mot · H9023642 · 2021-10-05 00:00:00 — Civil beredskap för en ökad motståndskraft mot kriser och krig ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inrätta ett nationellt säkerhetsråd direkt under statsministern och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det nationella säkerhetsrådet ska ha uppdraget att utveckla och implementera den nationella säkerhetsstrategin och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av ansvarsprincipens ändamålsenlighet i syfte att skapa en bättre nationell civil beredskap och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en hållbar finansieringsmodell för den civila beredskapen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av tydliga krav, riktlinjer och resultatmål för samt uppföljning av den civila beredskapen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en ökad övningsverksamhet i den civila beredskapen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ett ökat fokus på forskning inom den civila beredskapen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om översyn av författningsberedskapen i syfte att stärka möjligheterna att agera snabbt och effektivt i händelse av kris och krig och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om översyn syftande till att tydliggöra Försvarsmaktens roll i samband med civila kriser och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en stärkt samverkan mellan näringslivet och staten i den civila beredskapen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om införandet av omställningsavtal med näringslivet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av de lagar och regler som styr möjligheterna att teckna avtal med näringslivet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en modern försörjningsberedskap där lagerhållning återtas när det gäller samhällsviktiga varor och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av försörjningssäkerheten när det gäller drivmedel i händelse av kris och krig och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om krav på statlig lagerhållning av läkemedel och skyddsutrustning i händelse av fredstida kriser och krig och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att öka självförsörjning av livsmedel utifrån en stärkt svensk konkurrenskraft i jordbruket och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av tydliga riktlinjer och information till medborgarna om hur man stärker sin personliga beredskap, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av hur frivilliga kan meranvändas i krisberedskapen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska vara drivande inom och EU och tillsammans med Nato för att skapa bättre strukturer för civil beredskap och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om en översyn av roll, uppgifter och finansiering och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om behovet av bättre samordning mellan myndigheter med snarlika uppdrag gällande sjöövervakning, brottsbekämpning och räddningsuppdrag och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om räddningstjänstens personalförsörjning samt ytterligare undantag i reglerna för beräkning av arbetslöshetsersättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om möjligheten till statligt stöd för skogsbrandsbevakning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om möjligheten till egenkontroll av skyddsrum och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om stöd till småskalig vattenkraft och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att se över behovet av att klassa vissa brandstationer som skyddsobjekt och tillkännager detta för regeringen. Civil beredskap för en ökad motståndskraft mot kriser och krig Pandemin har visat på ett antal brister i vår förmåga till strategisk framsyn, samordning och hantering av större kriser. Det behövs genomgripande reformer för att förstärka den civila beredskapen på ett antal områden som ansvar, ledning och samordning, men även när det gäller saker som krislagstiftning, samverkan med näringslivet och lagerhållning. ska vara väl rustat att möta framtidens kriser oavsett om det handlar om pandemier, avbrott i försörjningskedjor eller klimatrelaterade händelser som skogsbränder och översvämningar. Krigets krav måste kunna hanteras. Klarar att hantera de krav som kriget kan ställa på samhället står vi också bättre rustat att hantera krisen. Den civila beredskapen är ett samlingsnamn för krisberedskap och det civila försvaret. Det civila försvaret och krisberedskapen är förvisso två olika enheter, men de är djupt sammanflätade med varandra. Krisberedskapen syftar till att