mot · H9023681 · 2021-10-05 00:00:00 — Cirkulär va och vatten ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ändra vattentjänstlagen så att kommuner ska kunna ta ut en högre va-taxa än vad självkostnadsprincipen tillåter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att ta ut en additionell avgift på offentligt vatten och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten för kommuner att fondera medel för att möjliggöra reinvesteringar i den befintliga va-infrastrukturen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att införa ett begränsat statligt investeringsstöd riktat till de kommuner som har högst omkostnader per capita sett till va-infrastrukturen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att tillåta extern finansiering av va-infrastrukturen för att motverka bristen på investeringskapital och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att verka för en snabbare digitaliserings- och automatiseringstakt inom va-organisationerna och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över hur kapaciteten inom va-infrastrukturen kan stärkas genom riktade satsningar på yrkesutbildningar och kompetensutveckling inom va och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att främja mer samverkan mellan myndigheter och forskningsorganisationer samt lärosäten kring modern vatten- och va-teknik och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda olika lösningar och incitamentsstrukturer som gör det mer lönsamt, kostnadseffektivt och eftersträvansvärt att samverka kring va över kommungränser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förstärka arbetet med läkemedelspåverkan på hav, sjöar och andra vattendrag och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda införandet av ett utvidgat nationellt producentansvar för att uppnå miljömålen och en cirkulär ekonomi för vattenhanteringen samt verka pådrivande för detsamma inom EU och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att vidta åtgärder så att avancerad reningsteknik finns tillgänglig på fler vattenreningsverk och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att innovativ och ny reningsteknik ska kunna användas på mindre vattenreningsverk och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det ska ställas skarpa ekodesignkrav på vattenförbrukande produkter i syfte att nå en mer effektiv vattenkonsumtion och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att individuell vattenmätning bör införas i all nybyggnation och vid större renoveringar av flerfamiljshus och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att offentliga aktörer ska gå före och bygga vattensnålt samt i sitt upphandlingsförfarande premiera ny och innovativ teknik och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utnyttja innovativ och ny teknik för att kartlägga underjordiska vattenresurser och att främja initiativ för grundvattenåterskapning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att god teknisk kunskap och kompetens om bottenkartering bör finnas på berörda myndigheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över dagens vattenlagstiftning så att den anpassas till att även samla upp vatten och inte enbart leda bort det och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ett nationellt etappmål för återföring av fosfor och kväve till livsmedelsproduktion införs och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda ett krav på mätning och begränsning av lustgasutsläpp för reningsverk med kväverening och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regelverken för åtgärder i enskilda avlopp bör ses över för att skapa större flexibilitet och ett större fokus på miljönyttan och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att alternativa lösningar till tvångsanslutningar till det kommunala va-systemet bör ses över och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att verka för en revidering av EU:s avloppsdirektiv som möjliggör utbyggnader av svenska reningsverk som använder modern reningsteknik och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över hur lokala satsningar på anläggandet och återvätningen av våtmarker och vattendammar i syfte att öka näringsretentionen i landskapet kan utökas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över hur åtgärdsarbetet mot övergödning genom LEVA-programmet kan förstärkas och utvecklas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att främja samverkansformer mellan kommuner som delar avrinningsområden med högt näringsläckage