mot · H9023244 · 2021-10-04 00:00:00 — För att kunna erbjuda fast läkarkontakt till alla vill ha det bör både allmänläkare samt ST-läkare i allmänmedicin, geriatriker och specialister i barn- och ungdomsmedicin kunna vara fast läkarkontakt. Vårdgarantin inom primärvården handlar om att få komma i kontakt med primärvården och om att få en medicinsk bedömning. Att vårdgarantin inom primärvården inte omfattar utomlänspatienter framgår indirekt av 9 kap. 1 § HSL. I förarbetena anfördes att en patient som väljer att vårdas i ett annat landsting kan anses ha avstått frivilligt från vårdgaranti i det egna (prop. 2013/14:106 s. 91). Även om det är inom övriga delar av vården som de långa väntetiderna förekommer, bör de problem som kan uppstå om den enskilde inte får vård i rätt tid inom primärvården inte förringas. Med en primärvårdsreform som ger var och en rätt till att lista sig på valfri vårdcentral och där få tillgång fast läkarkontakt, kan den reella valfriheten enbart garanteras om vårdgarantin gäller också utanför den egna hemregionen. vill därför att regeringen lägger fram förslag på nödvändiga författningsändringar för att vårdgarantin ska gälla även om patientens valda vårdcentral ligger i en annan region än patientens hemregion. Nytt nationellt system för småskalig hälso- och sjukvårdsverksamhet Fysisk tillgänglighet i glesbygd och socioekonomiskt utsatta områden är fortfarande en stor utmaning för primärvården, även om den digitala vården skapar nya möjligheter för både patienter och vårdgivare i många situationer. vill se ett nationellt system för småskalig hälso- och sjukvårdsverksamhet som samfinansieras av staten och regionerna och helt ersätter den så kallade nationella taxan. Ett övergripande förslag har tagits fram av SKR och professionerna. Från en nationell ”verktygslåda” ska regionerna kunna välja åtgärder och insatser att upphandla, även inom allmänmedicin. Ersättningsnivåerna behöver variera utifrån geografiska och socioekonomiska förutsättningar, men genom ett statligt delansvar säkerställs likvärdiga ekonomiska villkor över hela landet. Det gemensamma förslaget från SKR och professionerna har skapat en unik möjlighet att skapa långsiktiga förutsättningar för småskalig hälso- och sjukvårdsverksamhet och förbättra tillgängligheten på landsbygden. Det är mycket angeläget att regeringen griper möjligheten och så snabbt som möjligt bereder förslaget och återkommer med en proposition till . Lagstifta om samordning mellan kommun och region I utredningen och nära vårds huvudbetänkande (SOU 2020:19) föreslås en ny bestämmelse i hälso- och sjukvårdslagen om att regioner och kommuner ska åläggas att upprätta en gemensam plan för hälso- och sjukvård på den gemensamma vårdnivån primärvård i länet. Planen ska fokusera på långsiktiga strategiska frågor som till exempel kompetensförsörjning, utbud och lokalfrågor. Syftet med ett sådant krav är att säkerställa bättre och jämlika möjligheter för alla huvudmännen att samordna sin planering för primärvården, och därmed även – när relevant – sina resurser för den gemensamma vårdnivån. Utredningen bedömer att förutsättningar för att tillhandahålla en mer sammanhållen vård för patienterna kommer att stärkas. Erfarenheterna från Covid-19-pandemin visar på ett tydligt behov för bättre samordning, och det är även en viktig förutsättning för att uppnå målen med primärvårdsreformen. anser därför att förslag på nödvändiga författningsändringar bör läggas fram skyndsamt. Stärkt lokalt samarbete om folkhälsoinsatser Genom en lagändring har primärvården ansvar för förebyggande insatser. fick majoritet i för att regeringen ska återkomma med ett förslag om hur rehabilitering, uppsökande arbete och breda hälsofrämjande insatser också ska ingå i grunduppdraget. Samarbete med civilsamhället är en viktig byggsten i detta. anser att regionerna med fördel kan tillämpa gemensamma ersättningsprinciper för att främja vårdcentralernas folkhälsoarbete men i första hand bör regionerna själva komma