kunna hantera fredstida kriser och den utgör basen för mycket av det civila försvaret. Det civila försvaret är en del av totalförsvaret och används primärt i händelse av höjd beredskap och krig och syftar till att då värna civilbefolkningen, säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna och bidra till det militära försvarets förmåga vid väpnat angrepp eller krig i vår omvärld. Ytterst är det ett väpnade angrepp som ska vara dimensionerande för totalförsvar, måste även andra hot, risker och sårbarheter än det direkta väpnade angreppet kunna hanteras. Enligt de nya målen för det civila försvaret ingår dock numera även att bidra till att stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra påfrestningar på samhället i fred. Ett nationellt säkerhetsråd för tydligare krisledning Ledningen av måste organiseras så att den speglar den komplexa hotbild och de risker som vi möter . Det kräver en kultur av strategisk samordning och ett helhetstänkande med en tydlig krisledning som kan använda sig av alla relevanta resurser för effektiv krishantering. avser därför initiera en översyn med syftet att etablera ett helt nytt nationellt säkerhetsråd med placering i Statsrådsberedningen. Det nationella säkerhetsrådets primära uppgift är att skapa en ökad medvetenhet och ett forum för strategiska överväganden samt, i händelse av kris, en central ledningsförmåga. För att regeringen ska kunna verka långsiktigt för att främja nationell stabilitet, regional säkerhet och konkurrenskraft behövs ett forum för att väga utmaningar, hotbilder och strategier. Stuprör, försiktighet och revir har hämmat samordning och beslutsfattning. Ett nationellt säkerhetsråd behövs för att väga olika prioriteringar och intresse samt att säkerställa att statsministern och ytterst regeringen har strategisk överblick och ledningsförmåga. Det bör inrättas en särskild befattning som nationell säkerhetsrådgivare för att ytterligare förstärka krisledningen och säkerhetsarbetet. Den nationella säkerhetsrådgivaren leder det dagliga operativa arbetet i säkerhetsrådet enligt brittisk modell. Till sitt förfogande ska säkerhetsrådgivaren ha ett permanent kansli som bistår med övergripande strategier, analyser, underrättelseflöden och operativ krishantering. Det nationella säkerhetsrådet leds i ordinarie fall av statsministern med stöd av den nationella säkerhetsrådgivaren. består det nationella säkerhetsrådet av statsråd och en mindre stab runt den nationelle säkerhetsrådgivaren. Målet är att skapa en kultur och en organisation av strategiskt tänkande, långsiktighet och i händelse av kris, övergripande operativt ledarskap. En nationell säkerhetsstrategi som genomsyrar säkerhetsarbetet behöver en ny nationell säkerhetsstrategi ska utgöra ledstjärnan för regeringens samlade säkerhetsarbete. Den ska kunna vara vägledande och inriktande för den verksamhet som bedrivs inom och på relevanta myndigheter. Säkerhetsstrategin behöver därför innehålla både en strategisk vision, en realistisk hotbildsanalys och framför allt en strategi bestående av tydliga prioriteringar, avvägningar och resurstilldelning hur vi går från dagens utgångspunkt till det framtida målet. Vidare bör den vara inriktande för relevanta myndigheters verksamhet utifrån ett säkerhetsperspektiv. Den politiska förankringen av strategin bör ske inom ramen för försvarsberedningens arbete. Strategin kommer även att behöva beakta den allt starkare kopplingen mellan teknologi, handel och säkerhetspolitik. samlade förmåga när det kommer till innovation, teknologisk utveckling och ekonomisk konkurrenskraft är central också för vår säkerhet. Det nationella säkerhetsrådet ska ha uppdraget att utveckla och implementera den nationella säkerhetsstrategin enligt den modell som till exempel använder. Att det finns en tydligt utpekad funktion som har ägarskap över den nationella säkerhetsstrategin skapar långsiktighet och kontinuitet, något som har saknats för den nuvarande säkerhetsstrategin. krisberedskap vilar på tre ben – ansvarsprincipen, likhetsprincipen och närhetsprincipen. Ansvarsprincipen anses vara den viktigaste av dessa och betyder att den som har ansvar för en verksamhet under normala förhållanden ska ha det också under en krissituation. Principen är även vägledande inom det civila försvaret och den var en viktig utgångspunkt för utredningen om ansvar, ledning och samordning i det civila försvaret. I grunden är ansvarsprincipen en rimlig och naturlig utgångspunkt för den civila beredskapen. Den innebär att den aktör som har bäst kännedom och kompetens när det gäller de lokala förhållandena ska hantera uppkomna kriser. Problemen