mot · H9024062 · 2021-10-05 00:00:00 — Särskilt allvarlig är exponeringen för barn. Den vetenskapliga kunskapen om effekter på människors hälsa utvecklas. Små rester av vissa ämnen kan påverka cancerförekomst, hormonstörningar och många välfärdssjukdomar. Det finns ett stort behov av ökade kunskaper om den så kallade cocktaileffekten, blandningar av flera ämnen. Kunskapen om gifthotet i dricksvattnet måste öka har användning av nya kemikalier ökat, men lagstiftningen fokuserar enbart på ett fåtal ämnen gällande kontroll av exempelvis dricksvatten. Det finns hundratusentals kemikalier som kan utgöra ett potentiellt hot mot vattnet, men dagens kontrollsystem för dricksvatten omfattar inte den absoluta merparten av dessa. är det enbart förekomst av mikroorganismer och ett fåtal kemiska ämnen (pesticider, metaller och färre än 20 organiska miljöföroreningar) som kontrolleras, och enbart dricksvatten från anläggningar med mer än 50 anslutna personer som kontrolleras enligt föreskrifter. Trots att många av de hundratusentals kemikalier som är i omlopp i samhället kan utgöra ett hot mot dricksvattensäkerheten, saknas tillräcklig kunskap om dessa ämnen. Kunskapen är otillräcklig om vilka kemikalier som utgör fara och som därmed bör övervakas, och hur så kallade faroämnen sprids i mark och når dricksvattentäkter. Vi behöver också veta mera om hur dessa ämnen genom avancerade analyser kan upptäckas på ett tidigt stadium, och hur dricksvattnet kan renas från faroämnen, oavsett vilka de är. Vilka verksamheter som orsakar föroreningar och var, behöver kartläggas bättre, och vi behöver uppdaterade riskanalyser av vattentäktsområden. [21] Särskilt viktig är en sådan systematiserad information om PFAS-utsläpp, vilket är avgörande för att sätta in rätt åtgärder. [22] Principen om att förorenaren måste betala ska upprätthållas. Vi föreslår att man följer forskningens frontlinje och börjar planera för uppdateringen av och annan relevant lagstiftning inom EU. Det finns intressanta idéer om att producentansvar bör utvecklas både för produkters miljökonsekvenser men också för skyddsåtgärder som andra tvingas vidta och bekosta. [23] Detta utvidgade synsätt kring producentansvar bör även diskuteras vidare inom EU. Det är oerhört angeläget att kunskapen ökar om den samlade förorenings-belastningen i vattnet. har en ny strategi utvecklats för att undersöka om vatten innehåller hälsofarliga ämnen. Satsningar behövs på så kallade effektbaserade analysmetoder, ett resultat av banbrytande svensk forskning, som istället för att mäta halterna av olika kemikalier, mäter hur giftiga de är sammantaget. Därmed kan man även komma åt cocktaileffekten. Effektbaserade metoder skapar nya förutsättningar för att framöver kunna skärpa miljö- och vattenlagstiftningen, och att nya miljökvalitetsstandarder för ytvatten och dricksvatten kan sättas. Förorenad mark, läckande gifter, otillräcklig vattenrening Många kemiska ämnen renas inte bort från avloppsverken utan hamnar i miljön, antingen via slammet eller vattnet. Dessa ämnen kan ge negativa effekter även vid låga koncentrationer. De flesta avloppsreningsverk är inte utformade för att rena bort så kallade prioriterade ämnen, särskilda förorenande ämnen eller mikroföroreningar som läkemedelsrester. [25] Avancerade reningstekniker som klarar att rena avloppsvatten från exempelvis läkemedel är kostsam att installera. För att öka takten i detta arbete behövs det omfattande satsningar och stöd till kommuner och reningsverk för avancerade kemiska och effektbaserade analysmetoder och reningstekniker. Myndigheterna behöver också ta fram fler och utvecklade vägledningar om farliga ämnen i avloppsvatten. Många områden i är förorenade av olika farliga ämnen, som läcker ut till yt- och grundvatten. Övningsplatser för försvaret och olycksplatser utgör stora källor för föroreningar av PFAS inklusive PFOS, uppläggningplatser för båtar kan innehålla tributyltenn (TBT), zink och koppar, och många