mot · H902445 · 2021-09-27 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 3.2 Vårdplatser efter behov 3.3.4 Specialistutbildning på betald arbetstid för sjuksköterskor 4.1 Ökad nationell styrning 4.2 Jämlik vård i lagstiftningen 4.3 Jämlikhetsuppgradering av hälso- och sjukvården 4.4 En mer kvalificerad och systematisk uppföljning av jämlikhetsperspektivet 4.6 Tydligare och förbättrat nationellt basuppdrag för primärvården 4.7 Utvärdera vårdgarantin och väntetiderna ur ett behovsperspektiv 4.8 Ekonomisk styrning för jämlik vård 4.9 Öka jämlikheten inom cancervården 4.11 Kommersialism skapar ojämlik vård 4.11.1 Företagens fria val 4.13 Digital framkomlighet i hela vårdsektorn 4.14 Vårdinsatser utan fördomar 4.14.1 Vård efter behov utan fördomar 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av en tydligare definition av vad en vårdplats faktiskt är och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det behövs en nationell plan för och analys av behovet av antalet vårdplatser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ta fram en långsiktig ekonomisk nationell plan där det tydligt framgår hur kostnader för hälso- och sjukvården på lång sikt kommer att utvecklas gällande personal och fortbildning för personal och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om förstärkt uppdrag för Nationella vårdkompetensrådet att utforma och dimensionera sjukvårdens kompetensbehov och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag som säkerställer att varje läkare ska ha en individuell fortbildningsplan och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att sjuksköterskor bör erbjudas likvärdiga villkor i hela till betald specialistutbildning inom samtliga specialiteter som finns listade hos och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om inriktningen för den nationella jämlikhetsstyrningen för hälso- och sjukvård och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör återkomma med förslag om att det i patientlagen och i patientsäkerhetslagen skrivs in att alla patienter har rätt till jämlik vård och att myndigheter och vårdgivare är skyldiga att organisera vården så att den utförs jämlikt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda organiseringen av vården för de som står längst ifrån den som de har de största behoven – de äldre, de multisjuka, de kroniskt sjuka, de med psykisk ohälsa, de med ett beroende – så att de mer effektivt kan nås av sjukvården och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör se över de nationella riktlinjerna kring behandlingar och metoder och deras implementering för att de effektivare ska bidra till ökad jämlik vård regionalt och klassmässigt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ett lagstadgat nationellt basuppdrag om en nationell struktur rörande vilka specialiteter en vårdcentral måste kunna härbärgera för likvärdig vård i hela landet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att vårdgarantin och väntetiderna bör utvärderas ur ett behovsperspektiv och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör tillsätta en utredning gällande vårdkonsumtionen i regionerna för att kunna skapa en mer träffsäker ekonomisk styrning utifrån vårdbehoven och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ge Regionala cancercentrum i samverkan (RCC) samt och andra aktörer förstärkt uppdrag för att öka jämlikheten inom cancervården och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör få i uppdrag att utveckla kunskapsområdet glesbygdsmedicin samt arbeta fram modeller för hur vården enklare kan nå patienter och arbeta med kunskapsspridning av metoder och tekniklösningar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda hur akutmottagningar och primärvård samt övrig sjukvård kan organiseras på ett patientsäkert sätt och med fokus på tillgänglighet och kvalitet i glesbygd samt i områden med utsatt hälsoläge och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör komma med förslag till i enlighet med SOU 2016:78 och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda näringslivets, försäkringsbolagens och vårdbolagens inflytande på hälso- och sjukvården samt hur hälso- och sjukvårdslagens intentioner kan garanteras och patientsäkerheten bibehållas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda hur företagens fria vårdval och etableringsfriheten påverkar tillgänglighet och organisering av sjukvården och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att lämplig myndighet bör få i uppdrag att utveckla metoder för att öka jämlikheten inom förlossningsvården