mot · H9024061 · 2021-10-05 00:00:00 — Det saknas dock regler om berikning och föreskrifterna är inte artspecifika. Föreskrifterna reglerar inte heller hur bedövning och slakt av fiskar får gå till. skärpa föreskrifterna så att de innefattar berikning och är artspecifika för fiskar som föds upp och hålls av människan. I finns omkring 250 000 renar (vinterhjord, efter renslakt men innan nya kalvar föds ) och renbetesmarkerna omfattar ungefär halva yta. Endast medlemmar i en sameby har renskötselrätt och bestämmer det högsta antalet renar en sameby får ha. Renskötsel är en bärande del av den samiska kulturen. Samerna är ett urfolk och därmed särskilt skyddade enligt FN:s urfolkdeklaration och även särskilt skyddade i vår grundlag. Renskötselrätten grundar sig på urminnes hävd och regleras i grundlagen. Renen lever ett fritt liv och betar i fjällområdet men i skogsmarker öster om fjällen. Vanligtvis tillskottsutfodras inte renen mer än under samling och flytt mellan betesmarker, men klimatförändringarna har gjort att renen har fått det svårare att beta då isbildning och skare gör att det inte går att komma åt marken under snön. I snitt tillskottsutfodras renen (uppskattning utifrån försäljningssiffror av foder). Även olika typer av exploateringar som gruvor, vindkraft, skogsbruk och ökat tryck från turistnäring är exempel på verksamheter som påverkar betesområden, men även flyttleder och kalvningsområden. I är renen det enda djurslaget där kastrering utan bedövning är tillåten. anser att krav på bedövning vid kastrering av ren ska införas i enlighet med förslag i SOU 2005:98. Krav på bedövning vid kastrering av ren finns i . ● att krav på bedövning vid kastrering av ren ska införas i enlighet med förslag i SOU 2005:98. är ett ensamlevande, aktivt rovdjur som i det vilda tillbringar stor del av sin vakna tid i och kring vatten. Den är skicklig på att simma och dyka och utför större delen av sin jakt i vatten. På pälsfarmerna kan det vara tiotusentals djur som hålls i långa rader av gallerburar, utan tillgång till vatten att simma i som är så viktigt för minkarna. Forskning har visat att minkars stressnivå höjs lika mycket när de berövas tillgång till simvatten som när de berövas tillgång till mat och de är beredda att arbeta hårt för tillgång till simvatten. Som en konsekvens av svårigheten att utföra sitt naturliga beteende uppvisar många minkar beteendestörningar, i vissa fall rentav självstympning, som visar att de inte mår bra. Den dåliga djurhållningen inom pälsfarmningen har kritiserats och för rävar och chinchillor har kritiken lett till att lagstiftningen skärpts och uppfödningen lagts ner. För minkarna däremot, där större ekonomiska värden står på spel, har skärpta föreskrifter endast inneburit mindre ändringar som hyllor och leksaker i burarna som inte på något grundläggande sätt förändrat förutsättningarna för minkarna. Internationellt sett väljer allt fler länder att lägga ned sin pälsfarmning. Denna trend har förstärkts ytterligare av covid-19-pandemin, där minkfarmer bidrar till smittspridningen i samhället och dessutom visat sig kunna ge upphov till ett muterat virus. Oavsett vilken skada minkfarmningen kan orsaka oss människor menar att minkfarmerna bör avvecklas på grund av den skada de orsakar minkarna. Minkarna i sina burar kan inte få utlopp för de naturliga beteenden de enligt djurskyddslagen har rätt till och visar genom beteendestörningar att de inte mår bra. kan inte acceptera djurhållning som så uppenbart går ut över djurens välbefinnande utan kräver att minkfarmningen avvecklas. ● avveckla minkfarmningen. Dagens höga konsumtion av kött och andra produkter från djur har gjorts möjlig genom en rent industriell djurhållning där priset för konsumenterna kan pressas men priset för djuren ofta blir mycket högt. Vi vill främja en djurhållning där varje djur ses som den individ djuret är och får sina behov tillgodosedda och för detta behövs både lagreglering och en mer djurvänlig konsumtion. Genom vår djurskyddslag kan vi reglera den djurhållning som bedrivs i , men för djurprodukter som importeras eller införs från andra EU-länder är djurskyddsstandarden ofta betydligt lägre. anser att samma krav ska ställas på djurprodukter som importeras som på svensk djurproduktion. Här är det förbud mot djurförsök som gäller för kosmetika-industrin i EU ett bra exempel, eftersom förbudet också gäller