mot · H8024031 · 2021-04-29 00:00:00 — Målet ska nu ställas upp att en arbetsvecka inte ska vara längre än . Timme för timme ska människor ges mer tid att leva sina liv. Denna process ska inte få avstanna igen. I takt med att produktiviteten i ekonomin stegras kan arbetstiden förkortas ytterligare. Arbete åt alla, full sysselsättning, förkortad arbetstid. Detta är en politik för flertalet. Mot den politik som beskrivs i detta avsnitt står otrygghetens, ofrihetens och ofärdens politik. Den arbetsmarknadspolitik för fåtalet som återfinns i regeringens och dess samarbetspartiers januariprogram: uppluckrad arbetsrätt, söndertrasande av anställningstryggheten. Den politiken är en skam för . Den bygger på en lögn, att otrygghet skapar arbetstillfällen. Den politiken ska nu avvisas helt och förpassas till historiens avskrädeshög. Ingen del av arbetarrörelsen, ingen fackligt förtroendevald, ska ta i den politiken med tång. Den som gör det, får stå med skammen av att ha svikit när det verkligen gällde. Den regering som lägger fram förslag om försämrat anställningsskydd ska avsättas. Om en misstroendeförklaring väcks mot regeringen med anledning av att den lägger fram sådana förslag så kommer jag att stödja den misstroendeförklaringen. 6 Bostäder för flertalet, inte fåtalet Rätten till en bostad ska garanteras. Bostaden är social rättighet för flertalet, inte en handelsvara eller källa till profiter för fåtalet. En god bostad till en rimlig hyra är något som ska komma alla till del. Bostadslösheten är en skamfläck som ska tvättas bort. Som jag skrev i min följdmotion till ekonomiska vårproposition ska vi inte behöva läsa i nyheterna om barnfamiljer som flyttar runt på vandrarhem eftersom de inte kan hitta någon bostad, eller om pensionärer som lever på gatan efter ett långt yrkesliv. Bostadsförsörjningen kan inte överlåtas på privatkapitalet. Den är ett ansvar för samhället och för staten. Tänker regeringen axla detta ansvar? Svaret är nej. I den ekonomiska vårpropositionen erkänner regeringen visserligen behovet av ökat bostadsbyggande. Bostadsinvesteringarna ser ut att minska något framöver och nybyggnationen bedöms plana ut, skriver regeringen, som av allt att döma passivt tänker se på när bostadsbristen fortsätter öka. Ingenstans i propositionen finns någon plan för att trygga bostadsförsörjningen. Det som finns är en satsning mot särskilt utsatta grupper för att ”mildra konsekvenser” av pandemin ”som bostadslöshet” och regeringen ger några småsmulor i bidrag åt ”organisationer inom civilsamhället” för det ändamålet. Det duger inte, det är upprörande. Det är dags för en bostadspolitik för flertalet. När vi överger den åtstramande nyliberala finanspolitiken (se avsnitt 5) så har vi råd med omfattande offentliga investeringar i bostadssektorn. En del av det statsfinansiella utrymme som skapas när det finanspolitiska ramverket överges ska användas till sådana investeringar. krav om minst 200 000 nya hyresrätter är ett minimum. På lite behöver ett nytt miljonprogram. befolkning har ökat kraftigt , utan att bostadsbyggandet har hängt med. måste bostadsförsörjningen komma i fatt. Allmännyttan ska rustas upp och en stor nyproduktion ska ske av allmännyttiga hyresrätter, goda bostäder åt flertalet. Ett statligt bygg- och bostadsbolag ska inrättas. Även kommunerna ska ges incitament att skapa egna byggbolag. Vi kan inte förlita oss på att fåtalet, privatkapitalet, ens med offentlig finansiering kommer att förse flertalet med det antal bostäder som behövs, eller bostäder som ens går att bo i. Vi har fått se de avarter som en privatiserad bostadsförsörjning för med sig. I flera kommuner i Bergslagen och på andra håll härjar slumvärdar, som hyr ut helt otjänliga bostäder. Bostäder som i åtminstone ett fall – i i – har belagts med nyttjandeförbud. Inom bostadsproduktionen kommer naturligtvis också många nya jobb att skapas. Därför blir en ny bostadspolitik också ett sätt att uppnå och bibehålla den fulla sysselsättningen och rätten till