mot · H9022612 · 2021-10-04 00:00:00 — Det motsvarar av dem som beviljats aktivitetsstöd för utbildning (Arbetsvärlden ). Enligt LO har Arbetsförmedlingen begränsad kapacitet att anvisa arbetslösa till utbildning. Det beror dels på nedskärningarna, dels på krångliga upphandlingsregler. För att myndigheten ska kunna anvisa fler arbetslösa till utbildning behövs mer resurser, enklare upphandlingsregler (direktköp) och ett tydligare uppdrag att prioritera utbildningsinsatser. Målet bör vara att alla arbetslösa som vill och kan bör erbjudas möjlighet att genomgå utbildning med bibehållen arbetsmarknadspolitisk ersättning. Regeringen bör dels förtydliga uppdraget till Arbetsförmedlingen om att anvisa fler arbetslösa till arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning, dels införa enklare upphandlingsregler vid köp av utbildningstjänster. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det är i synnerhet viktigt att fler långtidsarbetslösa ska kunna delta i utbildningsinsatser. Vi vill, i likhet med LO, TCO och , att fler ur denna växande grupp ska anvisas till studier, både arbetsmarknadsutbildning och reguljära studier inom samtliga utbildningsnivåer. Det kräver både ökade ekonomiska resurser och skärpta mål och uppdrag till Arbetsförmedlingen. Myndighetens anvisningsmöjligheter behöver därför vidgas ytterligare, så att fler grupper utanför ramprogrammen får möjlighet att anvisas till reguljär utbildning med bibehållen arbetsmarknadspolitisk ersättning. Utbildningsinsatserna bör dessutom kunna ges tidigare . Regeringen bör dels utvidga Arbetsförmedlingens anvisningsmöjligheter så att målgruppen som anvisas till reguljär utbildning med bibehållen ersättning breddas till att även gälla grupper utanför ramprogrammen, dels ge Arbetsförmedlingen i uppdrag att genomföra utbildningsinsatserna tidigare . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.5.4 Avskaffa nuvarande system med aktivitetsrapporter Alla som är inskrivna som arbetssökande på Arbetsförmedlingen ska ha en individuell handlingsplan. Den ska innehålla en arbetsmarknadspolitisk bedömning och de aktiviteter som den arbetssökande ska genomföra för att ta sig ur sin arbetslöshet. Av handlingsplanen ska det framgå vilken typ av arbeten den arbetssökande ska söka och inom vilket geografiskt sökområde arbetssökandet ska ske. Hur många jobb en arbetssökande ska söka styrs dels av den planering som den arbetssökande har gjort tillsammans med Arbetsförmedlingen, dels av hur många lediga jobb det finns i landet. Med utgångspunkt i sin handlingsplan ska den arbetssökande i en aktivitetsrapport redovisa de aktiviteter som hen har genomfört för att ta sig ur sin arbetslöshet. Aktivitetsrapporten ska lämnas till Arbetsförmedlingen . bedömer att den arbetssökande missköter sitt arbetssökande kan den arbetssökande stängas av från rätten till ersättning (IAF rapport 2020:15). Arbetsförmedlingen måste kunna ställa krav på att arbetssökande söker jobb men dagens system, där den arbetssökande förväntas söka ett stort antal jobb och därefter rapportera om detta till Arbetsförmedlingen, är direkt kontraproduktivt. Att söka ett stort antal jobb som man inte har någon realistisk möjlighet att få är demoraliserande för den sökande. Fokuseringen på sökaktivitet har också medfört att många arbetsgivare undviker att använda sig av Arbetsförmedlingen eftersom de anser sig få för många eller fel typ av sökande. I förlängningen riskerar detta leda till att allt fler lediga jobb i stället tillsätts via informella kontakter, och att de som saknar sådana kontaktnät får allt sämre chanser att hitta ett jobb. Arbetsförmedlingens fokus ska ligga på att, genom vägledning och utbildning, rusta och stödja de arbetslösa så att de kan ta de jobb som finns och de jobb som växer fram. Arbetsförmedlingen bör inte lägga tid, kraft och resurser på att kontrollera, övervaka