mot · H9023974 · 2021-10-05 00:00:00 — har redan tidigare, med bifall till en motion från Liberalerna, gjort ett tillkännagivande om att tillträdesförbud också ska kunna utfärdas för bibliotek och simhallar (bet. 2020/21:JuU13). Vi förväntar oss att regeringen nu utan onödigt dröjsmål lägger fram färdiga förslag. Den grova brottsligheten agerar på olika samhällsarenor och inriktar sig mot den typ av kriminalitet där möjligheterna till ekonomisk , men också makt, ter sig bäst. För att pressa tillbaka brottsligheten måste berörda myndigheter samverka så att alla möjligheter utnyttjas att komma åt de kriminella. Upprinnelsen till den nuvarande myndighetssamverkan mot organiserad brottslighet finns i det initiativ mot den grova organiserade brottsligheten som alliansregeringen tog 2007. Det första uppdraget till myndigheter beslutades och samverkan har därefter successivt breddats och fler myndigheter har inkluderats. har ett pilotprojekt startat inom ramen för myndighetssamverkan för att komma åt felaktig folkbokföring kopplad till organiserad brottslighet. ska bedrivas i sådana bostadsområden där myndigheterna bedömer att sådan brottslighet är eller kan antas vara särskilt förekommande. ska redovisas till regeringen . Liberalerna konstaterar att detta bara ska ses som första steget och att mycket mer måste göras för att komma åt den brottslighet som är kopplad till felaktig folkbokföring. Det finns stora möjligheter att ytterligare vidareutveckla arbetet. Som konstaterar i rapporten arbete mot organiserad brottslighet – brister i styrning och uppföljning (RiR 2019:11) har regeringens styrning varit otydlig och utan samordning. Brister i uppföljningen gör dessutom att insatsernas effekter inte går att utvärdera. har därför gett regeringen till känna att regeringen dels på ett tydligare sätt bör säkerställa att styrningen av det myndighetsgemensamma arbetet samordnas regelbundet, dels regelbundet bör följa upp den myndighetsgemensamma verksamheten (bet. 2019/20:JuU12). Vi anser att det nu är hög tid för regeringen att återkomma till med en redovisning. Dagens myndighetssamverkan har kommit en bit på vägen, men den behöver ges mycket bättre förutsättningar. Flera systemreformer är då strategiska. Till att början med behöver sekretessreglerna ses över så att myndigheter inte hindras att ge nödvändiga uppgifter till varandra. Lagen (2016:774) om uppgiftsskyldighet vid samverkan mot viss organiserad brottslighet ger myndigheter en generell befogenhet att trots sekretess lämna över uppgifter till annan myndighet om det behövs för den mottagande myndighetens deltagande i särskilt beslutad samverkan för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet. Sådan uppgiftsöverlåtelse får bara ske om brottsligheten är av allvarlig eller omfattande karaktär, och om den bedrivs i organiserad form eller systematiskt av en grupp individer. Det finns anledning att analysera om denna generalklausul behöver förstärkas ytterligare. För att komma åt organiserad brottslighet eller systematisk brottslighet som begås av en grupp individer kan det t.ex. vara angeläget att myndigheter ges möjlighet att utbyta uppgifter om all slags brottslighet som begås av grupperingen eller nätverket i fråga. Vi är också öppna för att utbytet av uppgifter ska kunna ske mellan fler myndigheter än , något som regeringen äger makt att avgöra. Det räcker inte med att granska utbetalningar från statliga system, utan även felaktiga utbetalningar som går till kriminella personer via kommunala system måste granskas. Självgranskningar av i visar på ett stort behov av granskning av beslutsunderlag. Vi menar att även utbetalningar som sker efter beslut av bör ingå i myndighetens granskning, inte minst rörande försörjningsstöd. Gemensamma tillslag från flera myndigheter möjliggör att tillfoga en kriminell verksamhet maximal ekonomisk skada utifrån den lagstiftning som är lämplig. Regleringsbrev bör skärpas för att myndigheter i högre grad ska initiera samlade