mot · H9023880 · 2021-10-05 00:00:00 — Resultatet blir alltså att myndigheterna kan inskränka skogsägares användning av sin mark i princip obegränsat och ändå inte vara skyldiga att betala ersättning. Detta är inte enbart ett teoretiskt resonemang; har denna situation blivit verklighet för många enskilda skogsägare. De enskilda skogsägarna, som utgör ryggraden i det svenska skogsbruket, har ofta genom långsiktigt förvaltarskap skapat eller bibehållit höga naturvärden. Det går att konstatera att ingen art förvunnit från svensk skog norr om och det är betydligt fler arter som vid varje revision hamnar i lägre hotkategorier än de som klassas upp till högre kategorier. Dessa skogsägare hotas nu med att berövas möjligheten till ekonomisk nytta av sina arbetsinsatser. Det finns exempel på att enskilda förlorat av sina intäkter och inte heller fått någon statlig ersättning. I den statliga utredningen vid rådighetsinskränkningar (SOU 2013:59) konstaterar utredaren att rådighetsinskränkningar utifrån hälsoskydds- miljöskydds- och säkerhetsskäl låg utanför utredningens uppdrag. skrev utredaren att det fanns två sådana områden där det finns ett behov av en översyn: vattenskyddsområden och rådighetsinskränkningar med stöd av artskyddsförordningen. Regeringen tillsatte en särskild utredare att se över artskyddsförordningen och ta ställning till om ändringar i ersättningsbestämmelser eller andra delar av balken är nödvändiga för att översynens syfte ska kunna nås. Utredningen presenterades under namnet Skydd av arter - vårt gemensamma ansvar SOU 2021:51 och föreslår tyvärr lösningar som försvårar eller omöjliggör för skogs- och jordbruk. Bland annat föreslår utredningen ett mer eller mindre absolut förbud mot att störa eller döda fåglar och att skada deras bon och ägg , oavsett avsikt och avsett art. I praktiken skulle detta innebära att allt skogsbruk förbjuds och den tidiga vallskörden blir omöjlig. För jordbruket skulle åtstramningen betyda att den tidiga och mest proteinrika vallskörden uteblir. kritiserade utredningen vid dess tillsättande för att direktiven inte sökte justera implementeringen av artskyddsförordningen mot dess minimikrav. Skyddet av fåglar i förordningen bör förändras från ett individperspektiv till ett artperspektiv. Markägarens rätt till skälig ersättning måste också säkras. Ta bort den lägsta slutavverkningsåldern har föreskrifter för när en markägare får göra en slutavverkning. En lägsta slutavverkning anger när slutavverkning tidigast får ske. Det finns dock flera tillfällen när det kan vara befogat att slutavverka för att plantera på nytt, t.ex. när man planterat gran på tallmark och granen får röta och därmed i grunden blir värdelös. Det bör därför vara upp till markägaren när denna väljer att slutavverka och de bestämmelser som reglerar detta bör avvecklas. Avverkning får påbörjas tidigast efter det att anmälan gjorts till . anser att bör förkortas . föreslår nu nationella mål för ökad kolinlagring. har fått det högsta betinget och ska öka den nationella kolsänkan från dagens 37 miljoner/år till /år. Det innebär i praktiken att uttaget av skogsråvara ska minska med . stränga beting gentemot kommer av rapportering, gjord under regeringens goda minne. rapportering medtar endast det så kallade formella skyddet, vilket innebär Natura 2000-områden, naturreservat, nationalparker och biotopskyddsområden. Det innebär att sammanlagt av landets areal anses skyddat utifrån den definitionen och innebär att (utifrån sin tolkning) framställer som sämst i EU när vi i själva verket hör till de mest ambitiösa. har tagit intryck av sätt att rapportera och tolkar det som att vi behöver utöka vårt skydd. Utökningen riskerar medföra stora negativa konsekvenser för vårt skogsbruk. En reduktion av uttaget från skogen motsvarar i det fall skogsbaserade produkter ersätts med fossila, en ökning av utsläppen av koldioxid motsvarande [3]. kritik mot svenskt skogsbruk är orättvis men bör belastas regeringen som uppmuntrar