mot · H8024063 · 2021-05-11 00:00:00 — med anledning av prop. 2020/21:191 Ändrade regler i utlänningslagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det första uppehållstillstånd som beviljas en alternativt skyddsbehövande ska gälla och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att uppehållstillståndstidens längd ska vara när uppehållstillstånd beviljas på grund av humanitära skäl, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att uppehållstillståndstidens längd ska vara max när uppehållstillstånd beviljas på grund av hinder mot verkställighet, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det av lagtexten ska framgå att sökanden ska uppfylla krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap för att beviljas permanent uppehållstillstånd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att vandelskravet bör skärpas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det ska krävas synnerliga skäl för undantag från vissa av kraven för permanent uppehållstillstånd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att kretsen av personer som kan anhöriginvandra inte ska utökas i förhållande till betänkande En långsiktigt hållbar migrationspolitik och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att anknytningspersonen ska ha välgrundade utsikter att beviljas ”uppehållstillstånd ” i 5 kap. 3 och 3 a §§ utlänningslagen tas bort och ersätts med förslagen i betänkande En långsiktigt hållbar migrationspolitik om att anknytningspersonen ska ha välgrundade utsikter att beviljas ”varaktigt uppehållstillstånd”, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att alternativt skyddsbehövande som huvudregel inte ska undantas från försörjningskravet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör införas en bestämmelse som kräver att anknytningspersonen lagligen vistats i för att vara berättigad till familjeåterförening, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det ska räcka att referenspersonen eller familjemedlemmen har anknytning till ett tredje land där familjeåterförening är möjlig för att försörjningskravet ska gälla, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att stryka 5 kap. 3 d § tredje stycket utlänningslagen om när det ska anses stå klart att ett förhållande är väl etablerat, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tidsfristen för undantag från försörjningskravet för kvotflyktingars anhöriginvandring ändras till att beräknas på samma sätt som för flyktingar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att anknytningspersonen kan undantas från kravet på försörjning vid anhöriginvandring om det finns synnerliga skäl, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att uppehållstillstånd på grund av anknytning får vägras om någon av makarna eller samborna är , och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bestämmelsen om humanitära skäl ska skärpas i enlighet med vad som anges i motionen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förlänga lagen om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i till och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det är angeläget att en lagteknisk översyn av lagstiftningen genomförs och att den genomförs inom en inte alltför avlägsen framtid, och detta tillkännager för regeringen. En av 2020-talets allra största uppgifter i svensk politik är att lösa de stora integrationsproblemen. Det är avgörande för vår framtid som land. Invandring kan vara löftesrik och har bidragit till att skapa några av världens mest dynamiska samhällen. Hundratusentals människor har kommit till och berikat vårt land med kultur, kunskap, entreprenörskap och skattepengar. Men invandring är också alldeles uppenbart något komplicerat som kan skapa ojämlikhet och stora motsättningar. Få länder har fått erfara det lika mycket som . När invandringen – och integrationen därefter – fungerar bra, så berikar den invandrarlandet och ger goda förutsättningar för den som invandrar att skapa en bättre framtid för sig och sina barn. Men så blir det inte om landet dit många söker sig tar emot fler än man mäktar med, eller slarvar med integrationen av dem som kommer. Det är lätt att blunda för det som i grunden är riktigt svårt och fyllt av målkonflikter. Den framgångsrika invandringen – eller den framgångsrika internationaliseringen av ett land – kommer inte med automatik. Under har gått från att vara ett land som präglas av en betydande homogenitet till att vara ett invandrarland. är var femte person född utomlands, och bara har över 400 000 asylrelaterade uppehållstillstånd beviljats. Trots det har svensk politik aldrig tagit vare sig invandring eller integration på det