arbete (se avsnitt 5). Rätten till en bostad är en jämställdhetsfråga. Den rådande bostadsbristen gör det svårt för kvinnor som separerar att hitta en ny bostad. När vi säkerställer att det finns trygga och bra hyresbostäder så främjar vi därigenom kvinnors frihet och oberoende. Bostadsfrågan är en integrationsfråga. Utrikes födda och de med utländsk bakgrund är betydligt hårdare drabbade än befolkningen i allmänhet av trångboddhet och bostadsbrist. En fungerande bostadsförsörjning är därför något som kommer att ha särskild betydelse för utrikes födda och dem med utländsk bakgrund. Rätten till en bostad är också en helt central ungdomsfråga. fanns, enligt beräkningar, ca 238 000 unga i åldern 20–som bor hemma hos sina föräldrar trots att de hellre skulle vilja bo på annat sätt. Dessa unga är framtid. De behöver komma igång med sitt vuxenliv, bli oberoende av sina föräldrar, arbeta, studera, bilda familj. Den passiva, nyliberala bostadspolitiken, som förs av regeringen liksom av alla andra regeringar , den förstärker tvärtom dessa ungas beroende av sina föräldrar och försenar deras inträde i vuxenlivet. När vi ger de unga rätten till en bostad så hjälper vi dem att öppna dörren till sin – och vår – framtid. Hyrorna på den svenska bostadsmarknaden ska vara rimliga och hårt reglerade. Alla förslag om marknadshyror ska kategoriskt förkastas. Jag välkomnar 18 april-kommitténs kampanj för att bekämpa den politiken. Regeringens planerade nyliberala reformer av hyressättningen ska stoppas. Besittningsskyddet – rätten att bo kvar, att känna sig trygg i sitt hem – det ska försvaras kompromisslöst. Ockret och utsugningen ska bort från bostadsmarknaden. Om man inte som hyresvärd kan erbjuda en god bostad till en rimlig hyra, då har man ingen framtid på svensk bostadsmarknad. Det är skamligt att en socialdemokratisk regering nu står på fåtalets sida i bostadspolitiken. Att regeringen har för avsikt att genom införande av marknadshyror i nyproducerade bostäder på flertalets bekostnad gynna fåtalet. Sådana som fastighetsmiljardären , god för , det är de som kommer att gynnas när marknadshyror införs, inte de unga som står utan bostad. En socialdemokratisk regering som agerar på detta sätt måste avsättas. Jag kommer att rösta för en misstroendeförklaring mot regeringen som väcks med anledning av att den lagt fram förslag om införande av marknadshyror. 7 Sjukvård, skola och omsorg som är till för flertalet, inte fåtalet Redan när jag skrev min följdmotion till ekonomiska vårproposition hade coronakrisen visat oss vilka som är de verkliga samhällsbärarna. Det är de som arbetar inom vård, skola och omsorg. De är de, inte och , som stöder och bär oss genom pandemin. Välfärdens personal tjänar flertalet, fåtalet tjänar sig själva. Detta borde synas i hur som samhälle väljer att agera, men gör inte det. I den ekonomiska vårpropositionen finns inte ett spår av avsikt från regeringens sida att permanent höja statsbidragen till kommuner och regioner. Statsbidragen väntas tvärtom avta, skriver regeringen, till följd av att de pandemirelaterade stöden minskar. Inte heller på välfärdsområdet tänker regeringen föra någon politik för flertalet. Det duger inte. Från och med nu är nedskärningarnas tid förbi. ska välfärden byggas ut. Detta har vi råd med när vi överger åtstramningsdoktrinen i det finanspolitiska ramverket. Välfärdspolitiken ska vara sådan att vi kan säga att vi ger trygghet åt alla. Konkret innebär detta att statsbidragen till kommunerna och regionerna nu stegvis ska öka så att dessa välfärdspolitiska mål nås. Den nyliberala politiken har tagit ifrån oss den trygghet det innebär att ha en väl fungerande sjukvårdssektor. I den hårt nedskurna sjukvården saknas till och med ordentlig skyddsutrustning åt personalen. Sjukskrivningarna inom vårdyrkena har ökat. Sjukvården ska nu rustas upp, stå stark och redo att sörja för oss när vi behöver den. Standarden inom svensk sjukvård ska inte bara bibehållas, den ska höjas. En lärdom från coronakrisen