mot · H902448 · 2021-09-27 00:00:00 — 2 Förslag till riksdagsbeslut 4 EU:s nya migrationsförslag 4.1 Screening- och gränsförfarande 4.3 Beredskaps- och krisplan 5 En ny flyktingpolitik 5.2 Avtal för att stoppa människor på flykt 5.2.2 Stöd till den libyska 5.5 Lagliga vägar till 5.5.3 Avskaffa flygbolagens transportörsansvar 2 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen i förhandlingar om en ny migrationspolitik inom EU bör stå upp för asylrätten och dess andemening och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör motsätta sig en ordning med gränsförfaranden och olika snabbspår vid eller i anslutning till gränsen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör motarbeta den solidaritetsmekanism som föreslagit och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör motsätta sig en ordning där medlemsländer enbart väljer att agera deportationsministerium genom s.k. återvändandesponsorskap och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att rättssäkerheten och asylrättens andemening prioriteras framför strikta tidsgränser i alla delar av EU:s migrationspolitik och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att EU:s asylsystem i högre utsträckning regleras genom direktiv i stället för genom förordningar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom EU bör verka för en flyktingpolitik som värnar asylrätten och grundläggande mänskliga rättigheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom EU bör söka samarbete med de stater som vill ha en mer välkomnande och human migrationspolitik och driva detta samarbete kraftfullt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom EU bör verka för att vidarebosättningsförordningen drivs igenom och att den inte används för att sluta avtal liknande det mellan och eller s.k. humanitarian admission programmes och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att avtalet mellan och sägs upp och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att EU upphör med alla former av stöd till den libyska och att relationer med bygger på full respekt för asylrätten och mänskliga rättigheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att genom EU och () bör agera för en snabb evakuering och vidarebosättning av flyktingar och asylsökande från och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör agera inom EU för att underlätta för människor som flyr att få skydd i och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att som enskilt land såväl som inom EU och FN bör motverka alla beslut som innebär att asylrätten och flyktingars mänskliga rättigheter kränks och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att de skyddssökande på de grekiska öarna vidarebosätts inom EU och att förhållandena i lägren förbättras kraftigt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att den europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån avvecklas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen skyndsamt bör verka för att inriktningen av Frontex verksamhet ändras på ett djupgående sätt så att både asylrätten och skyldigheten att bistå skeppsbrutna respekteras, fram till att Frontex är avvecklad, och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör motsätta sig en fortsatt militarisering av EU:s yttre gränser och att de uppgifter som framkommit kring s.k. push-backs begångna av Frontex bör utredas skyndsamt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att EU slutar hindra räddningsinsatser på och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen inom EU bör verka för att korta ned listan över visumpliktiga länder och för att visumkrav inte ska användas för att stänga ute flyktingar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör verka för att EU möjliggör införande av asylvisum och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen inom EU bör verka för att transportörsansvaret avskaffas och tillkännager detta för regeringen. EU:s flyktingpolitik påverkar och styr i stor utsträckning den svenska flyktingpolitiken eftersom EU-lagstiftning i vissa fall är tvingande och i andra fall normerande eller vägledande. Den växande nationalismen och ”kriget mot terrorismen” efter 9/11 har drivit på unionens politik i en riktning mot ökad militarisering av EU:s yttre gränser. är mycket kritiskt mot denna utveckling. har varit kritiskt mot harmoniseringen av EU:s flyktingpolitik sedan den inleddes i och med antagandet av Amsterdamfördraget. kan vi tydligt se resultatet av harmoniseringen. EU har byggt murarna runt ”Fästning ” allt högre i