avfallsdeponier innehåller höga halter av farliga ämnen som läcker ut till grund- och ytvatten. [27] Avfall visade 2018 att alla undersökta avfallsanläggningar innehöll PFAS, ofta höga halter, och att den rening som fanns vid anläggningarna inte hade någon effekt på halterna av PFAS i lakvatten. Det är väl känt att dricksvatten blivit förorenat med högfluorerade substanser (PFAS) på många platser i , och är två exempel. [29] PFAS-förorening har tvingat flera dricksvattenproducenter att sätta in mycket kostsamma akuta åtgärder för att minska halterna av PFAS i det utgående vattnet från avloppsverken. I en stor del av landets yt- och grundvatten finns PFAS i förhöjda halter och spridningen via vatten och slam är betydande. Det finns också ett stort behov av insatser för ökad samverkan och mer vägledning för minskad spridning av farliga ämnen, och riktade insatser mot spridningen av PFAS. Det behövs en sammanställning om grundvattnets kvalitet omkring särskilt förorenade områden och saneringstakten av förorenade områden behöver öka. Regelverket måste skärpas avseende kontroll av föroreningar i avfallsdeponier. Kunskapen om effektiva saneringsmetoder är låg och behöver stärkas. schaktas ofta förorenade massor bort, men metoderna för att ta hand om förorenat lakvatten är bristfälliga och är inte alltid utformade efter att ta hand om exempelvis PFAS-ämnen. Upptäckten av PFAS-problematiken har i flera fall gjorts av en slump och det visar tydligt på behovet av ett samlat och systematiskt angreppssätt för att förebygga eller tidigt upptäcka kemiska hot mot dricksvattenkvaliteten. När gav ett uppdrag om utökad laboratorieverksamhet kring dricksvatten fokuserade man enbart på mikrobiologisk analys, inte på miljögifter, trots att det är ett mycket mer eftersatt och komplext område. Anpassa miljöövervakningen efter de nya gifthoten Miljöövervakningen i fråga om vattenförvaltning behöver förstärkas och ytterligare strategisk samordning och bättre integrering med vattenförvaltningen för att bidra till målen om en hållbar vattenanvändning samt god vattenstatus. Dagens övervaknings- och kontrollprogram behöver utvecklas så att de bättre kan fånga upp förekomst av potentiellt skadliga föroreningar och spegla vattenreningens effektivitet. Som exempelvis och föreslår, bör miljöövervakningen förstärkas. Parallellt med förstärkta insatser för ökad kartläggning och nationella screening- och övervakningsprogram för att följa halter av kända föroreningar och upptäcka pågående hot, behövs förebyggande uppströmsarbete för att förhindra förorening av grund/ytvatten. Detta omfattar bland annat skydd av vattentäkter, källspårning och bedömning av föroreningars spridningsvägar samt klimatets påverkan på dessa. För en effektiv miljöövervakning krävs uppbyggnad och utveckling av de nationella datavärdarna, som har stora brister. Stärk den nationella samordningen av kompetens Regeringen bör låta utvärdera om ett för vattenfrågor behövs på motsvarande sätt som ”för läkemedel i miljön” som regeringen beslutat att inrätta. Ett förslag har utarbetats av i tillsammans med . Inrätta ett europeiskt substitutionscentrum efter svensk modell Regeringen bör också verka för att inrätta ett europeiskt substitutionscentrum enligt svensk modell, för att både kunna växla upp arbetet i och nå en högre vattenkvalitet, och för att bidra till bättre vattenkvalitet inom EU. bör fortsätta sin mycket aktiva pådrivande roll i att skärpa uppströmsarbetet och lagstiftningen inom EU med kemikalier, produkter och avfall för att minska belastningen på vattenresurserna. Ett generellt stöd till Kemikalieinspektionen behövs för detta arbete, både inom EU och internationellt. På EU-nivå behöver EU:s lagstiftning om industriutsläpp samordnas bättre med vattendirektivet så att utsläppsrestriktionerna bidrar bättre till att fler vattenmiljöer uppnår god ekologisk och kemisk status. Inför ett producentansvar för läkemedel Ett producentansvar för läkemedel bör