mot · H9023881 · 2021-10-05 00:00:00 — Farmaceuterna har en nyckelroll när det gäller att upplysa patienterna om de läkemedel som har en särskilt negativ påverkan på miljön. har tidigare (2017) utrett möjligheten att införa ett farmaceutsortiment – en ny nivå av läkemedelsklassning som gör fler läkemedel receptfria under förutsättning att de säljs bakom disk och tillsammans med konsultation av farmaceut. Sortimentet kan innefatta läkemedel vid lindrigare och okomplicerade åkommor eller tillstånd, exempelvis salvor vid ögoninflammation och eksem, potensläkemedel eller högre styrkor av läkemedel som är receptfria endast i lägre styrkor. Vi anser att farmaceutsortimentet även skulle kunna inkludera läkemedel som har stor miljöpåverkan. Farmaceuten ges då möjlighet att informera om hur läkemedlet ska hanteras för att minimera den negativa effekten på miljön. Ett första steg är att utöka och tydliggöra den påbörjade varningsskyltningen som apotekens branschorganisation infört för miljöskadliga produkter i sina hyllor och på webben när läkemedel säljs. I den tidigare utredningen avfärdade utifrån jämförelser med andra länder möjligheten till ett farmaceutsortiment, men läkemedel utvecklas kontinuerligt och görs tillgängliga på nya sätt utifrån nya beredningsformer. Det finns också anledning att beakta läkemedlens miljöpåverkan. Frågan behöver därför en ny översyn. De största effekterna av läkemedel sker vid användning då rester utsöndras med urin och avföring. Att våra reningsverk förmår rena avloppsvatten från dessa rester är därför eftersträvansvärt för att minska de skadliga miljöeffekterna. redovisade ett regeringsuppdrag om reningsmetoder för läkemedelsrester. konstaterar i rapporten att det finns ett behov att införa avancerad rening av läkemedelsrester i avloppsvatten. Sådan rening skulle även medföra rening av andra oönskade ämnen. Uppförandet av reningsverk är dock förenat med stora kostnader, energikrävande i drift och tekniskt komplicerad. Investeringskostnaden för att åstadkomma avancerad läkemedelsrening beräknas uppgå till för en utbyggnad av 50-100 reningsverk. Det finns inte lösningar som renar och renings-effekten som uppnås riskerar ätas upp av ökande konsumtion. anser ändå att de initiativ och pilotanläggningar som är i gång bör stödjas och höjer i likhet med regeringen anslaget med under anslag 1:15, utgiftsområde 20. Trots att utsläppen av fosfor och kväve till nådde sitt maximum omkring 1980 fortsätter innanhavet att plågas av övergödningsproblem. De återkommande algblomningarna som drabbar är ett av tecknen på att inte mår bra. av betraktas som död i den bemärkelsen att bara bakterier överlever där. av havsbotten i lider av allvarlig syrebrist. Den främsta orsaken är övergödning från avlopp och jordbruk och den största delen av föroreningarna i kommer via floderna. 90 miljoner människor lever inom avrinningsområde. Det är viktigt att investeringar i avlopp och utvecklingen av jordbruket kring sker med stor hänsyn till miljön. ser ekonomiska styrmedel som ett användbart instrument i miljöpolitiken. Havs- och () presenterade 2020 en utredning kring förutsättningarna för införande av ett system med överlåtelsebara utsläppsrätter för kväve och fosfor i . Utredningens genomförande försvårades av pandemin, man fann också stora svårigheter att sjösätta ett sådant förslag då dels god status enligt miljömålet Ingen övergödning redan ska vara uppnådd. EU:s vattendirektiv förväntas också ha stor påverkan på förutsättningarna för utformningen av ett handelssystem. Vidare identifierade myndigheten ett antal nyckelfrågor för vidare utredning som förutsättning för att utforma ett handelssystem, bland annat typ av system, reduktionsmål, deltagare, uppskattningen av åtgärdseffekter och revision av befintliga styrmedel. anser att utredningsarbetet bör fortsätta och att det internationella miljösamarbetet som förutsätter införandet av ett utsläppshandelssystem för fosfor och kväve utvecklas ytterligare. vill att går i