mot · H9024062 · 2021-10-05 00:00:00 — Det kommunala ansvaret bör förtydligas genom att de kommuner som har vattenförekomster med betydande påverkan från urban markanvändning måste ta fram kommunala vattenplaner med utgångspunkt i vattenförekomsters avrinningsområde. Det är svårt att få genomslag för miljökvalitetsnormerna för vatten i den kommunala planeringen, vilket bland annat utredningen utvecklad vattenförvaltning (SOU 2019:66) pekar på. Stödjande regler bör införas i PBL för att miljökvalitetsnormerna för vatten ska få genomslag i den fysiska planeringen. [4] Kommunerna bör även delta i åtgärdsplaneringen inom vattenmyndigheternas åtgärdsprogram. Gör dricksvattentäkter till riksintresse och inrätta fler vattenskyddsområden Skyddet av dricksvatten varierar mycket över landet. Många kommunala vattentäkter saknar skyddsområden, och många befintliga skyddsområden är dåligt utformade och behöver ses över. [5] Inrättandet av nya skyddsområden går trögt. För en trygg vattenförsörjning och för att leva upp till miljömålen är det avgörande att skyddet av dricksvattentäkter och grundvatten stärks. Det finns ett mycket stort behov av att stärka länsstyrelsernas arbete med dricksvattenförsörjning och vattenskydd, exempelvis behöver stödet för att inrätta och se över vattenskyddsområden stärkas. Även arbetet med tillsyn av vattenskyddsområden är på många håll eftersatt och är i stort behov av förstärkning. Inte enbart grundvattentäkterna, utan också ytvattentäkter är i behov av stärkt skydd. Även ytvattentäkter förser flera miljoner människor med dricksvatten. Därför vill att både grund- och ytvattenförekomster ska kunna göras till riksintresse, för att dessa ska kunna hävda sig i konkurrensen med andra riksintressen när en avvägning ska göras i samband med ny bebyggelse, infrastruktur eller industrietableringar. Naturgrusavlagringar behöver i större utsträckning förvaltas som dricksvattenreserver. Stärk arbetet med grundvatten Både kommuner och länsstyrelser saknar ofta den hydrogeologiska kompetens som krävs för att fatta hållbara beslut som påverkar dricksvattenförsörjningen. [7] Utöver ett stärkt skydd för dricksvattentäkterna behövs både ökade krav och bättre statlig vägledning till kommuner och länsstyrelser. Det behövs också ökad samordning, samverkan och bättre förutsättningar för dialog mellan kommuner. är kunskapen om grundvattenresurserna otillräcklig, därför behöver kartläggningen av grundvatten som SGU arbetat med fortsätta. Det är tydligt att det behövs ett tydligare helhetstänk och mer av en samlande kraft i grundvattenarbetet. Den myndighet som har det övergripande samordningsansvaret för hållbar vattenförsörjning ska också få i uppdrag att säkerställa att arbetet med grundvatten och ytvattenresursen tydligt inkluderas, och tillkännager detta för regeringen. En myndighet bör få ett utökat och tydliggjort ansvar för sötvattenfrågor, för att hjälpa samhället i att förstå, förutse, skydda och hållbart använda landets vattenresurser. Ett tydligare ansvar i vattenförvaltningsfrågor och vad gäller grundvattenövervakning skulle öka tydligheten i SGU:s roll och myndigheten bedömer att genomslaget för grundvattenfrågor därigenom skulle förbättras. Öka takten i arbetet med reservvattentäkter Många kommuner saknar utpekade reservvattentäkter, därför är det viktigt att sådana pekas ut och att vattenskyddsområden inrättas runt dessa. Stödet till kommunerna för detta arbete behöver stärkas. Kommunens fysiska planering, med utbyggnad av bebyggelse och olika verksamheter, måste utgå ifrån att vattenresurserna ska räcka, också med tilltagande klimatförändringar, och att vattnet fortsatt ska vara rent. Länsstyrelsernas arbete med regional planering för dricksvattenförsörjning behöver stärkas. Inför ett VA-kliv – en kraftfull satsning på modernt VA i hela landet Den svenska VA-infrastrukturen, som utgörs av över 3000 vatten- och avloppsreningsverk och ledningar, anlades mestadels på några få årtionden med hjälp av statligt