mot · H9024214 · 2021-10-05 00:00:00 — Genom kvotflyktingsystemet får särskilt utsatta grupper hjälp till skydd, bland annat kvinnor och barn utan stödjande nätverk, personer som tillhör en religiös eller etnisk minoritet, HBTQ-personer och personer som är sjuka eller har funktionsnedsättningar. menar att de som kommer hit till som kvotflyktingar är de enda skyddsbehövande som ska beviljas permanenta uppehållstillstånd vid första beslutstillfället. 4.7 Kvinnor som kränks eller riskerar att kränkas - tvåårsregel Den person som söker uppehållstillstånd för att få leva med en person i kan beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som gäller – den så kallade tvåårsregeln. Om förhållandet upphör innan utgången av ska personen ifråga återvända till sitt hemland. Regeln kom till för att förhindra skenäktenskap. Dessvärre har det visat sig att kvinnor som misshandlats av sin partner försatts i en tvångssituation. De har helt enkelt haft att välja mellan att fortsätta utstå psykisk eller fysisk misshandel eller att bli utvisade från . Därför ändrades lagen och kan den person som utsatts för våld eller annan allvarlig kränkning under förhållandet, och av det skälet lämnat detsamma, beviljas fortsatt uppehållstillstånd även om förhållandet upphört innan förflutit. Lagändringen förefaller dock inte ha inneburit att situationen förbättrats i avsedd omfattning. Kvinnor som borde ha fått stanna har inte fått göra det. En orsak till detta är att även om kvinnan brutit upp från förhållandet på grund av exempelvis misshandel, krävs att sammanboendet inte varit helt kortvarigt och att förhållandet från början var seriöst. Om man finner att förhållandet varit oseriöst eller kortvarigt, bedöms orsaken till uppbrottet som relativt oväsentlig. I betänkandet Kvinnor och barn i rättens gränsland (SOU 2012:45) påpekar regeringens utredare att tusentals kvinnor söker hjälp efter att ha utsatts för våld av sina män. Utredningen menar att kunskapen hos kvinnorna är bristfällig och att informationen borde bli bättre. Det finns tyvärr exempel på män som systematiskt utnyttjar utländska kvinnor genom att inleda ett förhållande med dem och antingen överge dem eller på annat sätt göra så att de tvingas lämna förhållandet. Dessa män är väl medvetna om att kvinnorna kommer att utvisas om förhållandet upphör innan har gått. För att kunna utreda om det finns skäl att misstänka att referenspersonen kan komma att förgripa sig på sökanden , eller för att fastställa att han tidigare förgripit sig på sambo eller maka, bör en kontroll göras genom registerutdrag. Vi menar att utdrag från brottsregistret avseende brott mot liv och hälsa (3 kap.), brott mot frihet och frid (4 kap.), frid och sexualbrott (6 kap.) ska hämtas in för samtliga referenspersoner. Även meddelande om besöksförbud ska hämtas in. menar att det även bör göras en kontroll utifrån folkbokföringsregistret samt register om tidigare anknytningsförfrågningar. Det kan ge en bild av om någon tidigare ansökt om uppehållstillstånd på grund av anknytning till personen ifråga. På så sätt kan ingen sätta i system att inleda ett förhållande och sedan överge personen i fråga innan tvåårsperiodens utgång. I de fall det framkommer att referenspersonen tidigare dömts för brott mot kap. 3, 4 eller 6 i bör sökanden alltid informeras om detta muntligen. De svenska ambassader som hanterar ansökningsprocessen bör även få i uppdrag att ge sökande en mer fullödig information om vilka rättigheter de har och vilket skydd som kan ges. En sådan information bör inkludera reglerna kring tvåårsgränsen. Den som utsätts för misshandel och kränkningar ska inte vara utlämnad till den som begår brottet. Den situation som alltjämt råder innebär att det kan uppfattas som att ”lite stryk ska man tåla”. Det är helt oacceptabelt. Ytterligare steg behöver vidtas för att kvinnorna som blir misshandlade inom tvåårsperioden inte ska försättas i en tvångssituation. 