är också att det måste finnas en viss överkapacitet i sjukvården, en beredskap för att vårdbehov snabbt kan stiga. Som ett första steg ska vi tillbaka till de bemanningsnivåer som rådde inom sjukvården före 90-talskrisen, vilket också är ett led i att uppnå målet om full sysselsättning (se avsnitt 5 och 6). Utbildning och forskning inom medicin ska ges ökade resurser. Utrustning, sjukvårdsbyggnader och it-system ska hålla högsta internationella klass. När sjukvården rustas upp behöver särskild kraft läggas vid att skapa en god primärvård. Alla ska ha en välfungerande vårdcentral på nära håll, där det är lätt att få hos läkaren eller annan hjälp. Dagens sönderprivatiserade och nedskurna primärvård duger inte. Alla vårdcentraler ska vara bra. När vi rustar upp primärvården så försvinner efter hand drivkraften som finns att lista sig hos en annan vårdcentral som man tror ska vara bättre. När vi har rustat upp primärvården så kan vi slopa det fria vårdvalet, som tyvärr har bidragit starkt till att slussa vårdens resurser från dem som behöver dem bäst. Införandet av det fria vårdvalet i har exempelvis lett till att vårdcentraler i utsatta förorter som och utarmas medan det öppnar nya vårdcentraler hos fåtalet på . Arbetsvillkoren och arbetsmiljön inom sjukvården ska förbättras radikalt, genom ökad bemanning men även genom andra åtgärder. En sådan åtgärd är att genom särskilda jämställdhetssatsningar få upp lönerna i de ofta kvinnodominerade välfärdsyrkena. I 6F-rapporten till jämställda löner inom arbetarklassen finns konkreta förslag om hur sådana jämställdhetssatsningar kan utformas. Om vi inte gör något åt arbetsvillkoren och arbetsmiljön inom de yrkena kommer vi inte att kunna rekrytera och behålla den arbetskraft som krävs för sjukvårdens återupprustning. Förkortad arbetstid (se avsnitt 6) är en annan del av förbättringen av sjukvårdspersonalens arbetsvillkor. I krisen ser vi också tydligt att apoteksverksamhet inte lämpar sig som en vinstdrivande affärsverksamhet. Lagren gapar tomma. Samhället försörjs inte med nödvändiga läkemedel. All apoteksverksamhet ska därför övergå i offentlig regi. Även inom barn- och äldreomsorg ska standarden höjas och stora satsningar göras, både genom ökad bemanning och på andra sätt. Svensk barnomsorg ska vara världsledande. Inom den ska barn från alla typer av bakgrunder mötas och tillsammans ges det bästa välkomnande ett samhälle kan ge sina minsta. Äldreomsorgen ska på motsvarande sätt ge våra gamla det goda omhändertagande de förtjänar. Ökad bemanning inom barn- och äldreomsorgen är naturligtvis i första hand en fråga om kvaliteten i omsorgen och om god arbetsmiljö och goda arbetsvillkor för dem som arbetar där. Men en upprustad barn- och äldreomsorg är också en del av den nya ekonomiska politik som ska föras. Satsningar på ökad bemanning i dessa sektorer bidrar till att uppnå målet om full sysselsättning (se avsnitt 5 och 6). En välfungerande barn- och äldreomsorg underlättar också för många, framför allt kvinnor, att förvärvsarbeta. På så sätt är återuppbyggnaden av barn- och äldreomsorgen också en del av en jämställdhetspolitisk agenda. Den svenska skolan ska bli en institution i världsklass. Ökade resurser till skolan och mer personal där gör det möjligt att göra klasserna mindre. Utökade satsningar på läromedel och lokaler måste också göras. Dagens situation, där vi enligt de rapporter vi får kommer att få se nedskärningar i nästan alla skolor, den ska vändas i sin motsats. Skolans uppdrag är centralt, att ge barnen den kunskap de behöver för att bli fullvärdiga samhällsmedborgare, och att ge kunskaper och färdigheter som vi behöver i samhällsbygget (se avsnitt 11). Att detta uppdrag fullgörs är så avgörande för oss att skolan bör drivas i statlig regi. Alla måste tillförsäkras en likvärdig utbildning, och då är privat eller kommunalt huvudmannaskap inte någon lämplig ordning. Även sfi (svenska för invandrare) är en så viktig verksamhet, och så central för integrationen, att den bör drivas i statlig regi. Som en del av förstatligandet av skolan ska de religiösa skolorna tas bort. är det inte dogmer och vidskepelse som barnen behöver, utan vetenskapligt baserad undervisning. Privatiseringen av skolorna och etablerandet av religiösa skolor har cementerat segregationen. Vi kan inte fortsätta betala de religiösa skolorna för att upprätta könsapartheid och hedersnormer. Skolan ska i stället motverka segregationen, inte som religiösa skolor sortera människor efter tro, kön och etnisk tillhörighet. Vinstintresset ska bort ur välfärden som helhet, inte bara från skolan. Välfärden finns till för flertalet, inte fåtalet. Medborgarnas trygghet och bildning är ingenting som vare sig kan eller bör överlåtas på privatkapitalet, det har välfärdskapitalisterna gett oss otaliga bevis på . Detta är också en fråga om demokrati. När offentliga verksamheter såsom vården och skolan privatiseras så genomför man en avdemokratisering av samhället. När fler och fler samhällsbärande verksamheter drivs privat så finns det till slut ingenting kvar för folkvalda politiker att fatta beslut om, utom struntsaker som inte betyder något för samhällsutvecklingen. Samhällsutvecklingen sköts i stället av fåtalet inom det privata näringslivet, vars ledstjärna är att maximera sina vinster. Skolan, vården och omsorgen är till för folket, flertalet, inte för storfinansen, fåtalet. Välfärdskapitalisterna har ingen framtid i . 8 Sociala trygghetssystem för flertalet, inte fåtalet De sociala trygghetssystemen ska reformeras i grunden. Sjuk- och arbetslöshetsförsäkringarna ska ge trygghet i sjukdomens och motgångens stund. Den tryggheten ska också förhindra att den som är desperat går med på att sälja sin arbetskraft till underpris, dvs. att fattigdom och förtvivlan sätter press nedåt på löner och arbetsvillkor. Starka sociala trygghetssystem gynnar flertalet, svaga sociala trygghetssystem gynnar fåtalet. Med en ny ekonomisk politik kommer kostnaderna för de offentliga trygghetssystemen att bli mycket lägre än vad de är . Med en ny expansiv finanspolitik enligt avsnitt 5 och när ett offentligt sysselsättningsprogram inrättas enligt avsnitt 6 så kommer betydligt färre att behöva utnyttja arbetslöshetsförsäkringen. De som ändå gör det kommer också att behöva förlita sig på försäkringen än . Med bättre arbetsmiljö och kortare arbetstid så kommer färre att bli sjukskrivna, vilket kommer att minska kostnaderna för sjukförsäkringen. Det är så, genom ett sundare arbetsliv, som vi får människor att undvika sjukskrivningar och att komma tillbaka till arbete efter sjukskrivning. Regeringen vägrar dock, på detta liksom på så många andra områden, att ställa sig på flertalets sida, och fortsätter med de grymma utförsäkringarna. Tar ifrån sjuka människor deras försörjning, precis som den borgerliga regering man efterträdde. Utöver att ge trygghet för samhällsmedborgarna fyller väl fungerande socialförsäkringar en viktig funktion som automatiska stabilisatorer i samhällsekonomin. Om sjuka och arbetslösa genom socialförsäkringarna får tillräckliga inkomster som de spenderar, så bidrar socialförsäkringarna därigenom till att upprätthålla efterfrågan i ekonomin och uppnå målet om full sysselsättning (se avsnitt 5). En del av den sociala tryggheten är också en god, utbyggd socialtjänst som kan ge hjälp åt dem som behöver det. Samhällets skyddsnät ska bli mer finmaskigt och ta väsentligt bättre hand om dem som av olika skäl råkar illa ut. har en oerhört viktig roll att spela i det sammanhanget. Bland grupper som är starkt beroende av att fungerar väl kan nämnas de som är utsatta för hedersförtryck samt missbrukare och barn till missbrukare. Dessa och andra utsatta grupper ska kunna lita på att samhället håller sin skyddande hand över dem genom försorg. Resurser för att göra det ska aldrig saknas. En politik för full sysselsättning och ett allmänt sysselsättningsprogram (se avsnitt 5 och 6) minskar radikalt behovet av försörjningsstöd som inkomstkälla. Därmed lättar trycket mot , som i högre grad kan ägna sig åt omsorgerna om dem som har särskilda behov (missbrukare, familjer i kris, hedersförtryckta, kvinnor och barn som blivit utsatta för våld av män osv. 9 Ett pensionssystem för flertalet, inte fåtalet En god och trygg pension ska vara en självklarhet. Ingen ska behöva känna oro över att stå utan tillräcklig försörjning när man på ålderns höst har lämnat arbetslivet. Ord som fattigpensionär och pensionsångest, de ska aldrig behöva uttalas. Den skamliga politik som förs , som till och med i vissa fall tar ifrån de äldre maten på bordet och taket över huvudet, den ska nu begravas. Fattigdomskontraktet – den s.k. pensionsöverenskommelsen mellan S, M, C, L, KD och MP – ska rivas. Ett nytt pensionssystem ska utformas, i flertalets intresse, inte fåtalets. Man vill inte tro att det är sant, men har mer än var tionde svensk en inkomst som ligger under EU:s fattigdomsgräns (av medelinkomsten efter skatt). har också presenterat en rapport som visar hur skrämmande låg den allmänna pensionen är i . Sedan den första årskullen gick i pension inom ramen för det reformerade allmänna pensionssystemet har kompensationsnivån rasat från av slutlönen, läser man i Forenas rapport. Årskullarna som är födda och 1939 fick i pension av slutlönen, medan den yngsta årskullen, de som är födda , fick . Det är den lägsta nivån . Och raset kommer att fortsätta. Enligt Forenas förutsägelser kommer morgondagens pensionärer att få det väsentligt sämre om inget görs. Pensionsnivån kryper av slutlönen för alla som är födda och faller för alla födda . Om man inte räddas av sin tjänstepension eller av ett privat pensionssparande är det alltså kraftigt sänkt levnadsstandard eller fattigdom som väntar många efter pensioneringen. Regeringen vill också höja pensionsåldrarna, det framgår av den ekonomiska vårpropositionen. Även detta är förstås en politik för fåtalet. Höjd pensionsålder leder till ett ökat utbud av arbetskraft, vilket i sin tur innebär ökad press nedåt på löner och villkor, i den ekonomiska elitens intresse. Detta är den pensionspolitik för fåtalet som regeringen och dess borgerliga samarbetspartier har att erbjuda. Den är som sagt skamlig. Det är dags för en pensionspolitik för flertalet. De allmänna pensionerna ska nu höjas kraftigt. Ingen ska vara fattig för att man är pensionär. Utgångspunkten ska vara att den allmänna pensionen ska motsvara av slutlönen. Alla pensionärer ska ha kvar efter skatt. En sådan reform av pensionssystemet som beskrivs här kommer att initialt öka kostnaderna för staten, det är sant. Men man ska inte se snävt på de medel som utbetalas som pensioner. När pensionärerna i de breda folklagren får en rimlig pension så spenderar de den. Detta bidrar till att öka efterfrågan i samhällsekonomin. På så sätt medverkar de höjda pensionerna till att uppnå målet om full sysselsättning (se avsnitt 5). En stor del av de höjda pensionerna återvänder också till staten som ökade skatteintäkter. Om vi utformar pensionssystemet rätt, och tar bort den s.k. bromsen, blir pensionerna oberoende av konjunktursvängningarna, och fungerar då i en konjunkturnedgång som en automatisk stabilisator, en källa till efterfrågan som håller ekonomin uppe. Bromsen fungerar tvärtom, tar bort efterfrågan i samhällsekonomin när den som bäst behövs, och förstärker därmed den ekonomiska nedgången. Det dysfunktionella premiepensionssystemet ska avvecklas. Det har visat sig endast gynna fåtalet, finanskapitalet, inte pensionärerna. Allmänna pensioner ska inte alstra ytterligare spekulation på börsen. Goda pensioner är en av de viktigaste jämställdhetsfrågorna. De allra flesta fattigpensionärer är kvinnor, det kan man läsa om i den fördelningspolitiska redogörelsen i den ekonomiska vårpropositionen. Kvinnor får betala väldigt dyrt som pensionärer för att de tagit ett större ansvar för barn och familj än män, tvingats till ofrivillig deltid och arbetat inom underbetalda yrken inom vård, skola och omsorg. Denna