och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det regionala samarbetet för att förebygga övergödning av bör effektiviseras och stärkas genom att ett system med utsläppshandel införs och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utföra fler punktinsatser för sanering av miljögifter och vrak i sjöar och hav och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inventeringar bör göras för att kartlägga var de mest prioriterade saneringsåtgärderna finns och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att berörda myndigheter bör få i uppdrag att undersöka spridningen av historiskt dumpat krigsmateriel i känsliga vattendrag och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över hur saneringen och efterbehandlingen av förorenade mark kan förstärkas och effektiviseras och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över hur förutsättningarna för återvinningsstationer att omhänderta avfall från marin verksamhet kan utvecklas och tillkännager detta för regeringen. Tillgången till nästintill obegränsat med rent vatten har länge varit en självklarhet i . När vi vrider på kranen i hemmet eller på arbetsplatsen är vi vana vid att få ut dricksvatten i världsklass. Vi lever också i ett land med långa kuststräckor där havet är en plats för både rekreation och små- och storskaliga näringsverksamheter. Det senaste årtiondet har dock gett oss anledning att inse att vi inte kan ta allt detta för givet. Den svenska VA-infrastrukturen är föråldrad och behöver klimatanpassas för extremt väder , grundvattennivåer har minskat, och spår av kemikalier, läkemedel och mikroplaster är mer vanligt förekommande i dricksvattnet . Våra sjöar och hav hotas av övergödning och bottendöd, och gamla miljösynder hotar fiskbeståndet. Men det är långt ifrån omöjligt att lösa dessa många utmaningar. Genom enkla åtgärder och långsiktiga investeringar kan vi minska den onödiga vattenförbrukningen, säkerställa dricksvatten i världsklass, begränsa övergödningen och väcka nytt liv i våra hav. I vattenpolitik återfinns kloka förslag på lösningar, från EU-nivå ner till den mest lokala nivån. Social hållbarhet och jämställdhet i hela den hydrologiska kedjan Om vatten har setts som en naturlig självklarhet i så är läget det rakt motsatta i många länder, inte minst de allra fattigaste i det globala syd. I stora delar av , och har vatten länge varit en bristvara och problemet växer i takt med att klimatförändringarna blir mer påtagliga. Högre medeltemperaturer, utbredd avskogning, ökenspridning samt förgiftning av grundvattenreservoarerna är några av de främsta skälen till att miljontals människor runt om i världen har en kraftigt begränsad tillgång till rent vatten. Ett förändrat klimat bidrar i stor utsträckning till en ökande vattenbrist, men även produktionen av varor och livsmedel vi konsumerar här i och inom EU har en påverkan på tillgången till vatten. Ett flertal populära livsmedel som importeras i hög utsträckning förbrukar en stor mängd vatten och även produktionen av bland annat bomull är väldigt vattenkrävande. Allt mer samhällsvetenskaplig forskning pekar på att klimatförändringarna och vattenbrist drabbar kvinnor och socialt utsatta grupper i de fattigaste länderna hårdast, och i detta sammanhang spelar ohållbara, globala flöden produkter och livsmedel också en kritisk roll. I stora delar av utvecklingsvärlden är det kvinnor som står för de flesta hushållssysslorna medan männen ofta lönearbetar – de sköter hushållens matproduktion och tillagning, tvättning och barnpassning, sysslor som i olika utsträckning kräver vatten. Det är ofta kvinnor som får vandra långa sträckor till fots för att köa vid en gemensam brunn som kanske försörjer en hel by med vatten. I den utsträckning som de arbetar för andra än det egna hushållet sker arbetet ofta inom den informella ekonomin där avsaknaden av drägliga arbetsvillkor och ett socialt skyddsnät är stor. För är det viktigt att dessa aspekter av vår förbrukning av varor och livsmedel också uppmärksammas, på samma sätt som medvetenheten kring till exempel en produkts koldioxidavtryck har höjts . Social hållbarhet och jämställdhet mellan män och kvinnor behöver genomsyra miljö- och vattenpolitiken, både på hemmaplan och internationellt. Vi vill se att näringslivet och offentlig sektor i och inom EU tar ett större ansvar för att säkerställa socialt hållbara materialflöden. Inom ramen för utvecklingspolitik finns det också utrymme att i högre utsträckning fokusera på kvinnors rättigheter och möjligheter, inte minst i sammanhanget av rent vatten. Vi har också