mot · H9022586 · 2021-10-01 00:00:00 — Så länge extrem fattigdom, brist på mat och humanitära kriser råder, finns det därför utrymme för besparingar inom stödet till statliga institutioner, inte minst vad gäller länder där man kan ifrågasätta om de styrande verkligen arbetar med landets bästa för ögonen. Det behöver sättas upp etiska minimikrav som mottagare av den typen av bistånd måste uppfylla. Att exempelvis betala ut 200 miljoner svenska skattekronor i sektorbudgetstöd till finans- och planeringsministerium, som staten i landet bedriver en brutal häxjakt på HBT+personer, är inte lämpligt. Situationen för yttrandefrihet och media har försämrats i exempelvis och , trots att dessa länder är några av de största mottagarna av bistånd till offentlig förvaltning och demokratisering. Statliga organisationer i de svagaste länderna är ofta genomsyrade av korruption. Ett exempel är ”Afghan reconstruction trust fund”, som förvaltats så illa att den bedöms ha förvärrat den militära konflikten i landet. Detta visar på svårigheten att genomföra den typen av bistånd. Bistånd med syftet att förbättra respekten för mänskliga rättigheter är lovvärt, men måste genomföras med insikt om de djupa kulturella skillnader som ofta finns mellan givare och mottagare. Lagar som västvärlden ser som djupt omoraliska, exempelvis de som styr kvinnors rättigheter i , är produkter av värderingar med djupa historiska rötter. De kan bara ändras långsamt och inifrån länderna själva. En acceptabel levnadsstandard är en förutsättning för bygget av demokrati och mänskliga rättigheter. Därför bör fokus på att skapa basförutsättningar för ett stärkt näringsliv ges högre prioritet inom biståndet, även om detta på kort sikt medför att mindre prioritet ges till att stötta demokratiprocesser. Åtminstone har en del av biståndsbudgeten gått via organisationer knutna till riksdagspartierna. Exempel på partianknutna organisationer som får del av stödet är Centrum (Socialdemokraterna), (Liberalerna) och (). Den första utvärderingen av partiernas biståndsverksamhet gjordes 1997 av och utvärderingen var mycket kritisk. Istället för att stödja demokratiutvecklingen hjälpte de svenska partierna helt enkelt sina systerpartier. En studie av vid konstaterade att inte mycket hade förbättrats. Dessa kritiska utvärderingar ledde dock inte till några förändringar av problematiken i sak. Verksamheten, som dittills varit en testverksamhet, kom istället att permanentas. 2014 gjordes en studie vid expertgruppen för biståndsanalys och denna studie bekräftade att de inte hittat tydliga belägg för det partinära biståndets positiva effekter, Det var också svårt att koppla det partinära biståndet till andra insatser för demokrati eftersom det partinära biståndet kanaliseras genom de politiska partierna. Studien menade också att en bättre samordning av demokratibiståndet kunde ge bättre resultat. Bestämmelserna ger de svenska partierna friheten att välja sina samarbetspartners under förutsättning att mottagarorganisationerna arbetar för en demokratisk utveckling. I praktiken har från liberalt håll kritiserats för att stödja separatistgrupper i , för samarbete med diktaturer och socialistiska länder som gått i riktning mot diktatur såsom , liksom det colombianska , fortfarande med hammaren och skäran som symbol och med historiska band till . Från sida kan vi konstatera att vi sökt få tillgång till dessa medel för att stärka verkliga demokratiska rörelser, men avvisats varje gång på lösa grunder, i kontrast mot vad andra partier fått medel till. Problemen med partinära bistånd är en naturlig konsekvens av att svenska partier får skänka skattemedel till sina ideologiska allierade i andra länder, som andra partier kan utestängas. Vi konstaterar att det här systemet inte fungerar väl. yrkar därför på att det partinära biståndet dels tillgängliggörs för samtliga riksdagspartier i förhållande till antal mandat, och dels att den löpande kontrollen förbättras. Efter en