kosmetika och hygienprodukter som importeras. I den nya EU-förordningen om veterinärmedicinska produkter, som träder i kraft , finns också ett förbud mot att importera djurprodukter som kommer från djur som fått antibiotika i tillväxtstimulerande syfte. Det finns alltså exempel på att det går att reglera importen och anser att djurprodukter från djurhållning som i klassats som djurplågeri, t.ex. tvångsmatning av gäss (gåslever), mulesing (viss merinoull från bl.a. ) och kött från anemiska kalvar som inte har fått tillräckligt med grovfoder (gödkalv) ska beläggas med saluförbud i . Svenska djurbönder agerar på en konkurrensutsatt marknad som är gemensam i hela EU. Politiskt innebär det ett dilemma. Om de steg vi tar för att förbättra för djuren i får som konsekvens att maten från dessa djur blir så pass mycket dyrare att konsumenten väljer att köpa kött med annat ursprung, från en sämre djurhållning, har vi inte vunnit något, djurskyddsmässigt sett. Om vi däremot kombinerar stärkta djurskyddskrav med åtgärder för en minskad men mer medveten konsumtion av animaliska livsmedel - där växtbaserade alternativ får en mer framträdande roll och animaliska alternativ uppfyller höga djurskyddskrav - så blir både djuren, folkhälsan och miljön vinnare. klimatpolitik innehåller förslag som vegonorm och klimatskatt på livsmedel som kan bidra till en minskad köttkonsumtion generellt. För att mer specifikt träffa det djurskyddsmässigt sämsta köttet vill vi komplettera detta med en skatt på kött där antibiotika har överanvänts i djurhållningen. Det uppmuntrar både till att välja mindre och bättre kött. Nästan allt färskt kött som handlas i butik är svenskt, men det omvända gäller i restaurangsektorn. I butik finns en fungerande ursprungsmärkning, vilket ännu inte finns i restaurang och storkök. För är det en självklarhet att animaliska livsmedel och andra produkter som kommer från djur som behandlats på ett sätt som skulle vara förbjudet i inte ska kunna serveras eller användas inom offentliga verksamheter. har kriterier som möjliggör att livsmedel lever upp till detta, men kriterier för övriga djurprodukter, som tex läder, behöver utvecklas. Det är viktigt att offentlig upphandling går före, driver på utvecklingen och använder sig av de möjligheter tagit fram i form av kriterier, men också styr mot mer ekologisk djurhållning. Ökade inköp av ekologiskt i offentlig sektor har också visat sig innebära att mer klimatsmart och hälsosam mat serveras, med större inslag av baljväxter och fler vegetariska dagar på menyerna. vill att den offentliga konsumtionen av ekologiska livsmedel ska nå 2030. införa ursprungsmärkning på de animaliska livsmedel som serveras på restaurang och i storkök öka den offentliga konsumtionen av ekologiska livsmedel att animaliska livsmedel och andra produkter som kommer från djur som behandlats på ett sätt som skulle vara förbjudet i eller tagits fram i strid med gällande EU lagstiftning, inte ska kunna serveras eller användas inom offentliga verksamheter inrikta konsumtionen av animaliska produkter för minskad mängd, men med bättre djurhållning. Alla stall eller andra förvaringsutrymmen för lantbruksdjur ska enligt djurskydds-lagstiftningen godkännas ur djurskydds- och djurhälsosynpunkt vid ny,- om- och tillbyggnad. Det är en viktig regel för att undvika att djurstallar byggs på felaktigt sätt vilket kan orsaka djurvälfärdsproblem men också onödiga extrakostnader för djurhållarna. Förprövningen görs av och är kostnadsfri för den sökande. är det enda land inom EU som har krav på förprövning i sin lagstiftning. ● att veterinär och etologisk kompetens alltid ska finnas med vid förprövningen och att djurhälsoaspekter ska få en större tyngd vid förprövningen. Djur som hålls för uppvisning Cirkusens verksamhet innebär ständiga transporter och begränsade utrymmen för de djur som visas upp. I är det numera förbjudet att visa upp vilda djur som elefanter och sjölejon på cirkus. Eftersom har en så kallad negativ lista, det vill säga en lista över djur som inte får visas upp på cirkus, betyder det att alla arter som inte uttryckligen är förbjudna i praktiken är tillåtna. En mer vetenskapligt baserad typ av reglering vore en så kallad positiv lista som anger vilka domesticerade djurarter som är lämpliga att hålla på cirkus. Även djurparker kan vara problematiska för många djur, bland annat på grund av de begränsade