mot · H9023368 · 2021-10-04 00:00:00 — Dessa processer kan också få vägledning av formuleringar som finns i Där sägs t.ex. att det är särskilt viktigt att SVT och SR ”slår vakt om programområden som är betydelsefulla för allmänintresset”. programverksamheten ska utmärkas av ”hög kvalitet”. Detta är nycklelbegrepp som skulle vinna på att defineras tydligare. säger det sig självt att all journalistik och alla program inte kan vara public service i kvalitativ bemärkelse, bara för att det görs av SR eller SVT. En tillståndsprocess bör kort sagt inledas med en utveckling och precisering av vad ”radio och TV i allmänhetens tjänst” bör ha för betydelse i ett nytt medielandskap, och prioriteringar och alternativ sedan diskuteras med den Om detta ska fungera bygger det på att de olika länkarna i kedjan fram till riksdagsbeslut hänger ihop tidsmässigt. Rätt turordning är att först definiera uppdraget för public service, och sedan bestämma anslagen – under alla omständigheter måste dessa båda frågor beredas i ett sammanhang. Det har brustit i tidigare tillståndsprocesser. Det är inte minst kritiskt att bolagens redovisning av de olika anslagsalternativen kommer tidigt i processen, innan regeringen fattar beslut om direktiv till de utredningar som normalt föregår ett nytt sändningstillstånd. Public service har stora resurser och en privilegierad ställning genom att deras intäkter är reglerade, förutsägbara och oberoende av marknadens förändringar under Att en sådan ställning innebär risker för dålig resursanvändning är lika självklart som skattebetalarnas legitima intresse av att skattemedel används effektivt. Den granskning av anslagsanvändningen som sker av är kritisk för insyn och kontroll, och bör förstärkas. Det förekommer bl.a. reklamfinansiering av public service i flera länder, som regel i kombination med licens- eller skattemedel. Vi moderater menar att sådana hybridlösningar bör avvisas för svenskt vidkommande. bör helt enkelt inte ges rätt att konkurrera kommersiellt med annons- eller betalfinansieringar inom vissa tjänster, såsom play-kanaler och webb-tjänster. Detta hänger ihop med vår uppfattning att det övergripande mediepolitiska målet bör vara en mediemarknad präglad av mångfald. För det första skulle en sådan möjlighet för public service-bolagen riskera att förstärka drivkrafterna att söka det kommersiellt framgångsrika framför det utbud som har tydlig public service-karaktär – det skulle äventyra det egna uppdraget. För det andra skulle det riskera att ge public service-företagen en orimligt gynnad ställning gentemot andramedieaktörer såsom dagspressen och kommersiell radio och TV, om de fick tillgång till både säker offentlig finansiering och stora kommersiella möjligheter. Public service ska stå oberoende från såväl politisk som kommersiell påverkan. grundprincip i sändningstillstånden är därför att programföretagen inte får sända reklam och sådana sponsrade program där sponsorbidraget har tillfallit programföretagen Trots detta finns ett undantag för SVT att sponsring får förekomma vid högst 20 Detta för att SVT ska kunna sända attraktiva sportevenemang som Att SVT får sända 20 sponsrade evenemang kan tyckas rimligt, men i realiteten innebär det betydligt mer. Varje evenemang kan innehålla ett större antal enskilda sändningar. Detta är i grunden ett problem. Att man i en sändning täcker över varumärken på kläder och skyltar för att i nästa mata ut uttalade sponsringsinslag riskerar att skada bolagets trovärdighet och rimmar illa med kravet om Vidare kan konstateras att skatteinbetalningarna till public service inte står i direkt korrelation till anslagsbeslut. Därför bör public service-skatten balanseras så att det inte byggs upp ett för stort överskott på det så kallade rundradiokontot, vilket skulle innebära att medborgarna betalar högre skatt än Public service-skattens tekniska utformning bör också utvärderas. Det är avgörande för att det lönar sig bättre att arbeta och att fler kommer i jobb, och om public