mot · H9023361 · 2021-10-04 00:00:00 — Ett nytt sätt som kräver mer samarbete och samordning mellan region och kommun. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys slår fast att en av de stora utmaningarna för vården, omsorgen och är att kunna samordna insatserna för patienten och brukaren. Detta eftersom bristande samarbete ofta leder till försämrad upplevelse av bemötandet och i vissa fall kvalitativt sämre vård och omsorg. Dessa brister kan därtill medföra ökade kostnader bland annat därför att en undersökning eller behandling behöver genomföras på nytt helt i onödan. Behovet av samordning och samarbete kommer att fortsätta öka gällande patienter som har många, skiftande och komplexa behov av vård och omsorg. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys pekar på att av dem i som är har minst en kronisk sjukdom och hade två eller flera kroniska sjukdomar. Därför är det självklart att omhändertagandet och vården för dessa personer måste vara i fokus framöver. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys slår fast att det saknas tillräckliga förutsättningar för vårdpersonalen och medarbetarna i äldreomsorgen att arbeta mer samordnat. Det handlar om till exempel om svårigheter att dela information med varandra och att i det praktiska vardagliga arbetet samarbeta kring hur vården och omsorgen ska ges till en patient. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys tar upp fyra förutsättningar som det samlade systemet och organiseringen av vården och omsorgen behöver uppfylla för att en mer samordnad vård och omsorg för patienterna ska kunna uppnås. Det handlar om följande strukturer:[8] En organisationskultur som fokuserar på patient och brukare och som arbetar för en gemensam vision av en samordnad vård och omsorg Att policyer, lagar och riktlinjer tas fram som ger reella förutsättningar för samordning Att samverkan sker mellan organisationer som skapar bättre förutsättningar för samordning över organisationsgränser Att skapa administrativa system som underlättar samordning Fokus ska ligga på människan i behov av vård och omsorg inte den enskilda organisationen. Problemet är att så är inte vården och omsorgen i organiserad och strukturerad. Det behövs ett metodiskt och systematiskt arbete för att lyckas skapa förutsättningar för att de mest sjuka och sköra ska få den sammanhållna och samordna vård och omsorg som de är i behov av. En nationell reformagenda för mer sammanhållen och samordnad äldrevård och äldreomsorg anser att som välfärdssamhälle gemensamt borde se, bry sig om och uppmärksamma av en människas liv på motsvarande sätt som vi ser i livet - med engagemang och omtanke. Detta präglar vår syn på de mest sjuka och sköra som ofta är äldre multisjuka med kroniska sjukdomar, som vi har förmåga att se alla pigga människor som åldras långsamt och är friska långt upp i åldern. Människor som är multisjuka och personer med kroniska sjukdomar ska ha ett tryggt och samordnat omhändertagande. De ska få en sammanhållen vård och omsorg. Det behövs mer av mobil närvård, basal och avancerad hemsjukvård, kontinuitet i kontakterna mellan patienten och vården och sammanhållna vårdkedjor. Det är viktigt att göra åtskillnad på förslag som kan påbörjas tämligen omgående och de förslag som siktar på att långsiktigt förbättra möjligheterna till en sammanhållen äldrevård och äldreomsorg. Vi är övertygade om att bägge kategorier av förslag kommer att krävas för att åstadkomma en tryggare äldrevård och äldreomsorg. Det nuvarande delade huvudmannaskapet gällande äldrevård och äldreomsorg medför problem ur den äldres perspektiv. Det finns goda exempel där region och kommun arbetat integrerat med varandra för den äldres bästa. Dessa försök har ganska ofta fallit väl ut och kvalitativa vinningar för patienten har kunnat ses. Dock kantas dessa initiativ av legal problematik då två organisatoriska nivåer ska samarbeta tätt och lagstödet för utbyte av information begränsas och medför dubbelarbete. Dagens ansvarsgräns inom