utrymmena och att många djur inte är anpassade för det svenska klimatet. Vi anser att djurparker måste utformas på ett sådant sätt att djuren mår bra och att de inte uppvisar beteendestörningar. Detta innebär att föreskrifter för hur olika arter får hållas behöver skärpas, och att vissa arter inte alls bör få hållas i djurpark. Elefanter, stora kattdjur och delfiner är exempel på djur där internationella studier påvisat allvarliga djurvälfärdsproblem, och som därför inte bör få hållas i djurpark. inför en positiv lista för de domesticerade djurarter som kan ges en god välfärd i cirkusmiljö och som därmed kan vara är tillåtna på cirkus, vilket betyder att alla andra djurarter är förbjudna. förbjud hållning av elefanter, stora kattdjur och delfiner på djurparker. Djur som hålls för forskningsändamål I huvuddelen av alla djurförsök används djur som modeller för att söka kunskap om hur vi människor fungerar och påverkas av olika saker. Även om många djur är väldigt lika människor i förmågan att känna lidande innebär fysiologiska skillnader att resultat från djurförsök inte nödvändigtvis är överförbara till människor. Detta innebär såväl etiska som vetenskapliga problem. Inom ramen för begreppet djurförsök ryms även studier där man söker kunskap om djuren och deras ekologi, studier som ofta är mindre problematiska. Här fokuserar vi på användningen av djur som modeller för forskning som primärt rör människor. Många försök är möjliga att genomföra i datorsimuleringar eller cellmodeller och flera av de nya djurförsöksfria metoderna innebär också många fördelar ut vetenskaplig synpunkt såsom högre effektivitet och högre träffsäkerhet än s.k. djurmodeller. Det slutgiltiga målet i EU:s försöksdjursdirektiv /63/EU, skäl 10, är att alla försök på levande djur i vetenskapliga syften och i undervisningssyfte ska ersättas. för 3R-frågor, där 3R står för replace, reduce och refine, är en viktig förutsättning för att kunna minska och ersätta djurförsök. Dess syfte är att vara en kunskapsbank samt ha en samordnande och rådgivande roll och ersätter alltså inte satsningar på utveckling och validering av djurförsöksfria metoder. För att leva upp till EU-direktivets mål om att ersätta djurförsök behöver investera mer i utveckling av alternativa metoder samt utarbeta en nationell plan för övergång till djurförsöksfri forskning, samt handlingsplaner för hur djurförsök ska minska inom olika forskningsområden. Enligt EU:s försöksdjursdirektiv ska medlemsstaterna bidra till utveckling och validering av alternativa metoder samt vidta alla övriga åtgärder som de anser lämpliga för att uppmuntra forskning för att styra bort från djurförsök. De statliga anslagen till djurförsöksfria metoder har legat på samma nivå , d.v.s , vilket räcker till endast 6–7 projekt. I uppgick statliga och andra offentliga medel för forskning och utveckling till 40,5 miljarder. att tar fram en nationell plan för övergång till djurförsöksfri forskning och handlingsplaner för att minska antalet djurförsök inom olika forskningsområden stärka arbetet för att utveckla djurförsöksfria forskningsmetoder verka för att ska bli ett av de ledande länderna i arbetet med att utveckla djurförsöksfri forskning, och därmed även stärka oss som ledande forskningsnation inom medicinsk forskning och Life Science. För att djurförsök ska få utföras måste försöket ha godkänts av en av sex regionala djurförsöksetiska nämnder. Varje nämnd består av 14 ledamöter där ordföranden och vice ordföranden är jurister. Av de tolv övriga ledamöterna är den ena hälften forskare, försöksdjurstekniker eller försöksdjurspersonal, medan den andra hälften består av lekmän – fyra politiska företrädare och två företrädare för djurskyddsorganisationer. Enligt djurskyddslagen får djurförsök endast utföras om 3R-principen tillämpas, dvs att syftet som avses med verksamheten inte kan uppnås med någon annan tillfredsställande metod där djur inte används, så få djur som möjligt används och verksamheten utformas så att djuren inte utsätts för större lidande än vad som är absolut nödvändigt. Vid prövningen ska försökets betydelse vägas mot djurets lidande. För att ledamöterna ska kunna göra en etisk prövning enligt ovanstående behöver de följaktligen kunna bedöma såväl försökets nytta som dess skada, vilket inte bara är en fråga om etik. Det handlar också om försökets vetenskapliga värde i förhållande