och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör ge i uppdrag till lämplig myndighet att utreda hur förlossningsvården kan arbeta i områden med stora avstånd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det behövs ett statligt mål om en gemensam digital infrastruktur fastslaget som regeringen ska arbeta för, även om alla berörda till är nöjda, och att en färdig plan ska tas fram av regeringen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda rasism inom svensk sjukvård samt ta fram en handlingsplan mot rasism och tillkännager detta för regeringen. Sjukvården i har genomgått stora förändringar inom flera områden, vilket har lett till lett till nya behandlingsmetoder, läkemedel, teknikutveckling och utbildningar m.m. Även organisatoriska förändringar har genomförts som handlar om nya sätt att leda och styra sjukvården. Ledning och styrning av sjukvården påverkas av influenser i övriga samhället, och styrmodeller i påverkas i sin tur av utvecklingen i andra länder i västvärlden. Både privat sektor och offentligt driven verksamhet påverkas, och det märks dels inom sjukvården, men även när det gäller skola, hyresmarknad, arbetsrätt och kollektivtrafik m.m. Vi känner igen diskussionen kring marknadsstyrning och privatisering i form av begrepp som ”just in time” och ”new public management” osv. Frågan är dock om det är troligt att vi får en utveckling som leder till mer jämlik vård med minskad segregation som följd, om vi tar ytterligare steg i riktning mot de system som finns i ? Leder fri etablering av och för vinstdrivna privata vårdbolag och marknadspriser på boende till minskad segregation? Leder sämre socialförsäkringar och ökade skattesubventioner för privatpersoner till ökad jämlikhet? hade 2,1 vårdplatser per 100 000 invånare och detta av minskningar. Det är ett lågt antal i jämförelse med andra europeiska stater. Ny teknik och nya vårdformer förklarar en del, men att det faktiskt är en mycket låg nivå har särskilt märkts under pandemin. Utan tillräckliga marginaler blir ”just in time” riskabelt för både patienter och personal. anser inte att samma principer som råder inom industrin ska gälla inom sjukvården. Det behöver göras en nationell riskanalys om behovet av vårdplatser. Då bör även erfarenheter från andra europeiska länder tas med. Varför ska ligga under EU‑snittet, vilka är sakskälen? Det behövs också en nationell, långsiktig plan för utbildningsbehoven av vårdens olika yrken. Att endast göra olika utbildningssatsningar lite då och då är inte optimalt. Utöver detta behövs även en analys utifrån regionala och sjukvårdsmässiga behov om var vårdplatserna bäst behövs. En obalans av bemanningen i förhållande till antalet vårdplatser har blivit tydlig under pandemin då personal i offentligt utförd vård haft en mycket tung börda medan andra privata vinstdrivna ”kört på” som vanligt för att uppfylla villkoren i privata sjukvårdsförsäkringar. 3.2 Vårdplatser efter behov Redan före pandemin var det brist på vårdplatser i . Över 100 000 personer stod i kö för operation och andra åtgärder inom specialistvården. Men det handlar inte enbart om enskilda köer till vissa vårdenheter, det handlar också om att för en del patienter är köerna långa medan de för andra är korta. Många multisjuka saknar dessutom en sammanhållen vård, och äldre upplever ofta brister inom de ansvarsområden regioner och kommuner har. som strukturella brister finns kan enskilda som befinner sig på rätt plats få mycket bra vård och omsorg. Bägge dessa verkligheter måste finnas med i en helhetsanalys. Enligt en rapport från [1] återinskrivs äldre multisjuka ofta inom vården. Ungefär var fjärde patient återkommer . Det finns behov av fler vårdplatser så att dessa patienter kan ligga kvar längre i syfte att möjliggöra för utförliga medicinska utredningar och observationer. Rapporten visade vidare att andelen vårdtillfällen där oplanerad återinskrivning skett , är ungefär dubbelt så hög för de mest sjuka äldre, gruppen multisjuka och sköra äldre, jämfört med alla patienter . Andelen återinskrivningar har inte minskat , och enligt en rapport från SBU 2021[2] uppmärksammas vikten av längre s.k. relationskontinuitet. Med bättre kontinuitet i vården skulle både mänskligt lidande och samhällsresurser sparas. Få vårdplatser och en mängd olika vårdgivare i en alltmer uppsplittrad sjukvård skapar ohälsa och risker för de mest sköra patienterna. Vissa länder ligger före andra i minskningen av antalet vårdplatser. är det oerhört många faktorer som påverkar vårdplatsutbudet, och vad en vårdplats är definieras lite olika i olika länder, mellan olika regioner och t.o.m. på olika avdelningar inom samma sjukhus. Det är viktigt att få en tydligare definition av vad en vårdplats faktiskt är, och vilka krav som ska ställas på den, för att göra bättre jämförelser och slippa olika definitioner. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det behövs en nationell plan och analys av behovet av antalet vårdplatser, i vilken flera faktorer behöver ingå såsom bl.a. demografisk utveckling, vikten av att förhindra undvikbar återinskrivning, risk för pandemier, olika regionala behov, möjlighet till kompetensförsörjning, utvecklingen av olika diagnoser, utveckling av vård och läkemedelsbehandling, samt stärkt jämlik vård utifrån klass och kön. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Den av regeringen tillsatta välfärdskommissionen har tagit fram vissa intressanta förslag om bl.a. en ny process för hur nya utbildningsplatser ska kunna erbjudas för framtidens välfärdsyrken. Dock har det förts fram liknande förslag utan att något nationellt helhetsgrepp tagits. Nationella vårdkompetensrådet har framfört liknande uppgifter kring kompetensförsörjning. Rådet har dock alltför begränsade uppgifter och mandat. Vårdanalys[3] skriver i en rapport bl.a.: Utbilda läkare vars kunskap och kompetens motsvarar befolkningens behov. Ändamålsenligt antal läkare. Jämlik tillgång till läkare. 1992 decentraliserade staten ansvaret för primärvårdens kompetensförsörjning till landstingen. Mycket av ansvaret för primärvårdens kompetensförsörjning ligger på primärvårdsförvaltningarna, privata utförare eller på de enskilda vårdcentralerna. Planeringen av kompetensförsörjningen saknar helhetsperspektiv. Regionernas kompetensförsörjningsarbete sker utifrån från deras egna behov. Då det inte finns en samlad strategi har de geografiska skillnaderna cementerats. Det har inte gjorts tillräckligt för en samordnad försörjning av läkarkompetensen nationellt som motsvarar befolkningens samlade behov. Utifrån Vårdanalys3 rapport, samt från en mängd andra rapporter och underlag, kan vi konstatera att utgångspunkterna bör vara följande: a) Jämlik sjukvård kräver jämlik tillgång till läkare och annan vårdpersonal. b) Kompetensförsörjning av vårdpersonal kräver ett nationellt perspektiv. c) Ändamålsenligt antal läkare och övrig personal krävs för att det ska kunna finnas ändamålsenligt antal vårdplatser. d) Antalet vårdplatser och kompetensförsörjning kräver ett helhetsperspektiv. e) Målet ska vara att tillgodose befolkningens vårdbehov – inte efterfrågan och marknadsstyrt utbud. Det statliga ansvaret för primärvårdens kompetensförsörjning överfördes till landstingen 1992. Den statliga styrningen sker ofta genom en mängd överenskommelser med Kommuner och Regioner (SKR) om olika insatser kring kompetensförsörjning och annat. I ett delbetänkande om jämlik vård (Kartläggning av socioekonomiska skillnader i vårdutnyttjande och utgångspunkter för bättre styrning) skrivs[4], apropå vårdkonsumtion ur ett jämlikhetsperspektiv, följande: ”Däremot är det ännu sällsynt med styrning för att mer långsiktigt bygga infrastrukturer för styrning och utveckling.” Detta verkar vara ett genomgående arbetssätt inom vården oavsett verksamhetsfält. Planeringshorisonten för kompetensförsörjningen inom hälso- och sjukvården måste vara långsiktig. Kriterier som demografi och medicinsk och teknisk utveckling m.m. måste beaktas. Att bli läkare kan ta upp till och för olika specialistkompetenser kan det ta . Grundutbildning och fortbildning behöver säkras för hela landets och utifrån befolkningens behov. Detta gäller såväl dagens som framtidens behov. Regeringen bör återkomma med en långsiktig ekonomisk nationell plan för grundutbildning, vidareutbildning och fortbildning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Nationella vårdkompetensrådets övergripande uppdrag[5] är att långsiktigt samordna, kartlägga och verka för att effektivisera kompetensförsörjning av personal inom hälso- och sjukvården och tandvården. Samordning och kartläggning av sjukvårdens kompetensbehov är mycket viktigt. Men den statliga styrningen av kompetensbehoven inom sjukvården behöver stärkas. Regeringen och dess myndigheter behöver få en operativ roll. Brister i ledning och styrning nationellt skapar återkommande brist på olika kompetenser. Centralt i uppdraget bör vara grundutbildningarnas dimensionering, dvs. antal studenter, grundutbildningarnas innehåll, dvs. fortlöpande ta ställning till behov av förändring utifrån vårdens och samhällets utveckling, vidareutbildningarnas dimensionering och utformning, samt principiella övergripande kompetenskrav för vårdens professioner och drivkrafter för utvecklingen av nya arbetssätt, samt fördelning av arbetsuppgifter m.m. Regeringen bör återkomma med förslag om förstärkt uppdrag för Nationella vårdkompetensrådet att utforma och dimensionera sjukvårdens kompetensbehov. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Som angavs inledningsvis sker en ständig utveckling inom hälso- och sjukvården. Nya krav måste mötas och möjligheter för patienter tas tillvara. Vård ska ges på lika villkor för hela befolkningen och den ska vara jämlik. Det innebär också att personalen inom hälso- och sjukvården behöver få den kompetensutveckling som krävs för att tillgodose befolkningens vårdbehov. Möjligheten till kompetensutveckling ska finnas oavsett var den anställde verkar. Ingen vårdgivare ska kunna avsäga sig sitt ansvar. Ett tydligt krav i ledningsföreskrift bör innehålla krav på vidareutbildning. I denna bör det fastslås att varje läkare ska ha en individuell fortbildningsplan som följs upp och revideras regelbundet. I planen ska behovet av både extern och intern fortbildning framgå. Att vårdgivare och arbetstagare uppfyller sina skyldigheter måste följas upp externt varför vidtagna åtgärder för fortbildning ska redovisas i verksamhetsberättelsen. Läkarutbildningens innehåll är viktig för att framtidens sjukvård ska förbättras. Nationella vårdkompetensrådet ska därför vara den samordningsfunktion som dimensionerar antalet AT-, BT- och ST-tjänster. Rådet ska även ansvara för att ta fram underlag för att kunna göra årliga prognoser av tillgång och efterfrågan på specialistläkare. Prognoserna behöver innehålla aktuella uppgifter om antal verksamma specialister och antal ST-läkare inom respektive specialitet samt åldersfördelning och sysselsättningsgrad. Regeringen bör återkomma med förslag som säkerställer att varje läkare ska ha en individuell fortbildningsplan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.3.4 Specialistutbildning på betald arbetstid för sjuksköterskor Möjlighet till betald specialistutbildning för sjuksköterskor varierar kraftigt. En del arbetsgivare kräver att medarbetare måste jobba kvar ett visst antal år efter sina utbildningar som de fått betalt för medan andra inte kräver det. Budgetmedel har anslagits till att förstärka möjligheten till att fler erbjuds specialistutbildning. Detta under tidigare mandatperiod efter medverkan och senast i budgetbeslut . Det är nu viktigt att gå vidare så att det ges samma villkor i hela när det gäller att få specialistutbildning på betald arbetstid. Befolkningens vårdbehov förutsätter fler specialistutbildade sjuksköterskor, och vårdplatser kräver kompetent personal, inte bara sängar. Befolkningsutvecklingen och pensionsavgångar bland vårdpersonal kräver krafttag för att klara framtidens rekryteringsbehov. Tiden efter pandemin får inte innebära en tillbakagång till hur det såg ut tiden före. Regeringen bör återkomma med förslag om att sjuksköterskor erbjuds likvärdiga villkor i hela till betald specialistutbildning inom samtliga specialiteter som finns listade hos . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Statens uppföljning av målen för vården behöver bli mer systematisk, kontinuerlig, operativ och vara utvärderande. I en mängd dokument uppmärksammas målet om en jämlik vård. Dock kommer det gång efter annan enskilda rapporter som åtföljs av insatser med klent resultat. Regionerna behöver bli starkare och statens styrning tydligare samt mer fokuserad på måluppfyllelse. föreslog kommissionen för jämlik vård i sin rapport vård – ett hot mot vår sjukvård[6], att ”alla landsting bör inrätta en särskild fristående regional samordnare för jämlik vård. En samordnare kan utreda strukturella ojämlikheter inom sjukvården och snabbt ge förslag på konkreta åtgärder mot ojämlik vård.” tror inte på att göra staten till huvudman för hela sjukvården samt med maximal privatisering som steg två, som vissa vill. Ett exempel på detta är systemet inom skolområdet som visat sig inte ha medfört ökad jämlikhet, utan i stället lett till ökad segregation och ojämlikhet. 