5.1 Inrätta en inspektion för migrationsfrågor ska alltid sträva efter att förbättra rättssäkerheten. De ärenden och mål som avgörs kring asyl och uppehållstillstånd innefattar en myndighetsutövning mot enskild. För att få fram en rättssäker migrationsprocess måste varje steg i denna process vara rättssäker. Processen involverar hantering hos , utlandsmyndigheter, domstolar, polis och i samverkan med kommuner och regioner. krav om att ska ha en stram migrationspolitik under en rad år framöver vilar på att vi bibehåller en hög rättssäkerhet. Den nuvarande ordningen där myndigheterna själva ser över sina rutiner och följer upp sitt arbete är inte tillräckligt. Vi vill därför inrätta en oberoende part som granskar rättssäkerheten; en inspektion för migrationsfrågor. Målet med en inspektion för migrationsfrågor är att upptäcka systembrister och därigenom höja rättssäkerheten för den enskilde. Därför bör inspektionens fokus ligga på att säkerställa en korrekt och enhetlig tillämpning av lagstiftningen, och att samarbetet mellan ansvariga myndigheter fungerar och ger förutsättningar för upprätthållen rättssäkerhet. En inspektion för migrationsfrågor kan närmast jämföras med Inspektionen för socialförsäkringen. Den nya inspektionens granskning bör främst ske genom bedömning av myndigheternas egna system för styrning. Exempelvis ska den kunna kartlägga huruvida olika delar av eller polisen skiljer sig åt i hanteringen av liknande fall, om det finns omotiverade skillnader mellan domstolar, på vilket sätt och hur snabbt rättar sig efter ny praxis, hur olika utlandsmyndigheter arbetar med handläggning och i vilken mån myndigheterna lever upp till regeringens satta mål. finansierar i sitt budgetalternativ inrättandet av en inspektion för migrationsfrågor. anvisas för att starta upp myndigheten och därefter 2023–2024. Det är viktigt att asylprocessen inte drar ut längre än nödvändigt. Men handläggningstiden för asylmål hos migrationsdomstolarna har ökat. Migrationsdomstolarna behöver en rejäl resursförstärkning för att kunna minska denna kö på ett rättssäkert och effektivt sätt. Regeringens har i sin budgetproposition med en förstärkning om för domstolsprövning i utlänningsmål. Det är en nödvändig förstärkning, men även anvisar ytterligare medel, , för att fler migrationsmål ska kunna avgöras. Denna resursförstärkningen sänker kostnaderna för mottagningssystemet då migrationsmålen kan avgöras snabbare. Att sänka kostnaderna för mottagningssystemet överskuggas dock av betydelsen som återfinns i det humana att snabbare kunna ge dem som väntar på det viktiga beskedet om huruvida de får ett ja eller nej på sin asylansökan. En asylansökande har av förklarliga skäl svårt att bevaka sina intressen när hans/hennes mål ska avgöras i domstol. Det är vanligt att det utöver bristande språkkunskaper även finns en begränsad kunskap om svensk lagstiftning. Dessa brister får inte vara avgörande för domstolens förmåga att fatta ett korrekt beslut. Ett felaktigt negativt beslut för exempelvis en konvertit kan i värsta fall få katastrofala följder. Detta gör att har ett system med offentliga biträden. En hög rättssäkerhet förutsätter en hög kvalitet på de offentliga biträdena som förordnar. Denna kvalitet har dock ifrågasatts, inte minst har det framkommit kritik som gör gällande att vissa offentliga biträden inte har den kompetens som krävs. Detta måste tas på allvar. anser att en utredning ska tillsättas som ser över hanteringen av offentliga biträden och överväga en hårdare kompetensbedömning, med specifika behörighetskrav, ska införas samt om antalet förordnanden som ett offentligt biträde kan åta sig . Tillgången till tolkar är viktiga för att säkra en rättssäker asylprocess. Förmågan att återge den asylsökandes berättelse korrekt är av vikt för bedömningen av trovärdigheten hos den sökande och dennes berättelse. Då det råder en brist på tillgängliga tolkar och auktoriserade tolkar menar att de förslag som lämnats av (SOU 2018:83) måste beredas skyndsamt av regeringen. 