mot · H902921 · 2021-09-29 00:00:00 — Den amerikanska organisationen har beräknat konsekvenserna av Policy. De menar att ytterligare 2 miljoner osäkra aborter har skett och att 22 000 fler kvinnor och flickor har dött till följd av komplikationer vid graviditet eller förlossning . Även om upphävde munkavelregeln menar MSI Reproductive Choices att effekterna kommer att fortsätta , främst för kvinnor på landsbygden i låginkomstländer utan tillgång till reproduktiv hälso- och sjukvård. Den markerade tydligt mot Trumps beslut och politiska inriktning, både i retorik och i faktiskt handlande, exempelvis genom initiativet She Decides. har drivit på för att regeringen ska avsätta ännu mer resurser till SRHR och anser fortsatt att de svenska åtagandena har varit för små. Även globalt är finansieringsunderskottet fortfarande omfattande. Exempelvis bedömer att världen till kommer ha ett behov av att spendera 29 miljarder USD för att uppnå sina mål. Toppnoteringen av vad världen spenderat låg 2017 på under 20 miljarder USD. har i flera rapporter granskat hur stor andel av det svenska biståndet som går till SRHR. presenterade de en granskning som omfattar perioden –2017. ökade biståndet till SRHR i reala termer, men som andel av det totala biståndet har det legat på ungefär samma nivå. har det handlat om ca och runt 6–av det totala biståndet. rapporterar Sida att gick till SRHR , av Sidas totala stöd. SRHR måste prioriteras i vårt utvecklingssamarbete. Av denna anledning har drivit att av biståndsbudgeten ska öronmärkas för SRHR – ett mål som även International Parliamentarians’ Conference on the Implementation of the ICPD Programme of Action (IPCI) ställde sig bakom i sin slutdeklaration Statement of Commitment. Regeringen bör öka andelen bistånd som avsätts för arbete med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) till av den totala biståndsbudgeten samt verka inom EU och FN för att övriga biståndsgivare följer exempel. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. UNFPA befarade in i coronapandemin att upp till 23 miljoner kvinnor inte har haft tillgång till familjeplaneringstjänster och att 2,7 miljoner kvinnor har tvingats till oönskade graviditeter. Även antalet fall av könsstympning och barn som gifts bort har ökat, bland annat som en konsekvens av att arbetet för att motverka detta försenas eller uteblir och för att en ökad fattigdom är en känd faktor för barnäktenskap. Ett område med växande utmaningar är arbetet med SRHR-frågor i humanitära kriser. Vi ser ett tydligt samband mellan väpnade konflikter och ökad mödradödlighet, barnäktenskap och sexualiserat våld. pågår flera utdragna konflikter runt om i världen och fler människor än befinner sig på flykt. Vi ser också att människor lever på flykt under allt . 20,7 miljoner människor beräknas leva i utdragna flyktingsituationer under UNHCR:s mandat, och 5,7 miljoner under UNRWA:s mandat . I genomsnitt varar en utdragen flyktingsituation , enligt UNHCR. Behoven är enorma i konfliktområden och i flyktingläger. Det handlar om att motarbeta barnäktenskap och sexualiserat våld och säkra tillgången till preventivmedel, säkra aborter och mödravård. Flera organisationer, exempelvis UNFPA och (), har börjat ställa om sin verksamhet för att förstärka sitt arbete med SRHR i humanitära kriser. Den har betonat frågan och inkluderat SRHR i den nya strategin för humanitära bistånd –2025. Strategin betonar att ”otillräcklig tillgång till SRHR-tjänster i humanitära kriser får allvarliga negativa konsekvenser” och att ”behovet av sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) ska beaktas i alla humanitära kriser”. välkomnar att SRHR nu nämns i strategin för humanitära bistånd men anser att det ska utökas och integreras än mer tydligt i strategin för att förenkla uppföljningen av SRHR-insatser. Regeringen bör öka stödet till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR) i det humanitära biståndet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Extrema