förbättrad löpande kontroll och utvärdering av det partinära biståndet är det viktigt att överväga om eller i vilka former stödet ska finnas kvar biståndspolitik bör skapa förutsättningar för fattiga länder och deras invånare att utvecklas och förbättra sina levnadsvillkor. En tiondel av världens befolkning har inte tillgång till rent vatten. I fattiga länder är dessutom tillgången på tillräckligt med elektricitet eller gas för att driva en spis ovanlig. Istället samlas ved eller träkol, ofta med stora negativa effekter för naturen och för människors hälsa. Därför behöver satsningar göras för att fylla grundläggande behov såsom dricksvatten, sanitet, hållbar bränsletillgång, livsmedel och inkomst. Detta ger möjlighet för mottagarna att påverka sin egen vardag och omgivning. Att uppfylla grundläggande behov är en förutsättning för att bygga fungerande samhällen som i sin tur kan leda till respekt för demokratiska principer och mänskliga rättigheter. har stor erfarenhet inom flera av dessa områden och kan bidra till förbättringar genom såväl multi- som bilaterala projekt. Vatten, hälsa och sanitet Tillgången till rent vatten och sanitet är en avgörande faktor för hälsa och utveckling i fattiga länder. Bristen härpå drabbar kvinnor och barn extra hårt. I många utvecklingsländer vandrar kvinnor långa sträckor för att hämta vatten. 884 miljoner människor beräknas sakna tillgång till rent vatten och 2,3 miljarder människor har inte tillgång till grundläggande sanitet. avföring innehåller nästan en miljon bakterier och 10 miljoner virus. När avföring inte hanteras säkert riskerar därför vattenkällor, närmiljö och matproduktion att förorenas. Nästan 290 000 barn dör av diarrésjukdomar orsakade av smutsigt vatten och dålig sanitet. Tillgång till rent vatten, säker sanitet och hygien är grundläggande förutsättningar för människors överlevnad, hälsa, jämställdhet, utbildning, välfärd och ekonomisk produktivitet. Svenskt bistånd bör sträva efter att bidra till förbättring av dessa förutsättningar. Att förebygga smittsamma sjukdomar sparar både pengar och lidande. Exempelvis är HIV och Aids angelägna problem som måste bemötas med framförallt preventiva metoder. Förutom det mänskliga lidandet kan HIV/Aids komma att mycket kraftigt belasta utvecklingsländers ekonomi på lång sikt. fick uppskattningsvis 19,9 miljoner spädbarn inte grundläggande vaccinationer såsom exempelvis DTP-vaccin. av dessa barn lever i 10 länder: , , , , , , , , och . vaccinerades 65 miljoner barn, ofta med av vaccinalliansen sponsrat vaccin. Efter att Gavi skapades har organisationen bidragit till att vaccinera 760 miljoner människor och uppger sig ha räddat mer än 13 miljoner liv. Initiativet till Gavi togs av och . är en av de ursprungliga donatorerna och har gjort utfästelser om 2016–20. Att tilltron till vaccin växer och att de fattigaste ländernas befolkning vaccineras, är av största betydelse för alla människor på jorden, inte minst i tider då världsomfattande epidemier förefaller öka. Anpassningar av biståndet under coronakrisen har levnadsstandarden som tidigare nämnts stadigt stigit över hela världen och bara ett litet fåtal länder kvarstår som extremt fattiga. Covid-19-pandemin har orsakat en tillbakagång i många av dessa låginkomstländer och många människor rapporteras ha fallit tillbaka ner i extrem fattigdom. En viktig orsak uppges vara att många har förlorat sina inkomster när marknader har stängts ned för att minska smittspridning. Under coronakrisen bör svenskt bistånd därför orienteras om för att i så hög grad som möjligt fokusera på nödhjälp till de allra fattigaste i länder som drabbats hårt av pandemin. bör även bidra ekonomiskt genom internationella organisationer som EU, FN och Gavi till att världens befolkning vaccineras mot covid-19. vill därefter att bidrag till Gavi bör ligga på samma nivå som perioden före pandemin. Utveckling av infrastruktur, industri och handel bistånd bör, i enlighet med Agenda 2030, stödja