5.5 Kompetens gällande förföljda på grund av tro, kön eller sexuell läggning Arbetet med att förstärka rättigheterna för dem som riskerar förföljelse på grund av tro, kön, könsidentitet eller sexuell läggning är av stor vikt. När de mänskliga rättigheterna försvagas i ett land är ofta den första varningssignalen ökade attacker mot just religiösa minoriteter och hbtq-personer. Situationen för dessa två grupper ger också ofta en god indikation på hur det är ställt med de mänskliga rättigheterna i ett land rent generellt. ska förföljelse på grund av tro, kön, könsidentitet eller sexuell läggning ge flyktingstatus. Att utreda äktheten i detta kan vara svårt, det handlar om känslor och ställningstaganden som varit omöjliga för den asylsökande att ge uttryck för i sitt hemland. För att ska kunna följa dessa nya bestämmelser är kompetensen hos myndighetens handläggare naturligtvis avgörande, och flera viktiga åtgärder, i form av referensgrupper, utbildningsinsatser och seminarier, har genomförts sedan den nya lagstiftningen infördes i syfte att höja kompetensnivån. har särskilt uppmärksammat brister kring processen med konvertiter, det vill säga personer som konverterat från en religion till en annan, krävt en likformig tillämpning vid sidan av den rättsliga kvaliteten. Granskningar visar att det finns en brist på enhetlighet. En granskning pekade på att avslagsprocenten, trots jämförbara situationer, var stor när man jämförde exempelvis () och (). ””, som gjorts på initiativ av , där även Equmeniakyrkan, Evangeliska Frikyrkan, och medverkar, visar även på påfallande skillnader i bedömningar hos de politiska tjänstemännen i migrationsdomstolen. Efter att kritik riktats mot hur myndigheten har gjort dessa bedömningar har kunskapsfrågornas betydelse tonats ned till förmån för den asylsökandes egen berättelse om hur vägen till konversion har sett ut. Detta är något som välkomnar. Regeringen gav i regleringsbrevet i uppdrag att särskilt redovisa hur myndigheten svarar upp mot detta. Detta sammantaget visar dock på behovet av att införa en inspektion för migrationsfrågor, där hanteringen av olika typer av fall bör granskas. En översyn behöver göras av prövningen gällande åldersbedömningar, konvertiter och HBT+ personer och hur det har fungerat . Målet med översynen är att, vid behov, kunna förbättra hanteringen framöver. Medicinska åldersbedömningar utförs av på beställning av exempelvis då detta krävs för att kunna avgöra huruvida den asylsökande är eller ej. Denna bedömning förutsätter den asylsökandes samtycke. menar att det är viktigt att en åldersbedömning av asylsökande barn och unga görs tidigt i asylprocessen. Detta för att undvika att vuxna asylsökande placeras tillsammans med ensamkommande barn och unga, men också för att tillförsäkra att de resurser som ska gå till barn inte används till vuxna. Metoden för och tillförlitligheten av den medicinska åldersbedömningen har kritiserats. Den bygger på en sammantagen bedömning av två undersökningar (röntgenundersökning med joniserande strålning av visdomständer och en magnetundersökning av lårbenets nedre del). har funnit att denna kritik skapat skäl för att utvärdera den medicinska åldersbedömningen. Trots utfästelser om en oberoende utredning från regeringen skedde ingenting förrän då en kommitté till slut tillsattes. Här ska en oberoende granskning av metoden för medicinska åldersbedömningar ske där syftet är att visa på med vilken säkerhet det går att uttala sig om sannolikheten för att personer med okänd ålder är över eller under med hjälp av tillämpade metod. I denna motion redogör för en rad åtgärder som sammantaget leder till effektivare avvisningar och fler utvisningar. Myndigheters och domstolars beslut ska respekteras, så ock på detta område. Att vi har ett fungerande återvändande är centralt för asylrättens legitimitet och för att upprätthålla förtroendet för en reglerad migrationspolitik. vill understryka att ett fungerande återvändande även är en förutsättning för att långsiktigt ska kunna fortsätta att erbjuda