täten för ett gemensamt ansvarstagande för miljö. är ett världsunikt bräckvattenhav med ett särskilt ekosystem. Oregelbundna variationer i saltvatteninflödet medför instabila villkor för arterna. Den långsamma vattenomsättningen i gör att gifter och andra kemikalier inte rinner ut ur innanhavet i någon större omfattning, utan stannar kvar och anrikas. Dessa omständigheter gör att det är motiverat att ta särskilda hänsyn till miljö och djurliv. För att hantera miljöutmaningar är det nödvändigt med ett nära samarbete mellan kuststaterna. Dessa bör solidariskt finansiera sådana kostnadseffektiva miljöåtgärder som gynnar gemensamma miljö. Det är mycket viktigt att EU:s ramdirektiv för vatten genomförs i alla och att tydligt involveras i detta arbete. Alla berörda länder bör också intensifiera arbetet med att identifiera och sanera källor till dioxin, kadmium och PCB; dessa gifter skadar allvarligt djurliv. Flera östersjöstater utvinner eller prospekterar olja i , dock ej . En oljeolycka i det känsliga innanhav som utgör skulle få särskilt allvarliga miljökonsekvenser och utgör ett hot även mot Sveriges kuster och havsmiljö. bör verka inom EU och östersjöorganisationen för att uppnå ett förbud mot oljeutvinning i . Förebygg och bestraffa oljeutsläpp är ett särskilt känsligt havsområde. utgör innanhavet en viktig transportled för bland annat oljetransporter. Oljeutsläppen fortsätter att vålla problem i och det är viktigt att skapa tydliga incitament för att undvika oljeutsläpp. Därför bör bötesbeloppen för utsläpp av olja i höjas. Beredskapen för potentiella katastrofer i bör höjas. Då kan vi minimera eventuella skadeverkningar. En bestämmelse bör införas om att all olja som transporteras till havs skall märkas med DNA så att det går att spåra från vilket fartyg ett oljeutsläpp skett. Skydd för den biologiska mångfalden Främmande organismer, som följer med i fartygens barlastvatten från andra hav, innebär ett hot mot den biologiska mångfalden i . Dessa invasiva arter kan föröka sig okontrollerat och tränga undan inhemska arter. Därför bör alla hamnar i och ha mottagningsanordningar för barlastvatten så att detta ej släpps ut i havet. Bekämpa skarv och säl genom ökad jakt På flera håll i de svenska skärgårdarna har övriga sjöfåglar trängts tillbaka som mellanskarven brett ut sig. Yrkesfiskarna har fått se sina fiskfångster minska. Skarven har visat sig mycket livskraftig vid de svenska kusterna. anser att mellanskarvens antal behöver decimeras betydligt. Även en bråkdel av nuvarande svenska skarvpopulation skulle sannolikt innebära att arten har god bevarandestatus. Skarvarnas antal bör främst begränsas genom ökad jakt. Tyvärr sätter EU:s fågeldirektiv upp hinder för detta. föreslår därför att fågeldirektivet uppgraderas så att skarven förs upp på listan över jaktbara arter. Då blir det möjligt för att besluta om allmän jakt på skarv. är endast möjligt med skyddsjakt på skarv. Som andrahandsalternativ bör andra legala vägar för att utöka jakten på skarv undersökas. Jakt på skarv får inte bedrivas närmare än från känd boplats för skarv. Denna begränsning i jakten bör avskaffas. Även sälen behöver vara föremål för utökad licensjakt. betraktas samtliga sälarter med undantag för Östersjöbeståndet av knubbsäl i som livskraftig. Populationen är på sådana nivåer att de gör ett signifikant avtryck på fisket. uppskattas äta fisk motsvarande i . har fattat beslut om licensjakt på gråsäl. Licensjakten behöver dock utökas och även inkludera knubbsälar och vikare. Licensjakten misslyckas med att uppnå sin kvot och på flera håll i är sälbestånden för stora med svält som följd. Säljaktens förutsättningar behöver därför stärkas på flera sätt. Detta inkluderar en översyn med jaktens relation till skyddade områden, länsstyrelsernas avgiftsstruktur, handläggning och sätt att kräva rapportering. bör även återkomma med nya internationella initiativ för att utverka ett nordiskt undantag mot förbudet av handel med sälprodukter. Många miljöproblem