överens om detta genom SKR. Dock bör regeringen se över hur staten kan underlätta och stimulera vårdcentralers möjlighet att samarbeta med lokala aktörer som hälsoorganisationer, räddningsväsende, polis, Röda Korset och pensionärsföreningar. Ett primärvårdsregister för stärkt kvalitetsutveckling I utredningen utveckling för god och nära vård betonas vikten av att kunna följa primärvårdens insatser på nationell nivå. Avsaknaden av ett nationellt register med uppgifter från primärvården är problematisk på flera sätt, inte minst för ett optimalt genomförande och vidareutveckling av primärvårdsreformen. De stora skillnaderna i antalet öppenvårdsbesök och sjukvårdskostnader mellan regionerna är svåra att förklara och eventuellt åtgärda eftersom det saknas data som gör det möjligt att analysera vad skillnaderna beror på. har utrett förutsättningarna att utveckla den nationella uppföljningen av primärvården och omställningen till en mer nära vård. I en rapport som presenterades 2021 ger förslag på variabler och personalkategorier som myndigheten bedömer bör omfattas av en uppgiftsskyldighet för primärvårdens huvudmän, samt förslag på nödvändiga författningsändringar. Det är viktigt att regeringen skyndsamt tar nödvändiga initiativ för att ett nationellt primärvårdsregister kan etableras . bör regeringen säkerställa att ett primärvårdsregister även gör det möjligt att följa hur stor del av befolkningen som har valt och fått tillgång till en fast läkarkontakt. Detta är en avgörande del av primärvårdsreformen och därför ett självklart element i ett primärvårdsregister. Regeringen bör därför se över hur befolkningens tillgång till fast läkarkontakt kan följas fortlöpande via ett primärvårdsregister eller på annat lämpligt sätt, och tillkännager detta för regeringen. Tillgänglig och trygg sjukvård i hela landet Svensk sjukvårds medarbetare gör ett fantastiskt jobb och den medicinska kvaliteten i är i många nyckelområden världsledande. Men vården dras med stora tillgänglighets- och delaktighetsutmaningar. Detta förvärras även av att den svenska patientens ställning i ett internationellt perspektiv är svag. Svenska patienter, i synnerhet äldre, upplever en sämre delaktighet och tillgänglighet till vården än andra patienter. Svenska patienter har ofta även en låg kännedom om sina rättigheter, och har svårt att få insyn i valmöjligheter som kan vara till deras fördel. Den patientlag som infördes med syftet att stärka patienternas rättigheter och medbestämmande visade sig vid en utvärdering inte ha haft någon större effekt. Svenska patienter upplever tvärtom att de är mindre delaktiga och att tillgängligheten är sämre , än när lagen infördes. Till stor del beror detta på att sjukvården saknar transparenta och strukturerade metoder för att informera om patientens rättigheter och valmöjligheter. Att andra länder lyckats skapa en mer tillgänglig vård till en likvärdig kostnad och kvalitet är ett bevis på att även kan komma bort från långa köer och lågt patientinflytande. Den svenska sjukvården kan slå in på en annan väg. Det är en väg där patienten enkelt kan få en översikt på alla de vårdgivare och vårdtjänster som finnas att nyttja, så väl digitalt som fysiskt. Fritt val av utförare också i slutenvården Skillnader i väntetid både inom och mellan olika regioner, samt mellan olika vårdgivare inom samma specialistområde, pekar på att det finns potential att korta patientens väntetider om vårdgivarnas och regionernas samlade kapacitet används mer effektivt. I patientlagen fastslås att patienter har möjlighet att välja utförare av offentligt finansierad öppen vård, inom eller utom hemregionen, obeaktat väntetiderna. Genom att patienter i hela landet får möjlighet att välja vårdgivare även för specialistbehandling och operation kan vårdgivare med kortare köer till särskilda behandlingar bistå med att korta köerna i hela landet. vill därför stärka rättigheterna i patientlagen genom att ge patienten rätt att välja även slutenvård vid en annan klinik än vid hemregionens egna vårdgivare. Rättigheten ska innebära att patienten vid beslut om ordinerad behandling får vara delaktig i beslutet om val av klinik för behandling och även får avgöra vart remissen ska skickas efter att en läkare bekräftat patientens behov. Samarbete med fristående vårdgivare för kortare vårdköer I spåren av pandemin har vårdköerna vuxit. Inom ramen av januariavtalet såg tillsammans med Liberalerna och regeringen till att avsätta pengar för att hantera köerna så snabbt som möjligt. Men det är inte bara ekonomiska resurser som behövs, det behövs även personal. vill därför se nationella ramavtal med privata vårdgivare som finns tillgängliga att hjälpa till med vårdköerna. Regeringen måste låta patienterna gå före prestigen, annars riskerar patienter som väntar att drabbas av allvarliga hälsokonsekvenser. Nationella ramavtal med fristående aktörer är ett enkelt och snabbt sätt att öka kapaciteten. föreslår på denna bakgrund att regeringen i samråd med SKR och andra relevanta aktörer skyndsamt ser över hur sådana nationella ramavtal kan etableras och verkställas. Vidareutveckling av 1177 Vårdguiden anser att likt och bör samla lättillgänglig information om kvalitet och väntetider på en nationell portal () där patienter kan jämföra olika aktörer och därmed göra genomtänkta och välgrundade val. Informationen kommer även kunna användas av vårdgivare som på en transparent marknad kan lära sig av andra nyckelfaktorer för framgång. Det är avgörande att 1177:s ägare, SKR, har långsiktiga förutsättningar för att vidareutveckla portalen i en sådan riktning. Stärka förutsättningarna för mobila team Den så kallade Ängelholms-modellen och ett flertal andra exempel visar att man både kan stärka tillgängligheten och drastiskt minska behovet av inläggningar, återinläggningar och besök på sjukhusens akutmottagningar via ett proaktivt mobilt arbetssätt och systematiskt samarbete mellan den kommunala och den regionala hälso- och sjukvården. Här kan också ambulanssjukvårdens roll utvecklas. Genom budgetsatsningar och överenskommelser med SKR inom ramen av januariavtalet har bidragit till att påbörja insatser för en utvecklad ambulanssjukvård och fler mobila närsjukvårdsteam. Insatserna behöver fortsätta och stärkas, som regeringen bör se över förutsättningarna för mobila team kan stärkas i alla regioner. Lagstifta om vård av patienter med bristande beslutsförmåga Hälso- och sjukvårdspersonal behöver ta ställning till vårdinsatser för vuxna patienter med bristande beslutsförmåga, till exempel medvetslösa patienter, patienter med demenssjukdom, strokepatienter, patienter med allvarlig psykisk sjukdom, och i vissa fall även svårt sjuka Covid-19-patienter. I saknas, med några undantag, lagstiftning som anger under vilka förutsättningar vård kan ges till en patient som själv saknar förmåga att samtycka, och vem som ska besluta i dennes ställe. Förutom har samtliga nordiska länder infört sådan lagstiftning. Avsaknaden av en reglering medför att inte har kunnat ratificera konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin (Oviedokonventionen) och dess protokoll. En utredning, Stöd och hjälp till vuxna vid ställningstaganden till vård, omsorg och forskning (SOU 2015:80), lämnade förslag till en enkel och ändamålsenlig reglering. Utredningen teknik i omsorgens tjänst (SOU 2020:14) föreslog, förutom ett flertal författningsändringar, att uppdras att ta fram en handbok om vård och omsorg till människor med nedsatt beslutsförmåga. ser det som mycket angeläget att både en reglering och adekvat kunskapsstöd skyndsamt kommer på plats för att ge vårdpersonal rättsligt stöd för sina dagliga insatser till beslutsoförmögna patienter. Samordning av vilken sjukvård som erbjuds oförsäkrade EU-medborgare Det så kallade patientrörlighetsdirektivet fastställer reglerna för patienters rättigheter vid vård i annat EU-land. Detta innebär att EU-medborgare har möjlighet att söka och få hälso- och sjukvård och tandvård i ett annat EU-land och få