mot · H8024031 · 2021-04-29 00:00:00 — med anledning av prop. 2020/21:100 ekonomiska vårproposition godkänner förslaget till riktlinjer för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken som föreslås i motionen. 1 Mot flertalet, inte fåtalet – så har pandemin slagit i in i pandemin går det inte tyvärr inte att förneka det. Det är mot flertalet, inte mot fåtalet, som krisen har slagit i . Äldreomsorgen har inte lyckats skydda våra äldre, som har dött i tusental av coronaviruset. Sjukvården går på knäna. Det råder brist på personal och den personal som finns slits ut. Vi tvingas förlita oss på vaccinleveranser från internationella storkapitalister, i stället för på vår egen statliga vaccintillverkning, som vi hade kunnat göra om den inte hade lagts ned. De som arbetar inom kollektivtrafiken, äldreomsorgen, sjukvården, transportsektorn, barnsomsorgen, livsmedelssektorn, ja folkflertalet helt enkelt, har burit landet på sina axlar, men har alldeles för ofta fått göra det utan tillräckligt smittskydd. Arbetslösheten har rusat i höjden. Ytterligare hundratusentals får nu erfara hopplösheten, missmodet och fattigdomen som följer av att stå utan en trygg försörjning. För flertalet har det gångna året visat hur breda maskorna har blivit i samhällets skyddsnät. Om du hade turen att fastna i maskorna , så vet du att oturen aldrig är långt borta. För fåtalet i samhällets toppskikt har det gångna året däremot inte inneburit några större prövningar. Generösa statliga understöd har omvandlats till lika generösa utdelningar till aktieägarna i storföretag som och H&M. Börskurserna är tillbaka där de var före pandemin, och fortsätter uppåt. Vanligt folk får betala, samhällets elit får betalt. Det är som det har varit alltför ofta, i det som blivit alltmer ojämlikt, där fåtalets intressen har fått gå före flertalets. När allt är som det varit, trots att inget är som vanligt, då måste frågorna ställas? Var är den politiska handlingskraften? Var planerar man att bygga de nya intensivvårdsavdelningarna som krävs för att ta hand om dem som behöver sådan vård? Var är upprustningen av äldreomsorgen och planen för att förse alla äldreboenden med modern utrustning och tillräcklig bemanning? Var är planen för att förhindra att årskullar av unga och kanske flertalet av de nyanlända förpassas till arbetslöshet? Var är de utbyggda utbildningsprogrammen och beredskapsarbetena? Var är planen för att ens stoppa nedskärningarna inom välfärden? En sak är tyvärr säker. I regeringens ekonomiska vårproposition finns det inte någon plan för att återuppta samhällsbygget. Årets upplaga av den ekonomiska vårpropositionen innehåller inte heller den någon ekonomisk politik för flertalet. Tvärtom kan vi räkna med att det är fåtalet i samhällets elit som kommer att fortsätta gynnas av den förda politiken. Det duger inte. Fåtalspolitiken i den ekonomiska vårpropositionen ska inte få stå oemotsagd. I denna motion formuleras en ekonomisk politik för flertalet. 2 För fåtalet, inte flertalet – så fungerar ekonomin under pandemin har det blivit ännu tydligare att ekonomin i tar till vara fåtalets snarare än flertalets intressen. För flertalet i ser den ekonomiska framtiden dyster ut. I arbetsmarknadsundersökning för kan vi läsa att arbetslösheten uppgår till eller 531 000 personer. Det outnyttjade arbetskraftsutbudet (som huvudsakligen består av de arbetslösa och de undersysselsatta) motsvarar 648 000 heltidsarbeten med 40 timmars arbetsvecka. Två tredjedels miljoner heltidsarbeten skulle alltså kunna skapas om det fanns en politik för att se till att så skedde. För de grupper som har en svag anknytning till arbetsmarknaden ser förstås situationen än värre ut. Arbetslösheten bland de unga (15–) uppgår till . Regeringen konstaterar själv i den ekonomiska vårpropositionen att den ökade arbetslösheten under pandemin främst har drabbat unga och utomeuropeiskt födda. Allvarligt är också att så många är långtidsarbetslösa. Det rör sig om 154 000 människor enligt SCB:s senaste arbetskraftsundersökning. Risken för att bli långvarigt arbetslös är särskilt stor i grupper som redan tidigare hade en svag förankring på arbetsmarknaden, t.ex. bland utomeuropeiskt födda och personer som saknar gymnasial utbildning, det erkänner regeringen i propositionen. Regeringen är också medveten om följderna av arbetslösheten. Det är återigen bara att läsa i den fördelningspolitiska redogörelsen i propositionen. Drygt en miljon personer i befolkningen förväntas få lägre ekonomisk standard till följd av den ökade arbetslösheten. Den ekonomiska standarden för dessa beräknas minska med i genomsnitt , eller med , jämfört med referensscenariot . Inkomstbortfallet förväntas i genomsnitt bli störst bland unga vuxna, bland personer med förgymnasial utbildning och bland utrikes födda. För personer som har blivit arbetslösa under konjunkturnedgången är också risken för mer långsiktiga effekter på anställningsbarhet och inkomster uppenbar. För vissa grupper kan det bli svårt att återvända till arbetsmarknaden, och för många unga och för ny-anlända kan nedgången medföra att inträdet och etableringen på arbetsmarknaden för-dröjs och försvåras. Det riskerar att i vissa fall ge allvarliga konsekvenser för sysselsättningsmöjligheter och inkomstutveckling för dessa grupper. Det är skrämmande frågor som tränger sig på för många inom folkflertalet. Har jag något jobb så att jag kan försörja mig och min familj? Får jag någon ersättning om jag blir arbetslös, och i så fall hur länge? Har jag råd att bo kvar? Har min mamma och pappa tillräckligt med pengar? Tiotusentals unga, som står i begrepp att lämna gymnasier, högskolor och universitet, kommer inte att kunna slå sig in på en stenhård arbetsmarknad, där arbetsgivare kan välja och vraka mellan ett överflöd av desperata arbetssökande. De som ratas i det urvalet kommer att stå inför en sämre inkomstutveckling, inte bara , utan under hela sina yrkesliv, vilket ju regeringen själv skriver i sin proposition. Arbetslösheten drabbar alla, inte bara de arbetslösa. Även om jag själv har jobbet kvar just , vet jag att arbetslösheten aldrig är långt borta. Jag vet att chefen har många andra att välja på, om han skulle vara missnöjd med mig. Jag vet att det blir svårt att hitta ett nytt jobb, om jag blir av med det jag har. Och risken att sjunka nedåt mot fattigdom, eller över gränsen in i fattigdom, är reell. I har man tydligt högre risk för fattigdom och social utestängning än i övriga nordiska länder, enligt den statistik som tagits fram inom EU och som regeringen redovisar i den ekonomiska vårpropositionen. I , och löper man numera lägre sådan risk än i . Ingen ljusning är heller i sikte i ekonomin, om vi får tro på den bedömning som regeringen gör i den ekonomiska vårpropositionen. Arbetslösheten kommer inte att sjunka , enligt prognosen i den ekonomiska vårpropositionen. Massarbetslöshet är det enda landet har att vänta. Förutom ökad arbetslöshet finns även andra uppgifter i den ekonomiska vårpropositionen som pekar på att svensk ekonomi inte utvecklas på något sunt sätt. BNP per capita, dvs. produktionen per person, har utvecklats svagt i jämfört med den genomsnittliga utvecklingen –2009, skriver regeringen. Även hushållens skuldsättning stiger på ett förmodligen ohållbart sätt. ökade hushållens skulder åter något i förhållande till deras disponibla inkomster, anges i den ekonomiska vårpropositionen, och det framhålls att de disponibla inkomsterna har utvecklats svagt. Produktivitetsutvecklingen, alltså hur mycket som produceras i förhållande till arbetad tid, har också varit svag , och produktiviteten väntas nu öka mindre genomsnittligt. Ett flertal indikatorer pekar alltså på att svensk ekonomi inte sköts väl. För fåtalet, för dem i toppen av samhällspyramiden, ser det däremot betydligt ljusare ut. Återigen är det bara att läsa i den fördelningspolitiska redogörelsen i den ekonomiska vårpropositionen. hade personer i den översta tiondelen (p91–p100) i genomsnitt ungefär högre ekonomisk