uppstår när det handlar om större kriser som griper över flera sektorer och/eller flera geografiska områden. Då uppkommer frågor och oklarheter när det gäller ansvar, ledning och samverkan. Sådana problem uppstod vid insatserna under de stora skogsbränderna 2014 och 2018 då värdefull tid förlorades på grund av oklart ledningsansvar och bristande kompetens när det gäller släckning av större skogsbränder. Med anledning av detta har det därför gjorts förändringar i lagen om skydd mot olyckor. Det handlar om att berörda länsstyrelser kan besluta om vem som ska ha ledningen då räddningstjänster från fler kommuner är berörda. På samma sätt innehåller lagen om extraordinära händelser ett avsnitt om att det i kommuner och regioner ska finnas en fullgöra uppgifter under extraordinära händelser i fredstid. får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga nämnder i kommunen eller regionen. Ovan nämnda avsteg från ansvarsprincipen bör kunna tjäna som en utgångspunkt för hur avsteg från ansvarsprincipen även kan göras på en mer generell nivå och på så sätt förtydliga och förstärka krisledningen vid större kriser. Inte minst måste ett sådant avsteg definieras för att kunna ge mandat till det nationella säkerhetsrådet. vill att görs en översyn av ansvarsprincipens ändamålsenlighet och hur den kan förändras och anpassas för en bättre nationell civil beredskap. Tydligare ansvar, ledning, samordning och finansiering Uppbyggnaden av krisberedskapen och det civila försvaret kommer att ställa högre krav på kommuner och regioner. Det är omfattande strukturer som ska komma på plats och som behöver samordnas. Utredningen om ansvar, ledning och samordning har lagt ett antal förslag för att bygga upp struktur och organisation i det civila försvaret. Det handlar bland annat om inrättandet av 10 nya beredskapssektorer där den ledande myndigheten har föreskriftsrätt och fyra nya beredskapsområden, att landet delas in i sex större geografiska områden för civil ledning och samordning vilka ska korrespondera mot de framtida militärregionerna samt att MSB får ett övergripande ansvar för planeringen av civilt försvar och ska bland annat sammanställa resursbehov och inrätta ett centralt beredskapsråd. Problemet med utredningen är dels att den utgår från ansvarsprincipen med dess brister, och dels att utredningens förslag inte väntas kunna implementeras förrän fram emot mitten av . Regeringen senfärdighet gör tyvärr att förmågan i det samlade totalförsvaret sjunker. Utredningens förslag handlar om strukturen för det civila försvaret och ska inte ses som ett inlägg i den större frågan om struktur för regioner framgent. Finansieringen av den civila beredskapen behöver ses över. Staten, kommuner, regioner och företag kommer att få ökade utgifter för krisberedskapen och det civila försvaret och det är inte helt tydligt hur finansieringsmodellen ska se ut. Behoven ser olika ut i olika delar av landet och olika regioners möjligheter att kunna betala ökade kostnader för beredskapen skiljer sig åt. Det bör därför tas fram ett förslag på en hållbar finansieringsmodell för den civila beredskapen utifrån förutsättningar, kostnader och behov. Nationella mål och behovet av övning, forskning och tydlig uppföljning Det finns fem nationella mål för krisberedskapen – människors liv och hälsa; samhällets funktionalitet; demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter; miljö och ekonomiska värden samt nationell suveränitet. Dessa är sinsemellan likvärdiga och operationaliseras genom riktlinjer och resultatmål. Målen för det civila försvaret är snarlika för de som gäller för krisberedskapen, med den skillnaden att de avser höjd beredskap och krig och därmed även tar sikte på behovet att stödja det militära försvaret samt samhällets motståndskraft mot externa påtryckningar. Målen för det civila försvaret är till skillnad för målen för krisberedskapen underställda beslutsmakt. Att det finns relevanta och enhetliga riktlinjer och resultatmål för den civila beredskapen kommer att vara centralt för att de nationella målen ska kunna nås. Det behövs tydlig kravställning på alla nivåer, inte minst viktigt kommer det att bli när det gäller de landshövdingar som i utredningen om det civila försvaret föreslås leda de sex civilområdena. En kontinuerlig övningsverksamhet, på alla nivåer i samhället och över en bredd av krisfunktioner, kommer att krävas. Detta för att skapa en god beredskap och säkerhetskultur hos ansvariga på alla nivåer så att det finns en vana att hantera kriser när de väl kommer. Behovet av att alla relevanta aktörer från myndigheter och räddningstjänst till