den rapporteringen ansvarig myndighet avger. I skrivelse (NV-01318-21) föreslås, efter en internationell jämförelse och analys mot IUCN:s kriterier, att ett antal mindre skyddsformer ska börja rapporteras. IUCN står för International Union for Conservation of Nature and , grundades och har betecknats som världens största naturvårdsorganisation med över 1000 ideella organisationer, myndigheter och stater som medlemmar. De skyddsformer som föreslår att tillägas rapporteringen till Europeiska miljöbyrån (EEA) 2022 är Arealer med "obrutna fjäll", alltså fjällnära skog, , Natura 2000-områden, Biotopskydssområden och Naturvårdsavtal. Att dessa föreslås medtas i rapporteringen till EEA är ett erkännande av den underrapportering och många andra påpekat . anser att regeringen bör godta förslaget om att medta de föreslagna skyddsformerna i rapporteringen till EEA. De nya skyddsformer som nu föreslår ska medtas i rapporteringen till EEA handlar emellertid om små ytor och förändrar inte orättvisa positionering i EU:s strykklass. Skyddsformen Frivilliga avsättningar föreslås börja rapporteras som en lägre form av avsättning (OECM). Den huvudsakliga anledningen till att inte vill rapportera frivilliga avsättningar är att marken valts ut av markägaren. Oviljan att erkänna skogsbrukarens förmåga att identifiera naturvärden uttrycker en bristande tillit till skogsbrukets naturvårdsarbete. anser att frivilliga avsättningar bör tilläggas rapporteringen till EEA. Andra skyddsformer med stora arealer som föreslår inkluderas i rapporteringen är strandskydd, riksintressen och skogliga impediment. Det är alla exempel på skyddsformer där markanvändningen har starka restriktioner med ett skydd som överstiger vad andra länder redovisar. anför att skyddsformerna kan vara dåligt dokumenterade och avgränsade. Undantagsvis förekommer jord- och skogsbruk utifrån etablerade förhållanden som föregår skyddsklassningen. I fallet strandskydd oroar sig över att djur- och växtliv inte prioriteras över det rörliga friluftslivet, för riksintressen och impediment är inte det huvudsakliga syftet med skyddsklassningen att bevara naturområden. Likväl är områdena fredade från exploatering. Det går att fråga sig vilken betydelse strandskydd och skogliga impediment har när deras betydelse underkänns på det sätt som görs. Om de i ögon inte förtjänar medräknas som skyddade områden reses frågan om de ska fortsätta vara skyddade. anser att de tre skyddsformerna skogliga impediment, riksintressen och strandskydd bör medtagas i rapportering till EEA. Hinder, som bristande dokumentation bör lösas genom stärkt dokumentation eller som i fallet med impediment att de medtas i en skogsbruksplan. Det är som bestämmer vilka skogsområden som är nyckelbiotoper och vad som ska krävas av ett skogsområde för att det ska kallas nyckelbiotop. Genom att avgöra var gränsen ska gå avgör man vilka skogar som ska få brukas eller inte. I de certifieringssystem som finns för skogsråvaror är det ett krav att råvaran inte kommer från nyckelbiotoper. Därigenom är det i praktiken som genom nyckelbiotopsklassningen avgör vilka områden som får avverkas. I har fått gehör för kravet att avbryta den landsomfattande utökade nyckelbiotopsinventeringen som genomförde. Efter regeringsbeslut miste den utökade nyckelbiotopsregistreringen sin finansiering och stoppades därmed formellt. Emellertid har enskilda länsstyrelser fortsatt hållit en hög ambition och takt med att nyckelbiotopsregistrera, i synnerhet uppstår klassificeringar i samband med avverkningsanmälan eller ägarskiften. I 2020:73 slogs också fast att nyckelbiotopsinventeringarna och registreringen av dessa saknar laglig grund och därför inte bör utföras. Utredningen föreslår också att man ska rensa i befintliga register och databaser så att bara värdena ska finnas kvar men inte den sammanvägda bedömningen (nyckelbiotop/inte nyckelbiotop). Regeringen avser nu att gå fram med förslag om en ny naturmiljöinventering med objektiv ambition