mot · H8024035 · 2021-04-30 00:00:00 — med anledning av prop. 2020/21:100 ekonomiska vårproposition Tryggheten först – ekonomiska vårmotion 2021 En hälso- och sjukvård att lita på Att åldras i trygghet och värdighet Rätten till assistans en självklarhet Familjepolitik för ökad trygghet och frihet Stärkt rättsväsende för ökad trygghet Ansvarsfull och human migrationspolitik Bättre och mer effektiv integration Ett företagsklimat för fler jobb Reformer för fler bostäder En skola för kunskap och bildning Tryggare ekonomi för äldre Goda kommunikationer i hela landet En hållbar miljö- och klimatpolitik Försvaret och samhällets krisberedskap En politik som stöder, inte styr, kulturen Reformer för att bryta långtidsarbetslösheten Dubbelt jobbskatteavdrag – jobbstimulans vid återgång till arbete Stöd till arbetsintegrerande sociala företag Svensk sjukvårdspersonal behöver återhämtning Ersätt arbetsgivare som lånar ut medicinskt utbildad personal Hur mår efter krisen? Åtgärder för att mota en ohälsoskuld Hälsa och aktivering för barn och unga Gemenskap och aktivering för äldre Vårdreformer och stärkt civilsamhälle Ökade resurser till kvinnojourerna och brottsofferjourerna Trygghetspaket till hotade kvinnor godkänner de riktlinjer för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken som föreslås i motionen. Tryggheten först – ekonomiska vårmotion 2021 Den här vårmotionen presenteras i ett läge där fortsatt befinner sig i en pandemi och ekonomisk kris, men där hoppet om att kunna återgå till en mer normal tillvaro ändå lyser starkt. Fler och fler blir vaccinerade, och även om vägen till att kunna öppna samhället igen kantas av osäkerheter så finns det målet ändå inom räckhåll. Konkreta åtgärder behövs för att hantera de allvarliga problem som finns här och men även åtgärder för att undvika värre problem framöver behövs. vårmotion tar därför fasta på hur vi kan skapa trygghet här och men också efter pandemin. Tryggheten att ha ett jobb att gå till. Tryggheten av en vård och omsorg man kan lita på. Tryggheten att inte bli utsatt för brott eller våld. Pandemin måste fortfarande hanteras. Vårdpersonal sliter och har slitit hårt , ändå är situationen på flera av landets intensivvårdsavdelningar som värst just . Det är heroiska insatser som sjukvårdens personal uppbringat. Men förutom den fysiska press det innebär att jobba många och långa arbetspass, så har kanske den psykiska påfrestningen tärt mest. Känslan av att pandemin aldrig verkar ta slut, en strid ström av svårt sjuka patienter , och maktlösheten i att behöva se patienter gå bort utan sina anhöriga på plats. Vi riskerar därför att hamna i en ny nationell kris med utbränd vårdpersonal och massjukskrivningar. Att ge förutsättningar för återhämtning är därför helt nödvändigt och föreslår en återhämtningsmånad för vårdpersonal – utöver semester – för återhämtning samt tid med nära och kära. Vi har kunnat lita på den svenska vårdpersonalen, nu måste de kunna lita på oss. I pandemins spår har även permitteringar och varsel följt. Nästan en halv miljon svenskar är arbetslösa – det är en oroväckande siffra. Vi vet från tidigare kriser att risken är stor att allt fler fastnar allt längre bort från arbetsmarknaden. Det minskar enskildas och familjers ekonomiska trygghet. Det innebär också att arbetsgemenskap går om intet samt att kunskap och kompetens riskerar att göra detsamma. Återigen vill vi inte att den kris vi nu är på väg ur ersätts av en kris där arbetslösheten biter sig fast på en ny hög nivå. Vi behöver därför skarpa jobbreformer här och . vill bl.a. förstärka nystartsjobben och införa jobbstimulans för att fler ska komma i arbete snabbt. Det kommer en morgondag. Vi är många som när hoppet om att kunna återgå till ett vanligt liv och träffa familj, kollegor och vänner igen. som vi hanterar det akuta läget i vården och på arbetsmarknaden, så behöver vi lyfta blicken. Blicken måste fästas både på det omedelbara men också på samhällsproblemen av mer långsiktig karaktär. Det