stöd. [10] Befolkningsutvecklingen har drivit utvecklingen av kapacitet. Underhållsskulden är dock mycket stor, liksom behoven av upprustning och utveckling av nya tekniker. Även miljöarbetet måste utvecklas och stärkas. Infrastrukturen för vatten och avlopp hänger nära samman med arbetet för giftfria kretslopp och en växande cirkulär ekonomi, och kräver ett aktivt uppströmsarbete. En stor del av VA-infrastrukturen anlades när miljölagstiftningen inte var utvecklad. Skadliga kemikalier, läkemedel och mikroplaster ställer allt högre krav på avancerad rening. Även klimatförändringarna ställer allt högre krav på anpassning av VA-nätet. Det krävs omfattande satsningar på innovation och utveckling av VA-infrastrukturen. Gamla anläggningar behöver förnyas och kapaciteten i nya bostadsområden stärkas. Det behövs breda satsningar på forskning och ny teknik för att möta utmaningarna för framtidens VA-system och hoten mot vårt vatten. Statliga investeringar i tvärsektoriella forsknings- och innovationssatsningar kring vattenfrågor behövs. Satsningarna behöver stimulera samverkan mellan akademi, näringsliv och offentliga aktörer. Satsningarna behöver också stimulera näringslivets egna FoU-investeringar. Stora skillnader mellan stad och landsbygd Kommunernas förutsättningar att möta behoven av investeringar, utveckling och underhåll ser mycket olika ut över landet. En liten kommun i landsbygd har helt andra förutsättningar än en större stad. Det gäller finansiella resurser, hur stark och utvecklad är och förmågan att rekrytera och behålla personal med rätt kompetens. Att driva, återinvestera i samt bygga ut tjänsterna för vatten och avlopp i takt med att samhället utvecklas är förknippade med betydande kostnader. För att säkra dricksvattnet i hela landet, inte enbart i stora kommuner med god ekonomi, utan även i små kommuner med litet befolkningsunderlag, behövs nu de omfattande satsningar som föreslår i denna motion. Stor underhållsskuld och omfattande investeringsbehov Svenskt Vatten beräknar att investeringsutgifter i VA-infrastrukturen uppgår till . För att täcka samtliga identifierade framtida investeringsbehov så behöver den summan öka till . Det motsvarar en nivå över dagens nivå – 2040. En snittökning om sju miljarder – förutsatt att de görs i en jämn takt – är förstås en betydande summa, men väntar vi kommer prislappen att stiga markant. Utbyggnaden av VA i form av nya ledningar till nya stadsdelar och bostadsområden samt nya reningsverk utgör en dryg fjärdedel av investeringsbehoven, eller . Återanskaffningsvärdet av hela infrastrukturen uppgår till hela , eller per invånare. Görs ingen ökning av nuvarande investeringsutgifter kommer behoven ligga på cirka 32 miljarder . Väntar vi närmare vi oss . Det är investeringarna i renovering och uppgradering av det existerande ledningsnätet som oftast uteblir eller skjuts , till stor del för att beslut om reinvesteringar helt ligger hos huvudmannen, i de flesta fall kommunen. Finansieringen av denna helt nödvändiga kapacitetsuppbyggnad måste komma från flera olika källor. Lagar och regler behöver ses över och det behövs nya styrmedel och incitament för ökad samverkan. Det är angeläget att de omkring 2,5 miljoner enskilda brunnarna i får god möjlighet att moderniseras och miljöanpassas. Detta är ett område där det länge rått stora oklarheter om vilka krav och villkor som ska gälla. En utgångspunkt för den kommande moderniseringen av de enskilda avloppen är att människor ska känna att det blir enklare att göra rätt, att både få en fungerande vatten- och avloppslösning och att uppfylla miljövillkoren. Ett VA-kliv med ett landsbygdsstöd De omfattande satsningar av systemförändrande karaktär som behövs motiverar ett helhetsgrepp. Det behövs ett statligt, samlat VA-kliv för en genomgripande systemöversyn för att utveckla morgondagens helt nya VA-lösningar. vill att man undersöker möjligheterna att införa ett VA-kliv med omfattande resurser och en mängd åtgärder, styrmedel och lösningar för finansiering. Gamla anläggningar måste förnyas och ny kapacitet inom VA och dagvatten behöver byggas upp, och för detta krävs en kraftfullt ökad finansiering. Utgångspunkten ska vara cirkulära lösningar, klimatanpassning och högt ställda miljökrav för att möta belastningen av kemikalier och andra föroreningar i vattnet. Finansieringsnivån av vattenförvaltningen som helhet bör återspegla det faktum att av vattenförekomster finns i och hur denna resurs förvaltas har betydelse långt utanför gränser. Därutöver behövs ett särskilt landsbygdsperspektiv, staten bör avsätta medel för att möjliggöra för mindre kommuner att söka medel för investeringar i nya, förbättrade reningstekniker, klimatanpassningsåtgärder, smarta energilösningar, samt även för löpande reinvesteringsbehov. har många små kommuner i landsbygd inte ens resurser att anpassa sig efter lagstiftningen. Stödet till landsbygdskommuner bör utformas på ett sätt som skapar incitament för kommunerna att vara aktiva i moderniseringen av VA-systemet. Möjliggör en höjning av VA-taxorna och fondering av medel Staten behöver se över reglerna i Lagen om allmänna vattentjänster och möjliggöra för kommunerna att använda VA-avgiften i syfte att möta kommande investeringsbehov, inte enbart att täcka kostnaden för löpande underhåll. Intäkter från VA-taxan är en helt nödvändig och avgörande del av den samlade finansiering som kommer att krävas för moderniseringen av VA-systemet. ligger inte taxan på en långsiktig hållbar nivå i många kommuner. Det är inte hållbar om det uppstår en situation då nödvändiga höjningar av VA-taxan uteblir därför att frågan är för känslig för de politiska partierna i kommunen att driva. I många kommuner är VA-taxorna mycket låga, nivåerna motsvarar inte på något sätt de faktiska behoven. [14] Kommunerna måste ha en nivå på VA-taxan som motsvarar behoven och taxan bör fastställas minst en gång per mandatperiod. Vattentjänstlagen tillåter fondering av medel som ska gå till nyinvesteringar, men inte för de nödvändiga reinvesteringarna som krävs i det befintliga nätet, och som utgör lejonparten av investeringsbehoven i VA-infrastrukturen. Det behövs även en översyn av reglerna om balanskrav, för att tillåta fondering av medel för än vad som är möjligt . Även möjligheten att tillåta en gemensam taxa för flera kommuner med gemensam organisation bör ses över. En vattenförvaltningsavgift bör utredas För att skapa bättre incitament till hushållning med vattenresurser och skydd av vattenkvaliteten bör möjligheten att införa en generell vattenförvaltningsavgift utredas. Avgiften ska gälla allt uttag utanför de ledningsbundna vatten- och avloppsnäten. Även om det inte är ett helt rättvisande jämförelse så kan framhållas att i har exempelvis de regionala vattenstyrelserna rätt att ta ut en skatt som kan finansiera klimatanpassningsåtgärder som översvämningar och åtgärder för vattenkvaliteten. [15] En vattenförvaltningsavgift kan bidra till effektivare vattenanvändning och intäkterna kan användas för investeringar i förbättringsåtgärder för våtmarker, klimatåtgärder eller utökad flora- och faunavård. En bred dialogprocess om möjligheten att prissätta vattenresursen bör knytas till utredningen. betalar alla som är anslutna till det offentliga VA-nätet för förvaltningen av den gemensamma vattenresursen, men alla som har privat vatten betalar enbart för sin brunn. Oavsett om man är ansluten till VA-nätet eller inte är det rimligt att man är med och betalar för den gemensamma vattenresursen. Större verksamhetsutövare som industrier bör betala mer, enskilda hushåll bör betala mindre. Hushållen kan få ROT-avdrag för att installera enskilda avlopp. Med en ny vattenförvaltningsavgift skulle man även kunna hitta nya former av finansieringslösningar där enskilda hushåll får bättre möjlighet att klara miljölagstiftningens krav. Dessa möjligheter bör ses över. Tillämpning av principen förorenaren betalar behöver öka, enligt rekommendation att använda kostnadstäckning för vattenanvändning som har en betydande påverkan på vattenförekomster, både gällande förebyggande arbete och kostnader till följd av miljöförstöring. Det bör understrykas att tycker att det vore fel väg att gå att öppna upp för offentlig-privat samverkan i detta sammanhang. Det allmänna intresset av allas tillgång till rent vatten måste ha företräde gentemot marknads- och privatiseringsintressen. God placering för svenskt pensionskapital Möjligheten att låta svenskt pensionskapital investera i VA-infrastrukturen bör ses över, som en långsiktig god placering för AP-fonderna och en av finansieringskällorna för ett VA-kliv. Stärkt kapacitet och kompetenslyft för VA Det är vanligt att små kommuner utöver finansieringsproblem även har stora problem med organisatoriska och personella resurser, att rekrytera och behålla personal med rätt kompetens. Kompetensförsörjningen måste säkras. Det kommer finnas ett stort behov av nyrekryteringar inom VA , och för att möta dessa behov krävs satsningar på utbildningar inom VA. Regeringen bör införa ett kompetenslyft för VA, som en del av en bredare satsning på ett kompetenslyft för grön omställning. För att ytterligare stärka glesbygden och attrahera personal till bristyrken, bör det finnas en möjligheten att skriva av studielån för en nyutexaminerad person med rätt kompetens som tar anställning i glesbyd. Samarbetet mellan VA-organisationerna behöver stärkas generellt och särskilt i små kommuner där även samägda VA-organisationer kan vara en bra metod att möta behovet av underhåll och investeringar. Staten bör undersöka olika möjligheter att stimulera till fler samarbetsorganisationer mellan flera kommuner, med ekonomiska incitament eller andra styrmedel. Högre krav på ekodesign Högre krav bör ställas på ekodesign av produkter, för att vattensnåla tekniker ska bli till standard. Exempelvis ska gråvatten återvinnas för att spola i toaletten. Möjligheterna att ställa krav på hushållen att mäta sin vattenförbrukning bör ses över, exempelvis genom att krav på mätning av vattenförbrukningen införs vid mer omfattande renoveringar. Även möjligheten att införa vattendeklarationer för hushållen bör ses över, i likhet med de energi- och klimatdeklarationer som införts. Vattendeklarationen kan exempelvis innehålla hur lösningar för VA-systemet ser ut och lösningar för dagvatten, som smarta tak. Att producera och leverera en liter flaskvatten kräver 300 gånger mer energi och släpper ut 300 gånger mer växthusgaser än kranvatten. [16] Därför behöver även ambitionerna höjas kring att offentlig sektor kranmärker sitt vatten. Klimatanpassning, beredskap och vattnets väg i landskapet Klimatförändringen kommer att leda till stora påfrestningar på våra vattenresurser och på tillgången till vatten. Åtgärdsarbetet skiljer sig åt betydligt mellan landets kommuner. Åtgärder kan inkludera att bereda plats för vatten, skapa gröna tak, och planera för att stänga av underfarter för bilar. Men i många kommuner saknas aktiva åtgärder. Det är en utmaning för hela samhället att genomföra den anpassning som krävs för att skydda oss mot tilltagande klimatförändringar. För små kommuner som saknar både ekonomiska resurser och en tillräckligt stor och anpassad organisation, är utmaningen särskilt stor. Staten behöver fortsatt stödja forskning och modellutveckling om hur klimatförändringarna och temperaturhöjningarna påverkar vattenresursen, för att bättre kunna planera för förändrade vattenflöden och vattenvolymer. Ett antal myndigheter (, , MSB och länsstyrelserna) har i uppdrag att initiera, stödja och utvärdera klimatanpassningsarbetet inom sina ansvarsområden. Myndigheternas arbete med klimatanpassning behöver förstärkas, och de måste få bättre möjligheter att arbeta långsiktigt. Det behövs bättre verktyg för att underlätta beslutsfattande på olika nivåer, kunskaperna om risker och möjligheter behöver öka, och samordningen mellan olika sektorer bör stärkas. Kommunernas roll i arbetet med klimatanpassning är central, och myndigheterna