att beskriva de förhållanden som råder i skogen, detta ska komma skogsägaren till kännedom och kunna användas vid utövning av kunskapskravet enligt . avvaktar ställningstagande till detta till dess att proposition är presenterad. En grundläggande princip är emellertid att skogsägaren inte ska få se sin mark klassad på ett sätt som ger negativa ekonomiska konsekvenser utan att själv samtyckt till det. Skötsel av skyddad skog gjorde en landsomfattande inventering av över 12 000 områden med skyddad skog. Man fann i mer än hälften av de undersökta områdena att den naturvårdande skötseln var eftersatt, i flera fall så pass att de naturvärden som skulle skyddas istället kraftigt skadats. av de skyddade områdena ansågs stå i behov av någon skötselinsats för att inte de naturvärden som från början motiverat dess skyddade status skulle gå förlorad. Inventeringens dystra resultat aktualiserar vikten av att prioritera skötsel före nya avsättningar. Resultaten står också i kontrast till det enskilda ägandet där incitamenten för en välskött skog harmoniserar med de värden som markägaren strävar efter. Istället för de tvingande åtgärder som nyckelbiotopsregistreringsförfarandet är, bör strävandet efter de värden som skydd av skog eftersträvar bygga på frivilliga naturvårdsavtal. Naturvård som kombineras med brukande och där formellt skydd endast upprättas när skogsägaren själv vill. De framgångsrika Komet-programmen som utgår från att markägaren själv tar initiativ till skydd av skog och bruket av naturvårdsavtal visar att höga naturvärden kan främjas med frivillighet som grund. Frivillighet med frihet under ansvar bör vara huvudspåret att avvika från endast i undantagsfall för svensk skogsförvaltning. För att stärka skötseln av naturreservat under utförande avsätter . I samband med avverkningsanmälan blir ansökan hos offentlig. och () har i uppdrag att uppdatera, utveckla och tillgängliggöra Skogliga grunddata. Genom sajten ”Skogliga grunddata” av publiceras laserskannade uppgifter om skogar. Informationen om skogsföretagens förutsättningar, integritetskänslig information med kommersiellt värde såsom avverkningsanmälningar, blir tillgänglig gratis utan godkännande av berörda markägare. Den data som samlas in bör enligt inte användas i andra syften än för uppföljning av de skogspolitiska målen. I övrigt bör publiceringarna upphöra och datan över enskild egendom tillhöra skogsägarna med upphovsrätt. Skador på skogen från väder, vilt och insekter innebär stora kostnader, försämrad kvalitet på virket och minskad tillväxt i skogen. Granbarkborrens härjningar har blivit omfattande och är den insekt som gör mest skada på våra granskogar. Hjortdjurs gnagande på stam och skott medför skador och reducerar artrikedomen i skogen eftersom vissa trädslag är mer utsatta än andra. Regeringen har föreslagit att 20 miljoner avsätts för att övervaka, förebygga och bekämpa skogsskador. föreslår att denna satsning utökas med ytterligare 10 miljoner till 2022 och 2023. Det är av största vikt att skogsskadorna kan hejdas för att undvika skador i miljardklassen. –2014 avsatte alliansregeringen 100 000 ha av mark för att göra markbyten mot skyddsvärd mark. Detta program var enligt utvärderingarna kostnadseffektivt och gav 60 000 ha skyddad skog. Liknande utbytesprogram med statlig skog bör genomföras återkommande. Produktiv skogsmark från , och bör överföras till ett nytt bolag för att användas för markbyten med privata skogsägare. Försäljning av statlig skogsmark Skogsbruket och skogsindustrin ger jobb på landsbygden och en hållbar utveckling i hela landet. Skogen skall också svara mot efterfrågan på människors behov av rekreation. De naturvärden som finns i den svenska skogen, som ännu ej fått formellt skydd, finns vanligtvis på privatägda marker. Orsaken till detta är att skogsbruket på statligt ägda marker i högre grad skett ”rationellt” med rent ekonomiska utgångspunkter. Den mångfald av skötsel- och brukandestilar som funnits på de