är mycket vi inte vill ska bli som vanligt igen. Vårdköerna var långa och vården ojämlik redan före pandemin. Barn och unga rörde för lite på sig och brottades med psykisk ohälsa. Äldre satt ensamma. Poliserna var för få och kvinnor utsattes för grova brott av sina närstående – även före pandemin. Så hur mår då efter krisen? varnar för att hela samhällens mentala hälsa och välbefinnande har påverkats allvarligt av krisen. Civilsamhällets stödlinjer, pensionärsorganisationer samt barn- och ungdomsföreningar vittnar om många tuffa samtal med människor som mår dåligt. När krisen är över behöver vi inte bara reformer för ekonomins återhämtning, utan även för att stärka människors hälsa och välbefinnande. Det arbetet måste börja , måste börja fungera igen. förstärker primärvårdens och elevhälsans kapacitet att hjälpa människor med fysiska och psykiska vårdbehov, stöder civilsamhällets insatser samt aktiverar barn och unga som varit stillasittande under pandemin. har presenterat sitt förslag på århundradets vårdreform för att komma till rätta med de grundläggande problemen i svensk sjukvård. Det vill vi göra genom att bl.a. flytta ansvaret och finansieringen av sjukvården från regionerna till staten. Men redan nu kan viktiga steg tas för att förbättra tillgängligheten i svensk sjukvård. Vi stärker vårdgarantin och ger staten redan nu en nyckelroll i att bekämpa vårdköerna genom att införa en nationell vårdförmedling. Vi stärker möjligheterna till en fast läkarkontakt i primärvården. Och vi tar krafttag mot våldet och brottsligheten som drabbar kvinnor, bryter ner familjer och skadar tilliten i samhället. Vi fortsätter den långsiktiga förstärkningen av polisen som bidrar till goda arbetsvillkor och fler arbetskollegor. Vi skjuter till mer resurser till resten av rättssamhället. Och vi stärker kvinnors trygghet. Regeringen och samarbetspartierna klarar inte av att hantera den kris vi befinner oss i och inte heller komma med lösningar på de breda samhällsproblemen. De har ingen gemensam bild utan är i stället fullt upptagna med att hålla ihop sitt januariavtal och sitta kvar vid makten. Resultatet är en trött regering och ett splittrat regeringsunderlag. Ett handlingsförlamat samarbete som sätter själva samarbetet först och inte bästa först. menar i stället att tryggheten måste komma först – i krisen och efter krisen. Ett som fungerar. Ett att lita på där trygghet och samhällsgemenskap bara kan skapas om modet och handlingskraften finns. står redo att sätta tryggheten först för bästa. Den ekonomiska kris som har uppstått till följd av covid-19 skiljer sig från andra ekonomiska kriser då den inte är ett resultat av felaktigt agerande av ekonomins olika aktörer. Den är i stället ett resultat av att ekonomisk aktivitet har stängts ned eller minskat avsevärt för att minska smittspridningen. I många länder har det skett som en direkt följd av regeringsbeslut och i vissa länder, som , även genom starka rekommendationer. Krisen är exogen. Det gör också att det är motiverat att stödja företag och anställningar på ett annat vis än om krisen t.ex. hade sitt ursprung i en viss företagsbransch med stora obalanser och missförhållanden, eller i en sektor på en global marknad som inte var konkurrenskraftig. I sådana scenarion skulle det inte finnas lika starka skäl att gå in med direktstöd och kraftfulla permitteringsstöd, utan i stället satsa på olika typer av omställningsstöd. Men stöden handlar om mer än att rädda företag och jobb i sig. Krisen har medfört förändringar i de grundläggande livsvillkoren och med det i många fall minskad tillgång till skyddsfaktorer. Det har inneburit en ökad risk för misshandel i hemmet, en ökad utsatthet för barn och en isolering för många med påtagliga skadeverkningar. Men också arbetslöshet, konkurser och ekonomisk oro har negativa följdverkningar på hälsan och riskerar att öka mänskligt lidande genom ökat utanförskap och missbruk samt fler depressioner och självmord. Att rädda företag och