standard än medianinkomsttagaren och åtta gånger högre standard än den nedersta tiondelen (p1–p10). Personer i den nedersta tiondelen hade i genomsnitt av medianinkomsttagarens ekonomiska standard. Topprocenten (p100) hade 2019 nästan sex gånger högre ekonomisk standard än den nedre delen av den översta tiondelen (p91), mer än tio gånger högre standard än medianinkomsttagaren och 27 gånger högre ekonomisk standard än personer i den nedersta tiondelen av fördelningen. Det är värt att stanna till och betrakta de siffrorna . Den procent av befolkningen som har de högsta inkomsterna har 27 gånger högre ekonomisk standard än de av befolkningen som har lägst ekonomisk standard. Av den ekonomiska vårpropositionen framgår också att skillnaderna har stegrats radikalt . hade topprocenten ungefär tio gånger högre ekonomisk standard än tiondelen i botten. Klyftan har nästan tredubblats. har den genomsnittliga ekonomiska standarden i befolkningen ökat , men det ökade välståndet har inte fördelats jämlikt. Den ekonomiska standarden har ökat mest i toppen av inkomstfördelningen, och mer i mitten än i den nedre delen av fördelningen. Fåtalets ökade rikedomar och makt syns också i den så kallade Gini-koefficienten, som mäter inkomstspridningen i ett land. Om koefficienten är 1 så går all inkomst till en person. Om koefficienten är 0 så får alla personer lika mycket. har tagit ett rejält kliv närmare en situation där en får allt. Koefficienten har ökat från omkring 0,22 till omkring 0,32. Det går bra för fåtalet i , och det fortsätter det att göra under pandemin. Den översta tiondelen drabbas minst av den ökade arbetslösheten. Ju lägre inkomst man har, desto hårdare drabbas man. Detta finns svart på vitt i den fördelningspolitiska redogörelsen i den ekonomiska vårpropositionen. 3 För fåtalet, inte flertalet – så vill regeringen fortsätta driva den ekonomiska politiken Man skulle önska att regeringen tog intryck av hur verkligheten ser ut i . Att den lade om kursen mot en politik för flertalet i stället för att fortsätta med en politik som har gett oss social nedmontering och förfall. Att den kunde dra de rätta slutsatserna av vad pandemin lärt oss om tillståndet i det svenska samhällsbygget. Av den ekonomiska vårpropositionen framgår dock med all önskvärd tydlighet att regeringen håller fast vid den nyliberala linjen. Den ekonomiska politiken ska bygga på åtstramningar och nedskärningar. Regeringen viker inte en tum från det finanspolitiska ramverket. Statsbudgeten ska gå med överskott, staten och resten av den offentliga sektorn ska dra in mer pengar än den gör av med (överskottsmålet). Regeringen avser att återföra det strukturella sparandet till överskottsmålet när de ekonomiska förhållandena medger det, som man skriver i den ekonomiska vårpropositionen. Det skrivs uttryckligen att pandemin var en tillfällig avvikelse då man tillät budgetunderskott för den akuta krishanteringen. När den nu är avklarad så ska åtstramningar på nytt ta vid. Statsskulden ska pressas ned på nytt, i enlighet med kravet i det finanspolitiska ramverkets krav på det (skuldankaret). Och om man ska strama åt ekonomin, då kan man förstås inte driva någon offensiv politik för att råda bot på arbetslösheten eller återuppta samhällsbygget. Det blir närmast parodiskt vilka småsmulor regeringen vill erbjuda flertalet i sin ekonomiska vårproposition: utökning och förlängning av arbetsgivares möjligheter till skattefri gåva, sänkta arbetsgivaravgifter för unga juni–, åtgärder mot nedskräpning och en satsning på naturnära jobb för unga, medel åt Visit för att främja besöksnäringen och åt Business för att förstärka den regionala exportrådgivningen, ytterligare medel för solcellsstöd. Regeringen talar också om för oss i den ekonomiska vårpropositionen att det går bättre för de länder som inte följer den väg mot fortsatta åtstramningar som ska vandra. I bedöms återhämtningen ta rejäl fart än i euroområdet, skriver regeringen i sin ekonomiska vårproposition. Det beror, skriver