mot · H9023840 · 2021-10-05 00:00:00 — Tidsfristen för undantaget från försörjningskravet för kvotflyktingars anhöriginvandring ändras För kvotflyktingar börjar tremånadersfristen för ansökan om uppehållstillstånd på grund av anknytning, under vilken försörjningskrav inte ställs, att löpa från inresedatumet. I betänkande föreslogs dock att beräkningen skulle göras på samma sätt som för andra flyktingar, dvs. att den börjar löpa från det att anknytningspersonen beviljats uppehållstillstånd. påtalar i sitt remissvar att begreppet ”rest in i ” tolkas som att det avser tidpunkten för när personen kommit till , dvs. ”Denna typ av information registreras inte alltid i ärendena, vilket kan försvåra automatiserad behandling. Det kan därför också finnas behov av förtydligande av hur beräkningen av tremånadersfristen ska ske om inresetidpunkten i ett enskilt fall inte är känd.” Mot bakgrund av detta, och att det finns en generell undantagsregel från försörjningskrav i utlänningslagen (jfr MIG 2020:5) bör tremånadersfristen börja löpa från beslut om uppehållstillstånd. Den generella undantagsmöjligheten vad gäller försörjningskrav vid anhöriginvandring ska begränsas En anknytningsperson kan undantas från kravet på försörjning vid anhöriginvandring om det finns särskilda skäl. föreslår att utformningen i stället utgår från förslaget i betänkande, vilket innebär att undantag endast ska kunna göras när det föreligger synnerliga skäl. Regeringen anförde som motiv till den mer generösa undantagsbestämmelsen att undantag ska kunna göras där det framstår som orimligt att ett försörjningskrav uppställs, t.ex. om det i ett enskilt fall bedöms stå i strid med konventionsåtaganden att uppställa ett försörjningskrav. Med anledning av det bör det framhållas att familjeåterföreningsdirektivet ger medlemsstaterna rätt att uppställa ett försörjningskrav. Direktivet har antagits med beaktande av de principer som erkänns i artikel 8 i , vilket innebär att upprätthållandet av försörjningskravet i de allra flesta fall är förenligt med det svenska konventionsåtagandet (prop. 2015/16:174 s. 47, prop. 2018/19:128 s. 41 och 45–46, MIG 2019:21 och rättsliga ställningstagande RS/011/2020). anser att det ska vara fråga om en restriktiv tillämpning. Möjligheten att vägra uppehållstillstånd vid anknytning på grund av ålder Uppehållstillstånd på grund av anknytning får vägras om någon av makarna eller samborna är . föreslår att åldersgränsen sätts till under . Av artikel 4.5 i familjeåterföreningsdirektivet följer att för att garantera en bättre integration och förhindra tvångsäktenskap får medlemsstaterna kräva att anknytningspersonen och dennes make/maka ska ha uppnått en viss lägsta ålder, och högst , innan maken/makan kan återförenas med referenspersonen. Bland länder som har åldersgränser högre än finns våra grannländer och men också länder som , och . utgångspunkt är att det svenska regelverket ska vara på miniminivå i förhållande till men också i linje med övriga nordiska länder med tanke på att många fler asylsökande väljer framför våra nordiska grannländer. För att migrationslagstiftningen ska vara långsiktigt hållbar anser att ska använda sig av den möjlighet till en åldersgräns som familjeåterföreningsdirektivet ger. Uppehållstillstånd på grund av humanitära skäl Liksom övriga delar av utlänningslagstiftningen anser att en humanitär ventil ska ha en mycket restriktiv utformning. Enligt mening bör utformningen utgå från den bestämmelse som infördes i samband med den tillfälliga lagen men delvis justeras med hänsyn till den lagtekniska kritik som Lagrådet tidigare framfört. Det innebär att om uppehållstillstånd inte kan ges på annan grund, får tillstånd beviljas en utlänning om det av omständigheterna framgår att hans eller hennes anknytning till eller personliga omständigheter i övrigt nödvändiggöra detta. förslag innebär att den humanitära ventilen även fortsättningsvis kommer ligga på miniminivå. Den bestämmelse som infördes har tappat karaktären av