arbetstillfällen handlar ytterst om att hjälpa människor – inte om pengar i sig. Den svenska ekonomin, liksom övriga världens ekonomi, har ett dramatiskt år bakom sig. Efter stora tapp i BNP under framför allt återhämtade sig tillväxten kraftigt – då samhället började öppna upp igen. dämpades dock återhämtningen av en andra smittovåg och nya restriktioner. BNP-tappet för helåret var svårbedömt, vilket visades i att prognoserna varierade kraftigt mellan prognosinstitut och tidpunkt , men slutade med att den svenska ekonomin krympte med . Utfallet ligger i linje med , något starkare än , och världsgenomsnittet – och mycket starkare än EU-snittet. Däremot är utfall betydligt sämre än . Källa: IMF. Tillväxten är fortsatt dämpad , på grund av en tredje våg av smittspridning och restriktioner som följer av det. Barometerindikatorn, som speglar stämningsläget i ekonomin som helhet, har stigit till en nivå som ligger över medelvärdet, vilket innebär en starkare ekonomi än normalt. Uppgången beror framför allt på optimism inom industrin. Dock innebär flaskhalsar och därmed kraftigt höjda priser på containerfrakt, och den stora bristen på vissa för industrin viktiga komponenter, att utvecklingen inom industrin hålls tillbaka, vilket även får effekt på BNP-tillväxten. Problemen hänger i även . Under tredje och fjärde kvartalet spås dock återhämtningen ta ordentlig fart, då de flesta vuxna beräknas ha erbjudits vaccin. Den främsta drivkraften till att konjunkturen då vänder uppåt är att hushållens konsumtion förväntas öka igen – tack vare lättade restriktioner och en uppdämd konsumtionsvilja. Dessutom väntas den starka tillväxten i omvärlden, framför allt driven av prognosticerade tillväxt på , påverka den svenska tillväxten positivt. bedömer de flesta instanser därmed att BNP-tillväxten kommer vara god, och hamna på mellan . Även bedöms tillväxten vara god, som det fortsatt finns lediga resurser i ekonomin. Prognosdatum: KI – (210331), – Regeringen (210415), SN – (201208), No – Nordea (210127), RB – (210210), (210126). Trots en god tillväxt råder fortsatt stor osäkerhet och ett antal orosmoln hägrar över ekonomin som helhet. Tillväxtprognoserna, som vanligen innebär ett visst mått av osäkerhet, är under pandemin än svårare att lita till. Detta för att prognoserna bygger på antaganden om att vaccineringen fortlöper som planerat, och att smittspridningen kommer att dämpas. har inneburit ett antal besked om försenade och uteblivna vaccinleveranser och vi är nu mitt uppe i en tredje smittovåg, vilket visar att dessa antaganden är sköra. Dessutom finns risk för att vaccinering i andra länder dröjer och att nya mutationer av viruset uppstår, vilket påverkar smittspridningen negativt. Nya mutationer kan också förändra sjukdomsförlopp och vaccinets effekt. Fortsatt smittspridning, försenad vaccinering och förlängda restriktioner skulle få stora konsekvenser för bl.a. hushållens möjligheter att konsumera och resa och för företagens handelsmöjligheter, inte minst i branscher med mycket fysisk kundkontakt. Detta får snabbt effekter på ekonomin som helhet, vilket det senaste årets berg-och-dal-bana i BNP-tillväxt visat. Det finns även risk för att allt fler länder inför protektionistiska åtgärder – som skulle vara till särskilt stor skada för tillväxten i en liten exportberoende ekonomi som . De goda BNP-prognoserna innebär förvisso en påbörjad vändning av konjunkturen, men ekonomi befinner sig fortsatt i en djup lågkonjunktur . Detta beror främst på den höga arbetslösheten, som förväntas ligga kvar på höga nivåer (8,enligt marsprognos). Det innebär att resursutnyttjandet ligger under sin jämviktsnivå, och att BNP-gapet inte sluts. Trots att detta har en dämpande effekt på prisutvecklingen, börjar vissa marknadsaktörer varna för tillfälligt stigande inflation. Anledningen är den femdubbling av fraktpriser världen över som orsakats av störningar i den globala handeln med containrar med anledning av pandemin. Dessutom bidrar den starka