och disciplinera de arbetssökande att söka jobb som de i många fall inte har någon möjlighet att få. vill därför avskaffa nuvarande system med aktivitetsrapporter. Systemet bör ersättas av ett nytt system med mindre fokus på den arbetssökandes kvantitativa sökaktivitet. Det nuvarande systemet med aktivitetsrapporter bör avskaffas och ersättas med ett nytt system med mindre fokus på kvantitativ sökaktivitet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.5.5 Inrätta särskilda arbetsförmedlingskontor med fokus på långtidsarbetslösa vill se ett helhetligt samhällsansvar för de långtidsarbetslösa. Personer som står långt från arbetsmarknaden är i stort behov av stöd. Många saknar gymnasieutbildning, har bristande kunskaper i svenska och saknar den kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden. De ska inte utlämnas till s.k. externa aktörer vars främsta syfte är att generera vinst till ägarna. Det saknas även evidens för att privata utförare skulle vara bättre än Arbetsförmedlingen på att rusta, stödja och förmedla jobb till de långtidsarbetslösa. Stödinsatserna till de långtidsarbetslösa ska i stället samordnas på ett ställe i Arbetsförmedlingens regi. Den lokala arbetsförmedlingen ska vara kontaktpunkt. Det fysiska mötet är centralt för målgruppen. Kontakt och information via nätet ett komplement, anpassat efter individens situation och behov. Utgångspunkten är att den som saknar motsvarande gymnasiekompetens i första hand ska få den. Det regionala och lokala arbetsmarknadsbehovet ska vara vägledande för inriktning av insatserna. föreslår därför att särskilda arbetsförmedlingskontor inrättas med specialinriktning mot gruppen långtidsarbetslösa. Arbetsförmedlingen ska ha ett bemyndigande att samordna och ha ett huvudansvar för såväl samordningen som insatserna. I instruktionen till myndigheten ska det framgå att inga offentliga aktörer (t.ex. Försäkringskassa, socialtjänst, sjukvård) ska kunna neka att medverka i AF:s samordning. Den enskildes behov och insatser ska stå i centrum för samverkan. De långtidsarbetslösa ska erbjudas individuella planer som är tydligt tidsatta. Uppföljning ska ske . De särskilda arbetsförmedlingskontoren ska, i ett första steg, inrättas i de kommuner där andelen långtidsarbetslösa är högst, dvs. de kommuner i där de långtidsarbetslösa utgör hälften eller mer av det totala antalet arbetslösa. fanns totalt 24 kommuner där andelen långtidsarbetslösa var eller mer. Av dessa kommuner hade endast två (!) ett fast bemannat arbetsförmedlingskontor. I fyra av kommunerna tvingades de arbetssökande resa till en annan kommun, ofta flera mil, för ett fysiskt möte med Arbetsförmedlingen. I övriga 18 kommuner fanns lokal närvaro i form av ett lokalt AF-kontor eller samarbetslösning med andra myndigheter – utan fast bemanning (2021:594). Långtidsarbetslösa behöver ofta betydligt mer stöd än arbetslösa som varit utan arbete . Fysiska möten och kontinuitet är avgörande. Det är uppenbart att nuvarande ordning, där det saknas fasta bemannade arbetsförmedlingskontor i 22 av 24 kommuner med högst andel långtidsarbetslösa, inte fungerar. Vi föreslår därför att det inrättas pilotkontor i de kommuner där andelen långtidsarbetslösa är högst och där det saknas ett fast bemannat AF-kontor. Dessa kontor ska ha fria pengar att använda för att kunna genomföra de insatser som behövs för att möjliggöra för de långtidsarbetslösa att få gymnasieutbildning eller motsvarande. En pott ska finnas till att ge stöd till arbetsgivare som ordnar med praktik. Handledarstödet ska ses över och om möjligt utökas. AF ska kunna finansiera och utveckla egna insatser (förberedande och yrkesinriktade studier) till målgruppen. Ingen som deltar ska behöva ha lägre inkomst än grundnivån i aktivitetsstödet. Givet att dessa pilotkontor inrättas i de 22 kommuner som nämnts ovan och årskostnaden per kontor uppgår till blir totalkostnaden . I vår utgiftsområdesmotion för UO14 föreslås en sådan satsning (se motion V666). 