mot · H902411 · 2021-09-27 00:00:00 — Regeringen bör genomföra de ändringar som krävs för att avskaffa möjligheten till avskiljning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Till de särskilda befogenheterna, som endast får användas om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden, hör även vård i enskildhet, som det kan fattas beslut om när det krävs med hänsyn till den unges speciella behov av vård eller säkerhet eller säkerheten vid hemmet. Åtgärden ska vara anpassad efter den unges individuella vårdbehov och fråga om vård i enskildhet ska prövas fortlöpande och alltid omprövas från senaste prövning. I båda fallen ska mindre ingripande åtgärder användas om de är tillräckliga enligt handbok om LVU (2020). har dock noterat att det förekommer problem kopplat till hur Sis tillämpar de särskilda befogenheterna och enligt Statskontoret har både antalet avskiljningar och vård i enskildhet ökat . Det har även visat sig att sådana beslut inte har dokumenterats i enlighet med gällande rutin och omprövningar av vård i enskildhet gjorts utan att föregås av någon egentlig bedömning av om behov faktiskt föreligger. En 13-årig flicka uppger i SVT:s program att hon vårdades i enskildhet , varav över i obruten följd. Det finns tyvärr fler exempel på barn och unga som vårdats på detta sätt , i extremfallen , vilket starkt motsätter sig. Regeringen bör uppdra åt lämplig myndighet att förtydliga reglerna om att vård i enskildhet ska omprövas fortlöpande. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. ändrades LPT (lagen om psykiatrisk tvångsvård 1991:1128) i syfte att förbättra villkoren för barn inom den psykiatriska tvångsvården. Ändringarna innebar bl.a. en särreglering av tvångsåtgärderna fastspänning med bälte, avskiljande från andra patienter och inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster för patienter . Vidare infördes en ny bestämmelse om särskild underrättelse till om en patient som är har blivit föremål för upprepade tvångsåtgärder . Regeringen anger i skrivelsen att den typen av extern kontroll även kan vara av intresse exempelvis när det gäller avskiljningarna inom Sis. Regeringen bör utreda om en bestämmelse ska införas om särskild underrättelse till när ett barn eller ungdom som är placerad inom Sis har blivit föremål för upprepade tvångsåtgärder . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Enligt regeringens skrivelse anser Sis att det finns fördelar med att de skulle få beslutanderätt om omplacering i de fall behov uppstår att flytta barnet eller den unge till ett annat ungdomshem. Sis motiverar det med att platserna skulle utnyttjas mer effektivt och flexibelt samt att barn och unga inte skulle behöva vårdas i låst miljö längre än nödvändigt. Detta anförs även i fråga om att öka differentieringen utifrån säkerhetsaspekt och målgruppsanpassning. Om ett sådant förslag skulle genomföras minskas insyn och delaktighet i placeringen avsevärt, något som endast kan se som en nackdel. Troligen motsätter sig sällan förslag från Sis om omplacering i de fall detta anses behövligt och en sådan föreslagen utvidgat rätt för Sis blir i praktiken onödig. Det enda det skulle kunna leda till är ett ökat avstånd mellan placeringsansvarig kommun och socialsekreterare och insyn i barnets eller ungdomens vård. Detta kan medföra allvarliga negativa konsekvenser och därför motsätter sig ett sådant förslag. Regeringen bör inte låta Sis få egen beslutanderätt för omplacering inom sin egen verksamhet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 11 Rätt till skolgång för barn och unga som är placerade på Sis Regeringen anger i skrivelsen att skolan inom Sis är betydelsefull utifrån aspekten att det är en skyddsfaktor, men även att skolgång är en rättighet för barn och unga. Enligt regeringen följer utbildningen inom Sis en central timplan med erbjudande om 23 timmars undervisning och undervisning i samtliga 16 obligatoriska grundskoleämnen. Men enligt Sis egen årsredovisning 2020[12] har den schemalagda undervisningstiden minskat. Elever i som vårdas inom Sis hade endast i genomsnitt ca 17 timmars schemalagd undervisningstid under /2020. För gymnasieskolan visade utfallet i genomsnitt 12 timmars schemalagd undervisningstid under läsåret. Sis förklarar själva att den normerade omfattningen 23 timmars erbjuden undervisningstid inte nåddes bl.a. på grund av brist på ändamålsenliga skollokaler och svårigheter att planera och organisera undervisningen med beaktande av säkerhetsaspekter. Att barn och unga vårdas inom en verksamhet som inte hittar organisatoriska lösningar för att tillförsäkra dem deras rätt till skolgång är allvarligt, enligt . Regeringen bör vidta åtgärder för att säkerställa att barn och unga inom Sis verksamheter får den utbildning de har rätt till enligt svensk lag. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Angående vikten av obruten skolgång hänvisar regeringen till sitt tidigare myndighetsuppdrag om SAMS, en rutin för samverkan vars övergripande syfte är att säkerhetsställa en obruten skolgång för barn och unga när placering innebär skolbyte. Regeringen anger som lämplig åtgärd i skrivelsen att det är ”dess uppfattning att rutinen följs”. För framstår det som oklart vad regeringen faktiskt anser att Sis ska göra för att säkerställa att rutinen följs. Även om rutinen är formulerad på det sätt att varje aktörs ansvarsområde framgår är frågan om rätten till och vikten av obruten skolgång så pass viktig att det särskilt behöver tydliggöras vilket ansvar som åligger Sis då placerade barns och ungdomars skolgång ingår inom ramen för dess verksamhet. Regeringen bör tydliggöra vilket ansvar som åligger Sis för att gällande samverkansrutin om att främja obruten skolgång följs. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 12 Är LVU-vård på Sis rätt väg att gå och hur utbredd är egentligen vanvården? Enligt , fil. dr. i psykologi och själv tidigare tvångsvårdad enligt LVU vid Sis Nereby Skolhem och Sis Brättegården 1995, härstammar Sis från de gamla uppfostringsanstalterna för de lägre klassernas barn och unga. Hon menar att det även är ungdomar från resurssvaga familjer som vårdas inom Sis. Flickor från mer resursstarka familjer tenderar att få medicinskt och psykologiskt stöd inom barn- och ungdomspsykiatrin och extra resurser i skolan för liknande problem som de placerade flickorna inom Sis uppvisar. Det verkar alltså inte främst vara flickornas problematik som avgör om de hamnar på Sis, och därmed vilken typ av hjälp och stöd de får, utan föräldrarnas socioekonomiska status. I regeringens skrivelse[13] framgår att de flesta konflikterna mellan ungdom och personal uppstår i vardagliga situationer där ungdomen inte vill följa en viss regel eller på annat sätt gör verbalt motstånd och att det leder till avskiljning när dessa konflikter eskalerar. I en artikel för Kvartal[14] beskriver utifrån egen erfarenhet hur det kan gå till när man som ungdom bryter mot en regel och gör verbalt motstånd om leder till avskiljning: ”Själv blev jag som 14-åring nedlagd på detta sätt på Sis, bland annat i samband med att jag hade fått tillåtelse att kort tala med min pappa, som ringde utanför telefontiden. Det visade sig att han var ledsen och hade självmordstankar. Samtalstiden tog snabbt slut, och behandlingsassistenten gestikulerade irriterat åt mig att avbryta samtalet. Till slut skrek jag åt honom att min pappa håller på att ta livet av sig. Då rusade flera manliga behandlingsassistenter fram, bände loss luren ur mina händer, körde upp armen bakom min rygg, slängde ner mig på golvet och släpade mig sprattlandes bort till mitt rum där jag vräktes ned på mage på golvet och fick ett knä intryckt i ryggen.” menar att fokus på uppfostran inom Sis inte bara är etiskt problematisk, utan synen på hur den ska ske är också förlegad. Hon ställer sig frågan hur det kommer sig att staten har rätt att uppfostra på detta sätt, medan föräldrar inte har det. Det står ingenting i regeringens skrivelse om att Sis avser att minska på antalet regler eller att personalen i mindre utsträckning ska bemöta regelbrytande med tvång som leder till avskiljning. Det som däremot anges är att man ska ha förstärkta behandlingsinsatser för ungdomar ”som har svårigheter att reglera sina känslor och utöva självkontroll när känslorna blir övermäktiga”[15] och här övergår regeringen till att tydligt lägga ansvaret för regelkonflikterna, och därmed också avskiljningarna, på ungdomarna. Vidare anges att regeringens skrivelse överlag visar på spretiga insatser som inte kan lösa de grundläggande problemen, vilka anges vara att det inte finns någonting som tyder på att Sis ”uppfostringsanstalter” leder till att barn och ungdomar hamnar på rätt köl, utan att det tvärtom finns goda skäl att tro att institutionerna snarare leder till ytterligare trauman hos de barn och ungdomar som tvångsvårdas där. föreslår att det inrättas ett oberoende och tvärvetenskapligt expertråd av erfarna forskare med uppdrag att ta reda på objektiva fakta om Sis-institutionerna och vilka alternativ det finns för svårt utagerande