service-skattens negativa marginaleffekter bidrar till att hindra detta så måste det självfallet åtgärdas. Regeringen bör utreda skattens eventuella negativa inverkan på arbetsmarknadens funktionssätt och återkomma till med eventuella förslag på justeringar. Public service-bolagen ägs av för , och . Huvuduppgiften för styrelsen i är att utse styrelserna i programföretagen, med undantag av vd och arbetstagarrepresentanter. tar också ställning till programföretagens årsredovisningar och beslutar om ansvarsfrihet för företagens styrelseledamöter och vd:ar. var drivande när skapades för att öka distansen till politiken och främja oberoendet för radio och TV i allmänhetens tjänst. Stiftelsen leds av en styrelse som består av en ordförande och tolv andra ledamöter, och ordföranden är politiskt oberoende. Det är regeringen som utser ledamöterna i stiftelsen på förslag av partier, för att stiftelsen ska ha en parlamentarisk förankringen. För att ytterligare främja verksamhetens självständighet från statsmakterna beslutade att tjänstgörande riksdagsledamöter inte får vara ledamöter i , vilket får anses helt rimligt. I debatten om funktion förekommer dock fortfarande åsikter om att den så kallade parlamentariska förankringen, som fortsatt finns i och med riksdagspartiernas nomineringar till styrelsen, är problematisk. Sådana tveksamheter om stiftelsens påvkerkan på public service-bolagens verksamhet är skadlig för legitimiteten och förtroendet för radio och TV i allmänhetens tjänst som sådant. Vi moderater ser gärna att ytterligare avpolitisering av sker för att stärka oberoendet för public service, och därför bör ge regeringen tillkänna att göra en sådan översyn. Kraftsamla runt SVT och SR I debatten framförs ibland förslaget att, i likhet med många andra länder, slå samman de tre public service-bolagen till ett. Förhoppningen är att en sådan åtgärd medför synergi- och effektivitetsvinster, både administrativt och genom att radio-och TV, i likhet med vad som görs i t ex , kan samproduceras. Sådana synergier kan finnas. är radio och TV olika medier, tekniskt men också till sin karaktär, där radion har lägre produktionskostnader medan den rörliga bilden har sina stora fördelar i upplevelsen och i underhållning. Det är inte heller så att utvecklingen går mot att branscherna konvergerar. Tvärtom, med tillkomsten av poddar å ena sidan och nya format och plattformar för rörliga media å andra sidan, så utvecklas de båda medierna i sina egna riktningar. Till detta kommer att det från såväl oberoende- som mångfaldssynpunkt har ett egenvärde med olika nyhetsredaktioner och två olika företagsledningar som inom ramen för sina uppdrag väljer sina tilltal och gör sina egna utbuds- och utgångspunkt är därför att fördelarna överväger med att SR och SVT förblir skilda bolag. Däremot är UR en annan varelse, där uppdraget är att tillgodose behovet av utbildande och folkbildande innehåll i både radio och rörliga media. Vi har svårt att se att det finns övertygande principiella skäl för att detta uppdrag förutsätter ett särskilt bolag separerat från SR och SVT. Här finns rimligen synergi- och effektivitetsvinster att hämta, varför vi förordar att UR avvecklas som eget bolag och att verksamhten liksom uppdraget överförs till SR och SVT. Kravet på saklighet och opartiskhet I ett fritt och öppet samhälle ska statsmakterna inte ställa krav eller på annat sätt påverka innehållet i fria medier. De ska inte granska och kontrollera vad som skrivs eller yttras inom de ramar som ges av våra grundlagar. Detta gäller förstås i grund och botten även för public service-medier, som den offentliga finansieringen och det särskilda uppdraget gör att kravbilden är annorlunda för public service jämfört med andra medier. Tydligast blir detta i kravet på saklighet och opartiskhet, som inte bara ingår i allmänt vedertagna definitioner av public service, utan som regleras genom en uttrycklig bestämmelse i sändningstillstånden för programbolagen. Grunden för detta finns i politiska