stället för att genom mellanstatligt samarbete ta ansvar för de flyktingar som söker skydd undan förföljelse. Det verkar lättare att komma överens om att stänga gränser och bygga stängslen allt högre än att komma överens om att samtliga medlemsländer ska ta ansvar för att bereda människor på flykt en rättvis och värdig prövning av sina asylskäl. har medverkat till att sätta ur spel, t.ex. genom transportörsansvaret och genom att acceptera att asylansökningar från EU-medborgare ska anses uppenbart ogrundade. Systemet med minimiregler har inneburit en harmonisering nedåt i riktning mot den sämsta tillåtna nivån på rättssäkerhet och behandling, vilket blev extremt tydligt när den svenska asyllagstiftningen stramades åt 2016. Dublinförordningen gör att de EU-länder som flyktingar först kommer till tvingats ta ett mycket stort ansvar för människor på flykt. Många flyktingar har fastnat i och . Omfördelningen av asylsökande från dessa länder har inte fungerat. Som svar på att ett stort antal människor sökte sig till producerade flera lagförslag , med det huvudsakliga syftet att försämra möjligheterna för flyktingar att ta sig till , eller situationen för de som trots allt lyckades ta sig hit. lades en uppdatering av Dublinförordningen, en omarbetning av förordningen om Eurodac, en ny förordning om Europeiska unionens byrå för asylfrågor, samt förordningar om vidarebosättning, asylförfarande och normer för internationellt skydd och ett direktiv om mottagande fram. I lagförslagen uttrycks ambitionen att motverka s.k. asylshopping och sekundära förflyttningar. Att kommissionen använder ett sådant språk för att beskriva situationen för människor på flykt är en tydlig del av avhumaniseringen av asylsökande som i sin tur är en del av normaliseringen av rasismen i . Försöken med att ta fram ny lagstiftning på området har gått långsamt och på flera områden kört fast, mycket p.g.a. att länder som och vill se en ännu mer restriktiv migrationspolitik. I takt med att lagstiftningsvägen ser allt mer stängd ut har EU fokuserat mer och mer på att göra det svårare att ta sig till . Resan över har gjorts ännu svårare och farligare. EU:s och medlemsstaternas egna gränsbevakningsmyndigheter har själva bidragit till det genom att ägna sig åt push-backs, vilket dokumenterats i åtskilliga fall. Räddningsbåtar har tvingats bort från internationella vatten och flyktingar förs nu tillbaka till krigets och kaosets . EU har slutit avtal med en rad länder för att de ska hindra människor från att fly. Bland länderna finns grova människorättskränkare. Löften om bistånd och handelsavtal har använts för att få dem att samarbeta. 4 EU:s nya migrationsförslag Efter att de förslag som lade fram till stor del kört fast presenterade kommissionen, , sitt förslag på ny asyl- och migrationspolitik för unionen, den s.k. asyl- och migrationspakten. Pakten innehåller dels ett antal konkreta förslag på ny lagstiftning i form av fem förordningar, dels ett antal initiativ i form av rekommendationer och andra icke-bindande instrument. Den innehåller också uppmaningar till ministerrådet och att återuppta och slutföra förhandlingar om förslag som presenterats men ännu inte antagits, som skyddsgrundsförordningen, omarbetningen av direktiven om mottagningsvillkor och återvändande, förordningen om inrättande av och förordningen om en unionsram för vidarebosättning och inresa av humanitära skäl. Förslaget om en ny Dublinförordning dras dock tillbaka till förmån för en ny förordning. Pakten är alltjämt föremål för förhandling och inga avgörande beslut har ännu fattats. Utöver det som nämns ovan innehåller pakten bl.a. förslag om att införa ett screeningförfarande vid yttre gräns, kombinerat med särskilda gränsförfaranden, ett regelverk för att hantera krissituationer och force majeure samt en ny europeisk asylbyrå. Regeringen har varit väldigt otydlig när det gäller sin syn på pakten. Precis som vid förhandlingarna om de förslag som lades fram har regeringen haft en passiv hållning och framför allt verkat för att förslagen ska gå igenom, utan något större intresse för deras faktiska innehåll. Ett antal standardformuleringar som inte konkretiseras, och med oklar reell betydelse, förs fram gång på gång. anser att regeringen mycket tydligare måste stå upp för asylrätten och dess andemening samt verka för ett system som faktiskt är genomförbart. Regeringen bör i förhandlingar om en ny migrationspolitik inom EU stå upp för asylrätten och dess andemening. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.1 Screening- och gränsförfarande Screening- och gränsförfaranden föreslås regleras genom förordningar och omgärdas av stränga tidsgränser inom vilka olika typer av kontroller och bedömningar ska göras. Screeningförfarandet omfattar alla tredjelandsmedborgare som befinner sig vid den yttre gränsen utan att uppfylla inresevillkoren eller som landsatts efter en räddningsinsats samt tredjelandsmedborgare som påträffats på territoriet utan att ha nödvändiga tillstånd. Screeningen ska ske och omfatta identitetskontroll, säkerhetskontroller, hälsokontroller och identifiering av utsatta individer och registrering av biometriska uppgifter. Screeningen ska fastställa den enskildes status samt avgöra om nästa steg i processen blir av- eller utvisning, vidare asylprocess genom ordinarie förfarande eller gränsförfarande eller överförande till annan medlemsstat. Gränsförfarandet ska inte få ta från det att ansökan registreras första gången, inkluderat överklagande. Några personkategorier undantas från att kunna behandlas i en process vid gränsen. Bland dem finns ensamkommande barn och familjer med barn samt personer med särskilda medicinska skäl eller funktionsvariationer. För den som fått avslag på sin asylansökan inom ramen för gränsprocessen ska ett återvändandeförfarande inledas . Även det får ta maximalt . Personer som inte ska eller kan hanteras inom ramen för gränsförfarandet hanteras inom ramen för det normala asylförfarandet som inte sker vid gränsen. De tidsgränser som sätts upp i systemet saknar till stor del förankring i verkligheten och riskerar att leda till bristande rättssäkerhet. I de grekiska lägren har flyktingar ofta behövt vänta på sin första asylintervju. Det finns en uppenbar risk att s.k. snabbförfaranden i stället bygger ännu större läger vid yttre gränser där människor väntar i misär . De föreslagna tidsgränserna samt uppdelningarna i spår är orealistiska och riskerar att äventyra en individuell och rättssäker bedömning av skyddsskäl. Med sådana snabbprocesser i gränsförfaranden riskerar skyddsskäl att missas och mänskliga rättigheter att förvägras. I kommissionens förslag framstår det som att asylsökande under ett s.k. gränsförfarande inte betraktas vara på det mottagande landets territorium. Detta väcker frågor om vem som då ansvarar för att upprätthålla skyddet för den asylsökandes rättigheter. Att en 12-årsgräns införs med avgörande betydelse för den enskildes och familjens rättigheter är mycket märkligt och får ses som ett angrepp mot grundläggande principer gällande barnets rättigheter. Regeringen bör motsätta sig en ordning med gränsförfaranden och olika snabbspår vid eller i anslutning till gränsen. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. De s.k. Dublinreglerna kommer, med kommissionens förslag, i stort att kvarstå när det gäller kriterierna för att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig för en asylansökan. Antalet kriterier för vad som utgör en koppling till en viss medlemsstat föreslås utökas, som vissa regler skärps. Förslaget innebär också vissa skyldigheter, och viss begränsad rörlighet för asylsökande. Vidare föreslås kortare deadlines för övertagande av ansvar och förenklade återtagandeprocesser mellan stater samt begränsade möjligheter för den enskilde att överklaga beslut om överföring, allt med syfte att snabba på processen. En av de stora nyheterna i förslaget till ny Dublinförordning, och i pakten i sin helhet, är det som kommissionen kallar för en solidaritetsmekanism. Mekanismen är avsedd att säkerställa att EU:s asylsystem är rättvist och tar hänsyn till olika nationella förutsättningar och en jämnare fördelning av ansvaret för att hantera asylsökande. Solidaritetsmekanismen innebär att medlemsstaterna kan vara flexibla i hur de visar solidaritet i tre olika scenarier. Det handlar om a) när människor landsätts efter sök- och räddningsuppdrag, b) i situationer av högt migrationstryck och c) i migrationskriser. I den förstnämnda situationen ska solidariteten i första hand vara på frivillig basis men den kan bli obligatorisk om de frivilliga insatserna är otillräckliga. I situationer av högt migrationstryck eller migrationskris är solidariteten obligatorisk. Tre solidaritetsåtgärder anges i förslaget varav de två huvudsakliga är att en medlemsstat tar emot asylsökande från andra medlemsländer och att en medlemsstat tar över ansvaret för återvändande av personer som inte har rätt att stanna i en medlemsstat och vidtar åtgärder nödvändiga för att dessa personer ska lämna territoriet. Den tredje solidaritetsåtgärd medlemsstater kan vidta är att bidra med exempelvis kapacitetsuppbyggnad, operativt stöd eller olika typer av expertis. I vilken omfattning en medlemsstat ska visa solidaritet på något eller några av de ovan beskrivna sätten avgörs genom ett komplext system innehållande bl.a. en fördelningsnyckel baserad på folkmängd och BNP. Enligt pakten ska medlemsstaterna alltså visa solidaritet mot varandra, inte mot de som flyr. anser att bör motarbeta den förvrängning av solidaritetsbegreppet som föreslås genom solidaritetsmekanismen. Regeringen bör motarbeta den solidaritetsmekanism som förslagit. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. bör också motsätta sig en ordning där medlemsländer enbart väljer att agera deportationsministerium genom s.k. återvändandesponsorskap. Risken är för det första att många länder hellre vill utöva repression och deportation än att ta emot asylsökande, vilket gör att asylrätten inte fungerar eftersom ingen eller få vill ta emot asylsökande. För det andra är det orimligt och bekymrande om en rad länder, som just nu rör sig i en allt mer auktoritär riktning, ska ansvara för frågor som kräver den största respekten för mänskliga rättigheter. Samtliga länder bör i stället förbinda sig att ansvara för asylprocessens alla delar, alternativt att man bidrar ekonomiskt till t.ex. integrationsfonden. Regeringen bör motsätta sig en ordning där medlemsländer enbart väljer att agera deportationsministerium genom s.k. återvändandesponsorskap. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.3 Beredskaps- och krisplan I pakten ingår även ett förslag på en beredskaps- och krisplan för migration samt en förordning om hantering av krissituationer och force majeure på migrations- och asylområdet, alltså när många människor behöver skydd i EU . Planen innebär förebyggande arbete för att kunna hantera kriser och snabbt sätta in koordinerade insatser. På begäran av en medlemsstat ska operativt stöd kunna sättas in både från EU-myndigheter och från andra medlemsstater. I en krissituation ska medlemsstater tillfälligt ges möjligheten att kraftigt utöka omfattningen av vilka personer som ska omfattas av gränsprocessen, och gränsförfarandet både för asylprocessen och för återvändande kan förlängas, liksom tidsfristerna för att registrera en asylansökan. Tredjelandsmedborgare med brådskande behov av skydd ska kunna beviljas omedelbar skyddsstatus. Vidare blir solidaritet, enligt den ovan beskrivna mekanismen, obligatorisk och de solidaritetsåtgärder som aktualiseras är enbart omplacering och återvändande. Processen blir också snabbare, med kortare deadlines, för att den mottagande staten avlastas fortare. I en force majeure-situation blir det vidare möjligt för en medlemsstat att förlänga olika tidsfrister enligt förordningen om asyl- och migrationshantering med hänvisning till att staten p.g.a. den uppkomna situationen inte har möjlighet att uppfylla dem. bedömer inte att EU:s medlemsstater kommer klara av att leva upp till kraven som ställs avseende tidsgränser och liknande vid krissituationer på ett sätt som är förenligt med grundläggande krav på rättssäkerhet. Erfarenheterna pekar på att kommissionens förslag saknar verklighetsförankring på denna punkt. Regeringen bör verka för att rättssäkerheten och asylrättens andemening prioriteras framför strikta tidsgränser i alla delar av EU:s migrationspolitik. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det gemensamma system för återvändande som föreslår är tänkt att bygga på flera delar. Bland dem finns ett genomförande av det omarbetade återvändandedirektivet, ökat operativt stöd från Frontex, ett utökat samarbete med tredjeländer samt EU:s kommande strategi för frivilligt återvändande och återintegrering. Pakten lyfter även vikten av internationellt samarbete för att skapa lagliga vägar till , hantera grundorsaker till ekonomisk migration och stödja värdländer. Det är tydligt att pakten är framtagen utifrån medlemsstaternas behov snarare än behoven hos människor på flykt. Idéerna om att människor ska flyttas mellan stater enligt olika fördelningsnycklar får ses som svårgenomförbara, mot bakgrund av hur svårt det varit att omfördela människor från samma läger på de grekiska öarna. EU:s försök att omfördela asylsökande från efter 2015 är ett varnande exempel. hade strax över 27 000 asylsökande omfördelats till andra länder då EU enades om att 100 000 asylsökande skulle omfördelas. Det finns en stor risk att pakten – om den genomförs – snabbt skulle falla samman om ett stort antal asylsökande söker sig till , på liknande sätt som Dublinförordningen föll