insatser för att dra nytta av lagar och regler för miljö, tobak, alkohol, brandsäkerhet, bygglov, tull, livsmedel, skatter m.m. i arbetet mot narkotikahandel, vapen eller prostitution. Det behöver genomföras en översyn av sekretessregler som förhindrar eller försvårar samverkan. Vidare behöver de offentliga utbetalningssystemen göras mycket robustare för att motverka att kriminella individer exploaterar olika trygghetssystem. Utredningen om samordning av statliga utbetalningar från välfärdssystemen har i sitt betänkande (SOU 2020:35) föreslagit att alla statliga transfereringar till enskilda ska ske via ett och samma transaktionskonto, oavsett vilken myndighet som beslutat om utbetalningen. Det är visserligen ett bra första steg, men utredningen lämnar inga förslag om huruvida även utbetalningar från kommuner och regioner ska kunna samordnas via samma transaktionskonto. Det är angeläget att även detta utreds, eftersom det enligt utredningens bedömning inte finns något som tyder på att den kommunala välfärden skulle vara drabbad av felaktiga utbetalningar i mindre utsträckning än den statliga välfärden. På nivå handlar det bland annat om bidragsbrott gällande ekonomiskt bistånd och om medvetet fusk gällande personlig assistans. I båda dessa fall handlar det om brottslighet som dels är allvarlig i sig, dels drabbar trygghetssystem som är till för att ge stöd och ökade möjligheter till individer som är i stort behov av det allmännas stöd. Att komma åt fusk i dessa system är alltså en viktig socialliberal uppgift. Liberalerna anser således att det är viktigt att även utbetalningar från kommuner och regioner också ingår i systemet. Genom ett samlat transaktionskonto blir det mycket lättare att upptäcka och förhindra felaktiga utbetalningar. Hot mot tjänstemän i myndigheter och kommuner Kriminella nätverk får aldrig tillåtas påverka myndighetsbeslut genom påtryckningar. Därför måste larmsignalerna som att så sker, bland annat genom den uppmärksammade rapporten från om att en tystnadskultur breder ut sig till följd av hot mot tjänstemän i stadens förvaltningar, följas upp med lagändringar och en statlig nationell kartläggning av problemens omfattning. Vi vill ge uppdrag till att kartlägga hur brett problemet med tystnadskultur är i . Vidare måste myndigheten ta fram en kunskapsöversikt hur man kan upptäcka, kartlägga och motverka brott som offentligt anställda utsetts för och hur man kan motverka tystnadskulturen bland anställda. Socialtjänstärenden har blivit mer komplexa och hotbilden reell. Handläggare som arbetar i direkt kontakt med enskilda, inte minst i orter och bostadsområden där människor känner varandra kan vid risk för hot och våld behöva stöd. Det behövs en nationell stödfunktion vid utredning, beslut och verkställande. Vi vill också öka möjligheterna för kommuner att överflytta ärenden till annan kommun för beslutsfattande där hotbilden är stor. Ett större fysiskt avstånd mellan tjänstemän och enskilda berörda minskar möjligheten att utsättas för brott och skapar tryggare arbetsmiljö. Den stat som inte vet var medborgarna bor blir snabbt ett offer för fusk, fel och parallellsamhällen. Ska välfärden fungera och stå skyddad från bedrägerier krävs en folkbokföring värd sitt namn. förmodas ett stort antal personer vara skrivna på andra platser än där de faktiskt bor. Detta kräver en stärkt folkbokföring med både nya resurser och lagändringar. Utförseln av stöldgods ut ur drabbar många enskilda människor och familjer, men den slår också hårt mot företag och mot svensk ekonomi i stort. Byggbranschen och handeln är några särskilt hårt drabbade sektorer i ett näringsliv som på olika sätt utsätts för stöldbrottsligheten. När de brottsbekämpande myndigheterna inte ges möjlighet att ingripa med tillräcklig kraft fräter det på tilltron till rättsstaten. För oss liberaler är det en självklarhet att privatpersoner lika väl som företagare ska kunna lita på att politiken ger rättsväsendet de redskap som behövs för att