införas. Intäkterna bör finansiera ökad rening av läkemedelsrester. Miljömärkning av receptfria läkemedel bör införas. bör verka för att för humanläkemedel revideras så att det innehåller krav som möjliggör ökad miljöhänsyn i likhet med vad som pågår för veterinärläkemedel. Användningen av kemiska bekämpningsmedel måste minska Användningen av kemiska bekämpningsmedel (växtskyddsmedel) är fortsatt omfattande i konventionell jordbruksproduktion i , även om den svenska användningen är låg i ett europeiskt och internationellt perspektiv. Bekämpningsmedel hittas i en mycket stor andel av ytvattenproven. I den senaste rapporteringen om växtskyddsmedel i vattendrag översteg av proverna något riktvärde för ett eller flera medel. [34] I På grund av otillräcklig tillsyn kan det gå innan dessa rester i vattnet upptäcks. Inte bara mängden utan även val av preparat har lett till ökade miljö- och hälsorisker. Bekämpningsmedel samt bekämpningsmedel i samverkan med andra kemikalier i miljön, utgör inte bara en hälsorisk för människor, utan kan rubba hela ekosystemen i vattendrag. Målet enligt EU:s gröna giv, och EU-direktivet om hållbar användning av bekämpningsmedel[35] är att minska användningen av växtskyddsmedel, och av de nationella miljömålen har både målen för vatten samt målen om Giftfri miljö och Ett rikt odlingslandskap, bäring på användningen av växtskyddsmedel. Även målen för EU-direktivet anger en tydlig riktning för arbetet: man ska "vidta alla nödvändiga åtgärder för att främja ett växtskydd med låg insats av bekämpningsmedel och så långt möjligt ge företräde till icke kemiska metoder, så att yrkesmässiga användare byter till metoder eller produkter som är minst skadliga för människors hälsa och miljön bland de produkter som är tillgängliga för samma växtskyddsproblem." kommentarer på den gröna given visar att det finns en okunskap om miljöpåverkan av kemiska bekämpningsmedel. belastas flera kommuner av höga kostnader för att rena dricksvatten med kolfilter och osmosteknik. har investerat i ett reningsverk för att komma under gränsvärdet för det lättrörliga växtskyddsmedlet bentazon. Forskning från SLU visar att ett förändrat klimat påverkar transporten och nedbrytningen av bekämpningsmedel i marken, men också bekämpningsbehovet. [37] Därför kan det finnas en ökad risk för kontaminering av vattnet från en större andel av åkerarealen. I prover på dricksvatten hittas ofta många olika växtskyddsmedel , där alla kan vara under respektive gränsvärde. Det leder till ökade risker med både additiva- och kombinationseffekter av dessa växtskyddsmedel. Risken för samverkande effekter kan öka med antalet bekämpningsmedel som används inom ett område, och det finns också risk för samverkande effekter med andra miljögifter, som PCB och bromerade flamskyddsmedel. är kunskapen väldigt låg kring hur olika bekämpningsmedel samverkar i vattenmiljön. Samverkanseffekter är inte reglerade i lagstiftningen men blir allt mer uppmärksammade. Det finns ett uppenbart behov av att reglera användningen av flera växtskyddsmedel med samma verksamma ämne som används på samma fält. Syftet med lagstiftningen som reglerar användningen av växtskyddsmedel inom vattenskyddsområde, är att hålla råvattnet fritt från bekämpningsmedelsrester. Skyddsnivån måste därför sättas högt, och försiktighetsprincipen ska tillämpas. bör användningen av bekämpningsmedel helt förbjudas inom inre vattenskyddsområden. inte ska sträva efter att göra maximalt antal undantag för kraftigt modifierade vatten i jordbruksområden. Omfattande åtgärder för minskat läckage av näringsämnen och urlakning av farliga bekämpningsmedel behövs inom det svenska jordbruket inkluderat de mest produktiva jordbruksområdena, för att kunna nå våra svenska miljömål för vattenresurserna samt bidra till vattendirektivets mål. bör också informera lantbrukare inom vattenskyddsområden om fördelarna med att bedriva ekologisk odling. Att den obesprutade arealen ökat i den senaste