6 Mer utbildning i arbetsmarknadspolitiken är en avancerad ekonomi och kraven för att etablera sig på arbetsmarknaden är höga. En avslutad gymnasieutbildning och goda svenskkunskaper är i princip avgörande för etableringen på arbetsmarknaden och underlättar lärandet i arbetet. Många arbetslösa, i synnerhet långtidsarbetslösa, har kort utbildning och bristfälliga kunskaper i svenska. För att de ska få jobb behöver de ges möjlighet till utbildning inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. ges alltför få arbetslösa möjlighet att delta i utbildning, såsom arbetsmarknadsutbildning och reguljär utbildning. Trots en historiskt hög arbetslöshet, stark och ökande efterfrågan på utbildad arbetskraft och skärpt styrning från regeringen, exempelvis i Arbetsförmedlingens regleringsbrev , ligger anvisningarna på blygsamma nivåer. anser att fler arbetslösa ska kunna delta i utbildningsinsatser. Vi vill att fler ska anvisas till studier, både arbetsmarknadsutbildning och reguljära studier inom samtliga utbildningsnivåer. Det kräver både ökade ekonomiska resurser och skärpta mål och uppdrag till Arbetsförmedlingen. Arbetsmarknadsutbildning var länge kronjuvelen i svensk arbetsmarknadspolitik. Genom den har arbetsmarknadsmyndigheterna kunnat erbjuda arbetslösa möjligheter att utveckla sin kompetens så att de bättre ska kunna möta arbetsmarknadens efterfrågan. har arbetsmarknadsutbildningen dock fått stå tillbaka till förmån för andra åtgärder: dels olika former av arbetsmarknadspolitiska program som ska understödja de arbetslösa i deras arbetssökande, dels olika former av anställningsstöd (LO 2019: Arbetsmarknadsutbildning för nya och bättre jobb – konkreta förbättringsförslag). Arbetsmarknadsutbildning är ett av de viktigaste verktygen i en aktiv arbetsmarknadspolitik. Det leder i hög utsträckning till arbete och ger långsiktigt positiva effekter på deltagarnas arbetsinkomster. Trots detta har antalet deltagare i arbetsmarknadsutbildning minskat . genomgick endast 5 500 personer en arbetsmarknadsutbildning (Budgetpropositionen , utgiftsområde 14, s.25). anser att fler arbetslösa borde ges möjlighet att delta i arbetsmarknadsutbildning. För att åstadkomma detta bör antalet platser utökas. behöver kvaliteten på utbildningarna förbättras och i högre grad än riktas mot bristyrken. Särskild vikt bör läggas på att erbjuda utbildningar till kvinnor som är underrepresenterade i arbetsmarknadsutbildningarna. Vad som ovan anförts om arbetsmarknadsutbildning bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. upphandlar Arbetsförmedlingen arbetsmarknadsutbildning av privata anordnare. Arbetsmarknadsutbildningens syfte är att förhindra att flaskhalsar på arbetsmarknaden uppstår genom att ledig arbetskraft får den specifika kompetens som efterfrågas. För att det ska fungera krävs en hög grad av flexibilitet och att systemet är så snabbt och lättrörligt som möjligt. Mot detta står ett upphandlingssystem som genom principer om konkurrensneutralitet, transparens och likabehandling är trögrörligt till sin natur. Arbetsmarknadsutbildning lämpar sig dåligt för upphandling med tanke på att verksamheten behöver vara flexibel. Upphandlingens lämplighet kan dessutom ifrågasättas eftersom vissa av de kvaliteter man vill åt kan vara svårmätbara. Dessutom är den kompetens som skapas hos anordnaren en kärnkompetens inom den aktiva arbetsmarknadspolitiken och därmed för Arbetsförmedlingen själv. Offentlig upphandling framstår således inte som det mest ändamålsenliga sättet att anordna arbetsmarknadsutbildning. Arbetsförmedlingen bör därför kunna bedriva arbetsmarknadsutbildning i egen regi, genomföra den tillsammans med kommuner och andra offentliga aktörer eller välja att använda utbildningar i det reguljära