kunna möta denna brottslighet. Tullens arbete är av stor betydelse i arbetet mot gränsöverskridande internationell brottslighet. har befogenheter att ingripa vid misstänkt utförsel av stöldgods orimligt begränsade. Liberalerna har länge arbetat för att bör få ökade befogenheter att stoppa och kvarhålla gods och personer i väntan på överlämnande till polis. antog slutligen lagändringar om att en tulltjänsteman i samband med en tullkontroll ska kunna ingripa även vid misstanke om brott som inte har självständig befogenhet att ingripa mot. Som huvudregel ska detta ske efter godkännande från , men i brådskande fall ska tulltjänstemannen också kunna ingripa om godkännande inte kan avvaktas (prop. 2020/21:192). Vi välkomnar givetvis att detta steg nu har tagits, men det kommer absolut inte att vara tillräckligt för att ge tillräckliga möjligheter att hindra stöldgods från att föras ut ur landet. En avgörande begränsning är att tulltjänstemannens rätt till ingripande även efter lagändringen bara föreligger ”i samband med en tullkontroll”. Det bör då observeras att verksamhet i huvudsak är fokuserad på införselkontroller, inte utförselkontroller. För att den nya bestämmelsen ska ge möjligheter att ingripa mot en transport ut ur landet måste det alltså först föreligga någon annan orsak att göra en tullkontroll. Möjligheten att ingripa omfattar inte heller situationer när bedriver någon annan verksamhet än just kontrollverksamhet enligt tullagen eller inregränslagen. Vi anser därför att en tulltjänstemans befogenheter att ingripa mot brott inte ska vara begränsad till situationer i samband med en tullkontroll. Med bifall till en motion från Liberalerna har gjort ett tillkännagivande i denna fråga (bet. 2020/21:JuU37), och vi förväntar oss att regeringen nu utan onödigt dröjsmål tar fram färdiga förslag. Liberalerna anser därutöver att en fortsatt lagöversyn bör göras för att stärka ansvar, och inte bara möjlighet, att agera vid misstanke om att stöldgods är på väg ut ur landet. Eftersom befogenheter är grundade i smugglingslagen och inregränslagen bör det också vara ett självständigt smugglingsbrott att föra stulet gods över gränsen. Frågan behöver analyseras med noggrant beaktande av våra åtaganden som EU-medlem. Med bifall till en motion från Liberalerna har gjort ett tillkännagivande i denna fråga (bet. 2020/21:JuU37), och vi förväntar oss att regeringen nu utan onödigt dröjsmål tar fram färdiga förslag. Vid sidan av detta behöver Tullens möjligheter att ingripa mot stöldligor och annan brottslighet också stärkas på andra sätt. Underrättelseutbytet mellan , och behöver byggas ut ytterligare och sekretessreglerna ses över för att underlätta samordnat agerande. Likaså föreslår vi en översyn av behov och möjligheter till stickprovsbaserade kontroller för en effektivare brottsbekämpning, också detta med beaktande av EU-rättsliga aspekter. I Liberalernas budgetalternativ anvisar vi pengar för en riktad förstärkning av Tullens brottsbekämpande verksamhet. Vi är beredda att framöver göra ytterligare satsningar. Enligt Europol finns det 3 600 olika nätverk av organiserad brottslighet som är aktiva i EU. Deras verksamhet är ofta diversifierad, med många olika kriminella verksamheter samlade i koncernliknande strukturer. Deras organisationer blir allt mer flexibla och allt mer gränsöverskridande och deras verksamhet allt mer diversifierad. Inkomster från en typ av brott används för att investera i andra. De utnyttjar EU:s öppna gränser, den utvecklade transportinfrastrukturen och internets och mobiltelefonins möjligheter. De spelar skickligt ut olika rättssystem mot varandra. Ungefär en tredjedel av de organiserade kriminella nätverken i EU ägnar sig åt produktion eller distribution av narkotika. Konkurrensen på narkotikamarknaderna är hög, smugglingsvägarna förändras och ligorna är innovativa och flexibla. Även människohandel och illegal vapenhantering är stora och lönsamma branscher. Den organiserade brottsligheten verkar dock