beslut fattade i riksdag. exempelvis uttalat att ”saklighet, öppenhet och opartiskhet är centrala faktorer i programföretagens dagliga arbete för att upprätthålla public services oberoende och integritet” och att granskningen av programföretagens verksamhet därför ”måste garantera en rimlig balans mellan programföretagens oberoende respektive allmänhetens och det offentligas behov av insyn och kontroll.” har också uttalat att ”det är avgörande för programföretagen att de har ett högt förtroende hos allmänheten för att de ska kunna uppfylla sina uppdrag i allmänhetens tjänst”. Kritik om bristande opartiskhet handlar oftast om ett påstått ”vänsterperspektiv” i nyhetsförmedling och program. Det finns visst forskningsstöd för att politiska vänsteruppfattningar är vanligare hos medarbetare i public servicebolagen än hos befolkningen i stort. Men den relevanta frågan är inte vad journalisterhar för åsikter privat, utan med vilken grad av professionalitet de bedriver sitt arbete, det vill säga kvaliteten i den journalistiska produkten. Kompetenta journalister kan leverera en allsidig och opartisk journalistisk bevakning, alldeles oavsett egna sympatier eller egen bakgrund, det är själva kärnan i yrket. Att upprätthålla en hög standard i det redaktionella arbetet är en kritisk fråga för alla medier, men i synnerhet för public service mot bakgrund av sändningstillståndens särskilda krav på saklighet och Olika förtroendemätningar visar att det finns ett högt och stabilt förtroende för både SVT och SR i den svenska befolkningen i stort. Enligt , som gör årliga undersökningar, var förtroendesiffran 2020 för befolkningen i stort . är förtroendet något lägre än snittet hos M- och Kd-väljare, även om förtroendet har gått upp (för M-väljare från 2020). Det som framför allt sticker ut är det påtagligt lägre förtroende som finns bland Sd-väljare (2020). Medieakademins förtroendebarometer slog fast att SR har högst förtroende av alla medieföretag. tittade akademin på frågan om hur väljarna placerar mediernas nyhetsbevakning på en politisk höger-vänsterskala. När det gäller SVT och SR svarade en klar majoritet, , ”varken till höger eller vänster”. uppgav att SR och SVT ligger något eller klart till höger i sin nyhetsbevakning. uppgav att SR och att SVT ligger något eller klart till vänster. Det betyder förstås inte att det faktiskt är på det sättet. Men redan om en så stor andel upplever saken så, är det något som rimligen bör tas på allvar, främst av programbolagen själva. publicerade () två granskningar av beslut som rörde SR och SVT. Slutsatsen som drogs var att de ärenden där inslag fällts eller kritiserats för bristande opartiskhet hade en tydlig slagsida åt GAL-värderingar (gröna, alternativa och libertära). källmaterialet var alltför begränsat för att dra några generella slutsatser om programmen i SR och SVT. Uppdraget att granska om innehållet i radio- och tv-program följer de föreskrifter och villkor som finns för sändningarna, samt att bedöma om programföretagen har uppfyllt sina public service-uppdrag, ligger alltså hos , som är ett särskilt beslutande organ inom Myndigheten för press, radio och tv. granskade () granskning av public service, både vad gäller prövningen av enskilda ärenden och de årliga bedömningarna av programföretagens s.k. public service-redovisningar. RRV:s övergripande slutsats var att granskning fungerar på ett i stort sett ändamålsenligt sätt. RRV menade att den lever upp till höga krav på effektivitet och öppenhet, och bidrar till en god regelefterlevnad hos programföretagen. RRV bedömde att programföretagen tar beslut på stort allvar, och att besluten får bra genomslag i deras verksamhet. Vidare slog RRV fast att programföretagen lägger ned ett stort arbete på att producera genomarbetade och tydliga public service-redovisningar. Allt detta är en bra grund för framtiden. Men det hindrar inte att det finns mer att göra. RRV pekar i sin granskning på en rad nödvändiga förbättringar i verksamhet inom ramen för