skydd för de som har skyddsskäl. Skillnaden mellan ett ”ja” och ett ”nej” måste upprätthållas. En utlänning som fått avslag på en ansökan om asyl eller som begått brott ska lämna vårt land, med beaktande av grundläggande principer som exempelvis non-refoulment. bör arbeta mer aktivt för att ordna diplomatiska garantier från de berörda länderna, om att den utvisade ej kommer dömas till dödsstraff eller behandlas inhumant. Detta pekade på som en möjlighet när det handlade om de sex imamerna som greps , men där utvisning inte kunde verkställas. I detta syfte bör EU:s utvecklingsbistånd kunna användas som incitament. I en nyligen publicerad rapport av (RiR 2020:7) konstateras dock att nästan hälften av samtliga återvändandeärenden avslutas genom registrerad utresa. Det är enligt svårt att bedöma hur många som är kvar i utan tillstånd. Att avvika eller att ”gå under jorden” innebär dels stora risker för den enskilde. Det bidrar också till det utanförskap och de parallellsamhällen som vill motverka. Normalt är det som är verkställande myndighet. Om myndigheten inte får tag i den person som ska av- eller utvisas eller om tvång krävs för att verkställa beslutet får lämna över ärendet till . Polisen ansvarar även för egna beslutade avvisningsärenden och om en domstol beslutat om utvisning på grund av brott. Polisen gör sedan en transportbeställning hos och deras nationella transportenhet som planerar resan och bemannar med transportpersonal, med mera. rekommenderar i sin rapport (RiR 2020:7) att regeringen ser över myndigheternas uppdrag och ansvarsfördelning. delar synpunkter om en översyn och att myndigheternas samverkan vidareutvecklas. har framfört att det bör tillsättas en utredning som ser över ansvarsfördelningen samt överväger om en myndighet ska ha det övergripande ansvaret för återvändandearbetet. Grova brottslingar med utvisningsbeslut kan i många fall inte utvisas på grund av situationen i ursprungslandet. Det är bestämda uppfattning att varje sten måste vändas i syfte att tillse att dömda brottslingar med utvisningsbeslut inte försätts på fri fot på svensk mark igen. vill därför att inom ramen för EU-samarbetet verkar för gemensamma lösningar för att tillse att personer med utvisningsbeslut på grund av grov brottslighet, ex. våldtäkt och mord, inte får vara kvar på svensk eller europeisk mark. 6.1 Utöka antalet förvarsplatser Centralt för verkställighetsarbetet är att det finns tillräckligt med förvarsplatser. Utlänningar med lagkraftsvunna avvisnings- eller utvisningsbeslut ska kunna tas i förvar för att verkställa detta. För att det ska fungera behöver antalet förvarsplatser byggas ut. Dagens 520 platser motsvarar inte det behov som och angett. Även har uppmanat att öka antalet förvarsplatser. åtgärder som elektronisk övervakning och boendeskyldighet påverkar till viss del behovet av förvarsplatser, men det finns fortsatt ett behov av fler förvarsplatser. avsätter därför 2022–2024 för detta ändamål. 6.2 Inför elektronisk övervakning Elektronisk övervakning (fotboja) är ett nödvändigt komplement och alternativ till förvarstagande. Bristen på förvarsplatser är akut och kommer ta att bygga bort. Ett alternativ är då att förse personer som har lagakraftvunnet avvisning- eller utvisningsbeslut med fotboja om det finns en risk att personen avviker. Elektronisk övervakning får funktionen som ett slags kommunarrest där den som ska avvisas/utvisas kan förbereda sin hemresa. Ett avvikande upptäcks , antingen om fotbojan avlägsnas eller när personen avviker från sitt tillåtna geografiska område. En fotboja är också mindre ingripande i den enskildes liv än förvar. I förhandlingarna om nya åtgärder mot terrorism som ägde rum var en av prioriterade frågor – som också vann stöd under förhandlingarna – att elektronisk övervakning vid avvisningsbeslut ska utredas. Detta har gjorts (SOU 2020:16) och ett förslag har tagits fram för hur detta kan utformas. Vi anser att ett förslag om fotboja skyndsamt bör läggas fram till . avsätter 2022–2024 för detta ändamål. 6.3 Utökade befogenheter vid inre utlänningskontroll Befogenheterna för och avseende inre utlänningskontroll måste utökas. har i slutbetänkandet ”Klarlagd identitet” (SOU 2017:93) presenterat en rad åtgärder som kan genomföras. lade regeringen fram förslag i en lagrådsremiss som kritiserades av Lagrådet. Regeringen gick dock vidare med förslaget och lade fram en proposition till 2021. menar att den nya lagstiftningen inte är tillräcklig för att uppnå målsättningen om att kraftigt minska antalet personer som vistats olovligt i , men även för att uppnå de tillhörande målen om en reglerad invandring, en upprättad inre säkerhet och ett effektivare återvändandearbete. Problemet med att människor befinner sig olovligt i landet blir allt mer omfattande. överlämnade –2018 cirka 26 000 asylärenden till på grund av att personen var avviken. hade 17 706 öppna överlämnade verkställighetsärenden i balans, varav 11 818 avsåg efterlysta personer. uppskattade att 26 300 personer kommer att avvika –2022. bedömde 2017 att det finns nära 60 000 individer registrerade i två eller flera kända identiteter hos . De konstaterar dock att mörkertalet är stort vilket innebär att det troligen finns många fler. reglerade invandring bygger på att det krävs ett uppehållstillstånd för att vistas i och detta tillstånd ska bevilja före inresan till landet. Hur många som är olovligt i är det ingen som vet. Flera har aldrig gett sig till känna för myndigheterna och andra avviker innan ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kan verkställas. Det är ett säkerhetsproblem att vi har personer som inte får vara i landet och/eller vars identitet är oklar. Det försvårar även arbetet mot gränsöverskridande brottslighet. Säkerhetssituationen i och har även förändrats . Terrorattentat har ägt rum i bl.a. , , och . Hotet är alltjämt stort. Den organiserade och gränsöverskridande brottsligheten är inte ovanlig och skapar oro och osäkerhet i landet. Den omfattar allt från narkotikahandel till ekonomisk brottslighet och påtvingad prostitution. Det är inte ovanligt att personer i dessa sammanhang uppträder under flera identiteter. Av säkerhetsskäl är det därför nödvändigt att skyndsamt kan kontrollera vilka som vistas i landet. anser därför att det är dags att se över möjligheten för polisen att ta DNA-prov vid inre utlänningskontroller. Detta då DNA-tekniken höjer säkerheten vid en identifiering. Vi vill även att polisen ska få möjlighet att omhänderta och tömma digitala medier när en person saknar handlingar och vägrar att samarbeta. Detta är något som och Säkerhetspolisen efterfrågat och som redan är möjligt i ett flertal andra europeiska medlemsstater. Vi anser även, likt , att det bör inrättas ett nationellt fingeravtrycksregister för innehavare av uppehållstillstånd då det skulle försvåra för enskilda individer att uppträda under fler identiteter. Vidare bör det utredas om en ny personalkategori, ID-expert, vid utlandsmyndigheter ska inrättas i syfte att försvåra missbruk av identitetshandlingar. Vid en inre utlänningskontroll anser vi att fingeravtryck, DNA-prov och fotografering ska vara obligatoriskt, inte enbart fakultativt. 6.4 Inför möjlighet till boendeskyldighet Om det, efter tiden för frivillig avresa, bedöms att en verkställighet av ett avvisnings- eller utvisningsbeslut kommer att ske inom en relativt snar framtid ska ett beslut om boendeskyldighet kunna fattas. Bristen på förvarsplatser kompletteras om beslut fattas som möjliggör elektronisk övervakning och boendeskyldighet. (SOU 2018:22) skissar på något som liknar det sistnämnda när de beskriver införandet av ”avresecenter”. Skillnaden är att utredningen menar att dessa center ska vara aktuella under den lagstadgade fristen för avresa. Boendeskyldighet kommer att utgöra en ökade kostnad då det innebär att antalet boendeplatser måste utökas. Dessa platser är dock inte lika kostsamma som förvarsplatser. anser därför att regeringen ska ge i uppdrag att förbereda för boendeplatser utifrån att möjligheten att fatta beslut om boendeskyldighet införs. I finns flera tusen personer som inte utvisas då deras egna länder inte tar emot sina egna medborgare. Det strider mot folkrättsliga principer där ett land alltid ska vara beredd att ta emot sina egna medborgare. Den nuvarande situationen understryker behovet av fler och bättre fungerande återtagandeavtal mellan och olika ursprungsländer. Återtagandeavtal underlättar , och Kriminalvårdens arbete med avvisningar och utvisningar. Här kan finnas uppgifter som talar om hur bevisningen av medborgarskap ska se ut, vilka myndigheter som kan kontaktas i varje land och vilken flygplats som ska användas. ska på egen hand och tillsammans med EU verka för att fler återtagandeavtal sluts med transit- och ursprungsländer. Återvändandet måste underlättas och ett förbättrat samarbete mellan och ursprungsländerna kan absolut bidra till detta. och EU bör kunna använda sig av utvecklingsbistånd och andra ekonomiska verktyg i syfte att sluta fler återtagandeavtal och säkerställa att de efterlevs. Ett sätt att öka det frivilliga återvändandet är erbjudandet om återetableringsstöd. Den ska ses som en del av en aktiv återvändandepolitik. ser med oro på de uppgifter som finns om att informationen om dessa stöd inte når fram till den relevanta personkretsen och förordar därför att insatser vidtas för att åtgärda detta. finns det möjlighet för en utlänning att ansöka om återetableringsstöd. Syftet med detta stöd är att motivera fler asylsökande som fått avslag att självmant återvända genom att med olika insatser underlätta ett återvändande. har allt färre ansökt om återetableringsstödet. Förklaringen till detta är främst att antalet som är berättigade till återetableringsstödet har minskat. är det endast asylsökande från , , , , , , , , , , , , Staten , , , och som kan ansöka. I några av dessa länder är vidare säkerhetsläget sådant att viljan att söka om stödet inte finns. ser positivt på att man samordnar det självmanta återvändandet med andra medlemsstater inom EU och med samarbetsprogrammet European Return and (). Vid sidan av det kontantstöd som utbetalar via () som finns representerat i de flesta av de länder där återetableringsstödet delas ut, så kan utlänningen få stöd av ERRIN i form av tjänster som kan leda till arbete och egen försörjning i hemlandet. 6.7 Utvisning på grund av brott anser att utvisning bör komma ifråga oftare för personer som söker asyl i och begår brott, särskilt angeläget vid våldsbrott, sexualbrott, hedersrelaterade brott eller hatbrott. Dessa bör få avslag på asylansökan och snabb avvisning ur landet. För personer med uppehållstillstånd bör utvisning också bli en betydligt vanligare rättsverkan vid grova brott. Utvisning bör bli påföljd om någon döms till minst sex månaders fängelse eller vid upprepad brottslighet. När verkställighetshinder finns ska utvisning genomföras när dessa inte längre finns. vill även att inom ramen för EU arbetar för att utlänningar med utvisningsbeslut för särskilt allvarliga brott ska kunna utvisas till ett tredjeland. Ett annat problem är att utvisning tas i beaktande vid bestämmande av påföljd. Om utvisning finns med i domen mildras påföljden, kallat utvisningsmen. I praktiken får detta till följd att om en utvisning inte kan verkställas så är personen i fråga dels på fri fot i och dels tidigare än om utvisning inte skulle ha varit med i domen. Detta är helt orimligt. vill att bestämmelsen om utvisningsmen tas bort, vilket också föreslås i SOU 2021:61 ”Utvisning på grund av brott – ett skärpt regelverk”. 2019 landade i slutsatsen att en utländsk medborgare inte ska utvisas trots att han dömts för våldtäkt då han bott i . HD menade att detta innebar att mannen hade en stark anknytning till trots att han saknade både jobb och familj. Ett flagrant exempel på att regelverket kring utvisning är för svagt och att en praxis utvecklats som gör att domstolsbesluten framstår som stötande för det allmänna rättsmedvetandet.