utbildningssystemet. Liknande krav framförs av bl.a. LO (LO 2019: Arbetsmarknadsutbildning för nya och bättre jobb – konkreta förbättringsförslag). delar LO:s uppfattning. Arbetsförmedlingen bör ges möjlighet att bedriva arbetsmarknadsutbildning i egen regi, genomföra den tillsammans med kommuner och andra offentliga aktörer eller välja att använda utbildningar i det reguljära utbildningssystemet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För att Arbetsförmedlingen ska kunna bedriva arbetsmarknadsutbildning i egen regi behöver myndigheten bygga upp kapacitet. kan konstatera att en betydande andel av Arbetsförmedlingens resurser används för upphandling av diverse tjänster som utförs av externa aktörer. En del av dessa resurser bör läggas på att bygga upp intern kapacitet för att kunna bedriva arbetsmarknadsutbildning i AF:s egen regi. bör de privata anordnarna fasas ut. Utöver traditionell arbetsmarknadsutbildning bör arbetssökande i större utsträckning erbjudas utbildning inom det reguljära utbildningssystemet. Arbetsförmedlingen bör därför ges större möjligheter att anvisa arbetssökande till olika former av yrkesutbildningar inom yrkesvux, yrkeshögskola och högskola. Det har gjorts stora satsningar på utbildningar inom det reguljära utbildningssystemet , särskilt inom . Motsvarande satsningar syns dock inte inom den högre utbildningen. anser att det behövs fler platser och ökad tillgänglighet, men även goda privatekonomiska förutsättningar för personer att delta i utbildningarna. Regeringen bör dels öka tillgången till kompletterande utbildning inom reguljär utbildning på alla utbildningsnivåer, dels tillsätta en utredning med uppdrag att ta fram förslag på hur högskolans utbud kan bli mer tillgängligt för omställning och kompetensutveckling. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Snabbspår är en del av Arbetsförmedlingens etableringsverksamhet och riktar sig till nyanlända som har erfarenhet eller utbildning inom ett bristyrke. Snabbspåren utgör en sammanhållen kedja av insatser och bygger på överenskommelser mellan Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadens parter. –2017 tecknades 14 överenskommelser som omfattar ett trettiotal yrken. Av överenskommelserna framgår vilka insatser som behövs för att nyanlända med tidigare utbildning och erfarenhet ska bli anställningsbara i sina yrken och hur vägen dit bör se ut (IFAU Rapport 2021:11). En del snabbspår kräver tidigare högskoleutbildning i ursprungslandet som spåret för lärare och förskollärare, hälso- och sjukvårdsyrken, ingenjörer, samhällsvetare och socionomer. För att förverkliga snabbspår för högutbildade har Arbetsförmedlingen möjlighet att upphandla kortare kompletteringsutbildning på högskolenivå, s.k. uppdragsutbildningar. Andra spår kräver praktisk erfarenhet eller yrkesutbildning som snabbspår för målare, distributionselektriker, kockar, träindustriarbetare samt fastighetsskötare och fastighetstekniker. Den första gruppen av snabbspårsdeltagare behöver främst få betyg översatta och godkända, någon form av kompletterande utbildning på högskolenivå samt praktik för att kunna arbeta inom sin profession på den svenska arbetsmarknaden. Den senare gruppen behöver främst branschvalidering och praktik samt eventuell kompletterande arbetsmarknadsutbildning (IFAU rapport 2021:11). Såväl reguljär utbildning som upphandlad uppdragsutbildning inom högre utbildning, t.ex. snabbspår för nyanlända med utbildning eller erfarenhet inom bristyrken, behöver skalas upp och tillgängliggöras för att svara emot behov som finns, inte minst hos långtidsarbetslösa. Inom högre utbildning finns exempel på kompletterande utbildningar där det inte finns behöriga sökande för att fylla platserna och där mindre än hälften av platserna använts (LO, TCO, 2021: Åtgärder mot långtidsarbetslöshet). Genom fler anvisningar till utbildningar