dagens uppdrag, bl.a. tydligare motiveringar också av friande beslut och mer aktuella praxissamlingar. Vi moderater vill i linje med det lägga till att bör göra sina beslut och praxissamlingar tillgängliga på sin webbplats – där brister det . Alla åtgärder av detta slag är viktiga för att kravet på saklighet och opartiskhet ska vara enkelt att förstå och ta till sig för medborgarna, och därmed i förlängningen för förtroendet för public service. Som RRV konstaterar bygger dagens granskning av radio- och tv-program i huvudsak på anmälningar från allmänheten. Det är ett omistligt inslag även i framtidens granskning och uppföljning av public service. Likafullt är det en brist att arbete, utöver programbolagens egna redovisningar, uteslutande tar sin utgångspunkt i initiativ från enskilda. Vi moderater ser ett behov av att få till stånd helhetsgranskningar som kan belysa hur bolagen i sitt samlade programutbud uppfyller ambitionen om saklighet, opartiskhet och allsidighet. uppdrag bör därför kompletteras med uppgiften att inhämta regelbundna helhetsgranskningar av programverksamheten, som bör göras av fristående, vetenskapligt förankrade parter, såsom fristående forskare eller akademiska Vi ser även att programbolagen själva skulle kunna vara beställare av sådana helhetsgranskningar. Detta som ett led i uppgiften att stödja både kvalitetsarbetet i den egna programverksamheten och, som beskrivs ovan, framtagandet av beslutsunderlag för anslagsprocessen. Det finns också skäl att överväga om det bör införas mer kraftfulla sanktioner särskilt riktade mot public service för överträdelser av kravet på opartiskhet och saklighet i sändningstillståndet. Den sanktionsmöjlighet som skulle ligga närmast till hands är någon form av straffavgift eller sanktionsavgift. Public service är unikt med sina politiskt beslutade sändningstillstånd, kravet på saklighet och opartiskhet, skattefinansieringen och så vidare. jämförelsen på det privata området är den oberoende pressen. Den är till stor del underkastad det frivilliga pressetiska sanktionssystemet, men är inte underkastad några hot om sanktionsavgifter (om man inte räknar den förhållandevis blygsamma ”expeditionsavgiften” som följer med en fällning i MEN). Detta talar delvis emot att sanktionera opartiskhets- och saklighetskravet med hjälp av straffavgifter. Men till bilden hör också att finns i radio- och tv-lagen regler om s.k. ”särskild avgift” för public service-bolagen om de bryter mot vissa villkor i Public service-bolagen kan tvingas betalas en avgift på upp till fem om de bryter mot exempelvis sändningstillståndets bestämmelser om sponsring, annonsering, produktplacering eller otillbörligt gynnande av kommersiella Frågan om påförande av sådan särskild avgift prövas av Förvaltningsrätten i på ansökan av . Sanktionsavgifter kopplade till sändningstillståndet är alltså i och för sig inte en främmande fågel i lagstiftningen runt public service. Det kan framstå som inkonsekvent att bestämmelserna i sändningstillståndet om opartiskhet och saklighet inte ska ges samma skärpa som andra bestämmelser. Att avgiftssanktionera opartiskhets- och saklighetskravet skulle också inskärpa betydelsen ur inte minst demokratisk synvinkel av att radion och teven ”i allmänhetens tjänst” lever upp till dessa krav. Å andra sidan är opartiskhets- och saklighetskravet av kvalitativt annat slag än vissa andra bestämmelser i sändningstillståndet. Vad som är ”partiskt” eller ” osakligt” är närmast per definition, en bredare och ibland politisk bedömningsfråga. En särskild avgift kopplat till opartiskhets- och saklighetskravet skulle, i likhet med den ordning för den särskild avgift som redan finns i radio- och tv-lagen, prövas av domstol. Det kan uppfattas som känsligt att överlämna bedömningen av vad som är opartiskt och sakligt till en domstol. är visserligen, precis som domstolarna, ett från riksdag och regering självständigt organ, och ordföranden i nämnden ska vara eller ha varit domare. Men sannolikt är den prövning