enskilt ägda markerna har däremot resulterat i mer varierade naturtyper. Privat ägande och brukande av mark stärker samhället. Ägarkoncentration är ett problem i sig, även när det gäller staten som ägare. Att staten har övertagit stora delar av ägaransvaret för mark och näringsliv i innebär att många människor gjorts beroende av politikers välvilja istället för att ge människor en möjlighet lita till sin egen förmåga. En liten bit land, ett företag, en egen bostad och så vidare ger människan den trygghet och värdighet hon behöver för att kunna stå självständig gentemot både staten och kapitalet. Att enskilda människor äger egendom tjänar därigenom det gemensammas bästa. är den största svenska skogsägaren, och den i särklass största statliga skogsägaren. uppgår produktiva skogsmark till . Det mesta av innehavet ligger i och . fick instruktioner om att av den areal bolaget hade (vid bolagets bildande) ska säljas av till marknadspris. Försäljningen ska anpassas så att prissättning och funktionssätt påverkas så lite som möjligt. De sålda arealerna uppgår vanligtvis till 10 000 – . Försäljningen ska möjliggöra omarronderingar och tillköp av skogsbruk, särskilt i glesbygd. har sålt av av de som ska säljas. Det är därför dags att ge ett nytt uppdrag till . föreslår att får i uppdrag att sälja 30 000 ha produktiv skogsmark till privata markägare som avser att bedriva kommersiellt skogsbruk på marken. Intäkterna ska ges vidare som utdelning till staten. Behåll och utveckla skogskontot En statlig utredning (SOU 2014:68) har föreslagit att skogskontot och skogsskadekontot avskaffas. I stället föreslås dessa ersättas med en typ av avsättningsfond: företagsfond. tillbakavisar detta förslag. Utredningens förslag innebär en klar försämring för skogsbruket. Skogskontot och skogsskadekontot behövs eftersom skogsbruket har specifika förutsättningar i och med skogens långsamma tillväxttakt. Därför ska skogskontot och skogsskadekontot finnas kvar i skattelagstiftningen. Möjliggör överlåtelse av skogskonto/skogsskadekonto genom arv och gåva är skogskontot/skogsskadekontot knutet till den fysiska personen. Det kan inte överlåtas mellan generationer genom arv eller gåva. Kontot måste upplösas när innehavaren avlider. Detta utgör ett problem vid generationsskiften, särskilt för den som fått sin skog nerblåst. Regeringen bör därför utreda möjligheten att utan beskattning överföra skogskonto och skogsskadekonto mellan generationer genom arv och gåva. Stormskogslikvid skall kunna sättas av till ersättningsfond Avdrag för avsättning till ersättningsfond enligt inkomstskattelagen 31 kap. får bl.a. göras om en näringsidkare får ersättning för skada genom brand eller annan olyckshändelse på mark. En sådan skada utgör stormfällning av skog. Bakgrunden till reglerna om ersättningsfond är en önskan att extraordinära intäkter t.ex. vid olika former av skadefall inte skall beskattas direkt utan istället kunna återinvesteras i näringsverksamheten utan skattebortfall. Emellertid är det alltså bara ersättningen för skada, men inte likviden från försäljning av den skog som kunnat räddas, som får avsättas till ersättningsfonden. Detta skapar problem i samband med en så omfattande stormfällning som det varit fråga om i samband med orkanen härjningar 2005. Regeringen bör utreda möjligheten att avsättning till ersättningsfond också ska kunna göras för virkeslikvider. Möjliggör avsättning av ersättning för naturvårdsavtal till skogskonto Naturvårdsavtal är ett civilrättsligt avtal som kan tecknas mellan markägare och staten eller en kommun. Syftet med ett naturvårdsavtal är att utveckla och bevara de naturvärden som redan finns. Naturvårdsavtal kan tecknas såväl för områden som behöver utvecklas fritt som för sådana där det behövs en naturvårdande skötsel för att naturvärdena ska bestå och utvecklas. Naturvårdsavtal kan tecknas för av från och som längst . Utbetalningen av den ekonomiska ersättningen för avtalet kan delas upp . Eftersom löptiden för