industrikonjunkturen till att driva upp råvarupriserna till höga nivåer. Slutligen har stora stimulanspaket aviserats i , och givet att vaccineringen gått snabbare där än i EU kommer konsumtionen igång tidigare, driven av både stimulanser och en uppdämd konsumtionsvilja. Resultatet syntes då amerikanska KPI steg väl . Skulle inflationsrisken realiseras här och påverka räntorna, så påverkar det i sin tur hur stöttande finanspolitiken kan vara. Redan nu är stigande långräntor i omvärlden (främst ) en potentiell risk för tillväxten, eftersom de kan ge stramare finansiella förhållanden. Så länge resursutnyttjandet på arbetsmarknaden är lågt och det därmed inte finns någon större press på löneökningar kommer dock dessa effekter – i den mån de uppstår – endast vara tillfälliga. Prognosmakarna spår därmed i princip ingen inflation och centralbankerna förväntas fortsatt bedriva lågräntepolitik . Men skulle inflationsrisken bli mer än tillfällig, och ränteläget därmed förändrat, kan det få stor påverkan på realekonomin. Inte minst svenska hushåll, som är högt belånade och räntekänsliga, skulle påverkas – vilket kan innebära negativa effekter på konsumtionen och återhämtningen. Om inflationsrisken är ett orosmoln så är arbetslösheten i en reell risk här och för den ekonomiska utvecklingen. Det finns osäkerheter i att jämföra arbetslöshet mellan länder, som är ännu större i coronatider. De innebär risk för både över- och underdrifter av den svenska arbetslösheten relativt övriga länders. I de länder som stängt ned helt, till skillnad från , har arbetslösa inte kunnat söka jobb och räknas då inte med som arbetssökande, vilket underskattar arbetslösheten hos dessa länder. I har vi dock använt oss av korttidspermitteringar i omfattande grad, vilket innebär att det finns en risk att vi har skjutit upp vårt arbetslöshetsproblem. Det innebär att vi ännu inte ser fullheten av den arbetslöshet som krisen skapat, och att det därmed i stället är arbetslösheten i som underskattas. Givet dessa osäkerheter kan ändå konstateras att befinner sig bland de fem EU-länder som har högst arbetslöshet. Arbetslöshet , procent, säsongsjusterad Att jämförelsen inte är helt missvisande förstärks även av att redan före pandemin hade en stor arbetslöshet i jämförelse med andra EU-länder. var 18:e sämst av 28 länder. I jämförbara länder har utvecklingen vad gäller arbetslöshet fram till pandemins början dessutom sett klart bättre ut. som arbetslösheten har minskat i EU har den faktiskt ökat i . Ur ett arbetslöshetsperspektiv utgör alltså de senaste två mandatperioderna förlorade år. De förlorade åren under regeringen vad gäller strukturellt riktiga reformer för en bättre fungerande svensk arbetsmarknad, och i förlängningen svensk ekonomi, har inneburit att stod sämre rustat än vad som hade behövt vara fallet inför den djupa ekonomiska nedgång vi befinner oss i. Arbetslöshet i , EU28 och ett genomsnitt av jämförbara länder Källa: Macrobonds, via . har alltså misslyckats att under relativt goda omständigheter få bukt med ett brett utanförskap och hög arbetslöshet, och detta illustreras tydligt av att arbetslösa i s.k. utsatt ställning på arbetsmarknaden har ökat i andel, men även i antal, under flertalet av . Under krisen har situationen förvärrats för dessa grupper, dvs de som är födda utanför , saknar fullständig gymnasieutbildning, har en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga eller är eller äldre. Antalet i dessa utsatta grupper har ökat under pandemin, som sammansättningen av arbetslösheten har förändrats så att andelen arbetslösa i utsatta grupper har sjunkit. Detta beror på att arbetslösheten har ökat även bland ej utsatta grupper, som står närmare arbetsmarknaden och har lättare att få jobb. Det innebär att det ökande antalet i utsatta grupper nu har hamnat längre bak i jobbkön. Källa: Arbetsförmedlingen och . Regeringen har också själva förvärrat situationen genom att inte inkludera tidsbegränsat anställda, förutom ett möjligt undantag för