som gör i frågor om opartiskhet och saklighet, på gott och ont, mer allsidig och flexibel än den prövning som en domstol skulle kunna eller våga göra. Det är t.ex. långt ifrån säkert att domstolsprövning skulle leda till fler ”fällningar” för brott mot opartiskhets- och saklighetskravet. Vi moderater ser att det finns goda skäl som talar i båda riktningar i fråga om brott mot opartiskhets- och saklighetskravet bör sanktioneras med en särskild avgift. Regeringen bör tillställa en utredning som ges i uppdrag att överväga om särskild avgift enligt radio- och tv-lagen även ska kunna påföras för brott mot sändningstillståndets bestämmelser om opartiskhet och saklighet. Ett starkt förvar mot påverkan av media En särskild risk i det nya landskapet är påverkansaktiviteter från främmande makter som saknar respekt för demokratins spelregler. Försöken att påverka val i , och genom desinformation och falska avsändare från rysk sida är väl bevisade och kända. FOI har också kunnat konstatera att påverkansoperationer varit omfattande mot och att det regelmässigt sker attacker från framförallt har svenska nyhetsredaktioner också utsatts för regelbundna hot och påtryckningar i sitt redaktionella arbete från kinesiska Det finns skäl att anta att attackerna mot vårt samhälle och demokrati från auktoritära och antagonistiska regimer kommer att öka och bli alltmer sofistikerade. blir inte mindre av att sociala plattformar och nättjänster i allt större utsträckning kommer att ha sitt ursprung i , och därmed vara underställd den kinesiska regimens Påverkansaktiviteterna är ett slags digital krigföring mot det öppna samhället och vårt lands suveränitet och måste också bemötas som ett sådant. Vi måste rusta oss för ett ständigt pågående informationskrig i syfte att försvaga och skada vårt land och det Det innebär att vårt digitala försvar, liksom vårt samarbete med andra demokratier i EU och Nato kring digitalt försvar, måste stärkas. Den nya myndigheten för psykologiskt försvar och det myndighetsövergripande centret för cybersäkerhet, där varit drivande, är mot den bakgrunden viktiga. Dröjsmålet i att dessa båda kommit i full drift är allvarligt eftersom dessa problem är tilltagande. De flesta förslag för att skapa ordning och hyfs på nätet har nackdelen av att vara I längden finns det inget bättre skydd mot påverkanskampanjer, liksom mot desinformation och ryktesspridning, än kritiska, orienterade och medvetna konsumenter och medborgare. Det finns grund för att vara optimist i det avseendet. befarade många att reklam i radio och TV skulle lura konsumenter och skada barn. Motsvarande oro framfördes när videobandspelarna, spelkonsolerna och många andra förändringar gjort sitt intåg. I alla dessa fall har det visat sig att människors förmåga till kritiskt och självständigt tänkande har underskattats. Inte minst de yngre som vuxit upp med reklam i TV, har en sunt distanserad hållning till reklamens lockrop. finns det en växande medvetenhet om förekomsten av desinformation på nätet och att allt du lägger ut och berättar om dig själv, också kan bli värdefulla data för andra. Därför måste insatserna i vårt digitala försvar inriktas på kunskapsspridning och på att skapa öka medvetenheten hos allmänheten och därmed vaccinera det öppna samhället mot desinformation och påverkan. De sociala plattformarna, liksom den digitala försvarsmakten måste, i motsats till vad som ofta är tradition hos den konventionella, använda öppenhet och transparens kring påverkanskampanjer, desinformation och hur algoritmer kan utnyttjas, som sitt vapen. Bara så kan medborgarnas medvetenhet komma ifatt attackerna. Skydd för skapande och skydd mot förtal Strömmade tjänster för rörliga media har snabbt vunnit terräng. genomsnittligt svenskt hushåll ett abonnemang på mer än en strömningstjänst. pressens fall har omställningen varit ännu större. Sökmotorer och sociala medier tagit en allt större del av annonskakan – beräknas av nya annonsinvesteringarna gå till Google, Facebook och