avtalet ofta är betydligt längre än den tid som utbetalningarna sker, bör möjligheten utredas att möjliggöra avsättning av ersättningen från naturvårdsavtal till ett skogskonto. Forskning om nya trädslag Klimatförändringarna påverkar också den svenska skogen. Det är därför angeläget att fortsatt stimulera forskning och utveckling av olika plantslag för att dra nytta av den möjlighet till ökad produktivitet inom skogsbruket som klimatförändringen kan medföra. Allemansrätten är av stor vikt för det rörliga friluftslivet och för människans känsla av samhörighet med naturen. Allemansrätten är en fantastisk tillgång vi har i . Den ger oss möjligheten att få njuta av vår fina natur samt ta del av det som naturen ger i form av exempelvis bär och svamp. Allt för ofta missbrukas emellertid allemansrätten genom att träd fälls, sopor lämnas kvar och åverkan görs på natur eller odlingar när företag använder marken utan markägarens tillåtelse. Detta är visserligen redan förbjudet, men svårt att beivra. Dessa övertramp sker ofta i samband med att någon utnyttjar annans mark för att bedriva kommersiell verksamhet, exempelvis vildmarksturism, kanotuthyrning eller ridkurser. Detta trots att det finns en dom från , den s.k. forsränningsdomen, som gav ett tydligt utslag för att förhindra missbruk av allemansrätten. Det var inte detta som var syftet med allemansrätten när den en gång infördes. Återigen är vi inne och naggar på äganderätten när allemansrätten utnyttjas för kommersiella ändamål. Vi bör få en klar gräns mellan när man kan använda annans mark för kommersiella syften och när man som arrangör eller näringsidkare behöver upprätta ett avtal med aktuella markägare för att fastställa eventuella riktlinjer och ersättning. För att allmänheten ska ha rätt förståelse av allemansrätten är det viktigt att skolorna undervisar på ett tydligt sätt både om de rättigheter och om de skyldigheter som följer av allemansrätten. Välfungerande service även på landsbygden Utmaningarna för landsbygd är stora och situationen ser väldigt olika ut beroende på vem som tillfrågas. Den skånska landsbygdsbon möter inte helt oväntat andra utmaningar än den som bor i glesbygden i inland. Några landsbygdskommuner lyckas med att bryta vikande befolkningskurvor, andra kommuner åker fortfarande nedåt på den demografiska rutschkanan. Det politiken kan göra är att ge de bästa förutsättningarna, att stödja idéerna, främja ett starkt civilsamhälle, bidra till att forma ett gott förvaltarskap, förbättra kommunikationerna, underlätta företagandet och ta bort regelverk som missgynnar landsbygden. Men i grund och botten måste förändringarna främst komma från dem som lever sin vardag på landsbygden Det finns många komponenter som är viktiga för att göra en bygd levande. Två av de viktigaste är skolan och affären. Vi har ett gemensamt ansvar för att dessa bägge institutioner kan leva kvar. Kommunen har ansvaret att finansiera och kvalitetssäkra skolan, men inte per automatik att driva den. För affärens fortlevnad krävs något annat – precis som vilket annat företag som helst drivs lanthandeln på sina egna förutsättningar. Vårt ansvar som konsumenter blir att handla lokalt, om vi vill att butiken ska leva vidare. Men det finns uppgifter som en lanthandel kan sköta på uppdrag av det offentliga – den möjligheten borde fler få upp ögonen för. Så kan knutpunkten i bygdens gemensamma liv bli ännu starkare. I arbetet med detta har landsbygdens och näringarnas intresseorganisationer viktiga roller att spela men inte minst måste kommuner och även regioner se dessa möjligheter och ta vara på dem. Samla myndigheter i servicecentra Servicecentra är ett bra sätt att samla olika myndigheters service så att basala myndighetstjänster finns att tillgå runt om i landet. Åtgärder bör utvidgas föra att främja sådan myndighetssamverkan. Kommuner och statliga myndigheter bör samordna sin grundläggande service till medborgare och företag genom att samarbeta i lokala servicecenter. Som