undantagsbestämmelse. ”bedömer att bestämmelsen med tiden kan komma att tillämpas bara i undantagsfall”, skrev i sitt remissvar. befarar även skrivningen ”har vistats i med uppehållstillstånd” i 5 kap. 6 § UtlL kan innebära att personer som haft uppehållstillstånd men ändå lämnat landet, kan se en möjlighet att få tillstånd och därför återvända till . talas i lagkommentaren om personer som ”vistas i med uppehållstillstånd” (se s. 167). Det framstår därför som oklart hur lagstiftaren tänkt att bestämmelsen ska tillämpas i detta avseende. Utlandssvenskars möjlighet till familjeåterförening För svenska medborgare som bott utomlands med sin familj vållar det ofta problem i de fall familjen vill återvända till . I det fall det handlar om en utlänning som sammanlevt utomlands i ett väl etablerat förhållande med en svensk medborgare, som också varit svensk medborgare sammanboendet varat, bör utlänningen kunna invänta, och möjligen även ansöka om uppehållstillstånd från . Denna möjlighet bör närmare utredas. Det är uppenbart att gränsskydd är otillräckligt. Schengeninspektionen som utfördes bekräftade det allvarliga läget och riktade kritik mot gränspolisens organisation, personal, resursfördelning samt övergripande kompetens och gav totalt 165 rekommendationer varav 95 angående verksamheten vid den yttre gränsen. Gränspolisen har uttalat att man delar rapportens iakttagelser och konstaterar att ”vi har hamnat i ett läge där det är plågsamt uppenbart hur stora bristerna är”. har även i sitt budgetunderlag 2021–2023 pekat ut ett behov av att förbättra den gränspolisiära verksamheten. uppger att statistiken, inte minst avseende inre utlänningskontroller och polisavvisningar ska användas med stor försiktighet. Av de siffror om polisavvisningar som framgår av årsredovisning 2020 har det totala antalet avvisningar (inne i landet respektive vid gräns) legat på mellan 7 2020 och 9 2018. fattades av besluten vid den återinförda gränskontrollen vid inre gräns och motsvarande siffra var . Vid en jämförelse enbart med beslut fattade vid gräns var andelen respektive . Det framstår som ett försvinnande litet antal sett till hur många människor som på olika sätt passerar svenska gränser . Enskilda gränspoliser har i media larmat om att har tappat kontrollen över vilka som reser in samt befinner sig i . Det finns därför, sammantaget, anledning att anta att de åtgärder som vidtagit inte är tillräckliga och att det fortsatt föreligger brister i den svenska gränskontrollen. Något som även bör ses i ljuset av att har en höjd säkerhetsnivå och allvarliga problem med grov organiserad brottslighet och gängvåld. Den första linjen i kampen mot den gränsöverskridande brottsligheten är . Det är därför viktigt att gränspolisens verksamhet är väl fungerande och besitter adekvat förmåga och kapacitet för att skydda och kontrollera den svenska gränsen. Kontrollen av vilka personer som kommer in i vårt land måste skyndsamt förbättras och antalet utförda gränskontroller kraftigt öka. En förbättrad gränskontroll bör medföra ett effektivare arbete mot människosmuggling. har identifierat gränskontrollen som ett resurskrävande arbete som innebär en betydande ansträngning för gränspolisens verksamhet, vilket i sin tur påverkar gränspolisens arbete att verkställa av- och utvisningsbeslut. En förstärkning av gränspolisen är direkt kopplad till tillväxtarbete om 10 000 fler polisanställda . Innan fler poliser kommit ut i tjänst krävs fler insatser för att på kort sikt stärka den svenska gränskontrollen. vill därför att regeringen ser över möjligheterna att begära stöd från EU:s gränskontrollmyndighet för att skärpa gränsskyddet vid svensk gränspassage mot tredje land. Det kan till exempel röra sig om förstärkta personalresurser som tekniska hjälpmedel. Stödet kan motiveras med att behöver hjälp att uppfylla sina unionsrättsliga åtaganden att ha en väl fungerade gränskontroll vid inresa från tredje land, ha ett ordnat mottagande för asylsökanden samt säkerställa att personer med av- och utvisningsbeslut lämnar det gemensamma territoriet. Möjlighet till direktavvisning i krissituationer I bör införas en lagstiftning som i en krissituation ger möjlighet till direktavvisning av asylsökande till ett annat säkert land om den asylsökande kommer via annat EU-land där de inte registrerats som asylsökande. Lagstiftningen ska kunna aktualiseras genom ett regeringsbeslut. För att ett beslut om direktavvisning ska kunna fattas krävs att antalet asylsökande som söker sig till allvarligt påverkar viktiga funktioner i samhället. Vid beslutet bör det tidigare asylmottagandet beaktas. Förslaget ligger i linje med () vars kärna är att människor på flykt ska få skydd och få sina fall prövade i ett säkert land. Direktavvisning till annat säkert land respekterar asylrätten så länge avvisningar sker till säkra länder, som eller . Undantag kan finnas om en person har nära familjemedlemmar i . I ett krisläge kan direktavvisning till annat säkert land även motiveras ur ett EU-rättsligt perspektiv. Motsvarande krislagstiftning finns i . Klargörande av asylsökandes skyldigheter Det svenska asylsystemet ska präglas av tydlighet, effektivitet och rättssäkerhet. I lag ska det finnas angivet vilka skyldigheter den som söker asyl i har. Det ska bland annat handla om skyldighet att utan dröjsmål ansöka om asyl och lämna in identitetshandlingar. Det ska också handla om skyldighet att hörsamma kallelser, meddela adressändring, medverka till att identiteten utreds, inklusive en skyldighet att vid behov medverka i en medicinsk åldersbedömning samt medverka till DNA-prov för att fastställa familjerelationer. Om skyldigheterna inte följs ska det medföra konsekvenser. Det kan röra sig om exempelvis nedsättning av ersättning, visitation, beslag, husrannsakan eller förvar. Om den asylsökande inte medverkar till utredningen ska asylansökan, med beaktande av den grundläggande principen om att ansökan om internationellt skydd ska prövas i sak, ytterst kunna avslås. bör även säkerställa att asylsökanden tidigt får information om svenska regler till exempel att inte tillåter hedersförtryck eller våld mot HBTQ-personer, konvertiter eller barn. Brottsliga handlingar som syftar till att inskränka andras fri- och rättigheter ska beivras och polisanmälas. Enligt en internrevisionsrapport gällande fattas i genomsnitt ett asylbeslut av varje årsarbetare på asylprövning. I är kravet att varje årsarbetare ska klara 100 beslut . Enligt årsredovisning 2020 har produktivitet, i form av det totala antal ärenden per årsarbetskraft och år, ökat vad gäller asylärenden totalt. 2018 var siffran 50 för att de två efterföljande åren öka till 67 respektive 80. framgår det av siffror i årsredovisningen att denna positiva utveckling inte gäller all ärendehantering. Det finns mot denna bakgrund ett utrymme för att förbättra sin effektivitet. En oberoende instans bör genomföra en revision gällande effektivitet och verksamhet. För- och nackdelar med att dela upp i flera olika myndigheter ska övervägas inom ramen för denna översyn. Prioritera identitetsfrågor och se över informationsskyldigheten Frågor som rör identitet hänger samman med ett lands säkerhet, allmänna ordning och tilltro till asylsystemet. Dessa frågor är därför av stor vikt. vill att det i lagstiftningen ska införas krav på att den som söker ett uppehållstillstånd i ska styrka sin identitet. Det är den som söker asyl i som har bevisbördan, vilket innebär en skyldighet att tillhandahålla relevanta uppgifter och bevisning samt i förekommande fall ge tillfredsställande förklaringar till varför bevisning saknas (jmf. om förfarandet och kriterierna vid fastställande av flyktingars rättsliga ställning enligt konvention och protokoll angående flyktingars rättsliga ställning, punkterna 195–205). Bevislättnad i asylärenden ska kunna tillämpas efter en bedömning i varje enskilt fall om den sökande lämnat en tillfredsställande förklaring till varför identitetshandling eller annan bevisning saknas. Det ska dock inte råda någon tvekan om att utgångpunkten, och huvudregeln, för den som ansöker om uppehållstillstånd i är att kunna styrka sin identitet. Likväl anser att det behövs insatser på ett flertal politikområden som leder till att signalen blir tydlig - och svenska myndigheter arbetar systematiskt, målinriktat och tillsammans med identitetsfrågor och mot fusk. Identitetsfrågan ska vara central i asylprocessen och identiteten ska börja utredas noga direkt när en person anländer till . bör säkerställa att personal som kommer in redan tidigt i processen har kompetens kring identitetsfrågor och olika dokument för att minimera risken att förfalskade handlingar läggs till grund för beslut. För att underlätta identitetsutredningar, och för att underlätta återvändande för det fall det blir aktuellt, bör och samarbeta i större utsträckning än och verka för ökad samsyn rörande bedömning av identitet. Det handlar till exempel om att dela information så som passagerarlistor, olika registreringar eller att dela databaser. har och möjlighet att omhänderta passhandling eller andra identitetshandlingar om en person ansöker om uppehållstillstånd när han eller hon kommit till eller därefter i väntan på att han eller hon får tillstånd att vistas i eller lämnar landet. Pass och andra identitetshandlingar ska kunna tas i beslag i större utsträckning, oberoende av om personen ansöker om uppehållstillstånd eller inte. Rätten att omhänderta pass och andra identitetshandlingar bör även ges till fler myndigheter, till exempel , och då dessa är gränskontrollerande myndigheter respektive deltar i arbetsplatskontroller. Det är inte ovanligt att en person undanhåller identitetshandlingar från myndigheterna efter råd från smugglare eller andra migranter. Relevanta myndigheter ska därför också ha rätt att söka igenom person, egendom och elektronisk utrustning samt med tvång kunna uppta biometri om det krävs för att utreda en persons identitet. har i flera sammanhang påtalat att det finns ett behov av att vid inresa och i samband med bl.a. inre utlänningskontroll och verkställighet kunna omhänderta och tömma digitala medier i syfte att utreda en utlännings identitet och medborgarskap. Även Säkerhetspolisen påtalar ett sådant behov. kan inte annat än instämma i att frågan är såväl angelägen som brådskande och att regeringen därför omgående behöver tillsätta en utredning. och Polisen får under vissa förutsättningar enligt 9 kap. 8 § UtlL fotografera och ta fingeravtryck av en utlänning, om utlänningen har fyllt . ser det som önskvärt att reglerna om åldersgränser för fingeravtryck är så enhetliga som möjligt på migrationsområdet. En åldersgräns för fingeravtryck finns i 9 kap. 8 a § UtlL. Inom ramen för revidering av Eurodacförordningen och ändring av delar av viseringskodexen föreslås som åldersgräns för fingeravtrycksupptagning. I betänkandet Klarlagd identitet föreslås också som åldersgräns. Ur ett barnrättsperspektiv är det oerhört viktigt att kunna identifiera underåriga som uppehåller sig i landet och som kan behöva hjälp och stöd från myndigheterna för att inte riskera att fara illa, utsättas för brott eller själva hamna i kriminalitet. Med beaktande av alla de olika intressen som noggrant måste vägas mot varandra anser att åldersgränsen för tagande av fingeravtryck med stöd av 9 kap. 8 § UtlL bör vara i stället för nuvarande . anser att utlänningslagens och utlänningsförordningens regler om uppgifts- och underrättelseskyldighet behöver ses över för att bättre svara upp mot olika myndigheters behov. För att exempelvis minska riskerna för felaktiga utbetalningar bör uppgiftsskyldighet i förhållande till utvidgas. Vidare avser underrättelseskyldighet enligt utlänningslagstiftningen huvudsakligen en skyldighet för en beslutande eller handläggande myndighet, att informera annan berörd myndighet om ett fattat beslut. anser att skyldigheten behöver omfatta många fler situationer. Det kan handla om information till i de fall en person visar upp en pass- eller identitetshandling, för att säkerställa att det inte är information som saknar. Det kan också handla om uppgifter som indikerar att en person aldrig borde ha fått skyddsstatusförklaring och beviljats uppehållstillstånd (se mer under avsnittet om återkallelseäreden). Dessa frågor är även nära kopplade till sekretess- och dataskyddslagstiftningens hämmande inverkan på effektiv informationsöverföring. Regeringen bör därför göra en större översyn av sekretess- och dataskyddslagstiftningen där utgångspunkten bör vara att det ska införas en ny huvudregel som innebär att berörda myndigheter ska kunna dela relevant information (se motion Ett väl fungerande återvändande). Skärpta regler för främlingspass Det är orimligt att en utlänning gång på gång kan beviljas ett främlingspass oavsett hur utlänningen förlorat sitt pass. Bestämmelserna om främlingspass för skyddsbehövande måste skärpas ytterligare, exempelvis genom att ett främlingspass inte ska beviljas om det redan har utfärdats två pass. Undantag från denna regel ska endast göras i fall där det är uppenbart att inget missbruk föreligger. Vidare bör det i undantagsfall vara möjligt att utfärda ett främlingspass med mycket kort giltighetstid och med en sträng begränsning i giltighetsområde, exempelvis endast ett land utom . Det torde finnas goda förutsättningar att förena detta med EU-rättsliga förpliktelser. Frågan bör, trots de genomförda förändringarna, utredas särskilt. De grunder som gäller för återkallelse av pass enligt passlagen ska i möjligaste mån också gälla för främlingspass och resedokument. Det torde finnas utrymme för mer långtgående förslag. anser därför att regeringen ska återkomma med förslag om detta i den utsträckning internationella regler tillåter. Inre utlänningskontroller måste vara en integrerad del av verksamhet. Antalet inre utlänningskontroller behöver kraftigt öka och ska ges effektivare verktyg och fler befogenheter. Fler myndigheter ska få uppdrag att samverka med , genom till exempel underrättelseskyldighet om de kommer i kontakt med en person som saknar uppehållstillstånd i . Regeringens utredare har i betänkandet Klarlagd identitet presenterat flera förslag i syfte att stärka möjligheterna att klargöra människors identitet, som står bakom. Tyvärr valde regeringen att inte gå vidare med flera av förslagen i betänkandet. anser exempelvis att det ska vara möjligt för polisen att vid grundade skäl omhänderta och tömma till exempel mobiltelefoner i syfte att klargöra en persons identitet och medborgarskap. En möjlighet att ta dna-prov vid inre utlänningskontroller skulle också höja säkerheten vid identifiering. Möjligheten för polisen att ta dna-prov vid inre utlänningskontroller bör därför utredas. Även frågan om möjligheten att göra husrannsakan i samband med inre utlänningskontroll bör på nytt utredas närmare. Mot bakgrund av de senaste årens migrationskris och bristande gränskontroller bör bestämmelsen om att ta fotografi och fingeravtryck m.m. vid en inre utlänningskontroll vara tvingande. har vid flertalet tillfällen för regeringen påtalat ett behov av ökat stöd för upptagning, lagring och användning av biometri i myndighetens verksamhet. Ytterst är det en säkerhetsfråga. Vissa förbättringar har skett men anser att behöver säkerställa att det inte finns en diskrepans mellan det utrymme för biometrisk behandling som framgår av och det stöd som framgår av nationell rätt. Den som cyniskt utnyttjar andra människors utsatthet för egen bör få ett kännbart straff. Straffen i för grov och organiserad människosmuggling bör skärpas väsentligt. Därtill bör driva på för höjda straff för människosmuggling i det EU-rättsliga regelverket. Det är av stor vikt att det finns ett väl fungerande och rättssäkert system för medicinska åldersbedömningar i . Att systemet med åldersbedömningar fungerar väl är viktigt av flera skäl. Det handlar om att barn inte ska blandas med vuxna, om tilliten till systemet och om kostnader för mottagandet. Den som nekar