fattiga länder i att utveckla hållbar industri, handel och infrastruktur inklusive energi. Ett viktigt fokus för bör vara stöd för utveckling inom områden där vi har världsledande kompetens. FN:s Agenda 2030, mål nummer 8 och 9, handlar om att ”verka för varaktig, inkluderande och hållbar ekonomisk tillväxt, full och produktiv sysselsättning med anständiga arbetsvillkor för alla”, respektive ”bygga motståndskraftig infrastruktur, verka för en inkluderande och hållbar industrialisering samt främja innovation”. Exempel på områden där besitter mycket god kompetens är anläggningar för energiproduktion, vägbyggnad, skogsplantering och skogsindustri. Alla dessa områden bidrar till att länder kan börja utvecklas mot länder som kan delta aktivt i ett internationellt varuutbyte och på så sätt komma ur absolut fattigdom. Sådana svenska projekt som Kotmale i (vattenkraft) och Bai Bang i (massaindustri och stora trädplanteringar som sedermera lagt grunden till världsledande produktion av utemöbler) har fortfarande positiv effekt i mottagarländerna många årtionden efter att projekten genomfördes. FN och dess givarländer lägger nu ned mycket stora belopp på att uppnå Agenda 2030. Därav följer att mycket av det traditionella utvecklingsbiståndet bör kunna minskas vartefter Agenda 2030 uppfylls. Miljö, klimat och energi Känsliga naturområden som regnskog måste brukas med stor försiktighet. Den tropiska skogen bedöms rymma mellan av alla jordens marklevande växt- och djurarter, men utgör en viktig ekonomisk resurs för befolkningen. När omfattande skogsarealer huggs ned och blir till betes- eller jordbruksmark riskerar detta leda till att arter försvinner, att det lokala och regionala klimatet förändras, att grundvattennivåerna sänks och att erosionen ökar. Avskogningen medför också omfattande utsläpp av koldioxid. Därför är det viktigt att verka för att stora delar av de tropiska och subtropiska skogarna ska kunna skyddas, samt att utveckla metoder för hållbart brukande av övriga delar vilket är mycket svårare beträffande tropiska eller subtropiska skogar än beträffande nordliga barrskogar. I många geografiska zoner kan planterad skog på marker där skogen försvunnit minska trycket på kvarvarande naturliga skogar. Det bidra till bindande av kol från atmosfären, till bättre lokalklimat och grundvattennivå, samt utgöra grund för industriell verksamhet som kan skapa arbeten utanför storstäderna och inte minst runt flyktingläger. och är världsledande beträffande anläggning av skog och hållbart nyttjande av skog, samt beträffande uppbyggnad av träbaserad industri, inte minst sågverk. Vi har också en lång erfarenhet från biståndsarbete inom detta område. Den här kompetensen är nu kanske mer behövd än , eftersom befolkningen ökar och klimatet förändras. behöver därför hävda sin tidigare roll som ledande biståndsland inom dessa områden. En del av de medel som nu använder till att stödja Gröna Klimatfonden och liknande fonder, bör överföras till bilaterala projekt med inriktning på återbeskogning av degenererade marker, skogsskötsel och förädling av skogsprodukter. Det pågår ett flertal projekt i som i samarbete med byar återplanterar värdefulla trädslag som till exempel . Detta kan rädda många skogar, som annars bedöms ha så lågt värde för ortsbefolkningen att de omförs till annan användning. bör stötta sådana projekt. Klimatförändringar är ett globalt problem. Offentliga medel som avsätts för att bekämpa klimatförändringar bör riktas dit där de gör mest nytta. Studier visar att utsläppsminskningar i är betydligt mindre kostnadseffektiva jämfört med motsvarande minskningar i utvecklingsländer. Detta gäller särskilt energifrågor och utvinning, eftersom många utvecklingsländer fortfarande förlitar sig på kolkraft. Länderna ökar sin förbrukning av energi i takt med att befolkning och välstånd ökar. vill därför anta en målsättning om att av det bilaterala biståndet används inom området miljö, klimat och energi. har långvarig