är gränsöverskridande, däribland spridningen av skräp i haven. Plast i haven är ett mycket stort problem och EU är en lämplig nivå att agera mot problemet. bör verka inom EU för att förhindra spridning av skräp i haven. Plast skadar havets djur och skräpar ned stränderna. Det mesta av det plastskräp som flyter iland i kommer från andra länder. I närliggande länder finns deponier som är undermåligt inhägnade, vilket medför att bl a plastskräp blåser ut i havet vid storm. Plastföremål kan också röra sig över hela jordklotet. Arbetet med att sanera plaster behöver intensifieras. är en viktig aktör för miljöövervakning i sjöar och utmed kusten. Till följd av att regeringen underfinansierar myndigheten i budgeten, kan fartyg behöva avyttras vilket riskerar leda till en försämrad miljöövervakning. åtgärdar detta genom att föreslå anslagshöjningar för inom utgiftsområde 6. Återvinning av avfall och förpackningar vill inte slå sönder den fungerande avfallsinsamling som kommunerna sköter. Däremot vill vi inte att det ska råda monopol när det gäller källsorterat material. Förutsättningarna är väldigt olika i olika delar av landet. Lagen bör underlätta för kommuner eller andra parter som tar ansvar för att lösa praktiska problem i vardagen. Det är viktigt att källsortering uppmuntras. Genom att ge företag och producenter större ansvar och möjligheter att hantera avfall kan nya företag och jobb skapas. Konkurrens sänker kostnader. Företag som kan och vill ska kunna ta ansvar för hela eller delar av sitt avfall, även så kallat hushållsavfall. Kommunerna bör ha fortsatt huvudansvar för brännbart avfall från hushållen som inte lämpar sig för återvinning eller återanvändning. Kommuner bör också få ökat inflytande i utformningen av insamlingssystemen för material som lyder under producentansvaret. Kommuner och fastighetsägare som vill ordna insamling av producentansvarsmaterial utöver den garanterade servicenivån ska kunna göra det och få en rimlig ersättning för insamlat material förutsatt att det sker på ett sätt som möjliggör effektiv återvinning. Mikroplaster är plastpartiklar i det breda storleksspannet 0,001 – . är inte synliga för blotta ögat. tillförs mikroplast exempelvis genom slitage av bildäck, båtfärger, tvätt av syntetiska kläder samt hygienprodukter, som tandkräm och smink. Enbart från hygienprodukter spolas det ut runt På vissa ställen i finns fler än 100 000 partiklar per kubikmeter vatten. Plast bryts ner mycket långsamt i naturen. Därför ökar successivt halterna av mikroplaster sjöar och hav. Mikroplaster kan vara ett dödligt hot mot fiskar, som får i sig de små plastpartiklarna. Eftersom de inte bryts ner i djuren, ansamlas mikroplasterna allt högre upp i näringskedjan. En konsekvens är att en del av plasten slutligen hamnar i människornas kroppar. är mikroplaster förbjudna i vissa produkter i . Det gäller mikroplast med rengörande, skrubbande eller polerande funktion i produkter som sköljs av eller spottas ut. De återfinns i bland annat tandkräm, schampo, balsam och skrubbar. I finns ett nationellt förbud mot mikroplast i kosmetiska produkter som sköljs av eller spottas ut. EU:s kemikaliemyndighet har föreslagit ett förbud mot avsiktligt tillsatt mikroplast i kemiska produkter. Detta förbud skulle omfatta bland annat kosmetiska produkter, tvätt- och rengöringsmedel, färger och lacker, medicintekniska produkter samt jordbruks- och trädgårdsprodukter. ställer sig bakom detta förbud mot avsiktligt tillsatta mikroplaster, som har föreslagits av ECHA. Plast är ett vanligt material som förekommer i en oräknelig mängd produkter. är billigt att framställa och har flera önskvärda egenskaper som efterfrågas för olika typer av produkter. Många av de produkter som tillverkas av plast är av engångskaraktär eller används . Därefter slängs plastföremålen i soporna och allt för ofta även på andra platser. Från bristande eller obefintlig avfallshantering sprids plastskräp vidare ut i naturen. Det har beräknats att fyra femtedelar