företag och frivilliga deltar i realistiska övningar kan inte nog understrykas. Även FOI, Försvarshögskolan och MSB, i samarbete med internationell expertis, bör användas för denna övningsverksamhet. Målet är ständig förbättring hos alla aktörer, mer flexibilitet och högre mental och fysisk beredskap inför ett brett spektrum av utmaningar. Samordning med nordiska grannar skall göras i största möjliga utsträckning. Det behövs även ökad kunskap och forskning om civilt försvar och krisberedskap för att kunna vässa den civila beredskapen. Det kan handla såväl om metodik som om hur ny teknologi som drönare kan inkorporeras och effektivisera beredskapen. Slutligen behöver tillsynen över krisberedskapen bli bättre. Mer resurser bör avsättas på länsstyrelser och hos MSB för att stärka tillsynsarbetet. Det kriskansli som ska vara en del av det nationella säkerhetsrådet ska ha ett övergripande nationellt ansvar för att tillsammans med fackdepartement och berörda myndigheter utveckla metodik och kravställning kring riktlinjer, resultatmål och tillsyn. vill därför att det ska finnas tydliga krav, riktlinjer och resultatmål för den civila beredskapen vilka följs upp genom en skärpt tillsyn. Det genomförs en ökad övningsverksamhet på samhällets alla nivåer för att stärka den civila beredskapen. Slutligen vill vi se ökat fokus på forskning inom den civila beredskapen för att utveckla metoder och teknologianvändning. Lagstiftning för såväl kris som höjd beredskap och krig De senaste årens erfarenheter har visat att de lagar som styr regeringens möjligheter att agera vid kris inte är fullt ut ändamålsenliga. Regeringen får endast besluta om skärpt eller högsta beredskap i händelse av krig eller krigsfara, men inte vid en allvarlig kris. Detsamma gäller en rad av fullmaktslagarna, till exempel förfogandelagen. Även smittskyddslagen ger regeringen begränsade möjligheter att agera, till exempel vad gäller beslut om att införa karantän i ett visst område. Lagstiftningens begränsningar blev särskilt uppenbara i samband med covidpandemin, då tillfällig smittskyddslagstiftning snabbt lotsades genom för att ge regeringen utvidgade möjligheter att agera i syfte att stoppa smittan. Svensk lagstiftning måste förändras så att den är ändamålsenlig även vid större kriser. Sådan lagstiftning finns i många andra EU-länder. Det handlar i grunden om att ska ha en god författningsberedskap. Men att förändra lagstiftningen är en komplicerad process och bör utarbetas efter en bred och samlad översyn. Komplexa frågor som handlar om bland annat fri- och rättigheter, skärningspunkten mellan civilrätt och fullmaktslagar måste belysas på ett tillfredsställande sätt. Krislagstiftningen får heller inte bli ett substitut för att gå in i höjd beredskap i när verklig krigsfara föreligger. Ny lagstiftning kan komma på plats antingen genom att förändringar i befintlig lagstiftning rörande höjd beredskap eller genom att helt ny lagstiftning antas. Avvägningen mellan lämpligheten i dessa båda alternativ måste genomlysas noggrant. Målet ska vara att det inte finns något tidsmässigt eller resursmässigt glapp avseende mandat och befogenheter mellan grundläggande krisberedskapsförmåga relativt det som finns vid höjd beredskap. vill att det görs översyn av författningsberedskapen i syfte att stärka möjligheterna att agera snabbt och effektivt i händelse av kris och krig. Tydliggör Försvarsmaktens roll vid civila kriser Regeringen skall säkerställa att alla statens tillgängliga resurser används på ett optimalt sätt för att främja vår säkerhet. Försvarsmakten besitter ett antal resurser, både personella och materiella, som kan göra stor nytta även vid civila kriser. Det handlar till exempel om att använda personal till saker som eftersök, skogsbrandssläckning eller bevakning. Vidare handlar det även om att myndighetens helikoptrar, lastbilar med mera kan utföra civila uppgifter för att upprätthålla eller förstärka samhällsviktiga funktioner. Under såväl covidpandemin som skogsbränderna har vi sett exempel på hur försvarets resurser har varit viktiga för att hantera dessa kriser. finns begränsningar för möjligheten att använda försvarets personal och materiel vid civila kriser. Som allmänna förutsättningar för att Försvarsmakten ska lämna stöd gäller att Försvarsmakten ska ha resurser som är lämpliga för uppgiften och att det inte allvarligt hindrar dess ordinarie verksamhet. Beslut om stöd ska lämnas tas av Försvarsmakten själva/ÖB. En begäran om att Försvarsmakten ska lämna stöd till civil verksamhet görs hos Högkvarteret. Beslut fattas sedan av ÖB eller av den inom Högkvarteret som ÖB bestämmer. vill