till redan gjorda försök och möjliga andra upplägg som inte förutsätter djurförsök alls, eller åtminstone inte lika omfattande och/eller plågsamma. Utöver den kompetens som finns hos ledamöterna själva är de här helt beroende av den information som den sökande tillhandahåller. Nämndledamöter vittnar om att ansökningarna ofta är knapphändiga med sådan information som gör det möjligt för dem att på ett meningsfullt sätt bedöma försökets nytta. Kombinationen av femåriga tillstånd och höjda ansökningsavgifter har medfört att de sökande gärna slår ihop alla försök de vill utföra till en stor gemensam ansökan, där varje enskilt försök beskrivs mycket översiktligt. kanske den sökande inte ens vet exakt vad som ska ske i studien och söker därför ett oklart, generellt tillstånd att få bedriva försök. Detta omöjliggör naturligtvis en seriös bedömning av det enskilda försökets nytta, men tyvärr är det inte ovanligt att ansökningar beslutas trots bristfälligt underlag. Vidare framgår det sällan av ansökningarna hur, eller i vissa fall ens om, den sökande undersökt möjligheten att ersätta försöket med djurförsöksfria metoder. Då den djurförsöksetiska nämnden inte har tillgång till någon särskild kompetens om djurförsöksfria metoder, vare sig genom att någon av forskarledamöterna väljs in utifrån sådan kompetens eller genom handläggare som kan bistå med sådan kunskap, blir det väldigt svårt för nämndens ledamöter att på allvar bedöma om den beskrivna nyttan med försöket kan uppnås på något annat sätt. Sökande som fått avslag på ansökan om att genomföra djurförsök har rätt att överklaga till den centrala djurförsöksetiska nämnden. Däremot finns det ingen möjlighet för djurskyddsintresset att överklaga om ansökan godkänns, inte ens om ansökan inte innehåller all information som är nödvändig för att prövningen ska kunna göras på det sätt djurskyddslagen anger. Det skapar en obalans att bara forskningsintresset kan överklaga men inte djurskyddsintresset. Om däremot även djurskydds/-djurrättsorganisationer får möjlighet att överklaga, i linje med den talerätt för djurskyddsorganisationer vi föreslår, kan prövningen bli mer balanserad. Då djuren i ett försök utsätts för större lidande än det som nämnden godkänt vid den etiska prövningen är det enligt gällande lagstiftning svårt att ställa krav, från till exempel ansvarig veterinär, på att försöket ändras eller avbryts. Detta behöver åtgärdas. att de djurförsöksetiska nämnderna ska ha handläggare som kan bistå i handläggningen och säkerställa att nämndens ledamöter har tillgång till ett komplett underlag vid beslutstillfället att de djurförsöksetiska nämnderna ska ha ledamöter som har oberoende veterinärmedicinsk kompetens, etologisk kompetens, etisk kompetens och kompetens om 3R/djurförsöksfria metoder att beslut om godkännande av ansökningar ska kunna överklagas av djurskydds/djurrättsorganisation att djurförsök som leder till större lidande än vad som angetts i den djurförsöksetiska ansökan avbryts. I 1 kap. 2 § djurskyddslagen anges att lagen endast avser djur som hålls av människan och viltlevande försöksdjur. Övriga viltlevande djurarter omfattas inte av djurskydds-lagen. Detta innebär att de viltlevande djuren inte har ett lika starkt rättsligt skydd som de djur som hålls av människan. I 2 kap. djurskyddslagen om allmänna bestämmelser om hur djur ska hanteras ingår till exempel grundläggande djurskyddskrav som förbud att skada djur, villkor för försäljning och transport av djur. Några liknande krav finns inte i lagen för de viltlevande djuren. Däremot är det enligt förbjudet att med uppsåt eller grov oaktsamhet plåga djur oavsett om det är ett tamdjur eller viltlevande djur. Detta träffar alltså inte handlingar som inte är minst grovt oaktsamma och heller inte underlåtenhet att agera i situationer då detta innebär att djur riskerar att utsättas för lidande. Om viltlevande djur omfattades av djurskyddslagen skulle det falla sig mer naturligt att exempelvis ställa krav på mer djurskyddsanpassade jakt- och fiskemetoder, infrastrukturåtgärder för att förebygga viltolyckor samt eftersöksåtgärder i fler fall då djur skadats i trafiken. I den finska djurskyddslagen omfattas alla djur (inklusive viltlevande djur). Likaså omfattar den polska djurskyddslagen samtliga djur, vilken även innefattar ett separat kapitel om skyddet av viltlevande djur i sin egenskap av nationellt värde. har också en djurvälfärdslag som inbegriper i huvudsak alla djur såsom: däggdjur, fåglar, reptiler, fisk och andra havslevande arter samt bin. har en djurskyddslag för alla vilda däggdjur, vilken ska skydda djuren från människors grymhet. Det varierar mellan länderna om vilket begrepp som används, djurskydd eller djurvälfärd, men grunden är densamma dvs. att skydda och visa respekt för alla levande djur. ● införliva viltlevande djur i samma djurskyddslag som de djur som hålls av människan. Också reglerna för jakt på viltlevande djur ingår i de nämnda ländernas djurskyddslagar, där det övergripande syftet är att skydda djuret. I den svenska jaktlagen regleras hur jakten får bedrivas och det är markägaren eller jakträttsinnehavarens ansvar att följa reglerna. Det är således jakten och inte djurets välmående som är utgångspunkten i jaktlagen. Människan har jagat djur , och under människans historia har det varit en förutsättning för att överleva. bedrivs jakt av olika anledningar. För de gröna visar det på bristande respekt för djurs egenvärde att döda dem enbart för nöjes skull, men för det enskilda djuret är inte motivet det avgörande, utan hur jakten bedrivs. Jakten ska bedrivas med hänsyn och respekt till djur och natur och tar avstånd från jaktformer där djuren löper särskilt stor risk att utsättas för lidande. Vi anser även att jakttiderna ska exludera jakt under djurens parningstid och djurens ungar är beroende av föräldradjuren. Eftersök av skadeskjutna djur, eller djur som blivit påkörda i trafiken, hanteras av utsedda eftersöksjägare. Det är en ordning som värnar, och är en viktig del för att minska lidandet hos dessa djur. Att fånga djur i fällor utsätter djuren för onödigt lidande, då de kan skada sig själva och utsätts för svår stress när de försöker befria sig. Exempelvis visar studier av fällfångade lodjur att de i många fall saknat klor, haft tänderna avbrutna och uppvisat träflisor i magen efter att ha försökt ta sig ut. Det är dessutom komplicerat att göra fällorna selektiva, så de kan också fånga djur av andra arter, med eller utan ungar. de gröna menar att levandefångst med fällor som regel bör vara förbjudet, utom för vildsvin där fällor kan vara ett godtagbart alternativ i förhållande till andra tillåtna jaktformer för arten och där det krävs att fällan ska vara försedd med larmanordning. Vi ser också ett problem med att använda hund eller tam iller för sk grytjakt, alltså släppa ner hunden eller illern i grytet hos grävlingen eller kaninen för att hetsa eller döda bytet. Även de sk grytanlagsproven bör förbjudas då de utsätter både hund och grävling för fara och stor stress. förbjuda oetiska jaktformer som exempelvis grytjakt och grytanlagsprov förbjuda fällor av viltlevande djur för levandefångst, utom för vildsvin och i särskilda fall då larmanordning ska krävas Uppfödning och utsättning av viltlevande djur Uppfödning och utsättning av djur för jakt innebär djurskyddsrisker såväl vid uppfödningen som vid utsättningen i den nya miljön, förutom jakten som sådan. Hos vilda fåglar kan en ökad djurtäthet, som vid uppfödning, medföra stress, traumatiska skador samt spridning av olika infektionssjukdomar. Överlevnaden vid utsläpp är låg, vilket bl.a. kan bero på att de uppfödda fåglarna är sämre på att finna föda och undvika rovdjur. Uppfödning och utsättning för jakt är i främst aktuellt för gräsänder, rapphönor och fasaner. Hanteringen är till stora delar oreglerad i dagens lagstiftning, det som finns är branschriktlinjer där det är oklart i vilken omfattning de följs av uppfödarna. de gröna menar att föreskrifter med djurskyddskrav behöver tas fram för avel och uppfödning, transport och utsättning av vilda fåglar. Vid uppfödningen handlar det om att hantera likartade djurvälfärdsproblem som vid uppfödning av domesticerade fåglar, även om det faktum att det här rör sig om icke-domesticerade fåglar som dessutom ska klara sig i det vilda ställer ytterligare krav. Vid utsättningen är det viktigt att fåglarna sätts ut i en för arten lämplig biotop, vilket kan kräva biotopförbättrande insatser som till exempel anläggning av skyddsplanteringar, kantzoner, viltåkrar, våtmarker och vegetationsöar i jordbrukslandskapet som erbjuder fåglarna näringsförsörjning och skydd. ● att det tas fram föreskrifter med djurskyddskrav för avel och uppfödning, transport och utsättning av vilda djur. Axel (MP)