äldreomsorgen kom till vid den så kallade Ädelreformen 1992. Kommunerna fick då ett ökat ansvar för omsorg och omvårdnad av de äldre. Dåvarande landstingens sjukhem flyttades över till kommunerna och de fick ansvar för omvårdnaden av de äldre upp till sjuksköterskekompetens. Landstingsnivån, nuvarande regionnivån, fick fortsatt ansvar för hemsjukvård och läkarinsatser vid de särskilda boendena. För den äldres del innebär det delade huvudmannaansvaret att man behöver ha kontakt med flera administrativa instanser och flera verksamhetsorganisationer. Inte alltid är dessa organisationer väl koordinerade och man har som individ svårt att veta vem som ansvarar för vad. Individen har dessutom kontakt med många olika professioner både i eget och särskilt boende men också i den reguljära sjukvården. Ofta uppfattas detta som förvirrande, krångligt och byråkratiskt. Resultatet blir ineffektivt och svår överskådligt. Det är den äldre i behov av sammanhållen vård och omsorg som hamnar i kläm. Den grupp individer som har störst behov av samhällets olika servicenivåer är de mest sjuka och sköra äldre. Här är de organisatoriska mellanrummen som störst med två olika huvudmän som ansvarar för vård- och omsorgsverksamheternas organisering och finansiering. Ett organisatoriskt gap som medför onödigt lidande för den enskilde och ökade kostnader för samhället. uppdelning av huvudmannaskapet mellan vården och omsorgen kan försvåra integreringen av läkarvård och omsorg för personer med äldreomsorg. Nedan presenterar vi prioriterade reformer för att åstadkomma en mer sammanhållen och samordnad äldrevård och äldreomsorg av hög kvalitet som innefattar allt från särskilda boenden till mobil hemsjukvård. Stärkt medicinsk kompetens och kontinuitet Medarbetare inom äldreomsorgen värderas för lågt vilket riskerar att öka den negativa bemanningsspiral som ses . Äldreomsorgen präglas av för hög personalomsättning och alltfler i personalen saknar formell kompetens, som till exempel vård- och omsorgsutbildning. Därutöver är avsaknad av hög medicinsk kompetens omfattande. [12] Läkarmedverkan i äldreomsorg och omvårdnad är därmed en viktig fråga. Behovet av läkarmedverkan kommer att öka med hänvisning till utvecklingen av antalet äldre och deras alltmer komplexa behov av vård och omsorg. Om ansvaret för läkarmedverkan flyttas till kommunerna skulle de större kommunerna ha kapacitet att anställa läkare medan många mindre kommuner skulle behöva slå sig samman för att skapa tillräckligt underlag av vårdtagare. Läkaren skulle riskera att bli ensamarbetande och det skulle vara mycket svårt för mindre och medelstora kommuner att säkra tillgången av tillräcklig läkarkompetens . Det är ytterst tveksamt att en lösning där kommunerna tillåts anställa läkare bättre skulle säkra tillgången till läkarkompetens i äldrevården än dagens modell. Men regionens uppdrag gentemot kommunen måste göras tydligt nationellt och till del kvantifieras. Kompetensen som ska finnas att tillgå måste förtydligas. Men det finns ingen anledning i nuvarande situation att förespråka att det måste vara läkare med geriatrisk kompetens, det viktigaste är att det finns kontinuitet i kontakterna mellan patienten och vården. Kommunens sjuksköterskor har till stor del förskrivningsrätt då ett flertal är distriktssköterskor. föreslår för att frigöra tid för regionerna att öka samarbete och samordning med kommunerna att förskrivningsrätten ska kunna vidgas till ytterligare delar för kroniskt sjuka vårdtagare med stabila behov. Den kommunala sjuksköterskan följer vårdtagaren på nära håll och har god kunskap om till exempel sjukdomsförlopp. föreslår att den medicinska kompetensen och kontinuiteten stärks inom äldrevården och äldreomsorgen. Vi har tillsammans med och i lagt fram en skarp budgetsatsning omfattande i syfte att bland annat stärka den medicinska kompetensen och personalförsörjningen inom äldreomsorgen. [13] Den satsningen ska fullföljas. föreslår att ett uppdrag ges till i syfte att ta fram förslag hur