väderhändelser som torka och översvämningar slår hårt mot människor i stora delar av världen och klimatfrågan är en av de frågor som oroar människor allra mest. De länder som släpper ut mest växthusgaser är de som drabbas lindrigast av växthuseffekten. I stället är det utvecklingsländer som kommer att få bära 75–av klimatförändringens skador och kostnader, enligt . I en rapport publicerad varnar FN:s rapportör för extrem fattigdom och mänskliga rättigheter, , för klimatkrisens konsekvenser på fattigdomsbekämpningen och efterlevnaden av de mänskliga rättigheterna. understryker att fattiga människor drabbas mycket hårdare av klimatförändringens konsekvenser än rika. Han lyfter flera exempel på att så redan är fallet, men förutspår att det kommer bli ännu tydligare och använder ordet klimatapartheid för att beskriva risken för ett samhälle där rika människor köper sig fria från konsekvenserna av de utsläpp de själva till stor del skapat. menar vidare att klimatförändringen riskerar att omintetgöra de senaste 50 årens framsteg inom fattigdomsbekämpningen och lyfter fram tidigare forskning som säger att 140 miljoner människor kan bli hemlösa till 2050 i den fattiga delen av världen, till följd av klimatförändringen. Han understryker också orättvisan i att utvecklingsländerna väntas bära av kostnaderna för klimatförändringen, trots att den fattigaste halvan av jordens befolkning endast är ansvarig för av de globala utsläppen och dessutom har sämst förutsättningar att hantera deras konsekvenser. rapporterade att katastrofer p.g.a. klimatförändringen var den främsta drivkraften för internflyktingar – vilket tvingade uppskattningsvis 20 miljoner människor från sina hem. Även om alla i världen drabbas av klimatförändringen så är det de fattigaste länderna som löper störst risk. av de fördrivna bor i , hem för över en tredjedel av världens fattigaste människor. I FN:s klimatpanels delrapport om klimatpåverkan konstateras att livet och försörjningsmöjligheterna för hundratals miljoner människor redan är påverkade av klimatförändringen. De fattiga och redan utsatta i världen drabbas värst av värme, torka, översvämningar, sjukdomar och bristande vattenkvalitet. Oavsett om fattiga och marginaliserade grupper lever i rika eller fattiga länder drabbas de värst. Många ekosystem har försvagats i produktionsförmåga och förmår inte generera för människan nödvändiga tjänster som matproduktion, rent vatten och klimatreglerande funktioner. Nödvändiga grödor riskerar därmed att minska vilket kan leda till försvagad livsmedelsförsörjning, hungerkatastrofer och massflyttningar. För att lyckas kombinera en effektiv fattigdomsbekämpning med ekologisk hållbarhet krävs satsningar på miljövänlig och hållbar produktion av energi och livsmedel samt omställning till en mer miljövänlig transport- och industrisektor. vill därför se ett nytt klimatbistånd som ska användas till förebyggande klimatåtgärder som motverkar konsekvenserna av den klimatförändring vi redan ser. Klimatmålen måste gå före kortsiktiga vinstintressen, och den rika delen av världen måste ta sitt historiska ansvar. Det klimatbistånd vi vill se ska bestå av nya additionella medel, dvs. vara ytterligare medel utöver det utlovade biståndet och trappas upp . Pengarna kan t.ex. användas för omställning till ekologiskt hållbara jordbruk, teknikutveckling eller utbyggnad av förnybar energi. budgetförslag (2021/22:3278) redogör för hur ett klimatbistånd bör adderas till det internationella biståndet. 