orättvisa ska vi nu råda bot på. Kvinnors pensioner ska successivt höjas och föras upp i nivå med mäns. 10 Investeringar i flertalets intresse, inte fåtalets Under de galna årtiondena har vi blivit inbillade att om vi bara ger näringslivet fritt spelrum så kommer marknadskrafterna att själva skapa välstånd och ordna samhället på bästa sätt, bara vi avreglerar, sänker skatter och privatiserar. Om fåtalet bara får fria tyglar att tillvarata sina intressen så kommer detta att gynna även flertalet. I av kris och smittspridning kan vi alla se vilka falska löften detta var. avlöser kris, samhällsbygget eroderar och förfaller. Själva demokratin har inskränkts genom att fler och fler sektorer förts över till privatkapitalet och undandragits demokratisk styrning och kontroll. ska den utvecklingen vändas. Det är dags för flertalet att ta befälet över samhällsbygget, som ska återupprättas och återupptas. Stora offentliga investeringar ska göras på ett flertal områden. Sjukhus och andra vårdinrättningar, skolor, förskolor och äldreboenden ska byggas ut och rustas upp, vilket redan har berörts i avsnitt 8. Mycket stora investeringar ska göras i nybyggnad, modernisering och renovering av bostäder, som berörs i avsnitt 7. Investeringarna i bostadssektorn ska bl.a. inriktas på energieffektivisering av befintliga bostäder, vilket bidrar till att vi kan uppfylla klimatmålen. Väg- och järnvägsnätet ska upp i yttersta internationella toppklass, genom satsningar både på nybyggnad och på förbättrat och utökat underhåll. Elnätets kapacitet måste öka, för att elförsörjningen i hela landet ska kunna tryggas. är kapacitetsbrist i elnäten ett växande problem. Energi- och transportsektorerna ska genom investeringar bli fossilfria så snart det över huvud taget är möjligt. Klimatomställningen ska ske dels genom offentliga satsningar, som förutom att minska koldioxidutsläppen också skapar jobb och ekonomisk utveckling, dels genom hårdare miljökrav på storföretag, som tjänat stora pengar på kilmatskadliga utsläpp. Regeringens linje, att genom regressiva punktskatter på allt från plastpåsar till bensin lägga en alltför stor del bördan av omställningen till ett hållbart samhälle på vanliga människor, den linjen ska bytas ut. En särskild lärdom som vi måste dra av coronakrisen är hur stort behovet av en god krisberedskap verkligen är. Beredskapen har många dimensioner. Vi behöver beredskapslager av läkemedel och medicinsk utrustning och fältsjukhus. Vi behöver en offentlig vaccintillverkning. Likaså behöver den inhemska produktionen kunna stå för en mycket större del av våra livsmedel. Vi vet nu att vi inte kan förlita oss på internationella distributionskedjor när krisen slår till. Ett stort offentligt investeringsprogram ska alltså sjösättas, som bl.a. ska ta sikte på de nämnda områdena. Allt kan inte göras på en gång, utan investeringsprogrammet behöver löpa över år och till och med årtionden. Hänsyn behöver tas till vilka lediga resurser som finns i samhällsekonomin i form av rätt utbildad arbetskraft och andra produktionsfaktorer. Prioriteringar behöver göras löpande utifrån var behoven är som störst. På kort och medellång sikt är det investeringar i bostäder, återställd krisberedskap och i utfasning av fossila bränslen från energi- och transportsektorn som framför allt behöver ges företräde. Med regeringens kortsiktiga nyliberala fokus på överskott i statsbudgeten kan det inte bli fråga om något stort offentligt investeringsprogram. Då får förfallet fortsätta. Som regeringen själv påpekar i sin ekonomiska vårproposition kommer de ekonomiska konsekvenserna av att inte göra tillräckligt för att hejda klimatförändringarna att bli omfattande, för jord och skogsbruk, för kustnära infrastruktur och bebyggelse, för vattenkvaliteten i sjöar och hav. Med regeringens politik har vi inte råd att trygga framtiden för våra livsmiljöer, ens i ekonomiskt hänseende. Godtyckliga sifferkrav på statsbudgeten går före. Det duger inte. Flertalet förtjänar något bättre.