komplement till servicecentren bör servicepunkter inrättas i samarbete med det lokala näringslivet och det civila samhället, samt att Posten får i uppdrag att tillhandahålla mobila servicepunkter till dem som bor utefter lantbrevbärarlinjer. En av förutsättningarna för att stävja utflyttningen från små orter är att skapa förutsättningar som gör livet i glesbygden enklare att leva. Rimliga avstånd till grundläggande service, såväl offentlig som kommersiell, ger fler den praktiska möjligheten att bo kvar på landet – eller att flytta dit. Rättsväsendet måste anses som den mest grundläggande samhällsservicen. För att värna tryggheten på landsbygden är det angeläget att polisen har de resurser som krävs för att vara närvarande i hela landet. föreslår betydande satsningar på polisen, vilket redovisas i motionen gällande utgiftsområde 4. anser att Polisen och de viktigaste statliga myndigheterna, exempelvis , ska finnas i princip i alla kommuner. Samverkan mellan kommuner behöver utvecklas, så att man tar tillvara de möjligheter som finns för att erbjuda medborgarna en så god service som möjligt och hushålla med de ekonomiska resurserna. Alternativa möjligheterna att resa kollektivt på landsbygden behöver utvecklas. Nya samverkansmodeller måste prövas där offentliga resor som, sjukresor, skolskjutsar kan kombineras med privata resor. Ett stort mått av innovativt arbete måste vara tillåtet för att hitta framtidens lösningar. Regeringen föreslår en välkommen satsning på fler servicekontor. Antalet servicekontor i föreslås öka från 113 till 140. Av dessa föreslås 23 kontor placeras i större städer eller storstäder medan endast 4 placeras i kommuner ute i landet. anser att denna fördelning är skev och föreslår att, utöver regeringens förslag, ytterligare 7 servicekontor placeras i landsbygdskommuner. För detta anslår ytterligare 2022 och 30 miljoner 2023–2024. Anslaget återfinns inom utgiftsområde 2 anslag 1:15 Statens servicecenter. alla föräldrar måste myndigförklaras. Det är de som ska ha makten att styra över vilken barnomsorg som just deras familj är i behov av. Självklart ska föräldrarna få del av kommunens barnomsorgspeng när de själva står för omsorgen för sina barn och givetvis ska familjepolitiken ta särskild hänsyn till de fall där båda föräldrarna arbetar i anslutning till hemmet. Inte minst gäller detta för lantbruksföretagare där båda arbetar på gården. De måste kunna få tillgodogöra sig barnomsorgspengen för egen del för att kanske kunna anställa en medarbetare till i företaget. Ett bekymmer för många familjer på landsbygden är avståndet till barnens skola. Tillämpningen av de dispensmöjligheter som finns när det gäller att starta en friskola med lägre elevantal i glesbygdsområden bör vara generösa så länge som bibehållen kvalitet kan garanteras. Kommunerna bör ges ökade möjligheter att skapa flexibla lösningar för att uppfylla skolplikten, exempelvis skolundervisning för mindre barn med lång resväg. Vi vill även att det ska vara möjligt för en skola att ta emot elever från två länder i gränsbygder. ser vikten av att värna tillgången till öppen förskola på landsbygden, som gärna kan drivas i samverkan med det civila samhället. Skolan ska ge insikt i och kunskap om föreningsliv och entreprenörskap, värden som är grundläggande för en fortsatt livskraftig landsbygd. På landsbygden tar det ofta från det att någon larmat till dess att utryckningsfordon kommer på plats. Detta är i viss mån ofrånkomligt som det är önskvärt med så korta utryckningstider som möjligt. Att de olika blåljusverksamheterna snabbt kan komma på plats är en viktig faktor för tryggheten. föreslår att den maximala tiden för utryckningar med polis, ambulans och brandkår ska anges inom olika områden. Gemensamt definierade nyckeltal bör tas fram på riksnivå för utryckningstiderna för polis, ambulans och brandkår. Dessa nyckeltal kan sedan ligga till grund för politiska beslut inom de huvudmän som ansvarar för respektive utryckningsverksamhet.