14.3 Rätten till utbildning Alla barn har rätt till utbildning. Denna rättighet gäller även barn på flykt, vid kriser och vid konflikter. Trots det finns det många faktorer som hindrar barn från att förverkliga denna rättighet. Framsteg har gjorts, inte minst tack vare millenniemålen, men det finns fortfarande betydande brister, särskilt för flickor. Före coronapandemin erfor för utbildning, vetenskap och kultur () att fler än 260 miljoner barn i grundskoleåldern inte gick i skolan. Under höjden av nedstängningar med anledning av pandemin hade nästan 1,6 miljarder barn fått sin utbildning avbruten. Betydligt fler saknar tillgång till tidigt lärande och förskola. Fler barn än befinner sig på flykt och riskerar därmed att växa upp utan, eller med bristfällig, tillgång till utbildning. Utbildning är så vitalt för barns utveckling och överlevnad att det kan ses som ett grundläggande humanitärt behov. Trots det är utbildningsinsatser underfinansierade inom det humanitära arbetet. investerades av världens humanitära bistånd i utbildningsinsatser. Utöver barn som lever i humanitära kriser hindras barns utbildning av diskriminering och fattigdom. Flickor hindras särskilt av bristande tillgång till vatten och sanitet i skolorna, av patriarkala föreställningar om flickor och kvinnor samt av bristande tillgång till SRHR. menar att bör arbeta för att stärka insatserna för att rätten till utbildning efterlevs fullt ut. bör inom utvecklingssamarbetet verka för inkluderande utbildning av hög kvalitet och trygga skolor för både flickor och pojkar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Hunger är inte en fråga om brist på mat i världen utan beror på ojämlika maktstrukturer i hur mat produceras, distribueras och konsumeras. Det finns tillräckligt med mat för att ingen ska gå hungrig. Trots det står världen inför den värsta hungerkatastrofen . Det andra målet i Agenda ämnar till att avskaffa hunger, uppnå tryggad livsmedelsförsörjning och förbättrad nutrition samt främja ett hållbart jordbruk. FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation rapporterar om att världen inte är på väg att uppnå målet, utan att ens inkludera de potentiella effekterna av coronapandemin. Om de senaste trenderna fortsätter kommer antalet människor som drabbas av hunger att överstiga 660 miljoner 2030, 30 miljoner fler människor än i ett scenario där pandemin inte hade inträffat. anser därför att det kommer att krävas särskilda satsningar på hållbart jordbruk i biståndet. Till att börja med måste jordbrukssatsningar följa det internationella snittet på av den totala biståndsbudgeten. bistånd till jordbruk är betydligt lägre än det internationella snittet; därför är det viktigt att arbetar för att andelen till jordbruk ökar. Det småskaliga jordbruket står för av den globala matproduktionen och förser majoriteten av jordens befolkning med föda, men använder sammanlagt av världens jordbruksmark. Majoriteten av småskaliga bönder är kvinnor och enligt Afrikagrupperna producerar kvinnliga bönder i av kontinentens mat. Trots det har sällan kvinnan brukanderätten, eller äger marken som brukas eller har kontroll över tillgångarna som genereras från jordbruket. Ett potentiellt alternativ, som många väljer, är att organisera sig i kooperativ för att stärka sina möjligheter att ta kontrollen över produktionssättet. Stödet till småskaliga bönder och kooperativ ställs i kontrast till det kommersiella och industriella jordbruket som, utan hänsyn till miljö, klimat eller lokal fattigdomsbekämpning, kan ses som attraktivt för att öka BNP i ett land. anser att det svenska biståndet bör se jordbrukets potential att skapa klimaträttvisa och matsuveränitet, skydda den biologiska mångfalden och leda till en rättvis fattigdomsbekämpning, ökad jämställdhet och ekonomisk utveckling. menar att långsiktiga investeringar i jordbruk är upp till fyra gånger så effektivt för att bekämpa fattigdom, jämfört med hur andra sektorer bidrar till fattigdomsbekämpning. Stöd till småbrukare och småskaliga bönder är också i de flesta fall ett mer effektivt stöd i fattigdomsbekämpningen än stöd till kommersiellt och industriellt jordbruk. bör prioritera bistånd inom jordbruk till småskaliga bönder och agroekologiska metoder. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Bistånd till jordbruk ska inte enbart inriktas på att öka produktionen eller säkerställa en hållbar omställning; det måste också handla om mänskliga rättigheter och människors rätt att organisera sig. Har människor möjligheter att inom fackföreningar, civilsamhällesorganisationer och kooperativ gå ihop för att arbeta och hjälpa varandra, stärks även deras möjligheter att äga makten över att forma sin framtid och utveckling. De senaste årens växande trend av privata företags roll i bistånd och i investeringar kan ha en negativ påverkan på småbrukares matsäkerhet och försörjning. Ofta leder privata investeringar till att privata företag approprierar mark genom s.k. land grabbing och till en storskalig exportorienterad industriell jordbruksmodell som underminerar försök att bekämpa fattigdom och hunger. bör utöka stödet till civilsamhällesorganisationer i partnerländer och i inom bistånd till jordbruk. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Den tidigare borgerliga regeringen arbetade ihärdigt för att stärka den privata sektorns roll i utvecklingssamarbetet. har ifrågasatt den prioriteringen, delvis p.g.a. bristerna i uppföljning och redovisning avseende privatsektorbiståndet. För att biståndet på ett effektivt sätt ska bidra till utveckling anser att alla utvecklingsinsatser, inklusive de som utförs av den privata sektorn, som grundregel ska omfattas av samma regler för uppföljning och mätas mot samma rapporteringsindikatorer. Regeringen bör säkerställa att alla aktörer som arbetar med bistånd och utvecklingssamarbete, inklusive de inom den privata sektorn, ska följa politik för global utveckling samt den svenska politikens utvecklingsmål. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Dac har det länge pågått ett arbete med att se över vad som ska kunna räknas som bistånd. En del av översynen handlar om att vidga definitionerna av privatsektorbiståndet. Förhandlingarna strandade och det är nu oklart hur arbetet ska fortsätta. En sådan breddning riskerar att leda till att biståndet i större utsträckning finansierar företag i givarländer i stället för biståndets verkliga målgrupper. En viktig princip att värna när det gäller privatsektorbistånd är den om additionell effekt, som säger att bistånd endast ska ges via privat sektor om det finansierar satsningar som annars inte hade skett. oroas av utvecklingen inom Dac som riskerar att urholka biståndet och menar att måste utgöra en tydlig motvikt mot denna utveckling. Medan förhandlingarna står stilla råder de nuvarande vaga riktlinjerna som är väldigt tillåtande. Därför är det viktigt att driver på för att komma vidare med ett mer restriktivt regelverk. En annan risk med privatsektorbistånd är att det leder till en ökad andel bundet bistånd, som binds till köp av varor och tjänster från företag i givarländerna. Regeringen bör verka för att förändringarna i Dacs regelverk inte leder till en urholkning av biståndet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Mot bakgrund av hur liten del av de globala penningflödena som utgörs av bistånd är det mycket viktigt att biståndet värnas. Biståndsmedel måste gå till verkliga biståndsinsatser i enlighet med biståndseffektivitetsagendan. Avräkningar för kostnader i givarländer, företagsbistånd som finansierar företagens verksamhet i stället för biståndets målgrupp, eller biståndspengar som går till militär eller säkerhetspersonal måste avvecklas. En förutsättning för att garantera kvalitet, transparens och uppföljning är att biståndet inte kanaliseras via s.k. skatteparadis. Skatteparadis definieras som ett land med bl.a. stark banksekretess, låg beskattning och svaga regelverk för finansiella transaktioner. är ett statligt riskkapitalbolag som erbjuder riskkapital och kompetens för investeringar i fattiga länder i , och och till länder i som inte är EU-medlemmar. Verksamheten finansieras via biståndsbudgeten. Efter att tidningen avslöjade att av deras budget, , hade gått via skatteparadis som och , där insynen är obefintlig och alla transaktioner hålls hemliga, togs nya ägardirektiv för fram. I direktiven säger man att inte ska medverka i investeringar via territorier