tioårsperioden beror på ökad omläggning till ekologisk produktion. Ekologisk produktion är även en viktig innovationsmotor för utvecklingen av alternativa bekämpningsmetoder. bör, likt och , införa en bekämpningsmedelsskatt som är differentierad utifrån farlighet. En sådan konstruktion styr både mot minskad användning och mot att bättre preparat används. Dagens bekämpningsmedelsskatt är föråldrad och behöver uppdateras för att få den önskade miljöstyrande effekten. bör verka EU:s lagstiftning om industriutsläpp samordnas bättre med vattendirektivet så att utsläppsrestriktionerna bättre bidrar till att fler vattenmiljöer uppnår god kvalitet. EU:s kemikalie-, produkt- och avfallslagstiftningar måste samordnas bättre för att styra mot giftfria och resurseffektiva kretslopp. Regeringen har infört ett förbud mot användning av bekämpningsmedel i offentliga miljöer, som utvidgas till att omfatta även privatpersoners användning. bör driva på för att ett motsvarande förbud införs i hela EU. Övergödning är ett utbrett problem, framför allt i och . Omkring 2 300 sjöar, kustvatten och vattendrag har sämre än god status på grund av övergödning. [38] Åtgärdstakten behöver öka för att vattenkvaliteten ska kunna öka. riktar sig de flesta åtgärder mot att hantera läckaget av näringsämnen från jordbruksmark, vilket är oerhört viktigt. Men de angriper inte ursprungsproblemet, nämligen risker med att allt för hög tillförsel av näringsämnen. De frivilliga åtagandena har varit framgångsrika i men bygger på ett intresse från lantbrukaren och att åtgärderna är lönsamma. Frivilliga åtgärder behöver därför förstärkas med politiska styrmedel som till exempel miljöavgifter för att minska tillförseln av konstgödsel. vill att en skatt på mineralgödsel införs, och nya etappmål bör sättas för återföring av fosfor och kväve. Ett minskat näringsläckage skulle även uppnås genom att motverka den omfattande strukturrationaliseringen inom jordbruket, som gett upphov till att animalieproduktion koncentrerats till vissa regioner i , och växtodling till andra delar. Gårdar med mer diversifierad och ekologisk produktion behöver stimuleras. Produktionen av djurfoder i , som åkerböna och raps, ska gynnas, och import av soja, palmoljeprodukter och andra typer av ohållbart foder ska fasas ut. En central del i insatserna mot övergödning och en förbättrad vattenkvalitet är att ställa om det industriella jordbruket, som har gett upphov till ett överflöd av fossila gödningsmedel samt jordkompaktering och ökad avrinning, ett underskott på näring och ett systematisk försämrande av jordmånen, till ett ekologiskt och regenerativt jordbruk. Avrinningen av näringsämnen från jordbruk bör också motverkas genom att etablera och utvidga kantzoner längs jordbruksvatten och avrinningsområden till sjö och hav i form av bl.a våtmarker och naturlig växtlighet. Att bedriva extensivt jordbruk kan ge lägre skördar med mer miljönytta inom avrinningsområdet. bör ges i uppdrag att i rådgivning inkludera möjligheten till ekologisk produktion i känsliga områden vid dricksvattentäkter för att minska för att minska negativ miljöpåverkan och undvika risker med oönskade kemikalier i vattnet. bör även ges ansvar för miljömålet ingen övergödning, och myndighetens instruktion bör kompletteras med avseende på arbete mot övergödning. Även de mest produktiva jordbruksområdena behöver bidra till miljömålen Åtgärdstakten för att uppnå god ekologisk status i alla vatten måste öka betydligt för att nå de nationella miljömålen och vattendirektivets målår 2027. Om åtgärdstakten inte ökar innebär det stora risker för akut hotade arter och vattendrag med höga naturvärden. Åtgärder för minskat läckage av näringsämnen och urlakning av bekämpningsmedel behövs inom jordbruket generellt, inkluderat de mest produktiva jordbruksområdena. I den så kallade Weserdomen fastslog 2015 att inget enskilt vattendrag får försämras. Domen har skapat en del svårigheter för vissa kommuner att skapa en effektiv