kostnaderna för denna vård ersatt av hemlandet. Patienten behöver inte i förväg söka tillstånd för vården. anser att dagens svenska tillämpning av direktivet är bra vad gäller svenska medborgares rätt till att söka vård i andra EU-länder. Det behövs dock ett förtydligande och en nationell samordning vad gäller vilken sjukvård som ska erbjudas EU-medborgare utan europeiskt sjukförsäkringskort och/eller befinner sig i utan att ha ansökt om nödvändigt tillstånd för att vistas i landet och på så sätt omfattas av utlänningslagen. Regeringen bör ta initiativ till detta i samråd med SKR. I praktiken handlar detta ofta om personer med anknytning till minoriteter som diskrimineras i sina hemländer. EU-länderna behöver samarbeta bättre för att se till att situationen för unionens fattigaste och mest utsatta invånare förbättras. Om medlemsländer inte lever upp till sina åtaganden behöver EU kunna sätta press. bör driva på för att EU:s så kallade rule-of-law-mechanism (demokratilås) används mot länder som fortsätter diskriminera sina egna medborgare. Demokratilåset innebär att länderna kan vägras utbetalningar av EU-stöd. Stärkta förutsättningar för bloddonation har brist på bloddonatorer och behöver hitta vägar för att mer blod ska nå våra blodbanker. Lagen om bloddonation tar sin utgångspunkt i vårdlagstiftningen. Lagen gör inte skillnad på vem som får donera blod utifrån parametrar som kön eller sexuell läggning, men tar fasta på att donationer ska genomföras så att risken för smittat blod ska minska genom testning och att individer som har eller har haft ett faktiskt beteende, praktiker eller tidigare erfarenheter som innebär risk kan undantas från att få vara eller med regler för karens. Karenstider och konkreta bestämmelser definieras i föreskrifter från . Det kan handla om att man bott i ett visst land där risk för smitta eller parasiter är stor, om att man är eller varit drogmissbrukare, har eller har haft en viss sjukdom eller är sexuellt aktiv på ett sådant sätt att det på vetenskaplig grund finns utökad risk för att man bär på en sexuellt överförbar sjukdom som kan smitta via blod. Det är viktigt att se till att föreskrifterna alltid bygger på rådande kunskapsläge, individuellt riskbeteende och att det alltid finns någon medicinsk och vetenskaplig grund för att någon potentiell donator ska frånhållas att få bidra. Regeringen bör se över hur detta kan säkerställas på ett bättre sätt . Kritiken mot den långa karenstiden för gruppen män som har sex med män (MSM) har med dock blivit starkare då metoder för testning av blod har utvecklats, kunskapen om hiv och smittvägar har ökat och prevalensen av hiv har pressats ner även om den fortsatt är mycket hög i jämförelse med andra grupper. De nya riktlinjerna som presenterade innebär att karenstiden för MSM sänks . anser att den nyare testmetod som redan används av andra EU-länder, så kallade NAT-tester, behöver införas i regionerna för att karenstiden ska kunna sänkas ytterligare. Det är olyckligt om tekniska eller ekonomiska skäl skapar skillnader mellan regionerna vad gäller vilka som kan vara bloddonator. anser att NAT-tester bör vara norm i alla regioner. Regeringen bör se över hur förutsättningarna för att donera blod kan bli jämlika i hela landet. Stärkta förutsättningar för organdonation Den statliga utredning om donations- och transplantationsfrågor som presenterades 2015 (SOU 2015:84) föreslog att överväga utökade kriterier för organdonation så att vården i större utsträckning kan respektera donationsviljan hos personer som avlider genom cirkulationsstillestånd (DCD). Regeringen presenterade 2020 lagförslag som skulle underlätta ett införande av DCD i fler regioner men det är varje sjukvårdsregions ansvar att besluta om införandet. Förslaget drogs senare tillbaka. Detta kräver omfattande utbildningsinsatser och samverkan mellan intensivvården och transplantationsverksamheten. Det är en viktig princip att det inte ska vara var en person dör som ska avgöra om man kan bli