mot · H8024031 · 2021-04-29 00:00:00 — Det offentliga investeringsprogrammet är intimt förbundet med målet om arbete åt alla, full sysselsättning (se avsnitt 5 och 6). I bygg- och energisektorerna kommer många nya arbeten att skapas när investeringarna inom programmet genomförs. Detsamma kommer att gälla även andra sektorer, som it, sjukvård och industri. Alla krafter kommer att behövas i bygget av framtidens . Ett viktigt led i förverkligandet av det offentliga investeringsprogrammet och i uppfyllandet av målet om arbete åt alla är att utbildningsväsendet på alla nivåer fungerar väl. Detta har redan nämnts i avsnitt 8 när det gäller , men det är lika sant när det gäller gymnasieskolan, vuxenutbildningen, högskolan och annan utbildning. efter pandemin behövs särskilda satsningar på omställning åt dem som förlorat sina arbeten i den ekonomiska nedgången och vars arbetstillfällen kanske inte återskapas när ekonomin vänder uppåt igen. De personerna kommer att ha ett särskilt behov av anpassade utbildningsinsatser och validering av utbildning som de kanske redan har och som kan komma till användning inom andra verksamheter än de där de arbetat förut. Utbildningssektorn i vid bemärkelse är alltså ytterligare ett område som behöver tillföras mer resurser och där investeringar behöver göras för att vi kunna få den kunskap och kompetens som krävs i samhällsbygget. 11 En skattepolitik för flertalet, inte fåtalet Den finanspolitik som ska föras enligt avsnitt 5 bryter helt med den nyliberala att offentliga finanser inte ska gå med underskott. Det är inte budgetbalans som är målet med den ekonomiska politiken utan samhällsekonomisk balans, fullt resursutnyttjande och full sysselsättning. Genom att tillåta så stora budgetunderskott att det målet nås, finansieras de satsningar och investeringar som ska ske enligt avsnitt 6–11. Detta betyder att höjda skatter inte är det medel som ska användas för att nå målen för den ekonomiska politiken. Skattehöjningar i den storleksordning som skulle krävas är inte heller önskvärda, då de skulle behöva riktas mot breda folklager, mot flertalet, och inte bara mot samhällets toppskikt, fåtalet. Vi ska absolut skärpa beskattningen av toppskikten i samhället, fåtalet, men vi ska inte inbilla oss att skattehöjningar som riktas mot de mest förmögna skulle inbringa de mycket stora summor som krävs för att finansiera den nya bostads-, välfärds- eller pensionspolitiken. Vidare skulle den finanspolitiska stimulansen utebli om vi med ena handen ökade efterfrågan i ekonomin genom en offensiv politik för offentliga investeringar, höjda pensioner och utbyggd välfärd, och med andra handen drog in lika stora medel – – i ytterligare skatter. Då skulle efterfrågan i samhällsekonomin sammantaget inte öka, vilket skulle leda till att målet om full sysselsättning inte kan nås. Stor restriktivitet ska gälla i fråga om höjning av punktskatter och andra skatteförändringar som inte tar hänsyn till skattebetalarens inkomst och därför har en negativ fördelningsprofil. De skatterna blir en proportionellt sett tyngre börda för flertalet, människor med vanliga inkomster. Mervärdesskatten (momsen) ska inte höjas, särskilt inte på mat och andra dagligvaror. Skatten på bensin, som slår stenhårt mot människor utanför storstäderna, bör inte heller höjas ytterligare. Klimatpolitiken ska omorienteras så att uppfyllelse av klimatmålen sker genom offentliga investeringar och hårdare miljökrav på verksamhetsutövare (se avsnitt 11) snarare än genom punktskatter som slår mot vanliga människors köpkraft och vardagsekonomi. Ränteavdragen för bolån ska som huvudregel inte tas bort. Väldigt många vanliga familjer har fattat beslut om bostadsköp utifrån förutsättningen att ränteavdragen finns. Den förutsättningen ska inte rubbas i efterhand. I de allra högsta inkomstskikten ska dock ränteavdragen fasas ut. Den del av en årlig räntekostnad (underskott av kapital) som överstiger tio prisbasbelopp (ca ) ska inte få dras av. Skattepolitiken ska alltså inte användas som medel att finansiera den förda politiken. Däremot har den andra viktiga funktioner att fylla. Genom riktade åtgärder på skatteområdet ska vi radikalt öka jämlikheten i samhället. Den groteska utveckling mot ökad inkomstspridning som beskrivs i den ekonomiska vårpropositionen har tillåtits gå alldeles för långt och ska nu brytas. Det finns ingen samhällsnytta i att en verkställande direktör tjänar lika mycket som 60,2 industriarbetare, vilket är fallet numera. Ingen kan på allvar hävda att direktören gör ett drygt sex gånger bättre jobb nu än 1980, då en vd ”bara” tjänade lika mycket som nio industriarbetare. Inte heller finns det någon samhällsnytta i det rådande förhållandet att toppkapitalister som och betalar en mindre andel av sin inkomst i skatt än en vanlig löntagare. Att det har blivit så här har självklart sin grund i att fåtalet inom kapitalägarklassen har flyttat fram sina positioner i klasskampen och använder sin ökade makt för att tillskansa sig en större del av det mervärde som produceras. Genom riktade skattehöjningar mot de stora privata kapitalintressena ska vi också gradvis ta ifrån dem deras förmåga att köpa sig politiska fördelar. Skattehöjningar på privatkapitalet fyller därmed en grundläggande demokratisk funktion. Ojämlikheten och privatkapitalets ökade makt har urholkat folkstyret. Politiker från alla läger, borgare såväl som socialdemokrater, har siktet inställt på välavlönade lobbyistkarriärer efter det att de avslutat sina politiska gärningar. Se bara var vi har vår före detta statsminister : nu styrelseordförande i den skandaldrabbade storbanken , med ett arvode om . Vi ser tydligt hur väl kapitalet lyckats i sin strävan att köpa våra makthavare. Förändringar som flertalet vill se, som förbud mot vinster i välfärden, saknar helt stöd i . Förändringar som fåtalet vill se, som marknadshyror och uppluckrad arbetsrätt, har däremot brett stöd i . Ett flertal kraftfulla åtgärder ska nu vidtas för att bryta utvecklingen mot större ojämlikhet och för att dika ut det träsk av korruption som hotar den svenska demokratin. Att kraftigt höja skatterna i de högsta inkomstskikten har också en klimat- och miljöpolitisk dimension. Fåtalet i toppen står för en oproportionerligt stor andel av de skadliga utsläppen på grund av sin överkonsumtion av allt från resor i privatflygplan till överdådiga bostäder, kläder och andra varor. Enligt en ny rapport från och står den rikaste procenten av världens befolkning för dubbelt så stora utsläpp som den fattigaste hälften av världens befolkning. Vi kan vara säkra på att den rikaste procenten av befolkning bidrar till detta. Ökad beskattning av fåtalet innebär därför en minskad belastning av vårt klimat och vår miljö. Progressiviteten i inkomstbeskattningen ska stegras i de högsta inkomstskikten, där vi hittar fåtalet i den ekonomiska eliten. Som representant för detta samhällsskikt kan vi nämna vd , som under fick en fast lön om , samt därutöver en bonus om . Sammantaget en månadslön om . Detta som tagit emot en dryg miljard i stöd från staten under pandemin. Det är för sådana som – för fåtalet – som regeringen har sänkt skatten rejält i och med slopandet av värnskatten vid ingången av 2020. Det är djupt stötande, och ska vi gå åt rakt motsatt håll. Skatterna ska höjas radikalt för fåtalet, däremot inte för flertalet. En bra riktpunkt är att årsinkomster över femtio prisbasbelopp (ca eller ca ) ska vara förenade med 75 procents inkomstskatt, och årsinkomster över 100 prisbasbelopp (drygt 4,7 miljoner eller ) ska vara förenade med 100 procents inkomstskatt. En högre inkomst än så är helt enkelt inte en rimlig ersättning för något arbete utan avspeglar endast möjligheten att utifrån en maktposition i klasshierarkin tillgodogöra sig mervärde. Dessa förändringar är också jämställdhetspolitiskt motiverade. I de allra högsta inkomstskikten är männen kraftigt överrepresenterade. Skärpt progressivitet i inkomstbeskattningen bidrar därigenom även till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Skatten på inkomst av kapital ska utformas på motsvarande sätt som skatten på inkomst av arbete. Det betyder att skatten ska vara kraftigt progressiv i de högsta inkomstskikten. Däremot ska skatten inte höjas för kapitalinkomster som kan uppkomma bland bredare folklager, t.ex. till följd av en bostadsförsäljning. Syftet är som sagt inte att få in så mycket som möjligt i skatt utan att jämlikheten i samhället ska öka och att minska storkapitalets förmåga att köpa våra makthavare. Av den ekonomiska vårpropositionen framgår hur central beskattningen av kapital är ur ett jämlikhetsperspektiv. I den fördelningspolitiska redogörelsen i propositionen anges att det i huvudsak är topprocentens kapitalinkomster som har bidragit till att den gruppen har ökat sina inkomster så kraftigt i förhållande till dem med lägre inkomst. Kapitalinkomsterna är även de mycket ojämnt fördelade mellan könen. Kvinnor har i genomsnitt hälften så stora kapitalinkomster som män. Även i kapitalbeskattningen kommer därför en ökad progressivitet att bidra till ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. En förmögenhetsskatt ska införas, som ett ytterligare instrument att vända utvecklingen mot ständigt stegrad ekonomisk ojämlikhet. Även denna ska vara progressiv och endast tas ut på sådana förmögenheter som förekommer i de allra översta skikten i förmögenhetsfördelningen. Var exakt de olika brytpunkterna ska ligga är något som behöver utredas närmare. En riktpunkt är dock att den högsta nivån ska bestämmas så att den delen av en förmögenhet som överstiger tusen prisbasbelopp (ca ) ska beskattas . En ny fastighetsskatt är ytterligare verktyg som vi behöver för att bekämpa ojämlikheten. Eftersom syftet med skatten är att minska ojämlikhet i förmögenhet och inkomst ska den endast tas ut av dem som äger fastigheter med de allra högsta taxeringsvärdena, inte av de bredare folklagren. Liksom med förmögenhetsskatten behöver den exakta utformningen av skatten utredas närmare. Jag ser emellertid inget behov av att ta ut fastighetsskatt för innehav av fastigheter med taxeringsvärden som understiger 300 prisbasbelopp (). Arvs- och gåvoskatt ska införas. Den ska, liksom förmögenhetsskatten, endast riktas mot gåvor och arv som förekommer i de högsta inkomstskikten i samhället. Det får utredas närmare var exakt brytpunkterna för skatteuttag ska ligga och hur hög skattesatsen ska vara. Skatterna har också en funktion att fylla i bekämpandet av destruktiv spekulation på finansmarknaderna. En skatt på finansiella transaktioner ska därför införas (en s.k. Tobin-skatt) för att motverka kortsiktig spekulation som inte är till nytta för samhället. Amineh Kakabaveh (-)