samman . Migrationspolitiken kräver samarbete och det finns ett stort värde i att verka för harmoniserade bedömningar med rättssäkerhet i centrum och asylrättens andemening som grund. Samarbete behöver dock inte betyda överstatlighet. anser att medlemsstaterna ska ha ett större inflytande över migrationspolitiken, att överstatligheten ska minska. Det bör ske genom att i större utsträckning reglera migrationspolitiken på EU-nivå genom direktiv i stället för förordningar. Regeringen bör verka för att EU:s asylsystem i högre utsträckning regleras genom direktiv i stället för genom förordningar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Pakten har också bra inslag, som t.ex. att den lyfter behovet av fler lagliga och säkra vägar till . syn på hur det kan genomföras och EU:s samarbeten med tredjeländer för att stoppa människor på flykt beskrivs närmare nedan. 5 En ny flyktingpolitik EU:s flyktingpolitik är i stort behov av reformer, men i en helt annan riktning än den i vilken förslag pekar. vill se ett ökat fokus på lagliga och säkra vägar samt insatser för att säkerställa att asylrätten och dess andemening respekteras och efterlevs. Det inbegriper bl.a. att upphöra med alla insatser som syftar till att hindra människor från att söka asyl i , och i stället underlätta för människor att söka skydd här. En sådan politik skulle både göra resan mycket säkrare och billigare för de människor som tvingas fly, som migrationen skulle bli mycket mer ordnad. bör inom EU verka för en flyktingpolitik som värnar asylrätten och grundläggande mänskliga rättigheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I då delar av EU bromsar alla möjligheter till framsteg inom migrationspolitiken menar att bör söka samarbete med de stater som faktiskt vill gå vidare med en mer human politik. Ett sådant samarbete kan innebära att vissa stater går vidare med lagstiftning som möjliggör för en mer human politik på egen hand. har den snarare gömt sig bakom vissa staters ovilja. Därför har det ofta varit svårt att förstå vad regeringen faktiskt velat göra inom migrationsområdet och vilken politik den har drivit. bör inom EU söka samarbete med de stater som vill ha en mer välkomnande och human migrationspolitik och driva detta samarbete kraftfullt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Av de lagförslag lagt fram på migrationsområdet finns ett som syftar till att förbättra möjligheten för människor på flykt att få asyl i , nämligen den vidarebosättningsförordning som förhandlats i under ledning av . Fler möjligheter till vidarebosättning vore ett mycket bra steg mot fler lagliga vägar till . Det finns dock en oro för att systemet skulle riskera att underminera UNHCR:s arbete med vidarebosättning genom att göra det till ett verktyg för att uppnå andra policymål och utrikespolitiska intressen. har också velat använda systemet för att få till stånd liknande avtal som det mellan och . anser att förordningen bör säkerställa att EU täcker av UNHCR:s globala vidarebosättningsbehov och att förordningen på inga sätt får användas för att förhandla fram avtal med syftet att stoppa människor på flykt från att komma till , inklusive genom s.k. humanitarian admission programmes. Även detta förslag har fastnat i lagstiftningsprocessen, vilket är mycket olyckligt. bör inom EU verka för att vidarebosättningsförordningen drivs igenom och att den inte används för att sluta avtal liknande det mellan och eller s.k. humanitarian admission programmes. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.2 Avtal för att stoppa människor på flykt har länge kritiserat EU:s försök att genom handels- och investeringsavtal, löften om bistånd och andra politiska påtryckningar sluta avtal med länder längs de afrikanska migrationsrutterna – som , , och – för att de ska bevaka gränsen mot och ta tillbaka medborgare som nekats asyl i EU. och skildrar i boken de mänskliga konsekvenserna av detta fokus inom EU:s migrationspolitik. De beskriver bl.a. hur EU-insatsen Operation , som bevakat vattnen utanför , agerat för att undvika direktkontakt med migranter i nöd och därmed ansvaret för att rädda liv. I stället har insatsen samarbetat med den libyska så att den kunnat gripa människor på flykt och föra tillbaka dem till . Författarna lägger också fram bevis för att EU:s operationer från luften på ett konkret sätt har lett till att flyktingar hamnat i tvångsarbete och rent slaveri. ingick EU ett avtal med om hur de människor som flyr via och tar sig till ska hanteras. Från skulle de få möjlighet att söka asyl, men endast i .