verksamhetskritisk personal, i systemet för korttidspermitteringar. Bland de öppet arbetslösa är det sannolikt att en stor andel är personer som förlorat sina tillfälliga anställningar, enligt Arbetsförmedlingen. Eftersom permitteringssystemet, enligt , är utformat framför allt för fast anställda – och företrädesvis inom tillverkningsindustrin – har det fungerat närmast som en utslagningsmaskin för dem med sämre förankring på arbetsmarknaden, vilka ofta har tidsbegränsade anställningar som timanställningar, provanställningar och vikariat. Regeringen har inte velat ändra i systemet under krisens gång, trots att internationell kriserfarenhet pekar på att tillfälligt anställda bör omfattas av permitteringssystem. Resultatet är att många jobb och upparbetade matchningar gått förlorade samt att arbetslösheten vuxit. En utveckling som är särskilt bekymmersam är att långtidsarbetslösheten, dvs. arbetslöshet eller längre, riskerar att bita sig fast på höga nivåer. Arbetsförmedlingen menar att persistenseffekter, t.ex. att arbetssökandes kompetens och sökaktivitet påverkas negativt av långvarig frånvaro från arbetsmarknaden, uppstår redan efter 3–4 månaders arbetslöshet – och blir större med längden . har det därmed blivit betydligt svårare att få ett jobb. Därför ligger det stor fara i dröjsmål med träffsäkra arbetsmarknadsreformer som gör att det stora antalet personer som blivit arbetslösa under pandemin kommer tillbaka i jobb. Mot den bakgrunden är det oroande att den grupp som varit arbetslösa i 6–12 månader, och därmed står på tröskeln till långtidsarbetslöshet, vuxit . I antal handlar det om över 100 000 personer som varit arbetslösa 6–12 månader. Totalt har 284 000 av de som skrivit in sig som arbetslösa hos Arbetsförmedlingen nu varit arbetslösa , vilket är nästan 80 000 fler än . Vi vet att det kan uppstå stora persistenseffekter i samband med kriser och att arbetslösheten därför måste bekämpas aktivt. Risken är annars att persistenseffekter hos allt fler arbetslösa skapar strukturella förändringar på arbetsmarknaden. Det innebär en högre jämviktsarbetslöshet, eftersom matchningen mellan lediga jobb och arbetslösa när konjunkturen vänder försämras. Givet att matchningen på den svenska arbetsmarknaden redan försämrats , vore detta allvarligt. Beveridgekurvan för den svenska arbetsmarknaden visar att den svenska arbetsmarknaden har fungerat dåligt i synnerhet . responderade arbetslösheten väl när antalet jobb ökade. Däremot har arbetslösheten inte minskat som man skulle önska när jobben blivit fler . I stället för att röra sig ”inåt” som tidigare, rör sig kurvan uppåt. Det vill säga: fler lediga jobb men en förhållandevis begränsad nedgång i arbetslöshet. Det finns alltså stora rekryteringsproblem och ett stort antal arbetssökande. Givet krisens effekter på arbetslösheten är det ett stort bekymmer att den svenska arbetsmarknaden fungerat så illa – redan före pandemin. Under har arbetsmarknaden reagerat mer traditionellt i enlighet med hur Beveridgekurvan brukar se ut. Dock hänger arbetsmarknadens strukturella problem kvar, vilket inte minst syntes mellan andra och tredje kvartalet 2020. Andelen lediga jobb låg då kvar på samma nivå, medan arbetslösheten ökade, i stället för att ligga kvar på samma nivå eller minska. Coronapandemins snabba framfart över hela världen och i har satt djupa spår och påverkat oss alla. Många har blivit smittade och sjuka av viruset, och inte minst äldre och sköra personer har blivit allvarligt sjuka och gått bort. Vi är nu inne i en tredje smittovåg och sjukvården är fortsatt mycket hårt ansatt. De ekonomiska följdverkningarna är omfattande, och nedgången i ekonomin till följd av pandemin saknar motstycke i modern tid. Omfattande åtgärder krävs fortsatt för att förhindra fler konkurser och än större arbetslöshet. Framför allt behöver nu reformer komma på plats som motverkar utvecklingen mot en allt större långtidsarbetslöshet. Trots att det finns vissa ljusningar tack vare att allt fler vaccineras – och tillväxten därmed väntas ta fart under andra halvan av året – befinner sig i en synnerligen djup lågkonjunktur till följd av coronapandemin. Effekterna är tydliga. Prognosen för arbetslösheten 2021 ligger , och de positiva prognoserna för BNP-tillväxten är sköra. Hoten om fler varsel och företagskonkurser är överhängande – särskilt som många företag har fått vänta på stöd och befinner sig i sämre läge likviditetsmässigt än vid krisens inledning. Men ekonomiska kriser innebär ofta långtgående följdverkningar. Det tar att förlora sitt jobb än att hitta ett nytt. Och om krisen förändrar arbetsmarknaden kan det skapa större friktion i matchningen av arbetslösa mot tillkommande jobb. Redan nu ser vi en oroande utveckling av långtidsarbetslösheten, och en stor grupp står på tröskeln till att bli långtidsarbetslösa. Företag som går i konkurs innebär stora kapitalförluster och utraderade värden, i synnerhet om det handlar om i grunden livskraftiga bolag. Dessa företagare behöver därför ofta bygga upp nytt kapital innan de startar nya företag. Allt detta gör att det går att förvänta sig att krisen får kvardröjande effekter. Det kommer därför behövas en kraftfull, effektiv och smart ekonomisk politik på såväl kort som medellång sikt. Fokus här och är – och kommer att vara – att dämpa följdverkningarna av den dramatiska krisen. arbetsmarknad stod inför stora problem före krisen. accentueras de, och de grupper som stod utanför eller hade en svag koppling till arbetsmarknaden har hamnat ännu längre bort från den. Detta riskerar att cementera utanförskapet bland många – främst utrikes födda och de med förgymnasial utbildning, men även personer över 55 och personer med funktionsnedsättning. För dessa krävs en särskild politik, så att de får en bättre ställning på arbetsmarknaden. vill ha en ekonomisk politik som tillvaratar varje människas förmåga och som underlättar för alla att gå från utanförskap till arbete. Den ekonomiska politiken ska skapa förutsättningar för ett samhälle med god ekonomisk tillväxt och ett företagsklimat som står sig starkt i den allt hårdare globala konkurrensen, men också för människor att bygga goda relationer och känna trygghet och tillit. Dessa utgångspunkter är giltiga också i samband med en kris, och kanske i synnerhet då. Den ekonomiska politiken ska stärka familjernas självbestämmande och det civila samhällets ställning, vilket är grunden för ett fungerande samhälle där människor känner tillit till varandra. En välfungerande ekonomisk politik ger oss resurser att satsa på välfärden, såsom en god vård och omsorg och en bra skola. Med genomtänkta reformer kring arbetsmarknaden och i skattepolitiken kan vi förbättra människors möjlighet att lämna arbetslöshet och utanförskap. Även om krisen har flyttat fokus så kvarstår flera samhällsproblem som fanns före krisen. Det handlar om brister i tryggheten genom ett underdimensionerat rättsväsende som fungerar för dåligt. Det handlar om tillgängligheten i vården och omsorgen som tyvärr har försämrats och fortsätter att försvagas. Under pandemin har en ohälsoskuld byggts upp – för att den mindre akuta vården skjutits upp, för att människor avstått från att söka vård för åkommor som därmed kan förvärras, och för att krisen i sig innebär en stor psykisk påfrestning för många människor. Här behövs riktiga reformer som kan korta köerna och säkra en jämlik vård i hela landet inom sjukvården och som hjälper människor tillbaka till sociala sammanhang och ett normalt liv efter krisen. Tryggheten inom äldreomsorgen behöver öka, genom höjd kvalitet, ökad tillgänglighet och ökat inflytande för den enskilde. Skolan behöver fördjupa sitt kunskapsuppdrag, men det är också uppenbart att samhällets insatser behöver stärkas för att vända trenden med barn och unga som mår dåligt och drabbas av psykisk ohälsa. Tätt kopplat till detta finns problemet med att alltför få unga kommer upp i rekommenderad fysisk aktivitet. Båda problemen har förvärrats under pandemin.