inom många olika verksamhetsfält, där också miljöbrott, illegala spel, piratkopior, barnpornografi (dokumenterade sexuella övergrepp på barn) eller handel med utrotningshotade arter kan nämnas som exempel. Gemensamma europeiska lösningar är nödvändiga för att komma åt kärnan av problemet. När illegala varor införskaffas i ett land och säljs i ett annat och pengarna göms i ett tredje blir det allt svårare att få fast brottslingarna och verkligen veta var de ska ställas inför rätta. Med en effektiv gränsöverskridande bevisning samt en samlad polisiär kompetens ökar möjligheten att identifiera transnationella kriminella trender och mönster. Detta är ofta helt avgörande för att se den helhet som nationella myndigheter kan missa. EU:s brottsbekämpande samarbete har stärkts . Tack vare Lissabonfördraget är rättsliga och inrikes frågor nu av EU:s ordinarie lagstiftningsförfarande, där har stort inflytande. Europol har förvandlats från ett reaktivt mellanstatligt organ till en proaktiv undersökande . Men Europol har till skillnad mot FBI i inte rätt att driva egna förundersökningar eller bedriva operativt arbete runt om i medlemsländerna. Uppgiften är i stället att bistå de nationella polismyndigheterna med information och specialistkompetens samt underlätta samarbete mellan de nationella myndigheterna. Byrån har själv påpekat att det krävs ett operativt mandat för att på allvar kunna bekämpa den organiserade brottsligheten på ett effektivt sätt. Att ge Europol egna operativa befogenheter kräver dock en fördragsändring. Liberalerna förespråkar detta i samband med nästa fördragsöversyn. Ett Europol med operativt mandat handlar för det första om att stärka samarbetet mellan de nationella poliserna, för det andra om att se till att Europol kan anställa svenska poliser för att tillsammans med kollegor runt om i , inklusive den svenska polisen, bekämpa den grova och organiserade brottsligheten. Ett tänkbart förslag vore att Europol skulle kunna ges möjligheten att runt om i medlemsstaterna anställa nationellt behöriga poliser för tjänst i Europolkontor runt om i medlemsländerna. Det skulle innebära att man exempelvis kunde skapa ett Europolkontor i där de som bedriver den operativa polisverksamheten skulle vara behöriga svenska poliser med samma krav som i den svenska polisen och följa samma regelverk. Skillnaden vore att dessa poliser skulle vara underställda Europols ledning i i stället för i . På detta vis skulle man säkra att det är svenska poliser med goda kunskaper i exempelvis svenska språket och det svenska rättssystemet som skulle få rätt att ägna sig åt operativt polisarbete i . skulle dessa personer enbart arbeta mot den grova, gränsöverskridande och organiserade brottsligheten i en organisation som vore genuint europeisk. Självklart skulle de också behöva arbeta i nära samverkan med den svenska polisen. Liberalerna välkomnar att lagändringar nu genomförts för att utländska tjänstemän ska kunna få polisiära befogenheter i både vid gemensamma insatser enligt Prümrådsbeslutet och vid operationer med särskilda insatsgrupper enligt Atlasrådsbeslutet. Steget därifrån till att skapa en operativ styrka hos Europol som också kan användas vid gemensamma insatser är inte alltför långt. En av de viktigaste åtgärderna är att stärka den analytiska kapaciteten hos Europol. Hos Europol finns också spetskompetens kring kreditkortsförfalskning, förfalskning av eurosedlar och produktion av syntetiska droger. Men analysfunktionen bör utökas väsentligt. Här ska några av EU:s främsta experter på till exempel människohandel samt barnpornografi (dokumenterade sexuella övergrepp på barn) finnas. Likaså bör Europol ges befogenhet att lägga in information i SIS () på samma villkor som medlemsländernas myndigheter, något som inte är möjligt. Eurojust, det straffrättsliga samarbetet mellan åklagare i EU-länderna, har i likhet med Europol inte någon möjlighet att bedriva någon egen brottsutredande verksamhet utan arbetar för att främja och