4.1 Ökad nationell styrning Inom en rad områden behövs ökad nationell styrning. Exempelvis är det rimligt att investeringar i patientjournalsystem och annan digital infrastruktur hanteras av staten, liksom större fastighetsinvesteringar, vårdköer, beredskapslager, läkemedelslistor, biobanker och precisionsmedicin. Är målsättningen att ha en jämlik vård måste det föreslås åtgärder som leder till ökad jämlikhet, inte minskad jämlikhet och ökade klassklyftor. Tillsynen av hälso- och sjukvården är ett av de viktigaste statliga verktyg som finns för att värna om patientsäkerheten och bidra till lärande. Detta verktyg är underutnyttjat. Tillsynen behöver stärkas resursmässigt, granskningar måste få bättre genomslag, och lagar och förordningar behöver anpassas för att ge goda förutsättningar i tillsynsarbetet. En besvärande aspekt angående tillsyn och statlig styrning är den roll som Kommuner och Regioner (SKR) getts, enligt olika utredningar och rapporter. Den sjukvård som bedrivs av regionerna styrs även av SKR och staten. Tillsyn bör därför inte ske av SKR som styr delar av vården. Den statliga styrning som sker delvis via SKR har inte något ansvar för sjukvårdens utförande, och enligt tillitsdelegationen finns ett ökat behov av beslutsutrymme för professionen inom vården. Det finns därför all anledning att utforma en ny organisation för den statliga styrningen, dels i syfte att uppnå ökad jämlikhet men också för att få ökat lokalt och professionellt handlingsutrymme där det är lämpligt. Utredningen om ökade förutsättningar för hållbara investeringsprojekt i framtidens hälso- och sjukvård[7] har också visat på svagheter i hur svensk sjukvård styrs. Inom flera områden har staten organiserat organ för utvärderingar. Utredningen 2017:47[8] har lämnat ett antal förslag för att åstadkomma ett långsiktigt arbete för en god och jämlik hälsa. Bland dessa är ett råd för god och jämlik hälsa. Utredningen 2016:2 (Effektiv vård)[9] föreslår en nationell konsultationsordning, inte minst för att minska skillnader i utbud och hälsoutfall över landet. Med detta förslag som utgångspunkt föreslår följande: Att ett råd med ett jämlikhetskansli inrättas för utvärdering och uppföljning av jämlik hälsa och dess delmål. Att ett antal mätbara mål upprättas utifrån huvudmålet om en jämlik hälsa. Jämlikhetsgranska politiska och strukturella beslut det gångna verksamhetsåret i alla regioner avseende beslut gällande hälso- och sjukvård. Att rådet ges en tillräcklig bemanning för att kunna följa jämlikhetsutvecklingen i inom sjukvården, följa aktuell forskning, föra dialog med olika delar av sjukvården och forskare samt beslutsfattare. Därtill redovisa en årlig rapport om måluppfyllelse och hur målen kan uppfyllas. Den ska redovisas för riksdag och regering samt i lämpliga former för andra intressenter. Inför en nationell konsultationsordning där regering och företrädare för regioners sjukvård följer upp rådets årliga rapport om jämlik vård och hur den uppnås på ett gemensamt sätt. Regeringen bör återkomma med förslag enligt vad som anförs i motionen om inriktningen för den nationella jämlikhetsstyrningen för hälso- och sjukvård. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.2 Jämlik vård i lagstiftningen Den nuvarande ramlagstiftningen innebär att hälso- och sjukvårdslagens övergripande mål och riktlinjer allt oftare blir tomma ord utan konkret påverkan för vårdpolitiska beslut och prioriteringar. Så kallade ”gräddfiler” och privata vinststyrda etableringar av vårdenheter sägs vara förenligt med jämlik vård enligt samma retorik som att marknadshyror skulle minska segregation. Men att efterlikna i dessa avseenden leder inte till jämlik vård eller jämlikt människovärde överhuvudtaget. Frihet för kommersiella intressen överordnas i praktiken hälso- och sjukvårdspolitiska lagar och regelverk. Enskilda personer kan inte kräva överprövning av ett beslut eftersom hälso- och sjukvårdslagen inte är en rättighetslag utan en ramlag som anger regionfullmäktiges skyldigheter att tillhandahålla en god vård. Att omformulera hälso- och sjukvårdslagen från en ramlag till en rättighetslag torde vara en mycket komplicerad väg att gå. Patientlagen samt patientsäkerhetslagen är lagar som är inriktade på enskilda patienter. anser att alla patienter ska ha rätt till jämlik vård enligt hälso- och sjukvårdslagens kapitel 3[10]. Regeringen bör återkomma med förslag om att det i patientlagen och i patientsäkerhetslagen skrivs in att alla patienter har rätt till jämlik vård och att myndigheter och vårdgivare är skyldiga att organisera vården så att den utförs jämlikt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.3 Jämlikhetsuppgradering av hälso- och sjukvården En mängd underlag, förslag och statistik har tagits fram kring ämnet jämlik vård, bl.a. från Vårdanalys, och kommissionen för jämlik vård. Vissa framsteg görs på enskilda vårdenheter och inom en del regioner men viljan och förmågan till jämlikhetssträvan inom vården varierar mellan regionerna.