allvar som krävs. Det har aldrig funnits ett genomtänkt förhållningssätt till hur många som bör få komma hit, vilka de bör vara – och på vilka villkor. Inte heller vad vi som land måste göra för att lyckas integrera människor in i den svenska gemenskapen, om de kommer hit från länder med helt andra lagar, regler och kulturer. Än mindre vad vi är beredda att kompromissa med om vi inte lyckas med integrationen. Eller hur vi ska möta de problem som uppstår, framför allt när integrationen inte lyckas. och (2020) konstaterar att en majoritet av de utrikes födda i arbetsför ålder –2016 inte uppnådde självförsörjning. var ca 675 000, eller , av invandrarna i arbetsför ålder inte självförsörjande, och utländska kvinnor är i hög grad marginaliserade på den svenska arbetsmarknaden. Enligt beräkningar som baseras på kommer de människor som invandrade till under den förra mandatperioden (2014–2018) få olika bidrag i stället för arbetsinkomster till en kostnad av under sina första i . Endast en av tre av de som asylinvandrare till under flyktingkrisen jobbade . Bland kvinnorna var det färre än en av fem som hade förvärvsarbetat . Barn till föräldrar som försörjer sig genom bidrag har sämre skolresultat, mår i större utsträckning psykiskt dåligt och riskerar själva ett livslångt utanförskap. Var tredje utrikes född elev lämnar utan behörighet till gymnasiet. Integrationskrisen är särskilt påtaglig i utanförskapsområden där trångboddheten, hedersförtrycket, kriminaliteten och hopplösheten breder ut sig. Nästan hälften av kvinnorna i socialt utsatta områden uppger att de är otrygga på kvällstid i sitt eget bostadsområde. av de boende i samma områden uppger att det finns kriminella personer eller grupperingar som har en inverkan på området i något avseende. Flest anger att de påverkar personer i området att inte vittna. Parallella samhällen växer fram när rättsstaten inte klarar av sitt uppdrag. För att bryta och vända denna utveckling krävs en lång rad reformer och åtgärder som rör arbetsmarknad, utbildning, bidragssystem, socialtjänst, rättspolitik med mera. Men en förutsättning för att en sådan reformpolitik ska lyckas är att förmår införa och upprätthålla en restriktiv migrationspolitik. Det humana är inte att låta så många som möjligt komma innanför gränser. Det humana är att låta alla de som redan sökt och fått skydd här få en verklig möjlighet att komma in i samhället. I ska ett nej vara ett nej – men ett ja måste också bli ett ja på riktigt. har med den tillfälliga lagen stramat åt det migrationspolitiska regelverket. Trots det har asylinvandringen till fortsatt varit oproportionerligt hög. Antalet asylansökningar i uppgick till knappt 22 000. Det var det sjätte största asylmottagandet, sett både till andel och antal, av EU:s samtliga 27 medlemsstater. Det är också så många asylansökningar som registrerades i , och tillsammans. Därutöver tillkommer invandring genom familjeåterförening. Det är sammantaget en asylinvandring på ohållbart höga nivåer, sett till mottagningskapacitet och integrationsförmåga. Det gagnar inte att som regeringen tala om historisk låga nivåer asylsökande genom att jämföra antalet asylsökande vid två extrema situationer som flyktingkrisen och coronapandemin. prognos pekar på 19 000 asylsökande och 20 000 asylsökande de två efterföljande åren. Då har inte regeringens föreslagna uppluckringar ens tagits i beaktande. För att ska klara av integrationskrisen är det därför helt centralt att den svenska migrationspolitiken utgår från EU:s minimikrav, som söktrycket till minskar. För det krävs en samlad och konsekvent politik som ligger fast framöver. har i huvudsak följande utgångspunkter för en sådan politisk inriktning: För det första bör ett volymmål införas. Målet ska vara vägledande för de beslut som fattas på det migrationspolitiska området. Volymmålet ska innebära att invandringen till motsvarar den i våra nordiska grannländer. För det andra måste ha en migrationspolitik utifrån EU:s miniminivå och internationella konventionsåtaganden. För det tredje måste övriga incitament för migranter att ta sig just till – de så kallade pull-faktorerna – minska. Det sistnämnda handlar bl.a. om mer restriktiva regler för anhöriginvandring, åtstramning av bidragssystem samt effektivare verkställighet vid nej på en asylansökan. konstaterar att förslagen i propositionen inte innebär en miniminivå. Därtill finns det ett antal förslag som ökar pull-faktorerna. Förslagen i propositionen som helhet gör att regeringen försatt möjligheten till en långsiktigt hållbar migrationslagstiftning. Propositionen är också ett tydligt bevis på att regeringen inte mäktar med att införa den migrationslagstiftning