behöver få ökade resurser för att kunna stötta kommunerna i deras viktiga arbete. Stödet till ansvariga myndigheter behöver därför öka . Inför krav på en klimatanpassningsplan per avrinningsområde Om inte omfattningen och takten i klimatanpassningsarbetet ökar betydligt riskerar stora värden att gå förlorade, både för enskilda personer och för samhället i stort. Kostnaden för staten, kommuner och privatpersoner väntas att stiga markant ju längre det dröjer innan anpassningsåtgärder införs. För att kunna hantera skyfall och minimera störningar i dricksvattenförsörjningen, och för att bättre kunna planera vattenanvändningen och matcha tillgångar med behov, vill att en klimatanpassningsplan per avrinningsområde ska fastställas av kommuner och huvudmän för VA. Detta kan ske genom att en tydligare bestämmelse införs i kommunallagen eller i annan lag. Kommuner bör också åläggas krav att inte planera bebyggelse i områden särskilt utsatta för översvämningsrisker eller risker för havsnivåhöjning. Kommunernas klimatanpassningsplan ska samordnas med revideringen av den nationella strategin för klimatanpassning. Eftersom avrinningsområdena ofta kan finnas i flera kommuner behöver samverkan mellan kommunerna ske. Ambitionen måste vara att dricksvattenkvaliteten säkras, att bräddning av avlopp kan fångas upp i extra reningssteg, som exempelvis anlagda våtmarker samt att stora vattenflöden motverkas genom fysisk planering. Länsstyrelserna har till uppgift att initiera, stödja och följa kommunernas klimatanpassningsarbete. Dagvatten har en stor påverkan på vattenkvaliteten i yt- och grundvatten, och klimatförändringarna gör det än mer akut för kommunerna att planera för dagvattenhanteringen. Ökande extrem nederbörd tillsammans med allt större utbredning av hårdgjorda ytor innebär ökande dagvattenmängder, och miljöpåverkan från miljögifter och övergödande ämnen väntas öka. Kommunernas förmåga att hantera och planera förebyggande för dagvatten måste stärkas. Dagvattenhanteringen är komplex och innefattar många olika aktörer och regleringar. Stödjande regler bör därför införas i PBL. Det bör gå att ställa krav på konstruktioner vid nybyggnation eller vissa omfattande renoveringar, som kan bidra till en bättre dagvattenhantering. Exempelvis olika typer av grönytor eller andra åtgärder som saktar ned flöden, eller fångar upp stora volymer vatten temporärt, och därmed minskar trycket på reningsverken. Ansvarsfördelningen mellan olika fastighetsägare och kommunen behöver preciseras både på en övergripande nivå och inom planering. Klimatrelaterade risker påverkar enskilda fastighetsägare och även finanssektorn samt försäkringsbranschen. Genom att bedriva ett aktivt arbete med att förebygga skador som kan uppstå vid översvämningar kan dessa ekonomiska risker minskas. Fastighetsägare bör få fri information om teknisk utrustning och andra åtgärder som kan förebygga skador. Kommuner bör åläggas tvingande krav att inte planera ny bebyggelse i områden särskilt utsatta för översvämningsrisker, eller risker för havsnivåhöjning. Stärk beredskapen i kommunerna för akuta vattenkriser Beredskapen i kommunerna för akuta vattenrelaterade kriser bör stärkas, målsättningen bör vara att uppnå fullgod beredskap fram . För att klara av att genomföra åtgärder i hela landet vill vi att staten tar ett ökat finansiellt ansvar. Det behövs i synnerhet för ett antal särskilt sårbara kommuner som vi vet kommer att drabbas mycket hårt av klimatförändringarna, och för mindre kommuner med små resurser. Det kan handla om att fortsatt stötta med resurser till reservvattentäkter, nödvatten, reservkraft och andra kritiska resurser såsom kemikalier för rening, så att dricksvattenproduktionen kan fortsätta även när kriser uppstår. En möjlighet är att en skala av medfinansiering införs för att klara beredskapskraven, där glesbygdskommuner får ett bidrag om och storstäderna ett bidrag om , för att kompensera kommuner med sviktande skattebas och förutsättningar som gör renovering och