mot · H9023247 · 2021-10-04 00:00:00 — delar det synsätt som läggs an i Action Agendan (AAAA) för finansieringen av Agenda 2030 där biståndet ses som en hävstång för utveckling. Agendan pekar på att ett viktigt bidrag till finansieringen av Agenda 2030 som kommer från inhemska offentliga resurser. Förmåga hos stater att på ett rättvist och transparent sätt ta ut skatt och investera för utveckling är en grundförutsättning för att nå Agenda 2030. Förutsättningarna för en hållbar skattepolitik är ofta som sämst i de minst utvecklade länderna. En stor informell ekonomi, svag skatteförvaltning och avsaknad av förmågan hos statsapparaten att leverera varor och tjänster präglar många av de minst utvecklade ekonomierna. Här har en viktig roll baserad på vår tradition av ett effektivt skattesystem med stor legitimitet i samhället. bidrar med att stödja länder att utveckla sin skatteförvaltning och vill använda biståndet för att utveckla detta arbete och därigenom mobilisera inhemska offentliga resurser. På så sätt fungerar biståndet som en hävstång som kan mobilisera betydligt större kapitalflöden som också är långsiktigt hållbara bortom biståndet. Mervärdesskatt har under blivit den enskilt viktigaste skattekällan för de flesta utvecklingsländer. Utmaningen för flera länder att få till stånd ett strukturerat skatteuttag visar på vikten av att länder som kan bidra med expertis för att utveckla skatteförvaltningen i våra samarbetsländer. Skatteundandragande, att skattebaser urholkas och att vinster förflyttas mellan länder genom avancerad skatteplanering, är ett stort problem. Dels för enskilda länder, dels för robustheten i det internationella skattesystemet. Internationellt samarbete är en förutsättning för att åtgärda problemet med länder som specialiserat sig på att skapa möjligheter till skatteflykt. En grundförutsättning för att detta ska fungera är att fortsätta skriva under och vidareutveckla informationsutbytesavtal mellan olika länders skatteförvaltningar. Stora multinationella företag har kunnat utnyttja det faktum att olika länders skattesystem är uppbyggda på olika sätt för att minska sin effektiva beskattning eller för att rentav uppnå nollbeskattning. Detta leder bland annat till att utvecklingsländer tappar betydande skatteintäkter. De fastnar i en negativ spiral där ett dåligt förhandlingsläge blir allt sämre när företag väljer bort utvecklingsmarknader som bas för produktion och skatteinbetalning. grundprincip för beskattning av företag är att de ska betala skatt där deras produktion och produktutveckling sker. För är företag som konkurrerar på en marknad en central drivkraft för hållbar utveckling, men konkurrensen ska handla om att på bästa sätt möta marknadens efterfrågan och inte om att strukturera det mest avancerade skatteupplägget. stödjer det internationella arbetet som inom ramen för så kallade BEPS-projekt (Base Erosion and Profit Shifting) syftar till att förhindra att länders skattebaser eroderas genom att internationella bolag utnyttjar olika länders nationella skattelagstiftningar och därmed kan allokera intäkter och kostnader till länder med låg eller ingen beskattning alls. har en viktig roll att bidra till att syftet med EU:s Anti-Tax Avoidance Package uppfylls. För att undvika att europeiska företag bidrar till skatteundandragande i utvecklingsländer är det nödvändigt med en koordinerad implementering av BEPS-åtgärderna vilket bidrar till en ökad öppenhet för skatterelaterad information och att få till mer rättvisa konkurrensvillkor. delar analysen i AAAA om behovet av ett rättvist system för internationell handel. Handel mellan länder är en viktig drivkraft för hållbar utveckling och mot fattigdom. Men AAAA pekar på att globala handelsregler och tullsystem också riskerar att cementera globala ojämlikheter. är , , försvagat av inre motsättningar, och rättmätiga krav från utvecklingsländer om rättvisare regler för fiske och jordbruksprodukter förblir ohörda. utsätts också internationella handelssystem för stora påfrestningar genom en geopolitisk förskjutning mot protektionism och handelskrig. vill att i ökad utsträckning ska verka för att internationell handel, inklusive EU:s handelssystem, ska utvecklas till förmån för en friare handel på jämlika villkor som tar hänsyn till att länder har olika förutsättningar att konkurrera på öppna marknader. Att incitamenten för svenska företag att investera i klimatkompenserande åtgärder i fattiga länder ökar. Att en större andel av bistånd ska gå till att stödja uppbyggnaden av rättvisa och transparenta skattesystem i utvecklingsländer. Att ska öka sina ansträngningar att som en del av det internationella utvecklingssamarbetet motverka skatteflykt och avancerad skatteplanering. Att biståndsbudgeten ska användas för att stimulera näringslivet och privata aktörer att investera i hållbar utveckling exempelvis genom att dela finansiella risker och verka