förbättra samordningen mellan medlemsstaterna när det handlar om grov gränsöverskridande brottslighet, genom att till exempel samordna åtal i flera medlemsstater . Lissabonfördraget gör det möjligt att ge Eurojust rätt att bedriva förundersökningar och beordra spaning och tillslag i flera länder . Det skulle vara en viktig förstärkning av det europeiska samarbetet mot grov och gränsöverskridande brottslighet. Europeiska åklagarmyndigheten (Eppo) är ett av få EU-länder som ännu inte har anslutit sig till Europeiska åklagarmyndigheten (ofta kallad Eppo efter den engelskspråkiga beteckningen European Public Prosecutor’s Office). Den nya åklagarmyndigheten kommer att spela en central roll i kampen mot brott som påverkar EU-budgeten. Av de EU-länder som deltar helt i EU:s rättsliga samarbete är det bara , och som inte deltar. Effektivitetsförlusten och det politiska priset för att stå utanför är betydande. Liberalerna har förespråkat att ska ansluta sig till den europeiska åklagarmyndigheten, och våra argument har fått ökad tyngd i takt med att allt fler av våra EU-grannar nu deltar. Att den först har bytt fot och börjat förbereda en svensk anslutning gör att mycket tid gått förlorad helt i onödan. Det är nu hög tid att blir medlem. För att ett brott ska kunna utredas av Europol eller för att EU ska kunna lagstifta om gemensamma regler för strafflängd måste brottet vara definierat i . är terrorism, människohandel, narkotikahandel, vapenhandel, penningtvätt, korruption, förfalskning av pengar och it-brott med på listan över sådan brottslighet. Men den grova gränsöverskridande brottsligheten är mer diversifierad än så. Momsbedrägerier är ett stort och i högsta grad gränsöverskridande problem, då ligorna utnyttjar att länder har olika regler och inte alltid utbyter information. Ett annat allvarligt problem är miljöbrott. Liberalerna vill därför att listan över EU-brott utvidgas, så att även miljöbrott, skattebrott och andra områden där grov organiserad brottslighet opererar kan utredas av Europol. Ett ökat samarbete med EU:s grannländer är av stor betydelse för insatserna mot grov organiserad brottslighet. Liberalerna ser positivt på att har ingått avtal om samarbete om bekämpning av grov brottslighet med bl.a. , och . Fler liknande samarbetsavtal, särskilt med länder som har siktet inställt på ett framtida EU-medlemskap, skulle ytterligare förbättra möjligheterna att bekämpa grov och gränsöverskridande brottslighet. En förutsättning för sådana samarbeten är att rättssäkerheten upprätthålls och att de utformas på ett sätt som fullt ut är förenligt med respekten för de individuella fri- och rättigheterna. har jämfört med andra länder en mycket sträng tillämpning av omedelbarhetsprincipen och muntlighetsprincipen, som sammantaget innebär att all tyngd i processen läggs på huvudförhandlingen medan tidiga förhör tillmäts ett begränsat värde. har också återkommande fått hård internationell kritik för långa häktningstider med restriktioner. Dessa två saker hänger samman. Utredningen om processrätt och stora brottmål gjorde en omfattande översyn av de processrättsliga reglerna och föreslog i delbetänkandet Tidiga förhör – nya bevisregler i brottmål (SOU 2017:98) en anpassning av omedelbarhetsprincipen och muntlighetsprincipen till dagens förhållanden. Efter långvarigt beredningsarbete finns det nu slutligen en proposition med denna innebörd på regeringens bord. Omedelbarhetsprincipen är en processrättslig princip som innebär att rättens dom endast får grundas på vad som förekommit vid huvudförhandlingen. Detta medför bl.a. att parterna normalt inte får spela eller läsa upp förhör som har hållits under förundersökningen. Endast om uppgifterna som lämnas i rätten avviker från tidigare förhör får dessa läsas upp. Denna ordning för med sig ett flertal problem. För det första kolliderar omedelbarhetsprincipen ofta med principen om bästa bevismedlet. I relationsvåldsärenden är det inte ovanligt att ingripande polispatrull genomför