motsvarande tjänster – och har därmed ryckt undan grunden för dagspressens traditionella affärsmodell där annonsintäkterna är den huvudsakliga intäktskällan. Därtill har samma aktörer kunnat dra nytta av pressens produkt – det journalistiskt producerade innehållet – för att öka dragningskraften till sin egen produkt, oftast utan ersättning. Resultatet har blivit en snabb utslagning av dagspress och en utmanande omställning för de som finns kvar. EU:s upphovsrättsdirektiv som syftar till en harmonisering av upphovsrätten öppnar bl.a. upp för ersättning till mediebolag och publicister. Att medier kan få betalt för sitt innehåll är betydelsefullt, är det av stor betydelse att regleringen inte stryper informationsflödet på nätet. En ytterligare betydelsefull fråga som adresseras av många mediehus rör hur redaktionellt innehåll – det vill säga innehåll som en publicist valt att publicera – bör värnas från att bli nedplockat av sociala plattformar när dessa menar en innehållet bryter mot deras användarvillkor. Frågan om särskilda regler för redaktionellt innehåll som publiceras på plattformarna kompliceras exempelvis av att EU inte har något gemensamt medieetiskt system eller regler för vad som ska klassas som redaktionellt Gränsdragningarna kan således bli svåra. För pressen är utmaningen att hitta en ny affärsmodell där läsarnas betalning för innehåll också blir den huvudsakliga intäktskällan. Att läsaren, och inte annonsören, också blir kunden är ingen osund utveckling. är omställningen och de förändringen av förutsättningar så dramatisk, att de flesta dagstidningsföretag behöver stöd för att klara omställningen. Detta leder till de slutsatser om mediestödets existens och utformning som berörts närmare ovan. Men det innebär också att om innehållsproducenter – såsom dagspress – och innehållsdistributörer – såsom sociala plattformar – ska kunna konkurrera på rättvisa villkor, så måste det unika innehållet och dess producenter få ett starkare lagligt skydd. Och bättre än förslag om särskilda digitalskatter, är att de sociala nätverken träffar avtal med de innehållsproducenter vars material man använder, precis såsom lättillgängliga tjänster för strömmad film och musik har reducerat problemen med piratnedladdningar. Upphovsrättsskyddet har traditionellt framförallt betraktats som en fråga om att skydda konstnärer, artister, författare och andra enskilda kulturskapares rätt till frukterna av sitt värv. Det är viktigt. Men i den digitala världen är immateriella tillgångar också allt oftare det viktigaste kapitalet för företagen, vare sig det handlar om varumärken, kundrelationer eller journalistiskt originalmaterial. En viktig del av att skapa en gemensam digital marknad i är därför ett starkare skydd för upphovsrätten som också omfatta juridiska personers rätt att skydda sitt material och få ersättning för om det återanvänds. SNS demokratirapport undersöker den politiska polariseringen i – och kommer till slutsatsen att polariseringen överlag inte är större än tidigare, även om de politiska konflikterna handlar om delvis andra frågor . upplever de flesta nog att nätet inte bara givit möjligheter till utbyte av tankar, idéer och åsikter utan har också bidragit till att i varje fall tydliggöra polariseringen av åsikter och till att hat, hot, falsarier och stötande innehåll vunnit vidare spridning. Det finns också stöd för att journalister är mer utsatta . Avarterna är väl beskrivna och diskuterade, inte minst i traditionella medier. Förslagen till lösning är däremot färre, och de som framförs har ofta en baksida i form av censur och begränsningar av åsikts- och yttrandefriheten som inte är acceptabla. Hat, hot, förtal, rykten och lögner har alltid förekommit när människors åsikter möts. Det nya i den digitala miljön är att spridningen är så mycket större. Byskvallret når långt bortom bygränsen, ett förlupet ord kan få evigt liv och skadorna på enskilda och samhällsklimatet är därmed också så mycket större. Detta måste lagstiftning och