man sedan, på de mycket expansiva stimulanspaketen. Varför, undrar man, ska då inte vi i ha något lika expansivt stimulanspaket? Regeringen talar ju om för oss vilka omfattande skadeverkningar som blir följden av ökad arbetslöshet. Varför är det då slopade arbetsgivaravgifter under några sommarmånader och satsningar på regional exportrådgivning som föreslås i stället för en politik som kan komma till rätta med massarbetslösheten? När man ser på vad regeringen faktiskt har gjort snarare än på vad den inte gjort eller tänker göra, blir bilden än mörkare av dess politik. i olika stödåtgärder har regeringen beslutat om sedan pandemin tog sin början, och de största posterna bland stödåtgärderna har riktats till det privata näringslivet. Fåtalet i näringslivstoppen har i flera fall också tackat för sig genom att använda beviljade stöd till utdelningar åt aktieägarna. , SKF och H&M är exempel på storföretag som agerat på detta sätt eller förklarat att de kommer att göra det. När EU-samarbetet måste hållas under armarna saknas det inte heller medel. kommer att betala till . När fåtalet behöver pengar, då öppnar regeringen plånboken. Det kan inte bli tydligare. Regeringen och dess samarbetspartier saknar helt vilja att föra en politik i flertalets intresse. Man småjusterar i en havererad politisk linje. kan man visa handlingskraft, men bara om det handlar om att värna fåtalets intressen. Till grund för regeringens politik ligger förstås den nyliberala tanken att statens och det offentligas roll i ekonomin ska begränsas. Det privata kapitalet, fåtalet, ska ges utrymme att skapa tillväxt och välstånd. I grunden är ekonomin till för att privatkapitalet, näringslivet, ska kunna generera vinster, inte för flertalets väl och ve. Regeringen avslutar den ekonomiska vårpropositionen med en bedömning att den förda finanspolitiken är långsiktigt hållbar. Tydligen är massarbetslöshet och fortsatta nedskärningar det enda hållbara i regeringens ögon. Det är sorgligt att Socialdemokraterna, som vågade utmana fåtalet i eliten, nu så fullständigt har anammat en borgerlig syn på samhällsekonomin. Men det är så det är. 4 För flertalet, inte fåtalet – en ny riktning för den ekonomiska politiken Som socialist står jag i total opposition till det finanspolitiska ramverket och den nyliberala ideologi som är dess grundval. Ekonomin finns till för folket, inte tvärtom. Den ska tjäna flertalet, inte fåtalet. Folkets väl går före storfinansens, som Socialdemokraterna uttryckte saken en gång för länge sedan. Därför upprepar jag nu det som jag sade i min följdmotion till ekonomiska vårproposition: det är dags att övergå till en offensiv ekonomisk politik för arbete, trygghet och bostäder åt alla. Åtstramningskontraktet, det finanspolitiska ramverket, ska rivas. Åtstramningsregimen ska inte återupprättas efter denna kris, som regeringen vill. Kravet på överskott i de offentliga finanserna ska slopas, liksom kravet på begränsning av statsskulden. Den ekonomiska politiken ska orienteras mot full sysselsättning av alla produktivkrafter. Statsbudgeten ska tillåtas gå med så stora underskott att det målet nås. , under krisen, kommer det att krävas mycket stora underskott för att vi ska kunna få bukt med massarbetslösheten. över en lite längre tidshorisont, bortom den nuvarande krisen, kan underskotten förmodligen minska i storlek. Dock får vi förvänta oss att betydande budgetunderskott kommer att behövas , med tanke på hur långt ifrån fullt resursutnyttjande står, med sitt outnyttjade arbetskraftsutbud motsvarande 648 000 heltidsarbeten. Ledordet är alltså full sysselsättning. När vi ser att alla de som kan arbeta också gör det, och att alla andra tillgängliga resurser nyttjas fullt ut, då bör den offentliga sektorns utgifter inte ytterligare driva på efterfrågan, eftersom det riskerar att leda till oönskad inflation. befinner vi oss långt från den punkten. Enligt regeringens egen bedömning i den ekonomiska vårpropositionen väntas inflationen understiga inflationsmålet . Inflationen har också – vilket framhålls i propositionen – återkommande överskattats i regeringens och andras prognoser. Vi har därför goda skäl att utgå från att utrymmet är högst betydande för att driva expansiv finanspolitik utan att orsaka oönskat hög inflation. Det är i verkligheten vi ska hämta vägledning för hur finanspolitiken ska skötas. Godtyckliga mål för budgetunderskott och statsskuld – som de som finns i det finanspolitiska ramverket och i – ska avvisas helt, som de uttryck för uttjänt nyliberal normpolitik de är. Arbete åt alla, full sysselsättning. Det ska vara målet för den ekonomiska politiken. Det är så en långsiktigt hållbar finanspolitik ser ut. Det är en ekonomisk politik för flertalet, inte fåtalet. 5 Flertalets rätt till arbete – inte fåtalets rätt till arbetskraft Rätten till arbete ska nu garanteras. Arbetslösheten ska bort, så långt det över huvud taget är praktiskt möjligt. Det ska bli slut av massarbetslöshet, ett slöseri med samhällets resurser och människors liv och förmågor som helt enkelt inte kan tolereras. Detta är en helt central del i en ekonomisk politik för flertalet. Full sysselsättning ska, som anges i avsnitt 5, vara det överordnade målet för den ekonomiska politiken. Alla som vill och kan ska ha ett arbete, ett heltidsarbete med en lön som ger en trygg och anständig tillvaro. En ny offensiv finanspolitik enligt vad som anges i avsnitt 5 är förmodligen i de flesta lägen tillräcklig för att nå målet om full sysselsättning, även om det inte kommer att ske över utan vara en process som löper över . Som komplement till den offensiva finanspolitiken bör dock ett program för offentliga beredskapsarbeten inrättas – ett sysselsättningsprogram inom den offentliga sektorn där alla de som inte kunnat hitta ett arbete på annat håll ska erbjudas anställning, fast sådan på heltid till en avtalsenlig lön. På så sätt säkerställs att den fulla sysselsättningen blir bestående över tiden och över konjunktursvängningarna. Arbetslöshet i delar av landet kan då av strukturomvandling mötas med en aktiv, riktad sysselsättningspolitik. Det ska inte ske någon utarmning eller formlig nedläggning av hela landsändar, som varit fallet av nyliberal ekonomisk politik. Den utveckling som beskrivs i den ekonomiska vårpropositionen, mot allt större skillnader i ekonomisk standard mellan stad och land, den ska brytas. Detta säger sig regeringen också vilja, men den saknar en politik för att åstadkomma det. Kostnaderna för det allmänna sysselsättningsprogrammet kommer att variera över tiden. I ett sämre konjunkturläge kommer fler att få sitt uppehälle från det. I ett bättre konjunkturläge kommer det att vara färre. Inrättandet av ett offentligt sysselsättningsprogram kommer att spara pengar genom minskat behov av a-kassa och annat offentligt stöd. Ett allmänt sysselsättningsprogram kommer, även i ett läge där kostnaderna för det är stora, att vara ett mycket mer kostnadseffektivt sätt att bekämpa arbetslösheten än de subventioner av det privata näringslivet som regeringens krispolitik består i. Om regeringen under pandemin hade lagt på direkt sysselsättningsskapande åtgärder inom den offentliga sektorn, exempelvis i form av beredskapsarbeten inom ett allmänt sysselsättningsprogram, i stället för på olika understöd åt privata företag, då hade vi inte stått med nästan 10 procents arbetslöshet . Med ett allmänt sysselsättningsprogram bortfaller också behovet av meningslös och förnedrande arbetslöshetsförvaltning (fas 3, arbetslivsutveckling, plusjobb, instegsjobb, nystartsjobb, jobb- och utvecklingsgarantin). En mängd samhällsnyttigt arbete kommer att bli utfört som annars inte skulle bli det. De som arbetar inom det allmänna sysselsättningsprogrammet får kompetens och arbetslivserfarenhet, i stället för att i arbetslösheten tappa vanan att arbeta och se sin kompetens urholkas. Arbetslöshetens negativa sociala följdverkningar (psykisk och fysisk ohälsa, missbruk, ökad kriminalitet) faller därmed bort – både rent