ett ansvar som enskilda konsumenter att informera oss själva om våra produkters hållbarhet ur ett socialt perspektiv och medvetandehöjande initiativ bör främjas. En robust och cirkulär VA-infrastruktur Stora delar av den svenska VA-infrastrukturen, som utgörs av över 3000 vatten- och avloppsreningsverk och ledningar, anlades på några få årtionden . Den har tjänat oss väl men börjar bli alltmer ålderstigen och utsliten. Förnyelsetakten i ledningsnätet har kraftigt hamnat på efterkälken med ökad risk för utläckage av såväl dricksvatten som bräddning av förorenat avloppsvatten. Renoveringar av de större slagen har uteblivit eller skjutits , ofta till förmån för att bygga ny VA-infrastruktur i takt med att tätorterna vuxit snabbt. Kapacitetsnivåerna i landets VA-organisationer, i synnerhet i de allra minsta kommunerna på landsbygden, har inte utvecklats i samma takt som de utmaningar vi nu står inför sett till vatten- och avloppshantering. Dock är det inte bara enbart fråga om att rusta upp den befintliga infrastrukturen till den standard som den en gång haft, eller att bygga ut ledningsnätet i snabb växande tätorter på samma sätt som . Nya miljökrav som uppstått genom att EU-direktiv har införlivats i samt skärpta nationella miljökvalitetsnormer ställer nya krav på reningstekniken som köps in och används. En stor del av infrastrukturen anlades när förekomsten av skadliga kemikalier, läkemedel och mikroplaster i vattnet var avsevärt lägre. Därutöver kommer klimatförändringarna leda till ett kraftigt ökat behov av anpassningsåtgärder och en ny hotbild som ser olika ut runtom i landet. Skyfall, höga vattenflöden, översvämningar, värmeböljor och torka kommer leda till markant försämrade förutsättningar att erbjuda VA-tjänster av den standard vi vant oss vid. Också ur ett beredskaps- och sårbarhetsperspektiv är tillgången på rent dricksvatten en viktig fråga, inte minst i den fortsatta totalförsvarsplaneringen. Ju robustare den grundläggande vatteninfrastrukturen är desto mindre är sannolikheten för att dricksvattnet ska bli otjänligt. Ur ett beredskapsperspektiv har frågan om tillgången på rent dricksvatten ytterligare dimensioner. Att dricksvattenförsörjningen är en samhällsviktig tjänst kan i större utsträckning behöva genomsyra exempelvis digitaliseringen av dricksvattenförsörjningen, övervakningen av anläggningar och hur verksamheter utformas för att skyddas. Sårbarheter inom dricksvattenförsörjningen kan mycket väl vara sådant som kartläggs av en antagonist som inte vill vårt land väl. Det gäller både digitala sårbarheter och skydd av anläggningar såsom exempelvis dricksvattentäkter. Frågan är alltså långt mycket större än en infrastrukturfråga även om sårbarheter och kontaminering av dricksvatten på grund av undermålig infrastruktur ensamt kan orsaka en kris med stora konsekvenser för människor och naturen. Ur ett beredskapsperspektiv handlar det inte bara om infrastrukturen utan också om att uthålligheten stärks och att tillgången på reservvattentäkter, nödvatten, reservkraft och andra kritiska resurser såsom kemikalier för rening finns så att dricksvattenproduktionen kan fortsätta även under störda förhållanden. Kommunerna behöver öva sin krisplanering både internt och i aktuella fall med dricksvattenproducenten och dricksvattendistributören. Utöver det mest fundamentala behovet av dricksvatten är en god vattentillgång också en nödvändig förutsättning för stora delar av livsmedelsproduktionen, industrin och grundläggande välfärdstjänster. Det är ingen överdrift att säga att utmaningarna som står inför vad gäller VA-infrastrukturen är svåra, omfattande och alltmer brådskande. Investeringsskulden växer som ny additionell finansiering uteblir. Många av landets VA-organisationer saknar resurser och kapacitet bortom de dagliga driftsfunktionerna. Glesbefolkade kommuner på landsbygden löper särskilt hög risk att ställas inför försämrade VA-tjänster i jämförelse med storstäderna och dess kranskommuner. Men det är långt ifrån omöjligt att lösa dessa utmaningar om vi agerar klokt, strategiskt och långsiktigt . Det fordrar dock nya förhållningssätt och att vi vågar pröva nya innovativa åtgärder. Gårdagens verktygslåda behöver kompletteras med nya angreppssätt och lösningar. En mångfald av finansieringsformer för VA-infrastrukturen Ett välfungerande VA-system är troligen bland den viktigaste offentliga infrastrukturen vi har i . Återanskaffningsvärdet av hela infrastrukturen uppgår till hela , eller per invånare. Att driva, återinvestera i samt bygga ut tjänsterna för vatten