och till helheten sett positiv utveckling av vattenförvaltningen. Ett exempel är i som med hänvisning till Weserdomen sagt nej till ett nytt gemensamt förbättrat reningsverk i Ekevång, som och kommuner planerar, på grund av att ett närliggande vattendrag skulle få en sämre statusklassning. Bakgrunden var att kommunägda NSVA ansökte om att lägga ner två reningsverk och avleda spillvattnet till det tredje, i Ekevång. Den totala effekten för havs- och vattenmiljön skulle innebära en förbättring med ett nytt modernt reningsverk istället för två äldre eftersom utsläpp av avloppsvatten skulle minskas i andra vattendrag genom att andra reningsanläggningar läggs ned, enligt NSVA:s överklagande till Mark- och Miljödomstolen i . Weserdomen pekar ut en mycket viktig inriktning att en verksamhets utsläpp inte får leda till försämring av kvalitetsfaktorer i vattenmiljön, även om den sammanvägda statusen inte försämras eller till och med förbättras. Även med ett bibehållet starkt skydd för vattnet kan det vara rimligt att ge vissa undantag för reningsverk, antingen när miljöeffekten totalt sett blir en förbättring eller när man säkerställt att reningsverket använder bästa tekniska lösning. Att göra undantag för reningsverk handlar inte om att öppna upp för att försämra vattenmiljön, snarare anlägga nya arbetssätt som utvecklar arbetsmetoderna. Innan det kan bli aktuellt med ett undantag för reningsverk i växande städer bör kommunen tvingas vidta en rad olika förbättringsåtgärder, inom ramen för en åtgärdstrappa. Skärp och stärk skyddet av vattenresurserna Stora sötvattenresurser som , och utgör dricksvattentäkter för miljoner människor. En rad verksamheter, också samhällsviktiga verksamheter, pågår runt dessa sjöar som påverkar vattnet; industrier, försvarsmaktens verksamheter, stadsutveckling. Svåra målkonflikter uppkommer när avvägningar ska göras mellan dessa olika verksamheters tillåtlighet å ena sidan, och risker för dricksvattnet å andra sidan. Generellt bör vattnets värde väga tyngre än i sådana avvägningar. Vid tillämpningen av hänsynsregler saknas det en allmänt vedertagen metod för hur den så kallade skälighetsavvägningen ska göras mellan vilka försiktighetsåtgärder en verksamhet behöver vidta å ena sidan och kostnaderna för dessa å andra sidan. Skälighetsavvägningen har stora konsekvenser vid exempelvis tillståndsprövning, och i förlängningen för vattenkvaliteten och möjligheten att uppnå miljömålen. En utredning bör därför tillsättas om hur det kan förtydligas i lagtexten att en avvägning mellan olika samhällsintressen endast kan göras inom ramen för vad miljön och naturen tål. Det framgår av förarbeten att detta är intentionerna bakom lagstiftningen. Det bör alltså förtydligas i hur olika samhällsmål ska beaktas när lagen tillämpas, exempelvis vid tillståndsprövning. görs olika bedömningar av vad som kan anses utgöra en skada eller olägenhet av väsentlig betydelse. Det leder i vissa fall till felaktiga avvägningar och bedömningar vilket kan drabba den biologiska mångfalden eller andra miljömål negativt. Det uppstår också fall när avsteg görs från principen om att förorenaren ska betala. Felaktiga skälighetsavvägningar kan påverka förutsättningarna att nå miljömålen. Om tillräckliga skyddsåtgärder och försiktighetsmått inte kan bestämmas på grund av att det vore orimligt enligt skälighetsavvägningen, så ska det, om påverkan riskerar vara av väsentlig betydelse, inte leda till mindre långtgående krav, utan istället att verksamheten eller åtgärden inte tillåts. bör också ses över med avseende på flera miljömål än den nu pågående översynen med avseende på klimatlagen samt målet om begränsad klimatpåverkan. Tydliggör försiktighetsprincipen i vattenförvaltningen Besluten inom FN:s konvention om biologisk mångfald om att ekosystemansatsen, försiktighetsprincipen och en adaptiv förvaltningsprocess[41] ska vara vägledande för att nå konventionens mål bör tydliggöras i genom att förutsättningarna för skälighetsavvägningar tydliggörs enligt ovan. Försiktighetsansatsen borde också tillämpas bredare inom vattenförvaltningen. Försiktighetsprincipen ska tillämpas vid varningssignaler och oklara orsakssamband och risk för betydande ekosystemeffekter, och även i de fall fullständigt kunskapsunderlag saknas. Ekosystemansatsen fastslår att nyttjande sker inom ekosystemens gränser. Försiktighetsprincipen måste vara vägledande vid införandet av nya metoder för övervakning, vattenrening, återanvändning av renat vatten, hantering av avloppsslam och riskutvärdering. Detta gäller särskilt i de fall då fullständigt kunskapsunderlag saknas. Risken finns annars att man, tenderar att strikt efterfråga vetenskaplig bevisning inför varje möjlig åtgärd, trots att försiktighetsansatsen borde tillämpas vid varningssignaler och oklara orsakssamband och risk för betydande ekosystemeffekter. kan otidsenliga tillstånd med villkor baserade på föråldrad teknik gälla , och detta är ett systemfel. Till betydande del är orsaken myndigheternas bristande resurser för omprövning av tillstånd. Detta försvårar möjligheten att uppnå miljömålen. och dess tillämpning behöver ses över med avseende på tillståndsgivningen. Det bör också övervägas om verksamhetsutövaren ska göras skyldig att själv ta initiativ till en omprövning av verksamhetens förutsättningar och villkor. En sådan ordning behövs för att säkra efterlevnaden av , principen om bästa möjliga teknik, och hänsyn till förändringar i omgivningen, som kumulativa effekter och aggregerad påverkan från annan tillståndspliktig verksamhet som industriell verksamhet, energiproduktion, och transportinfrastruktur. Dagens system får konsekvenser som inte är i linje med förarbeten och lagstiftarens intentioner. Miljömålen ska vara vägledande för tillståndsgivningen och tillstånden ska utformas i enlighet med miljömålen. Huvudprincipen bör vara att tillstånd tidsbegränsas, samt att hela systemet med miljötillstånd ses över så att det tydliggörs vilka förändringar som behövs i lagstiftning och praxisutveckling. Tillståndsprövning enligt bör också införas som en kategori i den årliga utvärderingen av miljömålen Möjliggör för fler vägledande domar i En utredning bör tillsättas om möjligheten att till överklaga domar och beslut i Mark- och även i de mål som ursprungligen har överklagats till mark- och miljödomstol. Dagens lagstiftning medger inte att för miljön principiellt viktiga beslut som fattats av eller tillsynsbeslut kan tas upp i . I domar från Mark- och blir inte praxis tydlig, eftersom domarna innehåller en mängd praktiska och konkreta bedömningar av sakfrågor. I snarlika frågor kan utfallet bli olika beroende på att Mark- och prövning kan vara ganska omfattande och öppnar för att pröva en större mängd frågor än vad en prövning i skulle göra. Det gör att som styrmedel för att nå miljömålen inte fungerar fullt ut. Flytta prövningen av gruvor från minerallagen till Lämpliga författningsförslag för att flytta prövningen vad som är en lämplig användning av mark- och vattenområden enligt 3 och 4 kap. , från ansökan om bearbetningskoncession enligt minerallagen, till prövningen av ansökan om tillstånd enligt . Axel (MP) [2] Exempelvis: [3] Se exempelvis: [5] Vattenmyndigheternas förslag till åtgärdsprogram, se exempelvis: [7] SGU Grundvattensatsningen 2018 – 2020. [8] Ibid [9] Ibid [11] Ibid, samt: [16] 2004, Jämförelse dricksvatten – översiktlig livscykelanalys: [18] Se exempelvis: [19] SGI 2021, Riskområden för ras, skred, erosion och översvämning. [21] SOU 2019:66 En utvecklad vattenförvaltning. [22] Vattenmyndigheternas samrådsremiss 2021-2027, Åtgärdsprogram för vatten [23] SOU 2019:66 En utvecklad vattenförvaltning [25] Vattenmyndigheternas samrådsremiss 2021-2027, Åtgärdsprogram för vatten [26] Ibid. [27] Se exempelvis: [29] Se exempelvis: [30] Se exempelvis: [40] Ibid. [41] 2007, Ekosystemansatsen – en väg mot bevarande och hållbart nyttjande av naturresurser, rapport 5782