som lyfts upp är Isafs bidrag till att upprätta en ny lokal polis. Afghan Local () kom att delvis bestå av kända talibankrigare och personer med en historia av att kränka de mänskliga rättigheterna. I vissa områden kom ALP att bli ett stort säkerhetsproblem för kvinnor. ska inte bidra till en sådan utveckling. Regelbunden rapportering skulle göra det lättare för såväl som det civila samhället att följa arbetet med implementeringen av FN:s resolution . Regeringen bör till redovisa arbetet med att implementera FN:s resolution . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. civila och militära insatser i andra länder ökar och därmed också samarbetet med andra länder. Om är det enda landet som arbetar med FN:s resolution är risken stor att frågorna om kvinnors säkerhet försvinner. bör verka för att alla samarbetsländer vid internationella insatser ska ha en handlingsplan för att implementera FN:s resolution . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. finns det en bred politisk samsyn om att kvinnor behövs inom försvaret, men inte mycket görs för att skynda på processen. anser att målet vid fredsbevarande insatser måste vara att av deltagarna är kvinnor. Regeringen bör sätta upp mål och delmål för att nå målet att av deltagarna vid fredsbevarande insatser ska vara kvinnor. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.5 Ratificera FN:s kärnvapenavtal Atombomberna som fälldes över och 1945 orsakade enorm förödelse och många människors död. har kvinnorörelser haft en central roll i kampen mot kärnvapen som tyvärr är en viktig del i många länders försvarsdoktrin. har ett förflutet av aktivt arbete för nedrustning i allmänhet och kärnvapenavrustning i synnerhet. Användande av kärnvapen får enorma humanitära konsekvenser för flera generationer framåt, vilket hårdast drabbar kvinnor och barn. Den globala upprustningen vad gäller kärnvapen är mycket illavarslande. I sin årsbok konstaterar fredsforskningsinstitutet att även om antalet kärnvapen minskar något i världen fortsätter alla stater som innehar kärnvapen att modernisera sina vapenarsenaler. Att och , som tillsammans innehar av alla kärnvapen, fortsätter att modernisera sina stridsspetsar skapar osäkerhet i omvärlden. Genom historia av militär alliansfrihet finns en unik röst som bör användas än tydligare för en global kärnvapennedrustning. Nedrustning är i högsta grad en fråga som hör hemma i en feministisk utrikes- och säkerhetspolitik. ratificerade som 50:e land FN:s konvention om kärnvapenförbud. Därmed började den gälla , . Detta är en stor framgång. Det är däremot beklagligt att som aktivt arbetat för att konventionen skulle komma till stånd trots det valt att inte ratificera konventionen. Som självständig och militärt alliansfri stat bör självklart tillhöra de länder som tar ställning mot kärnvapen genom konventionen. bör omgående ratificera FN:s avtal om förbud mot kärnvapen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. bör även, som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, agera för att ska bli en kärnvapenfri zon. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Ett nytt säkerhetsläge förändrar också villkoren för kvinnors och flickors säkerhet. De traditionella sätten för krigföring behöver inte nödvändigtvis sätta ramarna för framtidens krigföring. Det kräver en säkerhetspolitik som följer med i utvecklingen och som är beredd att ompröva gamla sanningar. utrikes- och säkerhetspolitik ska grunda sig på politiska beslut tagna utifrån demokratiska och folkrättsliga principer gjorda utifrån en god och välgrundad omvärldsanalys. Forskning kring säkerhetspolitiska och fredsfrämjande åtgärder är en viktig del i det internationella arbetet. Det arbetet bör grunda sig på ett brett säkerhetspolitiskt begrepp som bottnar i ett genusperspektiv där kvinnors och flickors säkerhet inkluderas. () bedriver bl.a. arbete inom området för säkerhetspolitiska studier och fredsfrämjande insatser. FOI har också en unik möjlighet till utvärdering och uppföljning av internationella insatser. är positivt till ökat internationellt samarbete vad gäller säkerhetspolitiska och fredsfrämjande studier. Vi ser behovet av att arbeta internationellt med forskning som rör vår omvärld. Regeringen bör ge berörda myndigheter i uppdrag att särskilt arbeta för ett ökat internationellt forskningsutbyte kring kvinnors och flickors situation inom säkerhetspolitiska frågor och fredsfrämjande insatser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 7 En demokratisering av försvaret Militären stod för det sista manliga yrkesmonopolet i . Det var först kvinnor blev tillåtna att lönearbeta inom försvaret. Inom den tidigare värnplikten kallades enbart män till mönstring och det dröjde till innan kvinnor tilläts göra värnplikt utan att man avsåg att genomföra officersutbildningen. Även om var först i världen med att tillåta kvinnor att arbeta på samtliga militära befattningar, lever många föreställningar om manligt och kvinnligt kvar. Kvinnor sågs, och ses i viss mån, som en del av den nation som ska skyddas. Trots det har kvinnor varit engagerade i försvaret på olika vis, bl.a. genom stödorganisationer som , den största kvinnoorganisation som någonsin haft. består Försvarsmaktens personal till av män. Bland officerare och specialistofficerare är andelen och bland gruppbefäl, soldater och sjömän . Bland civilt anställda är fördelningen något jämnare även om män med sina även där utgör en majoritet. Ökningen av antalet anställda kvinnor går långsamt och har dessutom planat ut. Den stora andelen män innebär ett demokratiskt underskott. har en skevare könsfördelning i försvaret än många andra västländer. Sedan beslutade att återinföra värnplikten kallas både kvinnor och män till mönstring. Det är ett viktigt steg för en mer jämställd försvarsmakt och en mer folklig förankring av det svenska försvaret. Även om värnplikten sker i relativt liten skala är det ett viktigt steg mot ett mer modernt försvar. Det ska vara möjligt att även göra civil tjänstgöring, något som vi tror kan öka andelen kvinnor ytterligare. Att totalförsvaret utgörs av människor med olika bakgrunder och erfarenheter är ytterst en fråga om demokrati. Den nuvarande värnplikten innebär i egentlig mening att har allmän värnplikt eftersom den inkluderar både kvinnor och män. Det ger betydligt bättre förutsättningar för en jämställd försvarsmakt. Andelen män respektive kvinnor som gör värnplikt bör noga följas och utvärderas i syfte att uppnå en jämn könsfördelning. Jämställdhetsarbetet måste genomsyra all Försvarsmaktens verksamhet och kontinuerlig utbildning i jämställdhetsfrågor måste genomföras för samtliga anställda inom Försvarsmakten. I detta arbete är det framförallt viktigt att motarbeta alla former av sexuella trakasserier, diskriminering och kränkande behandling, något vi tyvärr fått rapporter om från både värnpliktiga och anställda . När metoo-rörelsen startades i fanns det ett upprop även inom Försvarsmakten, #givaktochbitihop. Läs mer om hur ser på arbetet mot sexuella trakasserier i motionen Åtgärder mot sexuella övergrepp, trakasserier och diskriminering i Försvarsmakten (2018/19:409). Försvarsmaktens egen verksamhetsplan för jämställdhets- och jämlikhetsarbete –2026 är välformulerad. Den saknar dock tillräckliga mätbara kvantitativa och kvalitativa mål. För att uppnå kraven på delaktighet i resolution måste Försvarsmaktens arbete med jämställdhet och genusperspektiv i verksamheten intensifieras. vill se en försvarsmakt där kvinnor och män är jämlika och där kvinnor representeras i lika hög utsträckning som män, oavsett befattning.