och avlopp i takt med att samhället utvecklas är därmed också förknippat med betydande kostnader. Och detta är kostnader inte kan skjuta särskilt länge till. Ju längre vi dröjer med att beta av investeringsskulden, ju högre kommer slutnotan att bli. Därtill finns det strikta krav på EU-nivå som vi måste leva upp till och det är ett smått otänkbart scenario att samhället i någon nämnvärd utsträckning kommer att acceptera försämrad kvalitet och tillförlitlighet i vattentillgången, fler bräddningar av förorenat avloppsvatten eller att otjänligt dricksvatten börjar leda till sjukdomsutbrott. Den enda hållbara lösningen är att vi möjligt vidtar åtgärder för att minska den investeringsskuld vi byggt upp . beräknar att vi har investeringsutgifter i VA-infrastrukturen på . För att täcka samtliga identifierade framtida investeringsbehov så behöver den summan öka till . Det motsvarar en nivå som ligger över dagens nivå – 2040. En snittökning om sju miljarder – förutsatt att de görs i en jämn takt – är förstås en betydande summa men väntar vi kommer prislappen att stiga markant. Görs ingen ökning av nuvarande investeringsutgifter kommer behoven ligga på cirka 32 miljarder . Väntar vi närmare vi oss . Av de totala investeringsbehoven utgör reinvesteringar i befintlig och ålderstigen VA-infrastruktur . Enbart renovering och uppgradering av det existerande ledningsnätet beräknas kräva nästan sju miljarder i investeringsutgifter. Det är dessa investeringar som oftast uteblir eller skjuts , till stor del för att beslut om reinvesteringar helt ligger hos huvudmannen, i de flesta fall kommunen. För utbyggnad av VA-nätet och för åtgärder för att möta högre miljökrav finns det tvingande lagstiftning, vilket gör att dessa prioriteras först och att det sällan finns medel kvar för att reinvestera i det befintliga nätet. Utbyggnaden av VA i form av nya ledningar till nya stadsdelar och bostadsområden samt nya reningsverk utgör en dryg fjärdedel av investeringsbehoven, eller . Därutöver står klimatanpassningsåtgärder och åtgärder för att utrusta reningsverken med den senaste tekniken för en mindre men viktig del av de nödvändiga framtida investeringarna. Utmaningen vi står inför som samhälle är att säkra en finansieringsnivå, , som är högre än dagens nivåer. När VA-infrastrukturen anlades täcktes kostnaden till hög grad av direkt statlig medfinansiering. Därefter har statliga tillskott avtagit och dagens investeringsutgifter utgörs nästan uteslutande av de vattenavgifter som tas ut i enlighet med kommunens VA-taxor. Det är mening att det behövs en större mångfald av finansieringsformer för VA-infrastrukturen. Dagens VA-taxor täcker inte framtidens behov och det är inte rimligt att statliga investeringsstöd ska utgöra hela det tillskott som behövs för att fylla investeringsgapet. Vi vill se en rad sammanhängande åtgärder som tillsammans har stor potential att lösa finansieringsbehoven. får en kommun inte ta ut en högre vattentaxa än vad som behövs för att täcka löpande underhåll – de följer en självkostnadsprincip vilket i sin tur regleras i vattentjänstlagen. har historiskt haft förhållandevis låga VA-taxor då investeringstakten varit låg och att de tidiga investeringarna skrevs av snabbare än de förbrukades. Skulle detta vara det enda sätt genom vilket vi möter framtidens investeringsbehov så krävs det att taxorna fördubblas . Även om det vore teoretiskt möjligt så skulle det slå oproportionerligt hårt mot glesbefolkade kommuner på landsbygden. Stora avstånd och en liten befolkning innebär färre invånare som måste betala för en större kollektiv nytta. Räknat på meter ledning per invånare kan det i vissa glesbygdskommuner röra sig om 30 gånger större ledningslängd än i storstäderna. Räknat i pengar kan det skilja nästan för en normalvilla i storstadskommunerna med allra lägst taxa och de på glesbygden med högst taxa. vill utreda möjligheten att ändra vattentjänstlagen så att kommuner ska kunna ta ut en högre VA-taxa än vad självkostnadsprincipen tillåter. En förändring skulle osannolikt lösa samtliga finansieringsunderskott i landets alla kommuner men det är ett av flera nödvändiga verktyg som måste göras tillgängligt för VA-huvudmän. Runt om i EU finns det olika exempel på hur vattenavgifter har införts med det dubbla syftet att ta in pengar för framtida investeringsbehov samt att skapa ett incitament för att hålla nere på vattenförbrukningen. I har man exempelvis infört en avgift som tas ut över en viss konsumtionsgräns och medlen avsätts för att finansiera brådskande klimatanpassningsåtgärder. Prismekanismen är ett av de mest effektiva styrmedlen för att hushålla med en knapp resurs och skulle också kunna leda till ökade incitament att välja vattensnåla produkter vid renoveringar och ombyggnationer. Det är precis samma princip som med hushållens elförbrukning. vill att även denna möjlighet utreds och att de hinder som föreligger i vattentjänstlagen ses över och undanröjs. Utöver de rent inkomstbringande aspekterna skulle en avgift på vatten också bidra till ett kunskapshöjande om att rent dricksvatten är en obegränsad tillgång i . Därutöver föreligger ett behov av att kunna fondera de medel som tas in genom en höjd VA-taxa eller en vattenavgift. måste kommunerna spendera eventuella överskott de tagit in – enligt vattentjänstlagen finns det alltså en skyldighet återföra överuttag till VA-systemet. I sammanhanget, och kopplat till omfattande kapacitetsbrister i många VA-organisationer, är en mycket kort tidsperiod och det ger få möjligheter att bygga upp kapital av någon meningsfull storlek. Vattentjänstlagen tillåter fondering av medel som ska gå till nyinvesteringar, men inte för reinvesteringar i det befintliga nätet, den del av VA-infrastrukturen där de största investeringsbehoven föreligger. vill att vattentjänstlagen ses över och förändras så att kommunerna även har möjlighet att fondera medel som kan möjliggöra reinvesteringar i den befintliga infrastrukturen. Detta skulle öka incitamenten att beta av den växande investeringsskulden. Det var genom omfattande statliga investeringsstöd som VA-näten byggdes ut i snabb takt under ett par årtionden . finns det en rad mindre stöd för kommunerna att söka, vanligtvis riktade mot särskilda investeringar som till exempel förbättrad läkemedelsrening, hantering av dagvattenförluster eller vattenbesparande åtgärder. Dessa gör stor nytta för den enskilda sökande kommunen när det gäller specifika projekt men bidrar inte till att finansiera exempelvis omfattande reinvesteringar. Kostnader skiljer sig kraftigt mellan kommuner med de lägsta VA-taxorna och de med de allra högsta, och det är allt som oftast ytmässigt stora, glesbefolkade och resurssvaga kommuner som betalar mest per meter ledning. Att kraftigt öka deras taxor eller att lägga på en avgift på det offentliga vattnet skulle ha avsevärda ekonomiska effekter för medborgarna och bidra till att förstärka klyftorna mellan stad och landsbygd. vill därför utreda möjligheten att införa ett begränsat statligt investeringsstöd som är specifikt riktat till de kommuner som har högst omkostnader per capita sett till VA-infrastrukturen. Det bör syfta till att möjliggöra nödvändiga reinvesteringar i det befintliga nätet i de fall andra finansieringsalternativ inte är tillräckliga, eller där geografiska och demografiska faktorer kraftigt drivit upp kostnaderna för kommunen. Ett investeringsstöd bör inte ersätta andra kapacitetsförstärkande och kostnadseffektiviserande åtgärder. Det hjälper också till att utjämna de omfattande obalanser som råder mellan stad och landsbygd. Det finns också anledning till att se över möjligheten att tillåta extern finansiering av VA-infrastrukturen för att råda bot på bristen på investeringskapital. I grunden handlar det om att VA-taxorna inte kan höjas oändligt mycket, särskilt i de kommuner som redan betalar mest av alla, att kommuner inte ska öka sin skuldsättning genom ökad upplåning, och att statliga medel ska användas restriktivt och där de gör mest nytta. Möjligheten att få in privat kapital skulle kunna vara ett mycket viktigt komplement till offentliga medel och höjda taxor. Det finns ett växande tryck från så väl privat sektor som pensionskapitalet att kunna investera i VA-infrastrukturen; det erbjuder en lång, säker och trygg avkastning. Dock har de kommuner som har försökt vända sig till externa investerare fått avslag i förvaltningsrätten, vilket indikerar en brist i nuvarande vattenlagstiftning. Synen på offentlig-privat samverkan (OPS) i , särskilt när det gäller grundläggande infrastruktur som VA-näten, är snäv och det finns inslag av misstro mot denna samverkansform från politikens och myndigheternas sida. vill därför se en särskild utredning som undersöker befintliga hinder i vattentjänstlagen mot att ta in externt kapital samt lämnar förslag på hur detta kan möjliggöras. Utredningen bör även undersöka och tydliggöra kriterier för vilka slags investerare som kan komma ifråga, till exempel kan det finnas anledning att begränsa mängden kapital från tredje land utanför EU. Förstärk kapacitetsutvecklingen i VA-organisationerna