som , givet samhällsutvecklingen, behöver. välkomnar förslaget att tidsbegränsade uppehållstillstånd ska vara huvudregel vid första beslutstillfället. Föreslagna tillståndstider behöver dock vara kortare i flera avseenden. Enligt skyddsgrundsdirektivets artikel 24.2 ska personer som är alternativt skyddsbehövande få uppehållstillstånd som gäller , och om det förnyas , om inte tvingande hänsyn till den nationella säkerheten eller den allmänna ordningen kräver något annat. Regeringens förslag lägger sig således över minimikrav. anser att uppehållstillståndets längd för alternativt skyddsbehövande borde vara 12 månader i stället . Även i fråga om uppehållstillstånd som beviljas på grund av humanitära skäl eller hinder mot verkställighet efter ett laga kraftvunnet beslut bör uppehållstillståndets längd vid första beviljandet motsvara EU:s minimikrav och således gälla i 12 respektive maximalt 12 månader och inte 13 månader som föreslås i propositionen. Krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap föreslog i betänkandet En långsiktigt hållbar migrationspolitik (nedan betänkandet) att permanent uppehållstillstånd endast ska kunna beviljas om utlänningen uppfyller krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap, kan försörja sig och det med hänsyn till utlänningens förväntade levnadssätt inte råder tveksamhet om att ett permanent uppehållstillstånd bör beviljas. I regeringens förslag till 5 kap. 7 § utlänningslag (UtlL) saknas krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap, vilket skiljer sig från hur 5 kap. 7 § UtlL utformades i betänkandet. Vi föreslår att förslaget i betänkandet införs. Därmed ska det framgå det av lagtexten att sökanden ska uppfylla krav på kunskaper i svenska och samhällskunskap för att beviljas permanent uppehållstillstånd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska bemyndigas att meddela föreskrifter om utformning och kontroll av språk- och samhällskunskapskraven. I och med att en ordning för prövning av om sökanden uppfyller dessa båda krav, till följd av regeringens ändring i förhållande till betänkandet, inte hinner bli färdig till lagens ikraftträdande, föreslår vi att det införs en överengångsbestämmelse som innebär att kravet ska gälla fr.o.m. en viss närmare angiven tidpunkt. I linje med förslag i betänkandet föreslår regeringen i propositionen ett försörjningskrav för att permanent uppehållstillstånd ska få beviljas. Till skillnad från i betänkandet berörs dock inte inkomsternas nivå för att kravet ska vara uppfyllt. Regeringen konstaterar att den närmare regleringen är av detaljkaraktär och därför bör finnas i förordning. Att regeringen anser att den närmare regleringen bör finnas i förordning är en sak. Att lämna allt för detaljerad vägledning i förarbetsuttalanden riskerar att motverka en flexibel reglering som är hållbar . Viss vägledning måste dock ges från lagstiftaren ifråga om inriktningen för nivåer, vilka inkomstkällor som får räknas in och vilken varaktighet som ska krävas. I sammanhanget bör nämnas att det i proposition 2015/16:174 Tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i (s. 60 f.) exempelvis uttryckligen står: Att kunna försörja sig bör, i likhet med vad som gäller vid arbetskraftsinvandring, innebära att inkomsterna inte är så låga att utlänningen behöver försörjningsstöd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för att täcka kostnaderna för bl.a. boende och uppehälle (jfr, prop. 2007/08:147 s. 27). Inkomsterna ska komma från anställning eller näringsverksamhet eller en kombination av dessa. Regeringen anser inte att subventionerade anställningar bör kunna utgöra grund för permanent uppehållstillstånd. Vid bedömningen av om inkomsterna gör det möjligt för utlänningen att försörja sig bör en sammantagen bedömning göras av hans eller hennes ekonomiska situation. Om det rör sig om en anställning måste denna vara varaktig så att försörjningsförmågan kan antas bestå . Med varaktig anställning avses i första hand tillsvidareanställningar. Även en tidsbegränsad anställning bör dock kunna anses varaktig om det handlar om en anställning som ska pågå . I betänkandet återfinns uttalanden om nivån på försörjningskravet i form av att det ska utgå från förbehållsbeloppet i utsökningsbalken. Möjligen är det den nivå som regeringen har i åtanke i och med den korta referensen till 17 § i den tillfälliga lagen även om den mest tycks syfta på omständigheten att det bör vara tillräckligt att utlänningen kan försörja sig själv, se s. 68. Det är dock önskvärt med större tydlighet. Därtill anser att det inte är rimligt att nivån ska utgå från förbehållsbeloppet i utsökningsbalken eftersom syftet med