av allt marint skräp är plast och att av denna plast kommer från endast tio floder. Åtta av dessa floder är belägna i och två i . Det är angeläget att minska nedskräpningen av plast liksom att undvika att fossil plast bränns med åtföljande CO2-utsläpp till atmosfären. Huvudstrategin för att hindra dessa fenomen bör vara att öka återvinningen av plast. Ekonomiska incitament är ofta effektiva och skulle troligtvis ha effekt även för att öka återvinningen av plast. föreslår därför att verkar för införandet av en internationell nytillverkningsavgift på plast som tillverkas av fossila material. Därigenom skulle plast få ett högre återvinningsvärde. vill att avloppsreningsverk ska utrustas med avancerade reningsmetoder som klarar av att reducera läkemedelsrester och andra föroreningar som reningsverken inte är kapabla att rena med nuvarande processer. Detta kan exempelvis göras genom pilotprojekt runt om i landet. fick i uppdrag att, i nära dialog med Havs- och vattenmyndigheten, och Kemikalieinspektionen, utreda förutsättningarna för användning av avancerad rening i syfte att avskilja läkemedelsrester från avloppsvatten för att skydda vattenmiljön. konstaterar i rapporten att det finns ett behov att införa avancerad rening av läkemedelsrester i avloppsvatten. Sådan rening skulle även medföra rening av andra oönskade ämnen. Enligt den grova skattning som gör skulle den extra kostnaden för att reducera läkemedelsrester från avloppsvatten ligga mellan 0,75 och /m3, beroende på teknikval och reningsverkets storlek. Kostnaden för dagens rening av avloppsvatten ligger på /m3, beroende på storleken på avloppsreningsverket. Räknat på alla avloppsreningsverk i skulle totalkostnaden för den nya tekniken uppgå till mellan 1,5 och , vilket motsvarar 200 till per person och år och innebär en ökning av VA-kostnaden på mellan . Generellt är reduktionen i de föreslagna kompletterande teknikerna för de undersökta ämnena. Låt viten tillfalla kommunen Det förekommer att kommuner inte prioriterar att inspektera avlopp för att kontrollera att de uppfyller kraven. Följden blir onödigt läckage av orenat vatten ut i vattendrag och marker, med negativa miljöeffekter som följd. Det behövs incitament för kommunerna att genomföra regelbunden kontroll av enskilda avlopp. Vi föreslår därför att i de fall brott mot upptäcks i samband med kontroll av ett enskilt avlopp bör vitet som åläggs fastighetsägaren tillfalla den aktuella kommunen. tillfaller de staten, medan det är kommunerna som har kontrollansvar. Organiseringen av enskilda och allmänna avlopp Reglerna kring vattentjänster skapar olika typer av problem runt om i landet. Skydd mot tvångsinlösen av godkända avlopp Den enskilde behöver försäkras om att inte drabbas av ytterligare kostnader om han/hon på eget initiativ installerar ett godkänt avlopp. Därför behöver den enskilde ha en garanti mot att stå för kostnader om kommunen i ett senare skede bestämmer sig för att dra ut kommunalt VA till huset. Den som har ett enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav ska i normalfallet inte påtvingas ett kommunalt avlopp. Om detta ändå sker, bör den ersättning som den enskilde får för att lösa in sitt enskilda avlopp beräknas utifrån en avskrivningstid , i stället som . anser att den enskilde, som redan har ett fungerande avlopp, inte ska behöva betala anslutningsavgift till kommunen förrän avloppet verkligen har kopplats upp mot nätet. Detta skulle skapa större trygghet hos den enskilde. Om man senare vill ansluta sig borde anslutningsavgiften justeras med KPI-utvecklingen. Kommunerna borde också bli bättre på att informera fastighetsägarna om att de har rätt att dela upp betalningen på en tioårsperiod. Kommunen ska inte tvingas ta över VA-ansvaret Motsvarande behöver också gälla omvänt, dvs att kommuner inte ska vara tvingade att ta över ansvaret för VA i samlad bebyggelse. kan en enskild kräva att kommunalt VA dras ut om huset ligger inom samlad bebyggelse. anser att en gemensamhetsanläggning