inom ramen för arbetsmarknadspolitiken skulle förutsättningarna att fylla de tomma platserna öka. En av orsakerna till att få antas är att behörighetskraven är formulerade på så sätt att få personer med utländsk examen uppfyller dem. Till det kommer att utbildningarna inte är anpassade med språkstöd, mentorer och mindre studiegrupper så att det finns möjligheter att delta i undervisningen även med svagare svenskkunskaper. Därmed är det inte bara färre som antas än antalet platser, utan än färre som genomgår utbildningarna (generellt, för utbildningar när lärarutbildningar exkluderas). Inom t.ex. kompletterande utbildning för socionomer är antagningen och genomströmningen särskilt låg (LO, TCO, 2021: Åtgärder mot långtidsarbetslöshet). Oavsett utbildningsnivå fungerar kontaktvägarna och samspelet mellan Arbetsförmedlingen, matchningsaktörer, myndigheter inom utbildningsområdet, kommuner och övriga utbildningsanordnare rörande arbetslösa med utbildningsbehov bristfälligt. Flera utmaningar och flaskhalsproblem har uppmärksammats i arbetet med snabbspåren för nyanlända och de lokala jobbspåren. Samverkan mellan aktörerna har inte minst försämrats till följd av nedskärningar inom arbetsmarknadspolitiken och nedläggningar av arbetsförmedlingskontor. Denna typ av samverkan är viktig och behöver stärkas. För att bättre svara mot behoven av omställning och livslångt lärande, är det viktigt att utbildningsanordnare har god beredskap för att på ett flexibelt sätt anpassa och dimensionera utbildningar efter konjunkturen och olika gruppers behov (LO, TCO, 2021: Åtgärder mot långtidsarbetslöshet). Regeringen bör verka för att öka tillgängligheten till snabbspår för nyanlända med utbildning eller erfarenhet inom bristyrken. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. anser att subventionerade anställningar är en bra och nödvändig åtgärd för att hjälpa de grupper som står längst från arbetsmarknaden att få ett jobb. Studier visar att personer som haft en subventionerad anställning i allmänhet snabbare får ett jobb utan stöd jämfört med dem som varit öppet arbetslösa (IFAU rapport vill därför satsa mer på effektiva, individanpassade arbetsmarknadsåtgärder utformade efter den enskildes behov. följa, eller vara likvärdiga med, kollektivavtal. Alla subventionerade anställningar ska omfattas av LAS. kan dock konstatera att nuvarande system med subventionerade anställningar har varit behäftat med risker och problem. Vid sidan av den uppenbara risken för undanträngningseffekter finns stora problem med oegentligheter, överutnyttjande och andra felaktigheter, vilket bekräftas av ett flertal granskningar. har vi sett åtskilliga exempel på hur oseriösa arbetsgivare inom vissa branscher sätter i system att ta in arbetslösa från olika arbetsmarknadspolitiska program i stället för att anställa ordinarie arbetskraft. För att motverka fusk, oegentligheter och överutnyttjande bör regelverket kring subventionerade anställningar stramas upp. Oseriösa arbetsgivare ska inte kunna använda subventionerade anställningar som ett sätt att dumpa löner och villkor. S-MP-regeringen har vidtagit ett antal åtgärder för att skapa ordning och reda bland de subventionerade anställningarna. välkomnar detta men anser att det krävs ytterligare åtgärder för att stävja de problem som finns. Vi vill därför bl.a. återinföra krav på kollektivavtalsenliga villkor för nystartsjobb, förbättra och effektivisera samrådshanteringen mellan Arbetsförmedlingen och fackförbunden samt utreda vilka ytterligare åtgärder som kan vidtas för att motverka missbruk och överutnyttjande av arbetsmarknadspolitiska insatser (se motion 2021/22: V661 Ordning och reda på arbetsmarknaden). Ett annat problem med nuvarande system med subventionerade anställningar är den skeva fördelningen av sådana anställningar inom olika branscher och yrkeskategorier. Subventionerade