förbehållsbeloppet i utsökningsbalken är att leva på så kallat existensminimum på grund av skulder. Regeringen menar att inkomsterna ska komma från anställning eller näringsverksamhet eller en kombination av dessa. Skrivningen om att försörjningskravet ”bör kunna uppfyllas oavsett hur inkomsterna beskattas” är en skillnad i förhållande till vad som gäller enligt tillfälliga lagen (se s. 69 jämfört med prop. 2015/16:174 s. 61). Av rättsliga ställningstagande angående prövning av rätten till permanent uppehållstillstånd enligt 17 § tillfälliga lagen framgår att ”Om inkomsten som åberopas inte är sådan att den ska beskattas ska ansökan avslås”. [2] Regeringens uttalande i propositionen innebär därmed lättnader i försörjningskravet i förhållande till vad som gäller. anser att det ska tydliggöras att barnbidrag och underhållsstöd ska få ingå i beräkning av godtagbara försörjningskällor, men däremot inte studiebidrag för gymnasiestuderande barn eller bostadsbidrag (jmf MIG 2019:22). Huvudinriktningen ska dock vara att det är jobb med stabil inkomst, inte bidrag, som ska utgöra grunden för att försörjningskravet ska vara uppfyllt. Det ska t.ex. inte gå att uppfylla försörjningskravet med arbetslöshetsersättning eller subventionerad anställning. För att garantera en varaktighet i försörjningsförmågan måste det även krävas att den som ska stå för försörjningen har haft en inkomst under . Uttalanden av det slaget görs exempelvis i det förarbetsuttalande som återges ovan och det är ett förarbetsuttalande som hänvisar till i sitt rättsliga ställningstagande i fråga om varaktighetens betydelse vid bedömning av försörjningskravet. [3] Att det klart bör framgå att sökanden ska ha uppfyllt försörjningskravet även innan ansökan om permanent uppehållstillstånd ges in är något som också lyfts av Justitiekanslern i remissvar. Regeringens uttalande i propositionen om att kommittén inte föreslår något krav och att det inte finns skäl att föreslå någon annan ordning riskerar att leda till att det, till skillnad från , inte kommer att ställas upp något varaktighetskrav (se s. 69). Det vore i så fall ytterligare en uppluckring. Vad gäller vandelskravet innebär det att det, utifrån utlänningens förväntade levnadssätt, inte ska råda tveksamhet om att ett permanent uppehållstillstånd bör beviljas. anser att vandelkravet bör skärpas. Permanent uppehållstillstånd är inte en rättighet, och ett hederligt levnadssätt ska premieras. Även om det, som regeringen påtalar, finns risker med en för hög detaljeringsgrad bör det uttryckligen framgå att den som begått ett brott med straffvärde på en månads fängelse eller högre inte ska vara berättigad till permanent uppehållstillstånd. Det utesluter inte att det alltid ska göras en helhetsbedömning och att det kan finnas fall där kortare påföljd kan leda till att permanent uppehållstillstånd inte beviljas. Därtill bör den karenstid som gäller för ansökan om svenskt medborgarskap även gälla för permanent uppehållstillstånd. Som exempel innebär det att ansökan kan göras tidigast efter brottet begicks om det resulterade i ett fängelsestraff på en månad. Undantag från kraven för permanent uppehållstillstånd Regeringens förslag till 5 kap. 8 § första stycket 3 UtlL innebär att det, utöver de kategorier som är undantagna från kravet på egen försörjning för permanent uppehållstillstånd, även ska kunna göras undantag för andra personer om det föreligger ”särskilda skäl” och inte ”synnerliga skäl” som föreslås i betänkandet. anser att det ska krävas synnerliga skäl för undantag. Som en följd av att vi anser att det i lagstiftningen ska införas krav på språk och samhällskunskap bör det också tydliggöras att undantaget också omfattar dessa krav, dvs. att bestämmelsen får en utformning i överensstämmelse med förslaget i betänkandet. Som argument för en ändring från synnerliga till särskilda skäl anges att de exempel som ges i betänkandet ligger närmare vad lagstiftaren brukar benämna som särskilda skäl. Ett krav på att det ska föreligga synnerliga skäl riskerar, enligt regeringen och vissa remissinstanser, bli mycket snävt och att undantag därför inte kan medges i de situationer som särskilt nämns i betänkandet. delar inte regeringens bedömning i denna del. Även rekvisitet ”synnerliga skäl” får anses möjliggöra undantag i de situationer som anges i betänkandet. Därtill tillämpas lagstiftningen i ljuset av förarbetsuttalanden, varför exempel på avsedda undantag som lagstiftaren pekar på i förarbeten får betydelse vid rättstillämpningen. Likaså valdes i betänkandet begreppet synnerliga skäl utifrån att utgångspunkten är att det ska vara så få personer som möjligt som undantas från de uppställda kraven (se s. 222). Genom att införa en möjlighet till undantag vid särskilda skäl i stället för synnerliga skäl vidgas möjligheten till undantag från kravet på permanent uppehållstillstånd på ett sätt som inte är önskvärt när behöver strama upp migrationslagstiftningen. Kretsen som kan anhöriginvandra anser att kretsen av personer som omfattas av reglerna om anhöriginvandring behöver ligga på en miniminivå . Mot denna bakgrund motsätter sig att regeringen i propositionen utökar denna krets genom ett nytt förslag i 5 kap. 3 a § UtlL. I propositionen föreslås att uppehållstillstånd får ges till en utlänning som har för avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande med en person som har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt 1 eller 6 § eller 12 kap. 18 § och som har välgrundade utsikter att beviljas uppehållstillstånd , om förhållandet framstår som seriöst och har etablerats redan i hemlandet och inte särskilda skäl talar mot att tillstånd ges. Som ett huvudsakligt motiv till den utvidgade möjligheten till anhöriginvandring anges att personer i samkönade par inte har möjlighet att sammanbo i sina hemländer. Bestämmelsen har dock inte någon sådan begränsning. Inte heller är den begränsad till olikkönade par vars förhållande inte accepteras i den kultur de levt i, som också nämns i propositionen. Som påtalade i sitt remissvar: ”Så som den föreslagna bestämmelsen nu är utformad saknas det utrymme för att beakta anledningen till att paret levt åtskilda i hemlandet. Detta betyder således att förslaget, så som det är utformat , kan komma att omfatta fler grupper än de som det syftar till att omfatta.” (se s. 2). Begreppet ”ha etablerats redan i hemlandet” liknar begreppet ”etablerats före inresan” som återfinns i artikel 9.2 i familjeåterföreningsdirektivet. I bestämmelsen stadgas att medlemsstaterna får begränsa tillämpningen till flyktingar vilkas familjeband har etablerats före inresan. påtalar i sitt remissvar att innebörden av begreppet ”ha etablerats redan i hemlandet” kommer att bli av stor betydelse för tillämpningen av bestämmelsen och att det inte framgår hur tolkningen av det nationella begreppet – som införs i en bestämmelse som inte har sin grund i familjeåterföreningsdirektivet – ska förhålla sig till det gemenskapsrättsliga begreppet. Något svar på denna fråga ges inte i propositionen. Mer allmänt hållet sägs att ”Bedömningen av om ett förhållande är etablerat får göras utifrån omständigheterna i varje enskilt fall, där bl.a. längden på relationen är en av flera faktorer som kan tala för att relationen är etablerad.” (se s. 162). Att längden på en relation kan tala för att den är etablerad är sannolikt inte den typ av tydliggörande som efterfrågas. I propositionen föreslås att anknytningspersonen ska ha välgrundade utsikter att beviljas ”uppehållstillstånd ”. Detta är en skillnad i förhållande till förslaget i betänkandet. anser att den av regeringen föreslagna ändringen om att anknytningspersonen ska ha välgrundade utsikter att beviljas ”uppehållstillstånd ” i 5 kap. 3 och 3 a §§ tas bort och ersätts med föreslagen i betänkandet om att anknytningspersonen ska ha välgrundade utsikter att beviljas ”varaktigt uppehållstillstånd”. Begreppet ”varaktigt uppehållstillstånd” används i artikel 3.1 i familjeåterföreningsdirektivet. Direktivet bygger på tanken att en tredjelandsmedborgare som har en mera permanent bosättning i en EU-stat, den s.k. anknytningspersonen, ska ha rätt att återförenas med medlemmar i kärnfamiljen som också är tredjelandsmedborgare. Enligt artikel 3.1 får referenspersonen lämna in en ansökan om familjeåterförening när han eller hon innehar ett uppehållstillstånd med en giltighetstid och har välgrundade utsikter att få ett varaktigt uppehållstillstånd. Därtill finns vägledning att hämta från Europeiska kommissionens meddelande till rådet och . Utöver det faktum att regeringen föreslår ett begrepp som avviker från familjeåterföreningsdirektivet riskerar den språkliga justeringen medföra att kravet i praktiken sänks. Som framgår av nämnda meddelande från ger direktivet medlemsstaterna en bred handlingsmarginal vid bedömningen av om det finns välgrundade utsikter att få ett varaktigt uppehållstillstånd (se s. 4). anser att rekvisitet ”välgrundade utsikter att beviljas ett varaktigt uppehållstillstånd” ska preciseras ytterligare till att innehålla krav på deltagande i samhällsorientering, grundläggande SFI samt aktivt jobbsökande. Detta bör framgå uttryckligen av lagtexten genom ett kompletterande stycke. Det innebär inte att kraven på arbete, språk- och samhällskunskap samt god vandel ska vara på samma nivå som krävs för permanent uppehållstillstånd.