som sammanslutning inte har bedömt som tillräckligt transparenta i sin ”Process”. Problemet är att utvärdering inte på långa vägar räcker för att avgöra om ett territorium är ett skatteparadis som gömmer kriminalitet och bidrar till skatteflykt och korruption. I realiteten innebär de nya ägardirektiven att kan fortsätta att kanalisera pengar via fonder i välkända skatteparadis som , och . Andra granskningar av verksamhet, bl.a. av Expertgruppen för biståndsanalys () , kritiserar dem för att fokusera investeringar i låginkomstländer på sektorer som inte har den största potentiella utvecklingseffekten, framför allt den finansiella sektorn. I stället bör tydligare inrikta investeringar på fattigdomsbekämpande sektorer; ger jordbrukssektorn som exempel. Dessutom är alltjämt inte på det klara med i vilken utsträckning skatt inbetalas inom de sektorer investeringar görs. Inbetald skatt av de företag investerar i bör snarare göras till en central målsättning med regelbunden uppföljning, för att biståndspengar inte ska gynna en företagselit på bekostnad av befolkningar i låginkomstländer. Den norska regeringen har beslutat att inga nya biståndssatsningar ska gå via skatteparadis och tillsatt en utredning om existerande investeringar i skatteparadis med målsättningen att ska avveckla alla fonder i skatteparadis. En väg att gå är att använda sig av EU:s vita/svarta lista över skatteparadis. Som en effekt av listan har flera skatteparadis ”öppnat upp sig” och räknas numera inte som skatteparadis. finns det problem med att vissa medlemsstater som t.ex. fortfarande inte har en tillräckligt välutbyggd lagstiftning. bör följa exempel och införa ett förbud mot att bistånd, exportkrediter, investeringsstöd eller andra former av stöd till näringslivet kanaliseras via skatteparadis. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. öppnade för att biståndspengar ska kunna användas till militär verksamhet. En stor majoritet av EU-parlamentarikerna röstade för att gå vidare i förhandlingen med ministerrådet. Detta innebär att det nu finns biståndspengar som används till militär verksamhet inom EU. Denna användning av biståndsmedel strider tydligt mot biståndets principer enligt Dacs kriterier och . är mycket kritiskt till denna utveckling och menar att måste bromsa den inom EU. Även om stora behov finns av att stödja länder i frågor om säkerhet ska EU:s biståndsbudget inte finansiera militär utrustning eller migration. bör inom EU verka för att stoppa att biståndspengar ska kunna användas till militär verksamhet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regler formulerade av Dac (Dac-reglerna) styr vad som får räknas som internationellt bistånd. Dac har 30 medlemmar, däribland . Reglerna är dock ett golv, inte ett tak. Enligt Dac-reglerna är det tyvärr tillåtet att använda biståndspengar för att bl.a. finansiera skuldavskrivningar, flyktingmottagande och utländska studenter vid högskolor i givarlandet. Medlemmarna i förbinder sig alltså att inte vara sämre än vad Dac kräver, men det är tillåtet att vara bättre. ser vi hur en rad länder missbrukar möjligheten till avräkningar och låter mycket stora delar av biståndsbudgeten finansiera verksamhet som inte är att betrakta som utvecklingssamarbete. har yrkat på att ska verka för att skrivningar i Dacs regelverk som tillåter att biståndspengar används för skuldavskrivningar, utländska studenter vid högskolor i givarländerna och flyktingmottagande ska strykas. bör verka för förändringar av Dacs regelverk så att biståndet värnas och att kostnader för flyktingmottagande, skuldavskrivningar och utländska studenter inte ska kunna räknas som bistånd. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 14.7 Öka biståndets förutsägbarhet I då behoven av bistånd är stora är det särskilt viktigt att värna effektiviteten och förutsägbarheten inom biståndspolitiken. Förutsägbarheten inom biståndet har stor inverkan på effektiviteten och aktörernas förutsättningar att planera sin verksamhet och sina insatser. Förutsägbarhet inom biståndet – att partnerorganisationer kan vara säkra på när biståndsutbetalningar kommer och hur stora de kommer att vara – har länge understrukits av både partnerländer och givare. En förutsägbar finansiering är också en central del av de internationella åtaganden för bistånd som slutits i , , och . När den brister undergrävs både givare och partners i sina strävanden efter resultat. Expertgruppen för biståndsanalys () har granskat växelkursfluktuationers betydelse för svenskt bistånds förutsägbarhet. granskade frågan och i sitt svar, om valutahanteringen i det internationella utvecklingssamarbetet (skr. 2014/15:49), meddelade regeringen att frågan om valutarisker skulle utredas av UD och Sida. Någon sådan utredning har inte gjorts; i stället har alltså nu gjort det. Studien konstaterar att växelkursfluktuationer har en väsentlig inverkan på förutsägbarheten i svenska biståndsåtaganden. Detta beror på att majoriteten av det bistånd som finansieras av genomförs i andra valutor än svenska kronor. Tiden mellan det svenska åtagandet i svenska kronor och utbetalning i andra valutor skapar en finansiell osäkerhet. Ju och ju mer volatila valutorna är, desto större är effekten på förutsägbarheten. Hur stora effekterna blir varierar givetvis, men enligt EBA:s studie kan en partnerorganisation eller mottagare i genomsnitt ha en osäkerhet om värdet av svensk finansiering på ca (±) , redan det år åtagandet görs. För ett treårigt projekt växer osäkerheten till i genomsnitt på (±) . I studien påvisas hur detta leder till ett ineffektivt genomförande och en överkontraktering som försämrar värdet av det svenska biståndet. Studien presenterar också flera förslag på hur detta problem kan hanteras. Bland annat skulle förutsägbar finansiering kunna ges genom att erbjuda partnerorganisationer fasta valutakurser för åtaganden i de fall organisationerna arbetar i större valutor. Ett sådant erbjudande skulle utgå från samlade valutaterminer, en befintlig tjänst från Riksgälden. Ett annat förslag är att låta Sida utnyttja sin möjlighet att använda sitt garantiinstrument för att minska riskerna för biståndsaktiviteter som genomförs i mindre valutor i utvecklingsländer. Samtliga förslag utgår från befintliga administrativa resurser. De är också i linje med de rekommendationer som gav efter granskningen av Sida och UD:s valutahantering . värnar ett förutsägbart och effektivt bistånd och anser att regeringen bör agera för att hantera de risker som beskrivs av . Regeringen bör återkomma med förslag om hur biståndets bristande förutsägbarhet till följd av växelkursfluktuationer kan motverkas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Biståndsaktörer i vittnar om att det har blivit allt svårare att genom det etablerade svenska banksystemet vidareförmedla pengar till många av de länder där svenska biståndsinsatser är tänkta att genomföras. Problemet har eskalerat, och de flesta banker genomför inte längre utlandsbetalningar till det de kallar för högriskländer. Även har lyft detta som ett problem. Sidas riktlinjer anger att organisationer som finansieras genom Sida i största möjliga mån ska använda det internationella banksystemet för att minska risken för penningtvätt och terrorfinansiering. När det blir allt svårare att använda det system som Sida förespråkar riskeras den verksamhet som bedrivs inom svenskt bistånd. Utan möjlighet till utlandsbetalningar blir det svårt, för att inte säga omöjligt, att bedriva verksamhet, något som direkt slår hårdast mot de mest utsatta i de länder där flest svenska biståndsinsatser genomförs. Problemet riskerar också i förlängningen att minska antalet biståndsaktörer i , och därmed blir det svårt att nå målen för svensk biståndspolitik. Regeringen bör återkomma med förslag om hur banker kan säkerställa transaktioner genom biståndsaktörer för att utföra biståndsinsatser i s.k. högriskländer. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna.