mot · H9023972 · 2021-10-05 00:00:00 — Ju större utmaningar, desto viktigare är det att de som ska fatta de tunga besluten har rätt kompetens. Däremot behöver socialsekreterarna avlastas och enklare arbetsuppgifter kan överlåtas till socialtjänstassistenter, så att socialsekreterare får mer tid till de uppgifter som de är utbildade för. Förbättrade regler och rutiner för orosanmälningar Socialtjänstlagens regler om anmälan av oro för barn reformerades för , i syfte att tydliggöra ansvaret för var och en. I lagen står det att alla som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör anmäla det till socialnämnden. För bland annat personal i hälso- och sjukvården, tandvården, förskolan, skolan, , polisen och kriminalvården gäller en skyldighet att göra orosanmälan. Samma skyldighet gäller också personal som arbetar med barn och unga i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet eller i annan sådan verksamhet på hälso- och sjukvårdens eller område. Sedan lagstiftningen ändrades har antalet orosanmälningar ökat, vilket i grunden är positivt eftersom det tyder på att det förhoppningsvis har blivit mindre vanligt att människor avstår från att anmäla oro på grund av osäkerhet eller okunskap. finns det tecken på att lagändringen inte överallt har fått det genomslag som vore önskvärt. När exempelvis den som är vårdnadshavare anhålls eller häktas för grova våldsbrott borde det rutinmässigt göras orosanmälan även om det grova våldsbrott personen misstänks för inte har begåtts i den egna bostaden eller mot en familjemedlem. Det bör därför göras en utvärdering av de nuvarande reglerna. Om bristerna kan åtgärdas inom ramen för dagens regelverk kan det krävas förbättrad information och förbättrade rutiner hos berörda myndigheter. I annat fall kan lagstiftningen behövas förtydligas ytterligare. Utöver förbättringar i regelverket måste också informationen om orosanmälningar bli bättre och mer samordnad. För att säkerställa det vill vi ge i uppdrag att ta fram och redovisa nationell statistik över orosanmälningar för barn som far illa. Bättre arbetsvillkor för socialsekreterare med flera För att vidare säkerställa att barn som far illa får sina rättigheter tillgodosedda krävs också att vi lyfter blicken. uppdagades stora problem med tystnadskultur bland myndighetsanställda i . Handläggare och socialtjänstpersonal som är rädda, utsätts för hot eller inte får erforderligt stöd av sina chefer ges inte rätt förutsättningar att göra sitt jobb, än mindre värna utsatta barns rättigheter. Liberalerna anser därför att socialtjänstlagen måste reformeras brett för att ge bättre möjligheter att arbeta effektivt, och med trygga förhållanden för personalen, även i komplexa ärenden med tydlig hotbild. Detta behövs både i utredningsfasen, vid beslutsfattandet och vid verkställande av beslut. För sådana situationer behövs en tydlig nationell stödstruktur. Lagen behöver ses över för att möjliggöra detta. En möjlighet är att kommunen i sådana situationer ska kunna överlåta ärendet till en nationell instans, som i sådana fall ska kunna fatta beslut och även ha kontakt med polis kring handräckning eller liknande insatser. En annan möjlighet är att öka möjligheten för kommuner att sinsemellan sluta överenskommelser om att inte bara ge stöd i svåra utredningar, vilket sker , utan också formellt överflytta ärenden till en annan kommun om hotbilden gör detta nödvändigt. I så fall blir det inte de lokalt verksamma tjänstemännen och beslutsfattarna, som rent geografisk är enklare att hota eller trakassera, som tar besluten utan en tjänsteman längre bort, i en annan kommun. Ett större fysiskt avstånd mellan anställda och enskilda minskar möjligheten att utsätta myndighetsanställda för brott och skapar säkrare och tryggare arbetsplatser. Regeringen måste tillsätta en utredning för att ta fram både metoder och kunskapsunderlag likväl som ny lagstiftning för hur landets kommuner kan ges adekvata förutsättningar för att motverka tystnadskultur. Enligt socialtjänstlagen och så ska alltid ha ett barnrätts-perspektiv när den handhar ärenden som rör barn. Barnen ska vara delaktiga i handlägg-ningen. har barn som har fyllt rätt att föra sin egen talan och alla barn ska, oberoende av ålder, ges möjligheter att framföra sina åsikter. är det dock svårt för barn att komma till tals, bland annat på grund av den maktobalans som kan finnas mellan barn och vårdnadshavare. Barnrättsperspektivet behöver också bli tydligare när det är en vuxen som får insatser från . Barn påverkas och har egna intressen, även om den vuxnes skäl till kontakt med inte handlar om föräldraskapet. Då ett barn förekommer i utredningar som rör någon annan i familjen, bör barnet få en egen handläggare. Det behövs löpande vidareutbildning för att öka kompetensförsörjning för socialsekreterare som jobbar med barnavårdsutredningar samt placerade barn. Vidare krävs ett statligt finansierat kompetenslyft rörande vilka rättigheter som barn faktiskt har. Kompetenslyftet ska vara riktat mot myndighetsanställda på såväl nationell som lokal nivå. Det krävs även kunskap om utsatta barns livsvillkor för att förstå det sammanhang utsatta barn lever med och ökad förståelse för våldets konsekvenser för det enskilda barnet. Att säkerställa att de som möter barn och unga har rätt utbildning och kompetens skapar en ökad förståelse för att utsatta barn ska få tillgång till det stöd, skydd och vård de har rätt till och behov av. Det måste tydliggöras att det utsatta barnet är ett brottsoffer och att vårdnadshavare/närstående som utsätter barnet är gärningspersoner. Barn och unga i samhällsvård Samhällsvård av barn och unga beslutats antingen med stöd av socialtjänstlagen (frivillig vård) eller lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. fanns totalt 7 300 barn och unga som fick någon form av insatts enligt LVU. Barn och unga i samhällsvård har ofta en bakgrund med omfattande social problematik, hos barnet självt eller hos dess föräldrar. För många är prognoserna dåliga, med påtagligt högre risk för missbruk och kriminalitet, psykisk och fysisk ohälsa, misslyckande i skolan, arbetslöshet och bidragsberoende än vad som gäller för befolkningen som helhet. Behovet av kvalitetsförbättringar gällande vård är väl dokumenterat, och har också uppmärksammats i flera utredningar, tydligast i Utredningen om tvångsvård för barn och unga (SOU 2015:71). Trots att behovet och förslagen av kvalitetsförbättringar i samhällsvården är stort har ännu inga initiativ tagits av regeringen i dessa grundläggande delar. Det är (SOU 2015:71) föreslog en ny lag om tvångsvård för barn och unga. Utredningens förslag skulle innebära ett stärkt barnrätts-perspektiv och en ökad rättssäkerhet för barn i samhällets vård och särskilt för dem som behöver tvångsvård. Det är angeläget att lagförslaget bereds skyndsamt. har FN:s konvention om barnets rättigheter upphöjts till svensk lag. var ett av de länder som allra först ratificerade konventionen. Att konventionen numera har status av lag skärper ytterligare kraven på regeringen att visa engagemang och initiativkraft för en av de mest eftersatta grupperna av barn och ungdomar i landet. Liberalerna föreslår därför ett antal åtgärder för att uppnå kvalitetsförbättringar och stärka barnens rätt. Det handlar om följande: (1) inför tydliga mål och krav för tvångsvården i LVU, samt omarbeta lagen för ökad tydlighet och begriplighet, (2) ett större urval på möjliga insatser både utifrån SoL och LVU, (3) utveckla stödet till samhällsvårdade barn i skolsituationen samt stärk tillsynen, (4) utveckla stödet till samhällsvårdade barn i skolsituationen samt stärk tillsynen samt (5) utveckla system för utvärdering av samhällsvården. Tydliga mål och begriplig struktur för LVU Att omhänderta ett barn för vård enligt LVU är ett av de mest ingripande beslut som samhället kan fatta, i förhållande både till barnet och dess föräldrar. Det är bl.a. mot den bakgrunden anmärkningsvärt att lagen i dess nuvarande utformning inte innehåller några bestämmelser med tydliga mål och krav för vården. Det torde vara en grundläggande fråga om rättssäkerhet att såväl barnet som dess föräldrar kan utläsa av lagen vad man har rätt att kräva av vården och vad som ska känneteckna den. Tydliga mål för vården är rimligen också en förutsättning för en effektiv tillsyn och ett fungerande system för uppföljning och utvärdering. Därför bör LVU kompletteras med bestämmelser som särskilt anger att vården ska vara trygg och säker, ändamålsenlig och präglad av kontinuitet. Vården ska ges med omtanke och bygga på respekt för barnets eller den unges människovärde och integritet samt med aktning för barnets eller den unges person och egenart. Vården ska ges utifrån en helhetssyn och bedrivas i samverkan med andra berörda samhällsorgan. Vården ska planeras/utformas utifrån barnets behov och inte utifrån ett föräldraperspektiv. Vi kan inte låta föräldrarätten väga tyngre än ett barns trygghet och stabilitet. Barn ska inte ses som föräldrars ägodel. Med att vården ska vara trygg och säker ska förstås att ett barn inte ska utsättas för t.ex. övergrepp under vården. Det gäller också barn och unga som placeras på (SiS). Med jämna mellanrum, och , har larmrapporter om missförhållanden, kränkningar och övergrepp på SiS framkommit i media, av tillsynsmyndigheter, personal och inte minst barn och unga själva. Barnrättsbyrån har tillsammans med Fil. dr. i socialt arbete , granskat ca 1 700 avskiljningsbeslut för att svara på frågan om i vilken utsträckning, och på vilka sätt, barn utsätts för våld i samband med avskiljningar. Av rapporten (under tryck) framgår att barn och unga på SiS utsätts för en omfattande och systematisk våldsanvändning. I en tredjedel av avskiljningsbesluten framgår att den unge inte varit våldsam alls, vilket innebär att det saknas lagligt stöd för tvångsåtgärden som inbegriper fysiskt våld. Det är en oacceptabel siffra. Våldsanvändningen på SiS, inom ramen för de särskilda befogenheterna, talar för att avskiljningar måste avskaffas. En ändamålsenlig vård innebär exempelvis att ett barn med en neuropsykiatrisk funktionsnedsättning ska erhålla vård i en miljö där sådan kompetens finns. Krav på kontinuitet innebär att ett barn inte ska behöva riskera att omplaceras åtta tio gånger till olika familjehem under sin uppväxt, vilket faktiskt sker . Varje avbrott i vården bör utredas och analyseras så avbrott kan förebyggas. LVU i dess nuvarande utformning brister inte enbart i fråga om tydliga mål för vården, utan också när det gäller begriplighet och överskådlighet. Även från dem som arbetar inom finns vittnesmål om svårighet att förstå och tillämpa lagen. Problemen för barn, unga och deras föräldrar att förstå lagen, alltså för dem som primärt berörs, torde vara uppenbara. Därför behöver LVU revideras för att bli mer pedagogisk och överskådlig, och därmed begriplig också för dem som primärt berörs av den. LVU ska vara en skyddslag för barn. Detta handlar om rättssäkerhet. Ett stärkt barnrättsperspektiv i lagstiftningen förutsätter således att lagen kompletteras med tydliga mål samt att den omarbetas för ökad tydlighet och begriplighet. Regeringen har, sedan en första utredning i frågan om att reformera LVU kom 2015, arbetat med frågan. Man kan se detta som ett tecken på att frågan tas på stort allvar men att arbetet tagit så är något Liberalerna ser allvarligt på. Det är därför glädjande att , under förra mandatperioden, valde att rikta ett nytt tillkännagivande till regeringen rörande just dessa frågor. Liberalerna vill därför här å det skarpaste uppmana regeringen att prioritera arbetet för att understryka detta lägger Liberalerna skarpa yrkanden även i årets motion. Större urval av möjliga insatser behöver ha ett större urval av möjliga insatser inom ramen för både SoL och LVU. Vi vill stärka befogenheter att besluta om obligatoriska insatser på hemmaplan. är det möjligt att använda så kallat mellantvång för ungdomar på grund av de ungas eget beteende. De kan exempelvis åläggas att delta i behandling under öppna former för missbruk eller dylikt. Däremot ger dagens lagstiftning inte utrymme att använda så kallat mellantvång när riskerna för ett barns utveckling och utsatthet hänger samman med vårdnadshavarnas agerande. Liberalerna anser att socialnämnden behöver ha möjlighet att besluta om sådana obligatoriska insatser även för föräldrar till ett barn . Under förutsättning att barnet inte utsätts för våld, så att mer långtgående åtgärder blir nödvändiga, är målet med en sådan tidig intervention från det allmännas sida att barn ska få tillgång till omsorg och en trygg barndom. Om detta inte är tillräckligt behöver ha beredskap att oftare gå in med omhändertagande enligt LVU i de fall då detta är nödvändigt för att skydda ett barn. Vi utvecklar våra förslag närmare i vår motion om insatser till unga lagöverträdare, men mellantvång gentemot vårdnadshavare kan komma i fråga även fråga om vid omsorgsbrister där barnet far illa. Ökat stöd i skolan till placerade barn En rad forskningsstudier samt rapporter från myndigheter har visat att skolresultaten för barn i samhällsvård är den parameter som har störst betydelse för hur livet ska utvecklas. Misslyckande i skolan är starkt kopplat till påtagligt högre risk för bl.a. missbruk och kriminalitet, ohälsa, självmord och annan förtida död. Flera studier visar att placerade barn, trots likartade kognitiva förutsättningar, i väsentligt lägre grad än jämnåriga klarar av att uppnå behörighet till gymnasiestudier. Misslyckandena i skolan kan bl.a. förklaras av instabil uppväxtmiljö, med återkommande omplaceringar och skolbyten, att frågan inte varit tillräckligt högt prioriterad samt oklar ansvarsfördelning mellan skola och socialtjänst. I Öppna jämförelser från framkommer att av tjugoåriga kvinnor och av män som var placerade hela årskurs 9 hade avslutat treårigt gymnasium 2018. Detta kan jämföras med jämnåriga som inte var placerade, där andelen var respektive . Det är således dramatiska skillnader. Skollagen är relativt tydlig när det gäller skolans ansvar att lämna stöd till elever som riskerar att inte uppnå gällande kunskapskrav. Eleverna ska då skyndsamt ges stöd i form av extra anpassningar. Om elever trots stöd inte når upp till kunskapskraven ska detta anmälas till rektor, som därefter skyndsamt ska utreda och fatta beslut att eleven ska ges särskilt stöd. Särskilt stöd i skolan till familjehemsplacerade barn kan se ut på olika sätt, men det är viktigt att de metoder som används är evidensbaserade och är grundade i vetenskap och beprövad erfarenhet. och andra ansvariga myndigheter kan bidra till att sprida kunskap om metoder, såsom Skolfam, som utvecklats för att ge särskilt stöd i skolan till familjehemsplacerade barn och som enligt utvärderingar visar att goda resultat. Vilka metoder som används ska bedömas av professionerna utifrån den dokumenterade effekten. Det är enligt Liberalerna av största betydelse att det görs målmedvetna och systematiska insatser för att öka stödet till barn i samhällsvård. bl.a. fordras stärkt tillsyn av hur ovan nämnda bestämmelser i skollagen tillämpas i praktiken. Troligen behövs också olika former av ökad styrning från nationell nivå för att komma till rätta med problemet. När samhället tar över ”föräldraskapet” så kan det inte gå sämre för barn i skolan då sviker vi åter dessa barn. Stöd till barn och unga efter avslutad samhällsvård Som nämnts tidigare är prognoserna för hur livet ska utvecklas ofta betydligt sämre för barn och unga som befunnit sig i samhällsvård än vad som gäller för barn och unga generellt. Till stor del kan detta sannolikt tillskrivas de uppenbara brister som finns i fråga om uppföljning av och stöd till barn och unga efter avslutad vård. Här ligger , i förhållande till övriga nordiska länder, långt efter när det gäller att prioritera området och erbjuda stöd. Det behöver därför finnas bestämmelser om att det i genomförandeplanen ska anges hur barnet eller den unge ska förberedas för tiden efter det att vården har upphört. Likaså bör det i socialtjänstlagen införas bestämmelser som förtydligar och konkretiserar vilken inriktning stödet till barn och unga bör ha, efter avslutad vård. Här behövs ett systematiskt utvecklingsarbete med målet att ta fram praktisk kunskap om stöd och hjälp för övergång från placering till ett självständigt vuxenliv. Unga som har varit placerade och slutar sin placering på grund av att de blivit myndiga eller fyllt måste erbjudas individanpassade riktade insatser vid behov. Systematisk uppföljning och utvärdering Utformningen och kvaliteten på samhällsvården har stor, ibland avgörande betydelse för hur framtiden kommer att te sig för barn som omfattats av vården. uppgår samhällets kostnader för vården till mycket stora belopp. Trots detta saknas ett system för systematisk och sammanhållen uppföljning och utvärdering av samhällsvården. Uppföljning och utvärdering utgör dessutom en närmast självklar del av allt utvecklingsarbete. Mot bl.a. denna bakgrund föreslog att regeringen skulle uppdra åt Myndigheten för vård- och omsorgsanalys att utarbeta ett system för en sådan systematisk och sammanhållen uppföljning och utvärdering. Något sådant uppdrag lämnades aldrig av regeringen. Myndigheten beslutade då, efter det att betänkandet överlämnats, att på eget initiativ utarbeta ett förslag till ett sådant system. Förslaget överlämnades till regeringen för sedan, men dessvärre har ännu inte några initiativ från regeringens sida tagits. har även andra studier pekat på skillnader mellan olika grupper av barn i tillgången till insatser från . Till exempel beviljas pojkar med utländsk bakgrund i mindre grad insatser än pojkar födda i , trots likartade behov, enligt en rapport från Myndigheten för vård- och omsorgsanalys 2018. Samhällsvården för barn och unga fordrar på en rad områden ett systematiskt utvecklings- och förbättringsarbete. Mot den bakgrunden är det av största betydelse att regeringen vidtar åtgärder för att få tillstånd ett system för systematisk och sammanhållen uppföljning och utvärdering av samhällsvården för barn och unga. Vi är medvetna om att socialutskott riktade ett tillkännagivande med ett liknande fokus till regeringen. Tillkännagivandet lade dock inte tillräckligt stor vikt vid betydelsen av utvärdering av dessa mycket känsliga och viktiga samhällsinsatser vilket gör att vi oroar oss för att de också går regeringen förbi. Därför väljer vi att upprepa yrkandet i den här motionen. Stärkt samarbete kring placerade barn Samarbetet mellan skolan, skolhälsovården och kring barn som har place-rats utanför hemmet bör stärkas. Många placerade barn har eftersatta hälsoproblem och har på grund av omsorgsbrist inte fått gå på rutinmässiga hälsokontroller. Forskning visar att familjehemsplacerade barn har mycket höga överrisker för framtida problem som missbruk, kriminalitet och psykisk ohälsa. Barn reagerar olika på allvarliga händelser. Vissa barn klarar sig på egen hand medan andra får symtom som håller i sig. Det kan vara svårare att känna igen posttraumatiskt stressyndrom (PTSD) hos barn än hos vuxna. Det är därför viktigt att alla ansvariga runt barn är medvetna och uppmärksamma på symtomen och pratar med de barn som de känner oro för. Barn som har PTSD kan visa olika symtom. PTSD hos barn kan visa sig genom att barn återupplever det som har hänt. Andra barn undviker saker som påminner om det som har hänt, och vissa barn är överdrivet vaksamma. PTSD hos barn kan också leda till att barn har svårt att minnas viktiga delar av det som har hänt. Barn kan även ta på sig skuld och känna skam. För många barn har hälsovården varit bristfällig före placeringen. finns också luckor i dokumentationen kring barnens hälsa. beslutade att alla placerade barn ska erbjudas en hälsokontroll (bet. 2016/17:SoU11). Det är viktigt att denna innebär en grundlig och systematisk uppföljning av barnens hälsa, och att det sker tillsyn över hur bestämmelsen om hälsokontroller efterlevs. Barn som far illa under placeringen Vi bär som samhälle det hela ansvaret för ett placerat barns trygghet, men har flertalet domar fallit efter sexuella övergrepp på HVB-hem. Detta är oacceptabelt och går inte att försvara. Inspektionen för vård och omsorgs () uppdrag behöver förtydliga att placerade barn och unga i högre grad än ska skyddas och följas upp. Dessutom måste den som är ansvarig för ett HVB-hem ha kunskap och utbildning för att kunna förebygga och upptäcka när ett placerat barn utsätts för sexuella övergrepp och far illa. behöver få i uppdrag att ta fram kunskapsstöd för detta. HVB-hemmen utreder själva misstänkta övergrepp, söker orsaker och systemfel och vidtar därefter åtgärder. När en anställd anmäls av ett placerat barn bör sådana utredningar göras av en oberoende, extern part. Ansvariga för såväl privata som offentligdrivna HVB-hem bör även få en utökad anmälningsplikt direkt till eller till polisen vid missförhållanden. Våra allra mest utsatta barn och unga måste vara trygga. Vi liberaler har barns rättigheter som en högt prioriterad fråga och är därför måna om att belysa den ur flera olika aspekter. Under föregående mandatperiod biföll delvis vårt yrkande rörande barn som far illa under en placering men gjorde detta som en del i ett tillkännagivande av en bredare översyn. Alltmedan intentionen med detta beslut är gott är vi oroliga att flera viktiga perspektiv förvinner i en alltför omfattande översyn. Vi vill därför här särskilt yrka på att regeringen uppdras att göra en specifik översyn av barn som far illa under placeringen. Förbättra uppföljning av barnärenden uppföljning av enskilda barnärenden behöver förbättras. Det är av stor vikt inte bara för de barn som direkt berörs, utan också för att bättre ska kunna utvärdera effektiviteten av olika insatser och förbättra sina arbetsmetoder på . Under en pågående insats behöver kontinuerlig uppföljning ske där barnets helhetssituation bedöms. När barnets situation kräver det kan socialnämnden behöva göra överväganden betydligt oftare än de sexmånadersintervall som är regel. En större flexibilitet behöver finnas för hur ofta överväganden sker. En utvärdering av ändringen gällande antal besök en socialsekreterare ska göra för ett barn som är placerad. var det enligt föreskrifter, men detta ändrades till att man ska anpassa efter barnets behov. Men här finns det en risk att det blir utifrån vad som blir bäst för socialsekreteraren och inte barnet. Särskilt viktigt är att en noggrann uppföljning görs då det blir aktuellt att överväga återplacering till barnets vårdnadshavare. Konsekvenserna av att barnet återplaceras med sin förälder ska då utvärderas utifrån barnets aktuella situation och förälderns förutsättningar, och vägas mot de konsekvenser som skulle finnas i att låta barnet stanna kvar i en familjehemsplacering eller annan boendeform i regi. Det behöver även finnas möjlighet till uppföljning av de fall då en utredning avslutats utan åtgärd. Även om det inte bedömts motiverat att sätta in en insats kan i många fall kan oro för barnets situation kvarstå. Det behöver då finnas ökade möjligheter för att på eget initiativ följa upp hur barnets situation utvecklats , även om ingen ny orosanmälan inkommit. I betänkandet från utredningen socialtjänst (SOU 2020:47) föreslås att tiden för uppföljning efter avslutad utredning ska förlängas från . Detta är ett steg i rätt riktning, men vi anser att tidsgränsen bör förlängas ytterligare. Likaså behöver uppföljningen förbättras av hur det gått för barnet efter att en placering har avslutats. Också här föreslår utredningen socialtjänst en tidsgräns . Detta är alldeles för kort med tanke på att många av de barn och unga som blivit placerade har en utsatt situation där i många fall riskfaktorer kvarstår. Det behöver finnas betydligt bättre möjligheter för att följa upp situationen för tidigare placerade unga även på .