erfarenhet av tekniskt bistånd inom inte minst jord- och skogsbruk med tillhörande förädlingsindustri och denna kompetens bör utnyttjas i ett utökat bilateralt bistånd till ett mindre antal utvalda länder. har också stor kompetens beträffande elproduktion från framförallt vattenkraft, vilket är en stor bristvara i de flesta fattiga länder och som bromsar nästan all industriell utveckling. Regeringen bör även utreda om samarbetar med utvecklingsbanker och fonder som finansierar byggande av ny kolkraft, och i så fall avveckla sådant samarbete. Ökad sysselsättning och ekonomisk utveckling är avgörande för att länder ska kunna bli oberoende av bistånd. Om utvecklingsländer ska få en chans till ekonomisk tillväxt är handelslättnader av olika slag en viktig åtgärd, inklusive ökad tillgång till EU:s inre marknad. Här bör dock tillfogas att EU bör villkora förbättrade handelsvillkor med krav på insatser mot korruption och kapitalflykt. Näringslivet och ökad tillväxt spelar en central roll i genomförandet av Agenda 2030 och detta måste även synas i bidrag till dess genomförande. Näringsliv och tillväxt bör därför stödjas mer i biståndet, gärna genom utökning av Sida:s garantiverksamhet, förutsatt att uppföljningar och kontroller utvecklas vidare. Att skapa ekonomisk tillväxt i utvecklingsländer är behäftat med ett antal svårlösta problem. Dessutom ser situationen väldigt olika ut från land till land. Viktiga funktioner som tillgång till kust och hamnar, infrastruktur såsom el, vägar och järnvägar, naturresurser är ofta svagt utvecklade i de minst utvecklade länderna. Till detta kommer ofta förekomsten av interna konflikter och bristande kvalitet på politiskt ledarskap och administration. Därför måste också åtgärderna för att skapa tillväxt anpassas för varje lands unika situation. I många är den inhemska konkurrensen begränsad och även mycket ineffektiva företag kan överleva. Till detta bidrar även att marknaderna ofta är skyddade genom importrestriktioner, klientförhållanden och korruption. En förutsättning för utveckling är därför ofta att utsättas för konkurrens från världsmarknaden. Studier har visat att export leder till ökad produktivitet för afrikanska företag. långsiktiga utvecklingsbistånd bör därför fokusera på att hjälpa utvecklingsländer att bygga inte bara småföretag, utan även konkurrenskraftiga företag med potential att etablera sig på exportmarknaden. Jordbruksutveckling är ett av de bästa verktygen för att bekämpa extrem fattigdom, öka det gemensamma välståndet och tillse att de 10 miljarder människor som förväntas leva på jorden får mat. Tillväxt inom jordbrukssektorn är två till fyra gånger effektivare vad gäller att höja inkomsterna bland de fattigaste, jämfört med andra typer av insatser. av de fattigaste arbetande vuxna lever på jordbruk. Utveckling av jordbruket är även avgörande för den ekonomiska tillväxten i många av världens fattigaste länder. I många länder kan även skogsbruk bidra till sysselsättning utanför storstäderna, men ett långsiktigt skogsbruk förutsätter lönsamhet. Tyvärr tenderar fattiga länder att exportera virke obearbetat, vilket gör att merparten av arbetstillfällena och förädlingsvärdet som virket ger upphov till hamnar utanför landet. blir intäkterna i ursprungslandet otillräckliga för att finansiera skogsskötseln. Inom både jordbruks- och skogssektorn är en utvecklad förädlingsindustri ett viktigt verktyg för lokal och regional utveckling, vilket i sin tur är mycket viktigt för att minska migrationen mot storstäder. har mycket goda förutsättningar att kunna bidra med expertis inom dessa områden och bör lägga större fokus i biståndet på dessa frågor, såväl genom bilateralt bistånd som genom samverkan med FAO. Att lära sig räkna, läsa och skriva är förutsättningar för ett självständigt liv. Utbildning kan bana vägen för att ta sig ur fattigdom och utsatthet, vilket särskilt gäller flickor. Studier visar att utbildning bland flickor ger större självständighet, fördröjer familjebildningen och minskar problemet med överbefolkning. Utbildningsinsatser ska prioriteras till de minst utvecklade länderna och till återuppbyggnad av skolor i områden som destabiliserats av konflikter. vill genom bibehållet stöd till bidra till grundskoleutbildning i de fattigaste länderna. Grundskola är inte tillräcklig utbildning. I de allra flesta fattiga länder går redan såväl pojkar som flickor åtminstone i skola. Det som oftare saknas är yrkesutbildning och sådan är fundamental för att länderna ska kunna gå vidare i ekonomisk utveckling. har tidigare bidragit till yrkesutbildningar inom jord- och skogsbruk med tillhörande förädlingskedjor i många länder. Denna verksamhet är efterfrågad i ett flertal och behöver återupptas. anser därför att bilaterala yrkesutbildningsprojekt, gärna i kombination med projekt som syftar till utveckling av ekonomin, ska ges högre prioritet inom biståndet. Kvinnors roll i den ekonomiska utvecklingen Kvinnor står för en stor och viktig del av småföretagandet i många utvecklingsländer. Kvinnorna fyller även en viktig samhällsbärande roll, i synnerhet i områden där männen arbetar långt borta, exempelvis i gruvor. Ur dessa perspektiv är det direkt farligt när ideologier som bygger på att kvinnor enbart ska sköta hemmet får inflytande. Att stämma av och rikta in stora delar av biståndet så att det underlättar kvinnors arbete och säkerhet bör därför vara en viktig komponent i det svenska biståndet. Landsbygd, miljonstäder och mindre städer. Regional utveckling inom biståndsländer De flesta stater i blev självständiga och bodde de flesta av deras medborgare på landsbygden. I detta avseende pågår en mycket snabb förändring. Enligt beräknas antalet invånare i ha ökat med 550 miljoner invånare , men beräknas ökningstakten bli den dubbla. Den avtagande befolkningsökning som kan iakttas i många andra delar av världen, syns ännu inte i söder om . Kontinentens befolkning om 1,2 miljarder förväntas fördubblas till 2050 och av den ökade befolkningen väntas bo i stora städer. Bilden av fattiga på landsbygden i som når oss via massmedia, motsvarar allt mindre den verkliga, där fattiga i allt högre grad istället bor i ruckel längs vägarna eller i storstädernas slumområden. har redan 47 miljonstäder, varav 36 av dem återfinns söder om . De flesta av dessa städers befolkning har ökat med mellan 5 och 10 gånger . Det talas alltför optimistiskt om att befolkningsökningen mycket snart kommer att avta i takt med att människors välstånd och barnens överlevnad upplevs som säker för föräldrarna. Det förtjänar att understrykas att denna utveckling ännu inte syns i större delen av länderna söder om . De miljömässigt utarmade zonerna runt städerna, där buskar och träd huggs till bränsle, där grundvattnet sjunker och där lufttemperaturen stiger eftersom skuggan från träden försvunnit, kan förväntas växa mycket snabbt under . Risken för epidemier är också överhängande. framtid kommer i många avseenden att avgöras av hur dess storstäder utvecklas. Människor som flyr landsbygden i har ofta bara ett rimligt alternativ och det är just storstädernas slumområden. Storstäderna bildar dessutom avstamp för internationell migration. Genom att fördela en större del av biståndet till att utveckla mindre städer, kan bidra till att fler människor ges möjlighet att bosätta sig där, utan att förlora kontakten med släkt och hembygd. I dessa mindre städer måste befolkningsöverskottet från landsbygden kunna få yrkesutbildning och finna arbeten. Industrier, inte minst knutna till förädling av produkter från jordbruk och skogsbruk, måste utvecklas och därmed ökar lönsamheten även i lantbruket. För att en sådan utveckling ska vara möjlig behövs regionala satsningar, där elektrifiering, järnvägar, vägar och utbildning - inte minst yrkesutbildning - är centrala delar. Bistånd i form av industriell utveckling är också oerhört viktig. Det går inte att bortse ifrån att , som själv gått från att vara