ungdomar. Framför allt behöver det utredas om LVU-vård på Sis-institutioner leder till att barn och ungdomar hamnar på rätt köl i livet. Enligt en rapport från Forte [16] framgår att det saknas välgjorda effektstudier (randomised controlled trials; RCT) rörande Sis. Orsaken är att kunskap om hur man gör effektstudier saknas inom den vetenskapliga disciplin (socialt arbete) som brukar forska på Sis. Således krävs ett samarbete med forskare från andra discipliner för statistisk och metodologisk expertis. En särskild utlysning av forskningsmedel för gedigna effektstudier av Sis ungdomsvård, i kombination med omfattande registerstudier, skulle på bara kunna ge det objektiva svaret på huruvida Sis-institutionerna gör den nytta de förväntas göra, enligt , som även anför att vi utöver detta behöver få reda på hur utbredd vanvården inom Sis faktiskt är. [17] och barnrättsorganisationer[18] menar att vanvården på Sis är omfattande och systematisk. Regeringen och Sis menar att så inte är fallet. Genom omfattande och högkvalitativ vetenskaplig forskning skulle det objektiva svaret ges [19]. För är frågan om alla människors rätt till jämlik vård grundläggande. Att barn och unga i socioekonomiskt resurssvaga familjer behandlas orättvist är ingen nyhet. Det har förekommit i hög utsträckning historiskt. Men har vi tillräcklig kunskap för att sätta stopp för en sådan fortsatt utveckling. Uttrycket ”your history isn’t yor ” kommer väl till pass här. Alla förtjänar att skapa sin egen framtid oavsett vilken familj eller socioekonomisk tillhörighet de har med sig i bagaget. Det är också anmärkningsvärt att de övergrepp som sker i namn av uppfostran, som påpekar ju faktiskt är förbjudna och medför tvångsomhändertagande av barn och unga, får förekomma i den miljö där de sedan ska tvångsvårdas. Det hela blir Kafkalikt. instämmer till fullo i ovanstående angivna förslag. Regeringen bör tillsätta ett oberoende och tvärvetenskapligt expertråd av erfarna forskare med uppdrag att ta reda på objektiva fakta om Sis-institutionerna. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen bör ta initiativ till en särskild utlysning av forskningsmedel för gedigna effektstudier av Sis ungdomsvård, i kombination med omfattande registerstudier, som bör genomföras i samarbete med forskare även från discipliner för statistisk och metodologisk expertis. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Avslutningsvis vill påpeka att det faktum att regeringen aviserar ökade anslag till Sis i budgetpropositionen inte förändrar något i sak om inte någon faktiskt på riktigt lyssnar på de rapporter och vittnesmål som barn och unga, särskilt flickor, och personal träder fram med gång på gång. Att satsa på kompetenshöjande insatser om dessa faktiskt inte resulterar i att avhjälpa rådande missförhållanden i form av övergrepp och våld är slöseri. ”Vi bedömer att kompetenshöjande insatser i kombination med höjd säkerhet och trygghet på Sis-hemmen kan ge goda resultat och även minska risken för återfall i kriminalitet eller drogmissbruk”, säger socialminister . Mot bakgrund av innehållet i föreliggande följdmotion undrar återigen vad regeringen baserar sin bedömning på. Momodou (V) [1] var en av de ungdomar som avslutade sitt liv på ett Sis-hem. [2] En myndighet i förfall. En rapport om läget inom . [3] JO:s protokoll i dnr 5424-2018 s. 8. [4] Sis årsredovisning 2020. [5] Hot, våld och emotionellt arbete på de särskilda ungdomshemmen. Personalens berättelser, , (2021). [6] , . [7] Traumatisering bland ungdomar med antisocial problematik, : (2012). [8] Forskning i korthet: Barn och unga i samhällets vård – Forskning om den sociala dygnsvården, , , 2015 (, 1998; , 2007; Knorth et al., 2007. [9] ”Vem bryr sig – när samhället blir förälder” (2019). [10] Skrivelse till socialministern: stoppa våldet på Sis (). [11] Debattartikel i : Hur många larmrapporter om våld på Sis ska behövas? [12] Sis årsredovisning, 2020. [13] Skr. 2020/21:215 s. 23–24. [14] , 2021, . [15] Skr 2020/21:215 s. 24. [16] Forte. (2021). Svenska effektutvärderingar av beteendemässiga, psykologiska och sociala insatser. 1990–2019. [17] . (2019). Vem bryr sig – när samhället blir förälder. Barns röster om att växa upp i den sociala barnavården. [18] Barnrättsbyrån, , Ecpat, Maskrosbarn, , och (2021). [19] Svar till (V) från , fil. dr. i psykologi och tidigare tvångsvårdad enligt LVU vid Sis Nereby Skolhem och Sis Brättegården 1995, angående regeringens skrivelse 2020/21:215, Vård av unga vid Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem.