mot · H8024073 · 2021-05-14 00:00:00 — Det måste krävas mer av en utlänning för att han eller hon ska få stanna, ifall det förhållande som låg till grund för uppehållstillståndet inte längre finns kvar. föreslår för det första att dagens möjlighet att bevilja uppehållstillstånd i dessa fall på grund av andra starka skäl, helt ska utgå. Bestämmelsen tar fasta på olika former av humanitära skäl, som att sökanden riskerar att bli socialt utstött vid ett återvändande eller att sökanden är allvarligt sjuk eller svårt handikappad. Vi noterar härvidlag att svensk lag redan har särskilda bestämmelser om en säkerhetsventil för det fall det skulle förefalla uppenbart orimligt att utvisa en utlänning. Därmed förefaller bestämmelsen om andra starka skäl i huvudsak meningslös. Uppgifter från visar också att mycket få uppehållstillstånd beviljas på denna grund, blott sju tillstånd . föreslår vidare en skärpning av möjligheten att i dessa fall bevilja uppehållstillstånd på grund av särskild anknytning till . Att flera hundra utlänningar erhåller uppehållstillstånd i genom denna bestämmelse tyder på att den tillämpats generöst, något som inte kan accepteras. [56] Bestämmelsen måste utgöra ett undantag. Det bör i denna punkt uttryckligen framgå att vissa grundläggande krav ska vara uppfyllda för att det ska vara tal om en särskild anknytning. Utlänningen ska för det första ha varit bosatt i med uppehållstillstånd på grund av anknytning, och uppfyllt kraven därför, . Detta stämmer också överens med familjeåterföreningsdirektivets regler om möjligheten till ”eget uppehållstillstånd” vistelse. Detta innebär alltså att utlänningen i förekommande fall ska ha haft ett tidsbegränsat uppehållstillstånd , och därefter fått tillståndet förlängt två gånger. För det andra ska utlänningen ha fört en hederlig vandel. Med tanke på den ringa bosättningstiden som avkrävs, enligt ovan, bör kraven vara högt ställda, i förhållande till vad som är fallet för exempelvis naturalisationsärenden. Utlänningen ska under sin vistelse under inga omständigheter ha dömts för brott där fängelse ingår i straffskalan. Utlänningen ska också ha gjort rätt för sig gentemot det allmänna, och ska sakna skulder. För det tredje ska utlänningen ha kommit i varaktig egen försörjning. I likhet med vad som framgår nedan om försörjningskravens utformning, bör kravet i detta fall ta fasta mer på att utlänningen genom eget arbete uppnått en normal levnadsstandard, snarare än att utlänningen inte ska ligga samhället till last genom beroende av bidrag. Slutligen bör utlänningen även i övrigt ha en särskild anknytning till , utöver de ovan stadgade kraven. Här bör särskilt beaktas utlänningens svenskkunskaper och exempelvis engagemang i föreningsliv. Utred frågan om skydd för utlänningar som utsätts för relationsvåld förslag: Skyddet för utlänningar som utsätts för relationsvåld de haft uppehållstillstånd på grund av anknytning ska utredas. Vad gäller den sista bestämmelsen när det gäller uppehållstillstån6d när förhållandet upphört, alltså om i förhållandet utlänningen eller utlänningens barn utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning, anser inte att någon skärpning är nödvändig. Tvärtom bör det övervägas ifall dagens reglering är tillräcklig för att skydda människor som annars skulle känna sig tvungna att stanna kvar i en våldsam relation. Det rör sig om vad statsrådet 1983 kallade för ”en utpressningsliknande situation”. Roks, för kvinnojourer och tjejjourer i , har särskilt berört denna fråga, och uttryckt att ”möjligheten att beviljas en förlängning av uppehållstillstånd på grunden brusten anknytning när det förekommit våld, helt försvinner i och med kommitténs förslag”. Regeringen bör därför låta utreda denna fråga i särskild ordning, så att människor, såväl män som kvinnor och barn, inte far illa och låses fast i våldsamma relationer. Möjligheten att vägra uppehållstillstånd på grund av ålder Inför en permanent 21-årsregel vid anhöriginvandring förslag: Tillfälliga lagens bestämmelse om en åldersgräns för anhöriginvandring till en make, maka, eller sambo, ska permanentas. föreslog i sitt betänkande att den tillfälliga lagens bestämmelse om begränsning av rätten till uppehållstillstånd på grund av anknytning till en partner när någon av parterna är , skulle permanentas. Kommittén noterade att detta är miniminivån enligt familjeåterföreningsdirektivet, och att denna nivå används av flera andra EU-stater. , som inte är med i EU, och , som inte deltar fullt ut i EU:s migrationslagstiftning, har dessutom båda en åldersgräns . Kommitténs utgångspunkt var att det för en långsiktigt hållbar migrationspolitik krävs att det svenska regelverket ligger i linje med övriga nordiska länder och EU. Regelverket bör därför enligt kommittén vara i enhetlighet med det EU-direktiv som finns på området. välkomnade införandet av en 21-årsregel i svensk utlänningsrätt, som ju motsvarat förslag som partiet lagt sedan riksdagsinträdet . Vi ansluter oss till kommitténs syn i denna fråga, och beklagar att regeringen valt att gå emot . Detta i synnerhet som argumenten för en 21-årsregel handlar om att bekämpa tvångsäktenskap och hedersförtryck, såväl som att förbättra integrationsmöjligheterna, något som familjeåterföreningsdirektivet uttryckligen nämner. anser alltjämt att det finns starka skäl för att en generell 21-årsregel bör införas. Därmed finns ingen anledning att frångå förslag i detta avseende. Vi föreslår därför att 5 kap. 17 a § andra stycket 3 utlänningslagen (2005:716) får den lydelse som föreslås i betänkande, med tillbörliga anpassningar. Inför 21-årsregel även i andra ärenden förslag: 21-årsregeln ska gälla även andra kategorier av anhöriginvandring. 21-årsregeln gällde under tillfälliga lagen endast anhöriga till skyddsbehövande. Det är förvisso en rimlig ordning givet att de flesta asylsökande kommer från patriarkala hederskulturer, där förtryck av kvinnor och tvångsäktenskap är relativt vanligt förekommande. Men som skrev i sitt remissvar är det positivt att föreslog att 21-årsregeln skulle utsträckas till att också omfatta övriga anknytningsärenden, såsom till svenska medborgare. Detta torde i synnerhet gälla som nästan en halv miljon medborgarskap delats ut , och antalet utdelade medborgarskap nästan fördubblats sedan krisen . Vi vill dock betona att även om det som skrev är positivt att en större del av anhöriginvandringen omfattas av denna regel, är det likväl en stor del som inte omfattas. Anhöriga i arbetsmarknads- och studerandeärenden, utgjorde av all anhöriginvandring till , men påverkas inte av bestämmelsen. Det bör också betonas att även om det tillhör ovanligheten att så unga personer som det nu är tal om skulle få uppehållstillstånd för arbete eller studier, och ta med sig en make, maka eller sambo, torde detta vara särskilt vanligt i kulturer där tvångsäktenskap och liknande fenomen förekommer. Detta är naturligtvis inte mer acceptabelt för att det gäller studenter eller arbetskraftsinvandrare. Bestämmelsen om en 21-årsregel bör därför skyndsamt utvidgas till att också omfatta anhöriga i dessa ärenden. förslag: Försörjningskravet ska skärpas såtillvida att anknytningspersonen ska ha en sådan inkomst att hushållet inte riskerar fattigdom eller social utestängning. Inkomsten ska inte omfatta sociala bidrag eller andra inkomster än från arbete och kapital, och derivat därav. Anhöriginvandraren ska ordna med en heltäckande sjukförsäkring för hela vistelsen i , till dess han eller hon kvalificerat sig in i välfärden genom arbete. instämde i bedömning att ett försörjningskrav för anhöriginvandring bör permanentas, och innefatta dels ett krav på bostad, dels ett inkomstkrav, och att dessa ska omfatta såväl de anhöriga som anknytningspersonen. Vi ansåg dock redan då att kommittén helt förbisett frågan om nivåerna för försörjningskravet, och dessutom missat en chans att utvidga kraven för att bättre svara mot miniminivån inom EU och enligt folkrätten. Regeringen har gjort samma misstag. baseras inkomstdelen av försörjningskravet på det s.k. förbehållsbeloppet vid utmätning av lön enligt 7 kap. 5 § utsökningsbalken (1981:774). Förbehållsbeloppet omfattar dels ett normalbelopp, som fastställs vart år, dels individens bostadskostnad. Normalbeloppet är år . När frågan om försörjningskrav utreddes diskuterades flera sätt att fastställa en lämplig nivå för inkomsten. Slutsatsen var att förbehållsbeloppet var bäst ägnat att motsvara förhållandet att ”anknytningspersonen integrerats i samhället på ett sådant sätt att han eller hon kan försörja sig själv mera varaktigt”. Regeringen kom sedan att anamma denna definition, som kom till uttryck i 4 kap. 4 c § utlänningsförordningen (2006:97). Det kan dock ifrågasättas ifall denna nivå bevisar någon meningsfull integration eller försörjningsförmåga. En anknytningsperson som bor i en enrumslägenhet, med en hyra på , och som vill försörja en blivande sambo, kan med dagens regler tjäna så litet som före skatt, och ändå uppfylla kraven. En sådan inkomst understiger med råge gängse kollektivavtalsenliga ingångslöner. Dessutom innebär en sådan låg disponibel inkomst att hushållet befinner sig i risk för fattigdom, enligt SCB:s och mått. Det måste betraktas som stötande att en utlänning som invandrar till ska anses vara varaktigt försörjd, om han eller hon redan vid första steget på svensk mark riskerar fattigdom, och lever i ett uppenbart utanförskap. Det båtar inte för en god integration, och innebär per definition en otillbörlig belastning för samhället. Det bör härvidlag noteras att familjeåterföreningsdirektivets bestämmelser om försörjningskrav uttryckligen nämner att bedömningen av inkomsten ska beakta nivån för minimilöner och -pensioner i landet. När frågan om försörjningsstöd senare blev föremål för en statlig utredning togs ingen hänsyn till detta, och inte heller när försörjningskraven senare infördes i begränsad form (prop. 2009/10:77). Det ska jämföras med hur försörjningskraven implementerats i exempelvis , där inkomstkravet i stället utgår från den nationella minimilönen för vuxna . föreslår således att inkomstkravet höjs till en sådan nivå att utlänningen inte löper någon risk för fattigdom eller social utestängning, att inkomsten åtminstone motsvarar en normal minimilön, och att det gemensamma hushållet kan betraktas som självförsörjande efter att utlänningen kommit till . Vilken närmare nivå detta ska bestämmas till måste utredas i särskild ordning. Som tidigare nämnts är det också orimligt att försörjningskravet ska kunna uppfyllas med hjälp av olika former av sociala bidrag och stöd från det allmänna, såsom bostadsbidrag eller bostadstillägg. Om anknytningsperson behöver sådan hjälp för att klara sitt dagliga leverne bör det snarare tas till intäkt för att denne inte bör utgöra anknytningsperson. I regel bör endast en regelbunden inkomst av arbete eller kapital, eller vissa derivat av dessa såsom pension, kunna räknas. föreslår också att försörjningskravet utökas, genom att krav ställs på att utlänningen ordnar en privat heltäckande sjukförsäkring för hela tillståndstiden. Sådana krav finns redan i ett flertal EU-länder, och förutses också i familjeåterföreningsdirektivet, liksom i bestämmelserna om den fria rörligheten. Att utlänningen ordnat en sådan försäkring innebär att han eller hon inte längre riskerar att ligga samhället till last vid sjukdom eller olycka. Kravet att ordna en sådan försäkring sänder också en tydlig signal om att han eller hon ännu inte betraktas som en fullvärdig del av det svenska samhället, utan ännu måste arbeta för detta. Detta ligger i linje med principen om individens eget ansvar, och därtill principen om det svenska medborgarskapets helgd. förslag: Försörjningskravet ska även gälla vid förlängning, till dess utlänningen kommit i varaktig försörjning. Det ska också omfatta övrig anhöriginvandring, så som i arbetsmarknadsärenden eller studerandeärenden. Så som ska framgå i avsnittet Tillgång till välfärden, nedan, föreslår att det beskrivna kravet på egenordnad heltäckande sjukförsäkring ska gälla till dess utlänningen kommit i varaktig egen försörjning, eller blivit medborgare. I linje med detta föreslår att försörjningskravet vid anhöriginvandring i viss mån bör gälla även vid förlängning av tillstånd. Det är orimligt att en utlänning som helt förlorat både bostad och egen inkomst alltjämt ska kunna leva i som om kraven varit uppfyllda. Det ger inte incitament för utlänningen att komma i egen försörjning, och står inte heller i proportion till principerna om individens eget ansvar. Detta bör särskilt utredas. föreslår också att försörjningskrav även bör omfatta andra former av anhöriginvandring, främst anhöriga inom studerande- och arbetsmarknadsärenden. Anhöriginvandringen inom dessa grupper har gått från att utgöra av all anhöriginvandring, till . Medan studerande omfattas av vissa krav som liknar försörjningskrav, saknas motsvarighet för anhöriga inom arbetsmarknadsärenden. Kraven för att erhålla arbetstillstånd är mycket lågt satta, och en lön om före skatt betraktas som tillräcklig. Inget krav på bostad uppställs heller. Eftersom arbetskraftsinvandrare inte omfattas av försörjningskrav kan en anhörig beviljas tillstånd för att leva med en arbetstagare som inte har egen bostad, och där den disponibla hushållsinkomsten tydligt understiger SCB:s tröskelvärde för risk för fattigdom. föreslår följaktligen att anhöriga till arbetskraftsinvandrare likställs med övriga anhöriginvandrare, och omfattas av de krav som beskrivits. Vi noterar därvidlag att Utredningen om arbetskraftsinvandring (Ju 2020:05) framlade sitt delbetänkande Ett förbättrat system för arbetskraftsinvandring (SOU 2021:5), i vilket utredningen föreslagit att ett försörjningskrav för familjemedlemmar till arbetskraftsinvandrare ska införas. välkomnar förslaget, men beklagar att utredningen varken tagit ställning till nivån på försörjningskravet, eller valt att föreslå ett krav på ordnad bostad i . I det senare för förslaget rentav tankarna till den profetiska varning som framfördes av föredragande statsrådet : [En] utlännings bostadsfråga måste vara löst innan tillstånd till inresa, vistelse och arbetsanställning här lämnas. Även i fråga om bostaden bör samma standardkrav som för den inhemska befolkningen upprätthållas. På detta område har utvecklingen visat tecken till att utlänningskvarter av slumkaraktär bildas, särskilt i de stora städerna. Denna utveckling måste brytas. Det kan med hänsyn till läget på bostadsmarknaden inte ske på annat sätt än att kravet på godtagbar bostad inte efterges. Till skillnad från utredningen anser vi att bästa, och bekämpandet av fattigdom och utanförskap bland invandrare i , inklusive ”utlänningskvarter av slumkaraktär” måste gå före exempelvis arbetsmarknadsintressen. Vi utgår från att regeringen ansluter sig till vår hållning i denna fråga, och inför försörjningskrav enligt detta. Inget undantag när anknytningspersonen är medborgare i , EES eller förslag: Undantag från försörjningskraven ska inte göras för vare sig svenska medborgare eller medborgare i EES eller . motsätter sig kommitténs generösa förslag gällande undantagen från försörjningskravet. Om ett försörjningskrav alls ska vara meningsfullt är det orimligt att stora grupper undantas, så som varit före den tillfälliga lagen. Tvärtom bör målet vara att en så stor del av anhöriginvandringen som möjligt omfattas av någon form av försörjningskrav, för att garantera att denna typ av invandring aldrig mer ligger samhället till last. Till skillnad från kommittén anser vi därför att anhöriga till både svenska och EES-medborgare ska omfattas av försörjningskravet. Argumentet som kommittén fört fram gällande den sistnämnda gruppen, att dessa utöver anhöriginvandring genom uppehållstillstånd har möjlighet till detta genom uppehållsrätt, bortser dels från de omfattande krav som finns för att erhålla uppehållsrätt, dels att det rör sig om medborgare i relativt välbeställda och kulturellt närliggande länder. Givet den omfattande integrationsskuld som byggts upp i vårt land av oansvarig migrationspolitik, är det nödvändigt att ställa upp ytterligare krav. Begränsa undantaget när anknytningspersonen är konventionsflykting förslag: Bestämmelsen om undantag för anhöriga till konventionsflyktingar om familjeåterförening är möjlig annorstädes ska skärpas så att det motsvarar familjeåterföreningsdirektivets miniminivå. har förslagit att konventionsflyktingar fortsatt ska vara undantagna försörjningskraven om de ansöker om familjeåterförening från att de erhållit flyktingstatusförklaring. Regeringen har anslutit sig till detta förslag. Detta motsvarar miniminivån enligt familjeåterföreningsdirektivet, något kan stödja, och som regeringen också framställt . Kommittén har dock föreslagit att tillfälliga lagens skrivning om undantag från försörjningskraven i de fall familjeåterförening inte är möjlig i ett land utanför EU som familjen har en särskild anknytning till, ska permanentas. Denna skrivning står i motsats till familjeåterföreningsdirektivets skrivning, där det i stället talas om att referenspersonen och/eller familjemedlemmen ska ha en särskild anknytning till ett land utanför EU. Kommittén har således valt en mer generös skrivning, vilket inte kan accepteras. Regeringen har också anslutit sig till detta. kan, så som framgått ovan, inte avvika från en europeisk miniminivå. föreslår alltså att undantag härvidlag endast får göras om familjeåterförening inte är möjlig i ett land utanför EU som anknytningspersonen eller utlänningen har en särskild anknytning till. Definitionen av väletablerat förhållande för konventionsflyktingar förslag: Definitionen av ett etablerat förhållande ska ligga på miniminivån i . Till skillnad från har regeringen även föreslagit en ytterligare lättnad i bestämmelserna om undantag från försörjningskraven för konventionsflyktingar. Enligt regeringens förslag ska begreppet väletablerat förhållande i detta fall anses klart föreligga om utlänningen är anknytningspersonens make eller sambo och äktenskapet ingåtts eller samboförhållandet förelegat före anknytningspersonens inresa i . Förslaget står i strid med många decennier av praxis i svensk utlänningsrätt, där ett förhållande endast ansetts väletablerat ifall parterna sammanbott , normalt , eller om vissa särskilda omständigheter föreligger. Det blir särskilt anmärkningsvärt mot bakgrund av att regeringen därmed gör avsteg från sin egen tolkning av från när tillfälliga lagen infördes. kan som nämnt inte acceptera några lättnader vad gäller försörjningskraven. kan inte avvika från en europeisk miniminivå. Vi föreslår därför att regeringens tillägg helt utgår, och att undantag från försörjningskravet endast ska få göras om utlänningen och anknytningspersonen har sammanbott utomlands eller det på annat sätt står klart att förhållandet är väl etablerat. Inget nytt undantag för vidarebosatta (kvotflyktingar) förslag: Vidarebosatta (kvotflyktingar) ska inte undantas från försörjningskraven på annat sätt än vad som gäller för konventionsflyktingar. Regeringen har också frångått förslag när det gäller undantag från försörjningskraven för vidarebosatta, kvotflyktingar. Regeringen har föreslagit att undantaget från försörjningskravet för denna särskilda grupp ska gälla först från det att de rest in till , och inte från det att de beviljats uppehållstillstånd, vilket annars är regeln. Vidarebosatta har länge varit en särskild omhuldad grupp i utlänningsrätten, och stora anstalter har historiskt sett vidtagits för att gruppens mottagande i ska vara så gott som möjligt. Precis som kommittén skriver är det också en grundläggande princip att hålla ihop familjer vid vidarebosättning och motverka familjesplittring, varför det torde vara ovanligt att någon form av splittring som skulle föranleda familjeåterförening skulle uppstå. Bland