ett mycket fattigt land till ett medelinkomstland, och på , har valt att prioritera de här faktorerna i sitt bistånd. exempel gör intryck på mottagarländerna och många är säkert beredda att bortse från problemen med demokrati och mänskliga rättigheter i om de bara kan få ta del av en liknande ekonomisk utveckling som . utvecklade länder med väl utvecklad demokrati bör också erbjuda utvecklingsstöd inom de områden som prioriterar. vill därför att en större andel av biståndet ska gå till bilaterala projekt med syfte att stötta tillväxten i mindre städer och regionalt viktiga hållbara industrier. ser gärna en utveckling av systemet med garantigivning till lån för uppbyggande av företag och infrastruktur, men vill se ett fokus av dessa aktiviteter mot andra delar av mottagarländerna än miljonstäderna. Efter att frigjorde sig från det sönderfallande kommunistiska blocket gav ett mycket stort bistånd till deras återuppbyggnad. Detta bistånd har successivt minskat allt eftersom länderna kommit på fötter igen. gav i bistånd till länder i och dess närområde. Mycket av detta stöd har gått till projekt inom media, demokratiskt deltagande, offentlig administration och civilsamhällesorganisationer, men även till investeringar i infrastruktur och bankväsende. Länderna i och dess närområde är inte underutvecklade och det pågår, förutom flyktingsituationen i och kriget i östra , inga allvarliga humanitära kriser. Flera av de berörda länderna får betydande stöd via EU. anser därför att det svenska stödet till närområde kan minskas. Det är rimligt att stöd till dessa länder sköts på EU-nivå snarare än som en del av det svenska biståndet. Att den regionala strategin har som mål att flera av dessa länders skall erhålla EU-medlemskap ser vi dock som problematiskt. Unionen har redan ett antal medlemsstater som vid inträdet inte uppfyllde de formella kraven, vilket fått allvarliga följder. Anslutningsstödet till länder som arbetar för att bli medlemmar i undergräver i praktiken Köpenhamnskriterierna, om länder som är i behov av stöd tillåts inträde. Religionsfrihet och de kristnas situation ska i internationella sammanhang stå upp för religionsfrihet. ska exempelvis inte rösta fram kandidater till chefstjänster i internationella organisationer, som inte står bakom friheten att tro som man själv vill och friheten att avsäga sig sin religion om ens tro förändras. I många länder är människor utsatta för religiösa förföljelser. Det gäller inte minst kristna grupper i muslimska länder, men även exempelvis muslimska grupper i . I sådana länder bör prioritera stöd till de förföljda grupperna. bistånd till stater med religiös diskriminering och religiös förföljelse ska villkoras mot att dessa företeelser tydligt motarbetas. För många asylsökande blir livet i inte vad de hoppats. Människosmugglarnas affärsmodell bygger inte sällan på löften, lögner och överdrifter om vad migranter kan förvänta sig. Kunskapsläget om svensk kultur, hur det svenska samhället fungerar och vilka kompromisser som personer från kulturellt avlägsna länder tvingas till i är ofta bristfällig. Möjligheten till full egen försörjning för asylsökande från sådana länder är i själva verket liten. Det faktum att många asylsökande aldrig finner sin plats i speglas också av statistiken över utflyttningar och frivilligt återtagande av asylansökningar. har tiotusentals personer valt att återvända till , och , medan ytterligare tiotusentals fortsätter att komma. Antalet som frivilligt återtar sina asylansökningar har också ökat kraftigt och uppgick till 5 800 stycken. Anledningen till att asylsökande väljer att återvända är sannolikt samma skäl som varför man väljer att lämna sina hem. Exempelvis är de huvudsakliga skälen för 7 av 10 irreguljära migranter som reser genom ekonomiska, enligt UNHCR. När förhoppningarna om arbete och goda inkomster inte infrias väljer sannolikt många att återvända. är säkra på att fler personer skulle vilja återvända om de fick hjälp.