att en tydligare skyldighet införs för Försvarsmakten att bistå andra myndigheter i samband med civila kriser. Det kommer krävas att Försvarsmakten tillförs mer resurser. Utvecklingen av skyddet mot olyckor och krisberedskapen bör gå hand i hand med utvecklingen av Försvarsmakten eftersom det skulle innebära ökade möjligheter till ett effektivt utnyttjande av samhällets samlade resurser. Försvarsmakten ska dock alltid först och främst prioritera sina militära huvuduppgifter. Det bör därför göras en översyn syftande till att tydliggöra Försvarsmaktens roll i samband med civila kriser. Återinförd civilplikt för stärkt krisberedskap och totalförsvar Civilplikten avskaffades 2008 och användes när den var aktiv till att utbilda förstärkningsresurser för det civila försvaret. Det handlade till exempel att få utbildning i brandbekämpning, sjukvård, röjning eller reparationer. I händelse av kris och krig så kommer det finnas ett utökat behov av personal som kan utföra enklare uppgifter för att samhället ska kunna fungera. Det finns också betydande expertis inom till exempel cybersäkerhetsområdet som kan och bör utnyttjas bättre i händelse av kris. Därför anser att civilplikten bör återaktiveras. Det krävs dock en grundlig analys kring civilpliktens utformning och syfte innan den aktiveras. Det finns ett antal frågor som måste besvaras för att vi ska få en så ändamålsenlig civilplikt som möjligt. Bland annat handlar det om hur många som ska utbildas, hur befintlig kompetens kan tas till vara, vilka positioner som är mest relevanta att använda civilplikten till, hur civilplikten även kan bidra till krisberedskapen och kostnader för olika koncept hos den återaktiverade civilplikten. Slutligen är det viktigt att civilplikten ska vara ett komplement till, och inte en ersättning för, det krisberedskapsarbete som bedrivs inom kommuner och regioner. Stärkt samverkan med näringslivet Samarbetet mellan stat och näringsliv måste bli bättre om krisberedskapen och det civila försvaret ska kunna nå full effekt. Många av de resurser och samhällsviktiga tjänster som tidigare låg hos offentliga aktörer sköts av näringslivet. Därför är det särskilt angeläget att stärka näringslivets roll i totalförsvaret. I totalförsvarsbeslutet ingår inrättandet av ett näringslivsråd som ett förslag för att stärka samverkan. Som ett komplement till näringslivsråd inom olika samhällsområden ska även ett tvärsektoriellt näringslivsråd inrättas –2025 där näringslivet och branschorganisationer deltar i utvecklingen av svensk försörjningsförmåga inom totalförsvaret. Detta är dock inte tillräckligt. vill se ett mer proaktivt arbete där till exempel omställningsavtal tecknas med svenska företag där de i ett krisläge kan ställa om sin produktion till att tillverka samhällsviktiga varor. Detta har skett på ad hoc-basis under pandemin då flera svenska företag på eget initiativ erbjöd sin hjälp när det gäller till exempel produktion av skyddsutrustning och handsprit. Det kan även gälla att näringslivet ställer personella resurser och kompetenser till förfogande för det offentliga. Ett sådant exempel under pandemin var när lånade ut experter på inköp och logistik till för att hjälpa till med att upphandla skyddsutrustning. Framgent kan staten mycket väl behöva stöd inom till exempel cybersäkerhet, katastrofhantering eller försvar mot desinformationskampanjer. Omställningsavtal med näringslivet kräver dock ett omfattande förarbete där strategiska varor identifieras, lämpliga företag utses och att det finns en hållbar finansiering. Detta ska kodifieras i en tydlig planläggning. Det måste även finnas ett ramverk, en författningsberedskap, för hur samspelet mellan näringsliv och stat ska hanteras. Till exempel handlar det om att se över möjligheten till direktupphandling och att ta bort regelkrångel i händelse av kris och krig, skapa enhetliga ramavtal som kan användas och att säkerställa att det finns relevanta mötesfora där företag, myndigheter och regering kan föra en dialog. Slutligen är det viktigt att näringslivet deltar i övningar och planläggningar som rör krisberedskap och totalförsvar för att upparbeta kontaktytor med räddningstjänst, myndigheter och Försvarsmakten med flera samt stärka sin förmåga att agera i ett skarpt läge. Sammanfattningsvis vill att samverkan mellan näringslivet och staten i den civila beredskapen stärks. Det bör införs omställningsavtal med näringslivet, för vilka det finns en tydlig planläggning, för produktion av samhällsviktiga varor i händelse av kris. Därför behövs en översyn av de lagar och regler som styr möjligheterna att teckna avtal med näringslivet.