annat av dessa skäl ansåg kommittén det tillräckligt att gruppen erhöll samma undantag från försörjningskraven som konventionsflyktingar. ansluter sig till detta förslag, med betoning på att , återigen, inte ska avvika från en internationell miniminorm. Det kan härvidlag även erinras om att mer än en fjärdedel av alla kvotflyktingar som fick uppehållstillstånd fick det som alternativt skyddsbehövande. Så som framgår ovan, föreslår att alternativt skyddsbehövande över huvud taget inte ska ha rätt till familjeåterförening. Inga undantag för alternativt skyddsbehövande Enligt vad som tidigare nämnts i avsnittet , ska alternativt skyddsbehövande inte kunna utgöra anknytningspersoner i anhörigärenden, så som konventionsflyktingar kan. Följaktligen kan de inte heller ha rätt till undantag från några försörjningskrav, så som konventionsflyktingar har enligt ovan. En eventuell nödventil ska vara sträng förslag: Undantag från försörjningskraven ska i enlighet med förslag endast göras vid synnerliga skäl. Utöver de ovannämnda undantagen är det så som Migrationskommittén nämnde i betänkandet troligt att ett litet antal unika fall kommer att kräva en särskild nödlösning. anslöt sig därför till kommitténs förslag, dock med den skillnad att förslaget i vår version blev skarpare. I stället för att undantag från försörjningskravet skulle föreligga vid synnerliga skäl, föreslog vi att det skulle föreligga endast när det vid en sammantagen bedömning förelåg synnerliga skäl hänförliga till barnets bästa eller familjens enhet. Ett sådant undantag skulle säkerställa att höll sig till miniminivån enligt internationell rätt, som det blev ostridigt att också höll sina åtaganden de enligt internationella konventioner vi förbundit oss till. Regeringen har dock frångått förslag, och föreslagit en nödventil enligt vilken särskilda skäl ska vara tillräckligt för undantag från försörjningskraven. Regeringen menar att det annars skulle innebära en restriktiv tillämpning. instämmer i denna beskrivning av kommitténs förslag, men anser till skillnad från regeringen att det är helt nödvändigt och tillbörligt under rådande situation i , så som tidigare nämnts. föreslår därför att kommitténs skrivning snarare än regeringens införs, med de ändringar som beskrivits. Säkerhet, kontroll och återvändande Vandelsprövning i fler fall förslag: En utförlig vandelsprövning måste bli en obligatorisk del av tillståndsprövningen i utlänningsrätten. Vandelsprövningen måste beakta hela utlänningens livsstil, och både tidigare och nuvarande beteenden. I enlighet med vad som anförts ovan i avsnittet Avskaffandet av permanent uppehållstillstånd har möjligheten att beakta en utlännings vandel i samband med prövningen av utlänningens ansökan om uppehållstillstånd minskat drastiskt över åren. Det handlar dels om att bredden i omständigheter som får beaktas minskat, men också att graden av eventuellt eller allvar som krävs ökat. Resultatet är att uppehållstillstånd endast kan vägras av ett fåtal skäl, som måste vara mycket allvarliga. Precis som anfördes enligt ovan är det orimligt att utlänningar som inte klarar av att uppfylla vissa grundläggande krav i vårt samhälle likväl kan fortsätta vistas i vårt land. En utlänning som för en ohederlig vandel, som för en kriminell livsstil, ingår i kriminella nätverk, som upprepade gånger döms för brott även om de är ringa, som har missbruksproblem eller livnär sig på ett oärligt sätt, genom prostitution eller tiggeri, eller utgör en orimlig belastning på de sociala välfärdssystemen, måste kunna vägras uppehållstillstånd. Det får heller inte enbart vara fråga om fällande domar i domstol, så som dagens lagstiftning fokuserar på. Även andra typer av tydliga bevis och indikationer måste kunna beaktas. års Utvisningsutredning menade att ”det bör krävas att utlänningen kan förväntas föra hederlig en vandel. Häri ligger inte bara att kriminalitet inte bör förekomma. Även asocialitet och allmän normlöshet bör kunna beaktas”.