utbyggnad av VA särskilt dyrt. För att sårbarheten ska minska behöver politiken vara inriktad på att kommunerna gör de investeringar i VA-nätet som krävs för att upprätthålla funktion och utbyggnad och att de åtgärder som pekats ut av , och med flera myndigheter genomförs samplanerat med de större renoveringar som behövs och i den takt som krävs för att tillgodose behovet av vatten i kris. Enskilda vattentäkter för djurhållning bör säkras, och ansökningsförfarandet för att öppna nya vattentäkter bör förenklas. Enskilda vattentäkter för livsmedelsföretag bör säkras. Skogen och stränderna - stärk den vattenhållande förmågan i landskapet Avgörande för att våra samhällen ska göras mer motståndskraftiga mot klimatförändringen är att hela landskapets vattenhållande förmåga stärks. Naturmarker bidrar till både vattenrening och grundvattenbildning. Skog reglerar också mängden vatten som strömmar till i sjöar och vattendrag nedströms. Avverkning kan leda till dramatiskt ökade vattenflöden och ökade risker för ras, skred och översvämningar i avrinningsområdet, och hota bebyggelse, infrastruktur och . Bestämmelserna kring avvattning av skogsmark bör skärpas. Det behövs en ökad medvetenhet om skogens vatten i skogspolitiken. Satsningar på våtmarker bör fortsätta, exempelvis genom lokala vattenvårdsprojekt (LOVA), satsningen på åtgärdssamordnare för lokala vattenvårdsprojekt bör permanentas. Återskapande av våtmarker syftar till att öka näringsretention, minska riskerna vid långvarig torka och stärka den biologiska mångfalden. Strandskyddet är nödvändigt både för de akvatiska livsmiljöerna i strandzonen och för friluftslivet, men det behövs också för att förebygga krav på ytterligare invallning och vattenreglering till följd av förväntade ökade flöden på grund av klimatförändringar. Bättre och mer representativa grundvattenmoduleringar behöver också göras i samband med exploateringsverksamhet och i bebyggelseprojekt som kan påverka grundvattnet. Öka den regionala vattenhushållningen Den regionala vattenhushållningen måste stärkas, genom frivilliga åtgärder i industrier, inom jordbruket och genom enskilda människors insatser. Kunskapen och medvetenheten om potentiellt skadliga vattenföroreningar och skydd av sötvattenresursen kan öka brett i samhället genom att relevanta myndigheter utvecklar arbetet med kunskapshöjande insatser. Det kommunala arbetet för en förbättrad vattenhushållning behöver stärkas, särskilt i sydöstra inklusive . Det finns många möjligheter för kommuner, kommunala VA-bolag men även för föreningar och företag att arbeta för att säkra vattentillgången långsiktigt. Därför behövs en statlig satsning för att stärka detta åtgärdsarbete. Kommunerna behöver exempelvis stöttning i att göra investeringar i ny teknik för att minska vattenförbrukningen. Vattenhuvudmännen bör få rätt att vidta sanktioner mot sina kunder som inte följer krav på begränsningar, till exempel bevattningsförbud. Hoten mot vattenkvaliteten är många. Övergödning av sjöar och vattendrag leder till rubbade ekosystem och döda bottnar. Miljögifter läcker ut från industrier eller anläggningar. Läkemedel och metaboliter passerar avloppsverkens rening. Försurning orsakar problem, och humus påverkar sjöarnas ekosystem, och smak, lukt och färg på våra vatten. Och så vidare. Hälften av det dricksvatten som produceras i kommer från ytvatten, som våra sjöar. En fjärdedel kommer djupt nedifrån marken, och utgörs av grundvatten. En fjärdedel produceras genom konstgjord infiltrering och även genom avsaltning av havsvatten, etc. Alltför få sjöar och vattendrag har god ekologisk och kemisk status. [20] Exempel på ämnen som överskrider gränsvärdet så att god kemisk status i sjöar och vattendrag inte nås är bromerade flamskyddsmedel (PBDE), ftalater (DEHP), PAHer, tributyltenn, oktylfenol och fluoranten. hittar vi också läkemedelsrester i många vattenförekomster. Det här är substanser som inte hör hemma i våra dricksvattentäkter, och som utgör en risk för människors hälsa.