vårdkompetensen ska stärkas inom äldreomsorgen gällande långsiktig tillgång till sjuksköterskor och läkare. Det är centralt i ljuset av pandemin och omfattande smittspridning vid många äldreboenden att när många äldre smittades och behövde vård så blev utfallet ofta istället mer av palliativa åtgärder än vårdande insatser. Ett avgörande skäl till detta är bristen på vårdkompetens inom äldreomsorgen i form av avgörande medicinska kunskaper hos sjuksköterskor och läkare. Stärk vårdens- och omsorgens medarbetare råder stora svårigheter och finns omfattande problem vad gäller att kunna säkerställa kompetens- och personalförsörjningen inom äldreomsorgen. bottnar upplevda brister av kvalitet i äldreomsorgen på dess oförmåga till kontinuitet i bemanning. Den kortsiktiga och långsiktiga förmågan att säkra personalförsörjningen är därför helt avgörande för äldreomsorgens möjligheter att kunna bedriva verksamhet av hög kvalitet. För att få fler att vilja arbeta inom vård och omsorg så är valfriheten helt avgörande för personalen. Att det finns flera vårdgivare att välja mellan är självklart bra för de äldre men det är också viktigt för personalen. Nuvarande situation är otillfredsställande när det gäller såväl kontinuitet i vården som i äldreomsorgen. [14] Personal inom äldreomsorgen och äldrevården funderar dessutom allt för ofta på att sluta på grund av dålig arbetsmiljö och låga löner. Alla som arbetar inom äldreomsorg och äldrevård ska ha rätt till rimliga arbetsmiljöer, tydliga karriärmöjligheter och ett kunnigt och engagerat ledarskap. Det måste alltid löna sig att arbeta och vidareutbilda sig. Människors vilja att anstränga sig, arbeta tillsammans och specialisera sig ska uppmuntras. Det behövs fler undersköterskor. Av landets 290 kommuner svarar över sex av tio att de har svårt att rekrytera personal. är den långsiktiga trenden att antalet undersköterskor i kommunerna har ökat från cirka 41 500 anställda till ungefär 125 000 anställda –2014. Därtill visar att det totalt var cirka 138 000 undersköterskor som arbetade inom hemtjänst, hemsjukvård och äldreboenden . Drygt nio av tio undersköterskor är kvinnor. För att möta rekryteringsbehovet vill vi att det tas fram och genomförs en gemensam strategi för att säkra den långsiktiga kompetens- och personalförsörjningen inom äldreomsorgen. Regeringen borde ge i uppdrag att ta fram en sådan. Alla relevanta aktörer ska ges möjlighet att påverka utformningen av den gemensamma strategin. Därutöver hänvisar vi till motion Stärk vårdens- och omsorgens medarbetare där vi redogör för tio konkreta reformer för att förbättra villkoren för personalen som arbetar inom hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. De konkreta förslagen handlar bland annat förbättra arbetsmiljöerna och stärkta hälsofrämjande insatser. Språkkrav inom vård- och äldreomsorg Ömsesidig kommunikation skänker trygghet och skapar delaktighet. Dessvärre finns det bristande språkkompetens hos personalen inom delar av vård- och äldreomsorgen runt om i . Det riskerar att isolera de äldre från inflytande över sin vardag, äventyra omsorgstagarnas säkerhet och orsaka frustration hos de anhöriga. Vi anser att personal inom vård och äldreomsorg ska behärska begriplig svenska. Det är viktigt inte bara att kunna prata så att andra förstår vad man säger utan också att kunna skriva och formulera sig på svenska språket när man arbetar inom hälso- och sjukvården och äldreomsorgen. föreslår att det tas fram tydliga språkkrav. Krav som slår fast vad man behöver kunna för att vara anställningsbar inom vården och omsorgen. Inför fast läkare och samordning av vårdteam Svensk hälso- och sjukvård behöver en stark utbyggd nära vård och väl fungerande effektiva sjukhus. Den nära vården, i form av bland annat primärvården, ska vara den naturliga första nivån i en mer sammanhållen vårdkedja dit patienten i första hand ska vända sig med sina behov av hälso- och sjukvård. Vården av de mest sjuka ställer höga och omfattande krav på en sammanhållen tillgänglig