organdonator, utan den enskildas vilja till organdonation. anser därför att det bör tas ett nationellt initiativ för att möjliggöra ett skyndsamt införande av DCD i hela landet. Organdonation är i vården en relativt sällsynt händelse. Vården behöver en tydlig struktur och organisation för att möjliggöra organdonation vid fler tillfällen där donationsviljan finns. Sjukvårdsregionen /har lyckats dubblera antalet donationer genom en tydlig vårdstruktur och uppföljning för dessa fall. Regionen har bildat ett regionalt donationscentrum för att fortsätta denna utveckling. anser att det behövs statliga åtgärder som säkerställer att samma struktur skyndsamt kan implementeras i alla sjukvårdsregioner. Varje njure, del av lever eller vävnad som transplanteras från en levande givare bidrar till att minska väntetiden för de som behöver ett nytt organ. har antalet levande minskat och är fortfarande på en relativt låg nivå trots en viss förbättring . Detta gäller både njur- och levertransplantationer. Utredningen 2015:84 hade även i uppdrag att föreslå hur antalet organdonatorer och tillgängliga organ kan öka i . Utredningen föreslog att man ser över möjligheten att ta bort onödiga administrativa hinder för fler levande av främst njurar. Regeringen har tyvärr inte gått vidare med utredningens förslag. anser att regeringen bör överväga insatser som underlättar för fler levande av njure, del av lever eller vävnad i . Genom att utöka det nordiska njurbytesprogrammet skulle fler personer i kunna bli transplanterade med njurar från levande . Programmet innebär att den som vill donera som levande organdonator men inte matchar med den man vill donera till, genom njurbytesprogrammet kan få möjlighet att donera som den anhörige får möjlighet att få njure från annan levande organdonator. Regeringen bör se över hur utbytesprogrammet kan stärkas. Det är avgörande att vårdgivaren har rutiner för kommunikation, bemötande och uppföljning av anhöriga till . Anhöriga är olika, och bemötande behöver vara personcentrerad och kultursensitivt. Det bör ges möjlighet till ett uppföljningssamtal, även i de fall där förberedelse för organdonation har påbörjats men donationen av olika skäl inte genomförts. Regeringen bör se över vilka insatser som är lämpliga för att säkerställa ett jämlikt bemötande och god uppföljning av anhöriga i alla sjukvårdsregioner. Jämlika möjligheter till medfinansiering Den medicintekniska utvecklingen bidrar till att vården har möjlighet att sambehandla vissa åkommor vid en och samma operation. Att få en astigmatismbehandling i samband med gråstarrsoperationer kostar mer och anses även ligga utanför den offentliga sjukvårdens åtaganden. Detta har medfört att vissa regioner erbjuder patienten möjlighet att medfinansiera ett ingrepp som till viss del kan anses ligga utanför det offentliga åtaganden när det går att genomföra vid en och samma operation. För patienter med astigmatism har det inneburit att patienten får möjlighet att betala den extra kostnaden för de mer avancerade och synkorrigerande linserna själv. Att få möjlighet att medfinansiera vård som inte innefattas i det offentliga åtagandet kan i vissa fall vara frågan om en direkt nödvändighet. Vid exempelvis gråstarroperationer avråds patienterna nämligen starkt från en reoperation. Det är därför uteslutet att man som patient korrigera astigmatismen . Den medicintekniska utvecklingen kommer innebära att fler kombinerade ingrepp som ligger utanför det offentliga åtagandet blir möjliga. anser därför att regeringen bör ge i uppdrag att kartlägga om och när regionerna erbjuder medfinansiering av tilläggstjänster i hälso- och sjukvård, samt se över hur möjligheterna kan bli likvärdiga i hela landet. Kraftfulla insatser mot psykisk ohälsa i hela landet De flesta svenskar har antingen upplevt stressrelaterad psykisk ohälsa eller har någon i sin närhet som drabbats. Det orsakar stort lidande för många människor . Sjukskrivningar till följd av stressrelaterad psykisk ohälsa skadar dessutom