ett videofilmat förhör med målsäganden direkt när de kommer till platsen. Dessa inspelningar visar inte sällan en målsägande som hysteriskt gråtande berättar om vad hen har utsatts för som hen pekar på olika skador och berättar hur dessa har uppstått. När målsäganden senare på ett samlat sätt försöker återge sin minnesbild av händelsen i rätten blir intrycket ofta ett helt annat. Omedelbarhetsprincipen riskerar också att bidra till den tystnadskultur som är mer regel än undantag i mål gällande grov organiserad brottslighet. Som brottsmisstänkt har man alltid rätt att vara tyst i förhör. En växande trend bland grovt kriminella är att utnyttja denna rätt under förundersökningen. Vid huvudförhandlingen, under förhöret som ska ligga till grund för rättens bedömning, är det dock få som utnyttjar denna rätt. Även om åklagaren alltid har bevisbördan är det ofta till den misstänktes nackdel att vara helt tyst om åklagaren presenterar ett gediget bevismaterial i skuldfrågan. Att lämna en alternativ förklaring till den av åklagaren åberopade bevisningen kan sänka dess styrka och framkalla tillräckligt mycket tvivel hos domstolen för att leda till en friande dom. Att fler och fler brottslingar använder denna taktik – som deras försvarare också ofta rekommenderar – är fullt begripligt. När förundersökningen är avslutad har den misstänkte rätt att ta del av utredningen i dess helhet. Den misstänkte som avser att lämna en osann alternativ förklaring till ett av åklagaren påstått händelseförlopp har allt att vinna på att tiga fram till denna tidpunkt så att berättelsen kan anpassas till alla delar av åklagarens bevisning, såsom dna-spår, mobiluppkopplingar, krutstänksanalyser, vittnesmål och medmisstänktas eventuella uppgifter. I de flesta andra länder finns en rättsordning där förhör under förundersökningen kan användas som processmaterial. En senare tillrättalagd berättelse i rätten hade då haft ett betydligt lägre bevisvärde än den har . Vidare hade åklagaren haft möjlighet att redan under förundersökningen anpassa bevisinhämtningen till den förklaring misstänkt lämnar, vilket hade lett till betydligt kortare förundersökningar och i sin tur kortare häktningstider. Givetvis måste en reform av ske med bevarade höga krav på rättssäkerhet. De flesta andra länder tillåter i varierande grad att förhör från förundersökningen läggs fram under huvudförhandlingen, men det måste i så fall ställas höga formkrav på dessa förhör av rättssäkerhetsskäl. I har man exempelvis löst det genom en möjlighet att hålla ett så kallat grundlagsförhör inför en domare där den misstänkte, i närvaro av sin försvarare, redan tidigt under förundersökningen hörs ingående om brottsmisstanken. Liberalerna anser att det finns starka skäl att reformera dagens utformning av omedelbarhetsprincipen och muntlighetsprincipen. Detta kan ske utan att undergräva den misstänktes möjligheter att försvara sina intressen under pågående förundersökning. kommer att behandla lagförslag med denna innebörd (prop. 2020/21:209). Tillåt fler provokativa åtgärder Svensk polis och tull har möjlighet att vidta så kallade provokativa åtgärder. Förenklat brukar gällande rätt beskrivas som att brottsprovokation är olaglig medan bevisprovokation är tillåten. Med brottsprovokation menas då att polisen förmår någon att begå en brottslig handling, medan ordet bevisprovokation syftar på att polisen förmår någon att göra eller säga något som kan användas som bevisning kring ett redan begånget brott. Teoretiskt sett är denna gränsdragning tydlig, men i praktiken har den varit mycket svår att tillämpa. Det finns inte heller någon lagstiftning om provokativa åtgärder i svensk rätt, vilket i sig är en brist eftersom det försvårar förutsägbarheten. Provokativa åtgärder har framför allt använts vid misstanke om grova narkotikabrott eller grov narkotikasmuggling och har riktat sig mot den grova organiserade brottsligheten. I dessa fall har provokativa åtgärder i många fall lett till stora beslag.