proaktiv nära vård. Denna vård behöver samordnas gemensamt av region och kommun. föreslår att det införs ett system med fast läkare och samordning av ett vårdteam, till en början för de mest sjuka patienterna – oftast äldre, multisjuka och personer med kroniska sjukdomar. Den fasta läkaren ska ansvara för sina listade patienter och samordna den vård och omsorg som behövs med vårdteam som har multiprofessionella kompetenser. Att känna sin läkare skapar trygga patienter. Det ska vara möjligt som patient att lista sig hos alla legitimerade yrken inom vården. Det samlade omhändertagandet av de mest sjuka ska prioriteras. Konkret handlar det exempelvis om att det ska ges mer möjligheter för patienten till mobil närvård, hemsjukvård, kontinuitet och sammanhållna vårdkedjor. Det ska vara möjligt som patient att lista sig hos alla legitimerade yrken inom vården. Sett ur ett historiskt perspektiv har vården av människor med kroniska sjukdomar och multisjuka varit lägre prioriterad. måste detta såväl gällande tydliga politiska resursprioritering som i det vardagliga arbetet på riktigt ändras. Människor som har flera och kroniska sjukdomar behöver en samlad och samordnad hälso- och sjukvård som är väl anpassad till långa och komplexa vårdförlopp med ett stort behov av kontinuitet med fastläkare och vårdteam och med hög delaktighet från patienten. Vårdteam kring fastläkaren ska kunna skapas genom samarbete och samordning med andra relevanta vårdaktörer så som fristående sjuksköterskor, psykologer, distriktssjuksköterskor med specialistutbildning, arbetsterapeuter, undersköterskor och fysioterapeuter. Detta bland annat i syfte att underlätta etablering av nya vårdcentraler eller motsvarande som startas av läkare eller någon annan profession. Genomför ökad flexibilitet i vården av de mest sjuka Vi vill sänka trösklarna att kunna etablera en ny vårdcentral eller motsvarande som kan bidra till mer nära vård. I detta sammanhang är utformningen av ersättningsmodeller som uppmuntrar till detta helt centralt. En reform för de mest sjuka kräver även ett starkt fokus på det preventiva förebyggande arbetet. Med inriktning bland annat på tidig uppmärksamhet, att ge stöd till patienter som behöver hjälp med tidiga symptom på kronisk sjukdom. vill införa möjligheter att även andra läkare än specialister i allmänmedicin ska kunna verka som fasta läkare i syfte att säkerställa bemanning och kompetens i den nära vården och vården av de mest sjuka. ST-läkare, som blivande specialister i allmänmedicin, ska kunna vara fasta läkare med egen patientlista. Inför vårdval för de mest sjuka och sköra Nuvarande vårdvalsreform bygger på och värnar om valfrihet och mångfald. är inslagen av nationellt ansvarstagande genom ett tydligt nationellt ledarskap och nationell styrning mycket begränsade. Det råder stora variationer i vårdens utförande och patienten tvingas leva med, trots hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf, att vården är mycket ojämlikt fördelad. föreslår införande av vårdval för sammanhållen vård för de mest sjuka och sköra patienterna genom att samla resurserna för till exempel hemtjänst, basal och avancerad hemsjukvård och geriatrik. Lagstiftning ska säkerställa denna rätt till vårdval för sammanhållen vård för de mest sjuka och sköra och även säkra konkurrensneutralitet mellan offentliga och privata utförare av denna och annan vård. Utvecklat ledarskap, likvärdig utbildning och stärkt forskning Den utveckling som ses innebär andra behov hos vårdtagaren och därmed andra krav på vården- och omsorgens medarbetare. Patienten vårdas nu i större utsträckning i hemmet. Medarbetare i alla delar av vård- och omsorgsverksamhet måste rustas för detta genom formell utbildning och fortbildning bör vara en uttalad del i uppdraget. förespråkar att vård- och omsorgsutbildningen som ger kompetens som undersköterska ska sträva efter att bli mer likvärdig mellan olika skolhuvudmän. Utbildningen kan byggas upp på många olika sätt, men det ska finnas gemensam