mänskligt och som upphov till kostnader för det offentliga. Vi har råd att sätta folket i arbete. Vi har däremot inte längre råd att avstå från det. Arbete åt alla är en jämställdhetsfråga. Den nu förda arbetslöshetspolitiken slår hårt mot kvinnor. Särskilt undersysselsättningen, ofrivillig deltid, är något som kvinnor är särskilt drabbade av. Bland ensamstående i förvärvsaktiv ålder har kvinnor i genomsnitt lägre ekonomisk standard än män. Denna skillnad förklaras, enligt vad regeringen anger i den ekonomiska vårpropositionen, bl.a. av att kvinnor i genomsnitt förvärvsarbetar i lägre utsträckning än män. Även , under pandemin, ser vi hur arbetslösheten drabbar kvinnor. Regeringen anger i den ekonomiska vårpropositionen att återhämtningen är tydligare bland män än bland kvinnor, bl.a. då de branscher som fortsätter att tyngas av restriktioner är branscher som sysselsätter en större andel kvinnor. Dagens politik är också ett oförlåtligt slöseri med resurser. Om kvinnor arbetade heltid i samma utsträckning som män skulle BNP öka med . Om utrikes födda kvinnor arbetade i samma utsträckning som inrikes födda kvinnor skulle de offentliga finanserna stärkas med . Den fulla sysselsättningen och det allmänna sysselsättningsprogrammet kommer att göra slut på detta slöseri. Det kommer också att göra konkret skillnad i kvinnors liv och göra till ett mer jämställt samhälle. Rätten till arbete är också en integrationsfråga. Arbetslösheten bland utrikes födda är mer än så hög som bland inrikes födda. Utrikes födda har i genomsnitt lägre ekonomisk standard än inrikes födda, som beskrivs i den fördelningspolitiska redogörelsen i den ekonomiska vårpropositionen. Det allmänna mönstret är att ju kortare vistelsetiden är för en person som har invandrat till , desto längre ned i inkomstfördelningen återfinns personen. Den primära anledningen är, enligt vad regeringen själv anger i propositionen, att de som har bott i har en lägre sysselsättningsgrad än de som bott i landet . När vi går mot full sysselsättning är detta därför en samhällsförändring som kommer att särskilt gynna de utrikes födda. Att bekämpa och undanröja arbetslösheten är även en ungdomsfråga. Regeringens arbetslöshetspolitik slår särskilt hårt mot de unga, och gör deras inträde på arbetsmarknaden till en rå huggsexa om få, otrygga jobb som inte erbjuder någon fast eller tillräcklig försörjning. Detta bryter ned våra unga, som är vår framtid. Vad dagens politik gör med våra unga framskymtar i den ekonomiska vårpropositionen. Färre unga säger sig vara nöjda med livet än de som är äldre. Inkomstutvecklingen bland unga har också varit svagare , just till följd av att arbetslösheten har varit högre bland de unga. Våra unga förtjänar något bättre, de förtjänar full sysselsättning. Den fulla sysselsättningen kommer också att innebära sotdöden för det moderna daglönarsystemet, den s.k. gigekonomin, dit ungdomen hänvisas. Om man inte som arbetsgivare kan erbjuda en trygg och fast anställning till god, avtalsenlig lön, då har man ingen framtid på svensk arbetsmarknad. Full sysselsättning är också en central maktfråga på arbetsmarknaden. En politik för full sysselsättning flyttar makt från fåtalet till flertalet. kan krav på högre löner och bättre arbetsvillkor motas med hotet om arbetslöshet. Om du inte går med på lägre lön och sämre villkor så blir du av med jobbet. Det hotet är verkningsfullt , när vi har massarbetslöshet. Om vi däremot har full sysselsättning, och det alltid finns ett nytt arbete att gå till om man blir av med det man har, då tappar hotet om arbetslöshet sin kraft. Och har arbetarnas – flertalets – ställning stärkts, på fåtalets bekostnad. När alla genom en politik för full sysselsättning får arbete, och får bidra till samhällsbygget, då kan vi också fortsätta förkortningen av arbetstiden, en frigörelseprocess som alltför länge tillåtits stå stilla. Steg för steg, i en takt som säkerställer personalförsörjningen inom de samhällsbärande sektorerna, ska arbetstiden förkortas.