som kommunen godkänt ska kunna åläggas av kommunen att fortsätta drivas i enskild regi. Samverkan mellan fastighetsägarna som alternativ på landsbygden Nuvarande lagstiftningen säger att vatten och avlopp alltid är ett kommunalt ansvar vid bebyggelse i större sammanhang. I mindre kommuner med snabb tillväxt blir kostnaden för kommunens investeringar i VA mycket hög om lagen ska följas. Kostnaden för att dra ut kommunalt VA blir ofta betydligt högre än om fastighetsägarna själva ordnade godkända lösningar. Kommunen ska finansiera utbyggnaden och ökade driftskostnader genom VA-taxan, som därigenom riskerar att bli orimligt hög. Detta leder till att kommunen ogärna planlägger ny samlad bebyggelse utanför befintligt VA-nät, vilket hämmar tillkomsten av mindre byar. välkomnar utredningen ”Vägar till hållbara vattentjänster” (SOU 2018:34), som försöker komma till rätta med de problem som föreligger. Vi hoppas att lagförslag utifrån utredningens betänkande kan innebära en större flexibilitet i lagstiftningen, vilket minskar kostnaden för både kommuner och enskilda fastighetsägare som det förenklar byggnation på landsbygden. Miljökraven på enskilda avlopp Hanteringen av avloppsvatten från små avloppsanordningar regleras via , som är väldigt generell och reglerar ”verksamheter”, till vilket enskilda avlopp från hushåll räknas. är teknikneutral och anger inte hur verksamhetsutövaren (avloppsägaren) ska uppnå lagens krav. I förordningen om miljöfarlig verksamhet anges att det är förbjudet att i vattenområde släppa ut avloppsvatten från vattentoalett eller tätbebyggelse, om avloppsvattnet inte har genomgått längre gående rening än slamavskiljning. Förbudet gäller dock inte om det är uppenbart att sådant utsläpp kan göras utan risk för olägenhet för människors hälsa eller miljön. Kommunerna får meddela föreskrifter om avloppsanordningar. Hav- och vattenmyndigheten (HaV) tar fram vägledning till kommunerna i deras tillsynsarbete. I HaV:s allmänna råd betonas anläggningens funktion. I praktiken blir det dock ofta en bedömningsfråga från inspektörens sida att avgöra om en anläggning är godkänd. Här fungerar det väldigt olika i olika kommuner. En möjlighet att öka likvärdigheten i myndighetsutövningen skulle kunna vara ett förfarande med typgodkännande för olika reningsanläggningar utifrån de olika skyddsnivåerna (normal och hög). Omvänd bevisbörda för att underkänna enskilda avlopp är det verksamhetsutövaren som är skyldig att visa att miljöskyddskraven uppfylls. Det vore rimligt om det, när det gäller ett enskilt privat hushåll, är det offentliga som har bevisbördan för att hushållet orsakar en negativ miljöpåverkan, exempelvis genom utsläpp av fosfor. I det dagliga livet tänker sig nog inte medborgaren att den privata bostaden utgör en ”verksamhet”. anser därför att det skall införas ett skaderekvisit i VA- och miljölagstiftningen, vilket innebär att kommuner och statliga myndigheter måste kunna påvisa att det sker en otillåten miljöpåverkan innan man kräver att den enskilda fastighetsägaren skall genomföra en dyr investering. Reglera enskilda avlopp genom förordning Dyra krav ställs på enskilda avloppsägare trots att det finns betydligt mer kostnadseffektiva åtgärder som kan göras. Men det är för staten ”gratis” att höja kraven på enskilda eftersom dessa får stå för kostnaden själva. För att nå miljömålen vore det billigare om skattebetalarna – i stad och på landet – gemensamt finansierade kostnadseffektiva åtgärder exempelvis strukturkalkning av . Uppgradering av enskilda avlopp kostar 10–per kg minskat fosforutsläpp. På många håll, där kommunerna med stöd av HaV kräver att nya avloppsanläggningar installeras, är det tveksamt om det överhuvudtaget blir någon miljönytta eftersom fosforn stannar i marken innan den når vattendrag (s k retention). Kostnadseffektiviteten för åtgärder i kommunala avloppsreningsverk ligger kring per kg fosfor. Stor kostnadseffektivitet finns för investeringar som förebygger s k bräddningar, vilket