näringslivets konkurrenskraft och medför stora kostnader för vår gemensamma välfärd. Psykisk ohälsa låg bakom av sjukskrivningar i innan coronapandemin, en ökning från 2010, och utgör den enskilt största orsaken till sjukskrivning 2019. Personer som arbetar inom kvinnodominerade så kallade kontaktyrken – exempelvis inom vård och omsorg – är överrepresenterade vid stressrelaterad psykisk ohälsa. Den stora omfattningen på problemet innebär att även mindre procentuella förbättringar i antalet som drabbas av stressrelaterad psykisk ohälsa kan göra skillnad för tusentals personer, öka den ekonomiska tillväxten och stärka välfärden. Att drabbas av stressrelaterad och andra typer av psykisk ohälsa kan orsaka stor osäkerhet. Det är därför viktigt att vården erbjuder en samlad väg in för den drabbade, med tillgång till information om sjukdomstillstånd, vårdmöjligheter och lättillgängliga kontaktvägar till vården. Varje region bör därför via 1177 Vårdguiden erbjuda en enkel, begriplig, skyndsam och kvalitetssäkrad väg till vård för personer som söker hjälp. Arbetet för att korta vårdköerna i alla led behöver fortsätta och växlas upp. Tillgänglig internetbaserad terapi i hela landet Det är viktigt att principerna om stegvis vård tillämpas. Det innebär att hälso- och sjukvården erbjuder insatser som sträcker sig från råd om egenvård, assisterad självhjälp, gruppbehandlingar till individuella behandlingsinsatser utifrån patientens aktuella behov. I första hand är det därför viktigt att regeringen ser över hur det skyndsamt kan utbildas och fortbildas fler som kan erbjuda första linjens samtalsstöd vid psykisk ohälsa. finns internetbaserade terapiformer som kan utgöra ett effektivt stöd för en person med stressrelaterad psykisk ohälsa i väntan på en fast vårdkontakt, och i många fall dessutom som del av en långsiktig rehabilitering. Internetbaserad kognitiv beteendeterapi (iKBT) kan exempelvis hjälpa en vårdsökare att förstå, hantera och tillfriskna från sin psykiska ohälsa, antingen med hjälp av självledda övningar eller i samarbete med en terapeut. Regionerna bör därför erbjuda de som det är lämpligt för snabb och enkel tillgång till iKBT eller andra typer av internetbaserad terapi. Regeringen bör i samråd med SKR se över hur sådana insatser kan utökas och stärkas i hela landet. Valfrihet i barn- och ungdomspsykiatrin i alla regioner Enligt statistik från uppfyllde endast ett fåtal regioner vårdgarantin inom barn-och ungdomspsykiatrin. Situationen ser även väldigt olika ut beroende på vart i landet en befinner sig. Medan av sökande får en första bedömning i regioner såsom , och så får hjälp i regioner såsom och . De allra flesta regionerna är långt ifrån att uppnå SKR:s mål om att alla vårdsökande inom barn-och ungdomspsykiatrin ska få en första bedömning och att de som är i behov av det ska få påbörja en fördjupad utredning eller behandling . I syfte att förbättra verksamheten, korta köerna och öka valfriheten bör vårdsökande i hela landet få möjlighet att välja mellan regionens egen verksamhet och andra vårdaktörer. Införandet av LOV inom vården som och den tidigare Alliansregeringen genomförde har lett till ökad valfrihet för patienter och vårdsökare, att antalet vårdgivare blivit fler samt att köerna blivit kortare. Att ha möjlighet att välja vilken vårdutförare som passar en bäst anser vara en självklarhet. Därför är det en viktig reform att även erbjuda denna valfrihet inom barn- och ungdomspsykiatrin i samtliga regioner. Förbättrade kunskapsstöd kring behandling av psykisk ohälsa När en person med stressrelaterad psykisk ohälsa fått kontakt med vården ska målsättningen vara att hen erbjuds bästa möjliga behandling utifrån sina behov. För att vårdpersonalen ska lyckas med det krävs evidensbaserad kunskap om vilka behandlingsmetoder som är mest effektiva. Evidensläget kring behandling för stressrelaterad psykisk ohälsa och utmattningssyndrom är emellertid svagt, som vårdformer och vårdkvalitet varierar stort mellan olika delar av landet.