anställningar är mycket ovanliga i branscher och yrken som kräver längre utbildning, medan de är mycket vanliga i vissa serviceyrken. Närmare en tiondel av samtliga anställda inom hotell- och restaurangbranschen respektive inom lantbruksyrken har haft någon form av subventionerad anställning. Så pass mycket som en sjättedel av samtliga anställda inom yrkesklass nio – dvs. inom yrken utan eller med låga formella utbildningskrav – har haft en subventionerad anställning. Fördelningen av subventionerade anställningar till lågkvalificerade och lågavlönade branscher och yrken på arbetsmarknaden kan kopplas till att de lönekostnader som subventioneras fullt ut är mycket låga sett till lönerna på svensk arbetsmarknad. är lönetaken för introduktionsjobb, extratjänster, nystartsjobb och lönebidrag satta till , efter S-MP-regeringens reformering av de subventionerade anställningarna 2017. Många av de heltidslöner som dagens tak i anställningsstöd omfattar ligger därmed under den första percentilen om (LO, TCO, 2021: Åtgärder mot långtidsarbetslöshet). De låga taken för vilka lönekostnader som täcks begränsar därmed tydligt inom vilka arbetsmarknadssegment som arbetsgivare får tillräcklig kompensation för förväntad eller faktiskt nedsatt produktivitet. Det är ett allvarligt hinder för en bredare spridning av de subventionerade anställningarna till fler branscher och yrken. Dessutom pressas lönerna för de individer som får subventionerade anställningar, både genom låga ingångslöner och dålig löneutveckling. Av dessa anledningar vill , i likhet med LO, TCO och , se en väsentlig höjning av taken för vilka löner som subventioneras fullt ut. Vi menar att koncentrationen till de lägst avlönade näringsgrenarna skulle kunna avvärjas om en större del av arbetsmarknaden skulle öppnas upp för anställningar med stöd. Det skulle leda till fler arbetstillfällen för långtidsarbetslösa och därigenom stärka förutsättningarna för en effektiv matchning där både arbetslösas möjligheter till varaktig etablering och arbetsgivares behov av arbetskraft går ihop. Dessutom finns ett behov av att säkerställa att taket inom subventionerade anställningar indexeras och följer med inkomstutvecklingen, detta för att även motverka den mekanism som leder till lågt satta ingångslöner och dålig löneutveckling (LO, TCO, 2021: Åtgärder mot långtidsarbetslöshet). har tidigare, i budgetförhandlingar med regeringen, drivit frågan om höjning av taken för vilka löner som subventioneras fullt ut (lönebidrag). Vi noterar att regeringen inte tar några initiativ i detta avseende i årets budgetproposition. Vi avser att följa utvecklingen och återkomma med förslag i kommande budgetprocesser. Utvecklingen på arbetsmarknaden –2022 file:///C:/Users/jn0310ab/Downloads/Arbetsmarknadsutsikterna%20v%C3%A5ren%202021.pdf LO 2020: Den aktiva arbetsmarknadspolitikens tillbakagång $File/aktiv_arbetsmarknadspolitik_tillbakagagang.pdf IFAU Rapport 2011:7 Arbetsmarknadspolitikens effekter på sysselsättning och arbetslöshet – en översikt (2011): Vad hände med den aktiva arbetsmarknadspolitiken? och (2012): Den stora omvandlingen – Svensk arbetsmarknadspolitik (LO): Arbetsmarknadspolitik är vaccinet mot massarbetslöshet () file:///C:/Users/jn0310ab/Downloads/Arbetsf%C3%B6rmedlingens%20%C3%A5rsredovisning%202020.pdf ST 2020: Tre förslag för en bättre reformerad Arbetsförmedling Arbetsförmedlingen 2021: Fler anvisningar till reguljär utbildning. Arbetsvärlden om Arbetsförmedlingens uppdrag att anvisa fler arbetssökande till utbildning () IAF rapport 2020:15 Arbetsförmedlingens arbete med handlingsplaner och aktivitetsrapporter och 2020 IFAU rapport 2021:11 På spåret? Om snabbspår för nyanlända med bristyrken Dagens Arena: Facklig oro kring förslag om Arbetsförmedlingen () Ds 2021:17 Vissa lagförslag med anledning av en reformerad arbetsmarknadspolitisk verksamhet Ciczie Weidby (V)