för att minska kostnader för affärsutveckling i länderna. Att biståndet i högre utsträckning ska inriktas på att mobilisera ett bredare engagemang och kostnadsdelning med det civila samhället genom att öka resurserna till det bilaterala biståndet. Att ska stärka reformer av EU:s och andra internationella handelssystem för att värna om ekonomier i utvecklingsländer och för att tillvarata globala utvecklingsmål. Att regeringen i budgetarbetet ska sträva efter en större förutsägbarhet i finansieringen av biståndsarbetet. Att sak- och förvaltningsanslaget slås ihop, med målsättningen att införa en budgetmodell som bättre tillgodoser behovet av kostnadseffektivitet och möjligheten att jämföra administrativa kostnader i bilateralt och multilateralt stöd. En starkare svensk röst för ett bättre multilateralt system Vi har redan slagit fast att vi vill se att när väljer att samarbeta med FN-organisationer ska det göras utifrån en tydlig bild av att detta är det mest effektiva sättet att uppnå hållbara resultat med fattiga och ofria människors behov i centrum. Detta innebär att valet av samarbete med ett FN-organ ska ske efter en tydlig jämförelse med andra möjliga samarbetspartner. Ett sätt att både fokusera det svenska bidraget, och öka genomslaget för utvecklingsresultat är att tydligare rikta våra medel till de FN-organ vi bedömer fungerar väl, eller som arbetar med för särskilt viktiga frågor. När väljer att samarbeta med ett FN-organ ska vi välja den stödform som är mest lämpad för att effektivt uppnå hållbara utvecklingsresultat, och med nolltolerans för övergrepp, sexuella trakasserier och korruption. har en tydlig trend kunnat urskiljas där allt fler givare till de multilaterala organisationerna gått mot att i större utsträckning ge öronmärkt stöd istället för kärnstöd. ger däremot över hälften av vårt stöd till FN som kärnstöd. Det kan ifrågasättas om detta verkligen alltid är det mest effektiva för att uppnå utvecklingsresultat. Risken med att fokusera på kärnstöd när andra länder i allt större utsträckning öronmärker sitt stöd är att det svenska stödet då främst går till att täcka administrativa kostnader och finansieringsgap i andra länders projekt, istället för att värna svenska prioriteringar. Indirekt kan detta också innebära att svenska biståndspengar går till att stödja projekt som inte ligger i linje med svenska intressen. Denna risk blir större när auktoritära makter som blir allt mer aktiva inom de multilaterala organisationerna. Kärnstöd är en viktig grund för FN-organen, men för de FN-organ som inte levererar tydliga utvecklingsresultat bör i högre utsträckning öronmärka vårt stöd till de delar av organets verksamhet som levererar resultat. Detta i enlighet med more for more-principen. Ett annat sätt att se till att svenska intressen värnas inom de multilaterala organisationerna är att väsentligt öka andelen utsänd personal från UD, Sida och FBA till dessa organisationer. Med mer personal, och framförallt personal med expertkunskap på plats, blir det lättare att granska och ställa krav på de multilaterala organisationerna samt värna svenska intressen. Med mer utsänd personal blir det också lättare att se till att röst blir hörd och säkerställa att kan verka som en motvikt mot de växande populistiska och auktoritära krafterna. stöd via FN-organ kompletterar ofta svenskfinansierat stöd via andra kanaler, inklusive bilateralt stöd. En förutsättning för en effektiv rollfördelning är att samordningen mellan olika stödformer förstärks så att stöd via multilaterala kanaler, inklusive multi-bi, koordineras med bilateralt stöd. av allt bistånd i världen kommer från EU-länderna och av detta bistånd kanaliseras direkt via EU:s egna institutioner. bör försöka påverka EU:s biståndspolitik mer aktivt, och verka för att svenska aktörer blir utförare av EU-finansierade projekt i större utsträckning. Vi har tidigare i denna rapport argumenterat för en mer fokuserad svensk utvecklingspolitik utifrån områden där har ett tydligt mervärde. Vi har även argumenterat för att andra länder bör följa samma princip och att en ökad samordning av biståndet därmed kan leda till en rationell och effektiv arbetsdelning. vill att Kommissionen intar en stark roll i att etablera dessa principer för specialisering och arbetsdelning mellan medlemsländerna samt att Kommissionen fungerar som en koordinator mellan medlemsländerna. finns det möjligheter för medlemsstaterna att ta delegerade medel från Kommissionens biståndsbudget och ansvara för genomförandet, vilket är en möjlighet som bör utökas. I kombination med det system som vi beskrivit här kan denna omfördelning bidra till en ökad fördjupning och kompetensutveckling mellan medlemsländerna. EU:s biståndspolitik bör bygga på samma värderingar som vi anser ska styra det svenska biståndet i denna rapport. Grunden är Agenda 2030 med en stark betoning på liberala värden och jämställdhet. Vidare behöver EU:s biståndspolitik gå hand i hand med unionens jordbruk-, fiske, handels- och utrikespolitik. Den samlade biståndspolitiken bör främja frihandel och ett ökat ekonomiskt utbyte mellan EU och partnerländerna. har EU:s biståndspolitik dock gått i fel riktning och allt större fokus har lagts på inrikespolitiska intressen, som exempelvis gränsbevakning och migrationshämmande åtgärder istället för att fokusera på att förbättra villkoren för människor där de bor. Detta har lett till att stora summor från EU:s biståndsbudget har gått till att stävja migration istället för att bekämpa fattigdom och klimatförändringar. Flera rapporter har också visat att biståndsmedel från EU missbrukas och går till aktörer som har gjort sig skyldiga till grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. bör sträva efter att säkerställa att EU:s biståndsmedel endast stödjer aktörer som respekterar mänskliga rättigheter och syftar till att undanröja orsakerna till att människor drivs på flykt, snarare än att hindra att de når EU:s gränser. - Att i valet mellan kärnstöd och öronmärkt stöd bör styras av möjligheterna att uppnå prioriterade utvecklingsresultat som speglar svenska värderingar och intressen. - Att det inför varje beslut om finansiering via multilaterala kanaler görs en systematisk jämförelse av förväntade resultat och effektivitet i jämförelse med alternativa kanaler. - Att andelen utsänd personal från Sida, UD och FBA, men även andra myndigheter, ökar vid de multilaterala organisationerna. - Att svenskt stöd via multilaterala kanaler i högre utsträckning samordnas med det bilaterala stödet. - Att ska ta en större och mer aktiv roll i att forma EU:s biståndspolitik. - Att Kommissionen tar en större roll för att koordinera medlemsstaternas genomförande av biståndet. - Att Kommissionen i högre utsträckning omfördelar EU:s bistånd till att utföras av medlemsländerna, i linje med varje lands respektive fokusområden. - Att Sida eller andra svenska aktörer i högre utsträckning är genomförare av EU:s bistånd. - Att EU:s biståndspolitik ska gå hand i hand med ökad frihandel och ekonomiskt utbyte. - Att inom EU verkar för en ökad samstämmighet mellan biståndet och andra närliggande politikområden. - Att EU:s biståndspolitik ska fokusera på att undanröja orsakerna till att människor flyr, snarare än på migrationshämmande åtgärder. Handelspolitiken och biståndspolitiken hand i hand Handelspolitik och utvecklingspolitik behandlades länge som helt separata från varandra. De två har egna regelverk, institutioner och politiska arenor. Men har en mängd frågor som tidigare hanterats inom ramen för utvecklingsfrågor (miljö, klimat, mänskliga rättigheter, arbetsvillkor etc.) börjat dyka upp i handelspolitiken och refereras till i handelsavtal. Den globala utvecklingen mot mer hållbara ekonomiska system har ytterligare kopplat samman dessa, och efter antagandet av de globala hållbarhetsmålen (SDGs) har ‘hållbar handel’ eller ‘handel och hållbarhet’ blivit det europeiska sättet att ta ett helhetsgrepp kring dessa frågor. Det långsiktiga målet med utvecklingspolitiken måste också vara att biståndet inte längre ska behövas, att länder kan klara sig själva utan bistånd. Då kan handel vara ett viktigt verktyg som bidrar till att länder utvecklas. Förutom handelsavtal, har EU en rad ekonomiska partnerskap med utvecklingsländer. De minst utvecklade länderna har dessutom tullfri tillgång till EU: marknad för alla varor utom vapen (Anything but Arms Agreement, ). Rikare länder som och handlar också med EU med vissa tullättnader, dock inte för jordbruksprodukter. aviserade EU Kommissionen ett särskilt initiativ för att stärka relationerna mellan och genom att stimulera privata investeringar. Den långsiktiga visionen är att skapa ett frihandelsområde mellan EU och instiftade afrikanska Free Trade Area (AfCETA) som omfattar 44 . Det finns anledning för EU att ge samma preferenser till hela den afrikanska kontinenten vad gäller tullfrihet och ursprungsregler, inte minst för att främja integrationen mellan de afrikanska länderna, något som är ett uttalat mål för EU:s biståndspolitik. har länge varit största mottagaren av svenskt bistånd. Talibanerna har återtagit makten i . Framtiden ter sig mörk för befolkning som befinner sig i en fruktansvärd situation. Runt en halv miljon afghaner beräknas vara på flykt inom landet, främst kvinnor och barn. Vilken väg kommer ta och hur deras styre kommer utvecklas är oklart men det står klart att svenskt bistånd inte kan gå till att stödja taliban-regimen. Mer fokus behöver vara på humanitärt bistånd. får inte överge . Vi måste hitta sätt som säkrar att den utveckling som trots allt gjorts, fler barn inkl. flickor har fått skolgång och färre kvinnor och barn dör i barnsäng . Vilka möjligheter som finns framöver behöver redas ut och vi föreslår därför att ett omtag görs. behöver en ny biståndsstrategi för .