standard och nationella kriterier. De ändringar som vidtagits innebär att fler ämnen kommer att bli obligatoriska för alla elever inom vård- och omsorgsprogrammet. Vidare har kursinnehållet anpassats för att stämma överens med de nationella kompetenskrav för undersköterskor som föreslagit. Det räcker emellertid inte. Nationella kriterier och regelbunden uppföljning av utbildningen krävs. föreslår att regeringen ger i uppdrag att se över förutsättningarna för att det regelbundet genomförs vidareutbildning och kompetensutveckling av vårdens- och omsorgens medarbetare. Ledarskapet inom äldreomsorgen behöver utvecklas. Chefer på alla nivåer inom äldreomsorgen behöver mer kunskap om de äldres behov av omsorg och komplexa hälso- och sjukvårdsinsatser. Att vara förstalinjechef i omsorgsverksamhet är ett stort uppdrag, ofta med många underställda medarbetare. Till detta kommer ett stort antal vårdtagare och deras närstående. Detta ställer stora krav på ledarskapet. föreslår att det tas fram och genomförs en ledarskapsutbildning för ledare inom äldreomsorgen. En utbildning med fokus på hur man möjliggör god omvårdnad och omsorg i en effektiv samlad struktur där åtgärder regelbundet utvecklas, följs upp och utvärderas. Äldreomsorgens medarbetare behöver ett tydligt och metodiskt stöd av sina chefer. Forskning och utveckling inom omsorgsverksamhet har inte kommit lika långt som inom regional vårdverksamhet. En anledning till detta kan vara att forskning och utveckling inom regionen till stor del varit professionsstyrd och har setts som en del i det ordinarie arbetet för en stor del av medarbetarna, främst läkare. Regionerna har vidare forsknings- och utvecklingsenheter vilka skapar förutsättningar för utveckling. Så ser det inte ut i majoriteten av kommunernas verksamhet. Stora kommuner har i normalfallet mer utvecklingskraft och kompetens än mindre kommuner. Detta är en av orsakerna till den ojämlika omsorg och omvårdnad som finns mellan kommunerna. De större universiteten bedriver social forskning även riktad mot äldrevården. Den är bra men oftast mer teoretisk än verksamhetsnära och praktiskt tillämplig. Olika lärosäten tar initiativ till forskarskolor men det räcker inte. Kommuner måste samlas kring utveckling av effektiva arbetssätt för att ha möjligheter att möta befolkningens ökade behov. vill prioritera verksamhetsnära forskning som rör omvårdnad och omsorg av äldre. Genomför en genomlysning av gränsdragningen mellan hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen Att få på plats ett samlat huvudmannaskap för äldrevård och äldreomsorg kommer att ta tid. som förändring av ett samlat huvudmannaskap ska utredas inom äldrevården och äldreomsorgen så krävs det en genomlysning av gränsdragningen mellan socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen i syfte att underlätta samordning och samarbete mellan huvudmännen. Det är till betydande delar utformningen av hälso- och sjukvårdslagen respektive socialtjänstlagen som medför att det finns omfattande samordningsproblem mellan region och kommun om de äldres vård och omsorg. förespråkar i syfte att prioritera ett samlat omhändertagande av de mest sjuka och sköra att lagstiftningen, vilken reglerar vem som har vård- och omsorgsansvaret, behöver uppdateras och förtydligas så att såväl regioner som kommuner har ett tydligt ansvar att samordna och samarbeta kring äldrevården och äldreomsorgen. föreslår att regeringen ska ge i uppdrag att en genomlysning av gränsdragningen mellan hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen genomförs. Det krävs konkreta lagstiftningsförändringar för att kunna åstadkomma en mer samordnad vård och omsorg för de mest sjuka och sköra. Detta ställer krav på välbalanserade avvägningar mellan patientens intressen, den äldres perspektiv och den kommunala självstyrelsen. Där vi anser att patientens intressen och den äldres perspektiv alltid ska väga allra tyngst. Prioritera förebyggande äldrevård och omsorg Många äldre är aktiva och mår bra långt upp . Men många lider av ensamhet, begynnande skörhet och kognitiv svikt. Gemensamt för många äldre är att de saknar social samvaro och aktivitet. I det egna boendet har fokus på att underlätta det dagliga livet och möta omsorgs- och vårdbehovet. Detsamma gäller i de särskilda boendena, dit de flesta äldre kommer då de är omfattande fysiskt sjuka och/ eller har någon eller flera demenssjukdomar. Det sociala utbytet i umgänget med övriga boenden är i dessa fall begränsat. har det i vissa kommuner tillkommit så kallade mellanvårdsboenden och biståndsbedömda trygghetsboenden. Det är former som bör finnas i större utsträckning för att bättre kunna möta många äldres behov av omsorg och omvårdnad, social samvaro och aktiviteter. Det ökar välbefinnandet, minskar ensamheten och behovet av vård. Man skulle också behöva vidga biståndsbedömningen vid hemtjänst till att innefatta utrymme för social samvaro och aktivitet. kan det räcka med att någon har tid att prata med den äldre för att måendet ska öka väsentligt, vilket sällan hemtjänstpersonalen hinner med. Fallolyckor där äldre är inblandade orsakar ett stort mänskligt lidande. Ungefär 70 000 personer faller så illa att de behöver sjukhusvård varav de flesta som drabbas är äldre. Fallolyckor kostar, förutom allt mänskligt lidande och oro, . Förebyggande insatser kan förhindra många fallolyckor, omkring 4 av 10 olyckor beräknas förhindras genom förebyggande träning. Nuvarande ersättningssystem varken uppmuntrar eller prioriterar vikten av förebyggande hälsofrämjande åtgärder. Här måste det ske ett skifte av perspektiv. Det behövs ett tydligt fokus på fallprevention. föreslår att regeringen ger i uppdrag att skapa förutsättningar för mer av förebyggande äldrevård med ett särskilt fokus på prevention av fallolyckor. Vi vill prioritera förebyggande äldrevård med ett särskilt fokus på prevention av fallolyckor. Den samlade forskningen visar på att flera åtgärder bör sättas in och utgå från individens behov. Evidens finns för att fallprevention ger effekt i såväl vården som i äldreomsorgen. För att kunna åstadkomma mer av förebyggande äldrevård är vi övertygade om att det krävs utvecklade ersättningsmodeller som uppmuntrar prevention. Prioritera satsningar på vällagad mat i vård och äldreomsorg Maten kan och ska vara ett glädjeämne i vardagen för äldre. Många äldre i äldreomsorgen äter inte tillräckligt bra. Detsamma gäller för äldre på geriatriska avdelningar och sjukhus. De tycker inte att maten smakar något överhuvudtaget eller att formen för hur måltiderna genomförs är otillfredsställande. Det medför tyvärr ofta att äldre snabbt minskar i vikt på grund av undernäring. Många patienter minskar också ofrivilligt i vikt på grund av svårigheter att äta den mat som serveras på sjukhus. Måltiderna blir i alltför ofta på många äldreboenden ett måste att genomföra istället för en glädje och höjdpunkt att uppleva och göra det tillsammans med andra. Detta beror alltför ofta på brister i måltidernas kvalitet och utformning. Hur maten är lagad och serveras och om man kan äta den i sällskap med andra spelar stor roll för den upplevda kvaliteten. Att förbättra utformningen av måltiderna behöver inte per automatik betyda högre kostnader. föreslår att det ska genomföras en kvalitetshöjning av maten som serveras inom äldrevården och äldreomsorgen. Det borde, i alla kommuner, finnas goda möjligheter för äldre med äldreomsorg att kunna välja och vara delaktig i hur maten tillagas och därmed kunna påverka hur den mat som serveras ser ut och smakar. Det är rimligt att människor som är beroende av äldreomsorg ska kunna vara med och påverka den mat som serveras. Äldreboenden där personalen lyssnar på och anpassar sig efter de äldres önskemål om mat och mat medför ofta nöjdare och friskare äldre. Regeringen bör ge i uppdrag att, i samarbete med Kommuner och Regioner, se över hur det regionalt och kommunalt kan genomföras ett systematiskt måltidslyft inom äldrevården och äldreomsorgen. Stärk seniorers livskvalitet med god mat