innebär att reningsverket släpper förbi vatten utan att rena det. Att investera i nya avlopp kostar för de enskilde. För som helhet styr reglerna om enskilda avlopp investeringar på . Det är därför demokratiskt rimligt att dessa regler blir föremål för politisk prövning utifrån olika mål. handlar det om enskilda kommunala tjänstemän som gör tolkningar av en allmänt hållen lag samt i föreskrifter och allmänna råd på myndighetsnivå. Fastighetsägare med begränsad ekonomi Många ej godkända enskilda avlopp ägs av äldre personer eller andra med små ekonomiska resurser. Investeringen för att installera ett godkänt avlopp kan vara orimligt betungande eller omöjlig att genomföra för dessa fastighetsägare. Vi föreslår därför att statliga lånegarantier till dessa fastighetsägare ska subventioneras. Det är den enskildes avgift för lånegarantin som ska kunna sättas ned. Kvalitetskrav på enskilda avlopp Det har visat sig att många nyinstallerade enskilda avlopp inte håller vad som utlovats. Därför bör en funktionskontroll genomföras efter 12–24 månader för att säkerställa att reningsgraden är tillfredsställande. Det måste bli avsevärt enklare att bygga bostäder i strandnära lägen i de glest befolkade delarna av landet. Regelverket måste reformeras i grunden. Dagens regelverk, även med hänsyn tagen till delegationens arbete och översynen, vilar på principen "allt som inte uttryckligen är tillåtet är förbjudet". För glest befolkade områden bör istället bebyggelse vara tillåten, förutom i områden som genom beslut pekas ut som skyddsvärda. Där strandskyddsregler tillämpas bör strandskyddet i allmänhet sträcka sig från stranden, snarare än de som gäller , om det inte finns särskilda skäl att ha en längre gräns. Därmed skulle byggande underlättas i jämförelse med dagsläget, som möjligheten finns kvar att ha ett mer långtgående skydd där så behövs. För rättssäkerhetens skull är det viktigt att berörda markägare ska föreläggas att yttra sig innan ett beslut om utökat strandskydd tas. Ändå fattar länsstyrelserna generella beslut där markägare endast får veta vad som pågår genom en kungörelse i papperstidning. Detta omöjliggör en rättvis intresseavvägning. För att strandskyddet ska uppfattas som legitimt krävs respekt för allemansrätten och att markägarna får en verklig möjlighet att yttra sig. gav regeringen slutligen i uppdrag till att se över reglerna för byggande i strandnära lägen. redovisade sitt uppdrag . Förslaget innebär att LIS-områden inte längre nödvändigtvis behöver ha ”en begränsad omfattning”, restriktionerna för LIS-reglerna inte kan tillämpas ändras från tätorter till ”större tätorter”, samt ökad flexibilitet när det gäller vad som räknas som ett särskilt skäl för att inom ett LIS-område ge dispens från strandskyddsreglerna. anser att dessa förslag innebär ett steg i rätt riktning. Emellertid är de förändringar som föreslår inte tillräckliga. Vad gäller prövning av dispens för att uppföra enstaka en- eller tvåbostadshus föreslår att sådana ska uppföras ”med närhet till” ett befintligt bostadshus. Detta är visserligen en viss liberalisering men den räcker inte ända fram. Med utredningen stränder – ett mer differentierat strandskydd (SOU 2020:78) föreslås att strandskyddet avskaffas vid små sjöar och vattendrag och vid anlagda vatten. Utredningen föreslår också krav på digitaliserad redovisning av strandskyddsområden samt att förenkla byggandet på landsbygd. Detta är goda förslag som bör bejakas. Men innehåller också utredningen krav på skärpningar av strandskyddet i tätorter vilket försvårar möjligheterna till dispens för utveckling där. önskar underlätta tillkomst av ny bebyggelse även där tidigare bebyggelse saknas. Därmed skulle de glesare bebyggda delarna av vårt land kunna dra nytta av sina många sjöar och vattendrag. eftersträvar en balans mellan miljö, friluftsliv, byggande och utveckling i alla delar av . Det gör att strandskyddsreglerna behöver utformas med både storstadsområdenas och landsbygdens behov i åtanke.