att medverka i en medicinsk åldersbedömning då åldern är oklar ska behandlas som vuxen om det inte föreligger synnerliga skäl. Det är välkommet att en utredning, efter att ha varit avisera , nu arbetar med frågan. Att inte hade ett fungerande system för medicinska åldersbedömningar, kan delvis förklara varför av samtliga personer som anlände till EU på egen hand och uppgav en ålder under , valde att söka sig till . utförde i samverkan med UNHCR en studie av utredning av och beslut om internationellt skydd. Mycket har hänt . organisation har förändrats, både organisatoriskt och storleksmässigt. Dessutom har ny praxis och nya lagstiftningar kommit på plats. vill därför att en ny studie av kvalitén i den svensk asylprocessen genomförs. Detta bör ske genom en oberoende utredning, gärna i samråd med UNHCR och andra relevanta aktörer. Utredningens uppdrag bör vara brett och innebära en analys av rättssäkerheten hos och domstolarna samt andra aktörer som är del i asylprocessen. I en sådan utredning bör även ingå att analysera nämndemannasystemet i migrationsmål utifrån ett rättssäkerhetsperspektiv. Det är av största vikt att det svenska asylsystemet både är, och uppfattas ha, en mycket hög rättssäkerhet. Enligt skyddsgrundsdirektivet är det en beviljad skyddsstatus som är det centrala och det som ger skydd och rättigheter medan statusens betydelse inte framgår på samma sätt av utlänningslagens systematik. Det svenska systemet är uppbyggt kring att det är uppehållstillståndet som ger skydd och rättigheter. Det är vidare viktigt att ha i åtanke att reglerna skiljer sig åt mellan flyktingar och alternativt skyddsbehövande. Återkallelseärenden har enligt inte haft den prioritet som de bör. Av en rapport från framgår att avgjorde 2 900 ärenden om återkallelse av uppehållstillstånd och 2017 avgjordes 3 300 ärenden. De två efterföljande åren ökade antalet ärenden med ungefär 1 000 ärenden 2020 öka till 14 000 ärenden. Fram till hade 13 200 ärenden avgjorts. Det stora antalet ärenden om återkallelse av uppehållstillstånd 2020 och 2021 beror på att under dessa år avgjorde ett stort antal ärenden (omkring 20 000 ärenden) som inte hanterats trots att personens bosättning upphört. För återkallelse av statusförklaring låg siffrorna på mellan 200 och 1 235 avgjorda ärenden. Som mest återkallades statusförklaringen i 325 ärenden, vilket var . Mot denna bakgrund, och återkommande uppgifter om att personer som beviljats asyl i återvänder till sina hemländer, bör ges ett särskilt uppdrag att prioritera och driva återkallelseärenden, dvs både i fråga om statusförklaring och uppehållstillstånd. Vad gäller återkallelse av uppehållstillstånd finns i dagens lagstiftning möjlighet till återkallelse om en utlänning medvetet lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet förtigit omständigheter, som varit av betydelse för att få tillståndet. Denna möjlighet bör användas i större utsträckning liksom de utökade möjligheterna som en dom från ger att återkalla en status som alternativ skyddsbehövande i ärenden där personen från början inte uppfyller kraven för sådant skydd (C-720/17, Bilali). En utredning av bör alltid genomföras skyndsamt då man tar emot tips eller uppgifter som ger anledning att tro att uppehållstillståndet beviljats på felaktiga grunder. Vidare bör det ses över vilka rutiner, respektive regeländringar som behövs, för informationsöverföring och informationsplikt till exempelvis i fall det framkommer uppgifter som indikerar att en person upphört att vara flykting eller alternativt skyddsbehövande eller aldrig borde ha fått skyddsstatusförklaring och beviljats uppehållstillstånd. Det kan exempelvis handla om att en utlänning återvänt till det land där personen uppgett sig ha ett skyddsbehov. Om en person vistas i längre än krävs synnerliga skäl för att ett uppehållstillstånd ska kunna återkallas. Det innebär att även den som har fått uppehållstillstånd på felaktiga grunder i praktiken ges rätt att stanna i om det inte upptäcks .