mot · H9024168 · 2021-10-05 00:00:00 — Kostsamma investeringar i byggnader som inte bidrar till ett rationellt sjukvårdssystem tränger också undan resurser för verksamheterna. Trots stora och ökande behov av samverkan nationellt och över regiongränserna finns ingen gemensam planering av investeringar, ens för helt nya stora sjukhus. Nationella forum för sådan planering har dock funnits tidigare, i flera olika former. Däribland kan nämnas sjukvårdsdelegation, samt sjukvårdens byggnader. Ett uttalat syfte med den sistnämnda var bland annat att staten skulle godkänna nya sjukhusbyggnader, deras syfte och placering. Även har historiskt haft en central roll för att samordna regionernas investeringar och långsiktiga planering. Samtliga nationella organ som haft till uppgift att säkerställa en rationell planering av regionernas investeringar i sjukhus avskaffades dock successivt . För att säkerställa en rationell planering av stora investeringar i framtidens sjukvård behövs en nationell process för godkännande av nya sjukhus. Historiskt har uppdraget legat både direkt under som under . har uppdraget att fatta beslut om högspecialiserad vård. Uppdraget bör utökas till att också godkänna, eller avslå, större investeringar i nya sjukhusbyggnader. Vårdcentraler bör inte omfattas av godkännandeprocessen. Vi föreslår att staten genom ges mandat att, i samverkan med regionerna, upprätta en nationell process för planering av investeringar i nya sjukhusbyggnader. Vidare att inom ramen för detta arbete löpande analyserar behoven av nya sjukhus samt bistår med expertkompetens kring planering och upphandling av nya sjukhus. Slutligen att ges mandat att, efter samråd med regionerna, godkänna eller avslå regionernas investeringsplaner gällande nya sjukhus. Regioner som beslutar om sjukhusinvesteringar som inte godkänts av inom ramen för den nationella processen, får minskat statsbidrag. Coronapandemin har medfört många drabbade av covid-19. En sjukdom som det inte fanns någon kunskap om när den först sköljde över oss och resten av världen . Hälso- och sjukvårdens fenomenala insatser under pandemin har gjort att vården blixtsnabbt kunde ställa om till fler platser för intensivvård och kunskap om covid-19 samlades och värderades löpande i syfte att kunna ge den bästa vården till svårt sjuka patienter. Många av de patienter som drabbades av covid-19 har behov av rehabilitering under en . På samma sätt har patienter med postcovid behov av vård som svarar mot deras symtom vilket ofta kräver multidisciplinär, teambaserad, vård. Regeringen har anslagit medel för forskning kring covid-19 men mer behöver göras för att säkerställa en god vård i hela landet till personer med behov av vård till följd av pandemins sjukdomar. Det finns möjlighet att förebygga många typer av allergi. Det finns goda möjligheter att behandla allergi, eksem, astma och annan överkänslighet. Det finns goda möjlighet att planera samhället så färre drabbas av svår luftvägssjukdom. Ja, det finns många goda skäl för det offentliga att samla kunskap och åtgärder för en bättre hälsa ur ett allergiperspektiv. Astma och allergi är vanligaste kroniska sjukdomar och påverkar ofta under hela livet. Trots det är kunskapen i samhället låg. En tredjedel av den svenska befolkningen har allergiska besvär eller någon överkänslighet. anser att en allergistrategi eller program bör tas fram i syfte att synliggöra aktuell kunskap och bedöma vilka åtgärder som krävs för att färre ska drabbas och fler ska kunna leva ett gott liv trots sjukdomen. Det är glädjande att regeringen slutligen lyssnade till synpunkter från , med flera om att pollenmätningarna måste fungera i hela landet och ha en långsiktig finansiering. Lipödem är ett kroniskt tillstånd men det är behandlingsbart även om det fortfarande behövs mer forskning om de bästa behandlingsmetoderna. Ändå möts många drabbade av misstro och bristande vård och behandling. Lipödem är med största sannolikhet en ärftlig sjukdom och drabbar i stort sett endast kvinnor och bryter oftast ut i samband med hormonförändringar som till exempel pubertet, barnafödande eller menopaus. Endast ett fåtal män har rapporterats ha lipödem. Vid sjukdomens utbrott ökar kroppens fettceller i storlek och personen ökar i omfång framförallt över stuss, höfter och lår. I ett senare stadium kan även armarna påverkas. Lipödem diagnostiseras ofta som fetma trots att det finns flera tydliga tecken som skiljer lipödem från fetma. Lipödem förväxlas ibland med lymfödem, men skiljer sig åt på flera sätt. Bland annat är lipödem – till skillnad från lymfödem – symmetriskt utbrett på kroppens båda sidor. Region bedriver ett arbete i syfte att förbättra möjligheterna till ändamålsenlig behandling för personer med lipödem. Detta arbete kan tjäna som inspiration för övriga regioner. Befintlig kunskap om lymfologi och kroniska ödem bör också spridas inom vården för att öka förutsättningarna för diagnossättning och behandling utifrån beprövad erfarenhet tidigt under sjukdomsförloppet. Ökad kunskap skulle även minska stigmat som många av de drabbade kvinnorna lever med. Som en del i att öka kunskapen kring orsak samt vård och behandling av så kallade kvinnosjukdomar likt lipödem föreslår att det inrättas ett nationellt forskningsprogram för att stärka kvinnors hälsa. Vi avsätter per åt till detta ändamål under utgiftsområde 16. Obesitas är en komplex och kronisk sjukdom. Många barn och vuxna är drabbade och precis som vid andra sjukdomar krävs att man får del av bra behandling och att vården är tillgänglig i hela landet. Glädjande nog förstår allt fler vårdgivare vikten av ett bra bemötande och adekvat behandling för den som har obesitas. Men kunskapen behöver öka så att alla som söker vård för svår övervikt och fetma möts av en god vård. har påbörjat ett arbete med att ta fram nationella riktlinjer för obesitas. När riktlinjerna är klara är det angeläget att dessa implementeras på bästa sätt i hela landet. bör öka uppföljningen av beslutade nationella riktlinjer så att de införs inom rimlig tid och att de leder till en bättre och mer jämlik vård. föreslår också att det utifrån det nationella initiativet ”Prevention barnfetma” bör tas fram en nationell handlingsplan mot barnfetma. Mer om detta beskrivs i vår motion ”En folkhälsopolitik att lita på”. ME är ett tillstånd som sannolikt har funnits . ME betyder myalgisk encefalomyelit, och det handlar alltså om muskelvärk och inflammation i hjärna och ryggmärg och 1969 slog fast att det är en neurologisk sjukdom. Efter ett utbrott med 160 drabbade 1984 på en ort i får sjukdomen tillägget CFS, chronic fatigue syndrome, av amerikanska CDC, som är motsvarigheten till . finns få specialistmottagningar i med kompetens kring ME/CFS. har primärvården ett stort behov av förstärkta kunskapar för att kunna ge drabbade en god vård men ännu bedömer inte SBU, , att det finns möjlighet till nationella riktlinjer då kunskapsunderlaget anses vara för litet. Patienter med ME/CFS berättar väldigt sällan om bra bemötande i vården. Istället är berättelserna det motsatta. För att vända utvecklingen krävs specialistmottagningar, bättre kunskapsstöd i primärvården och mer forskning. anordnade en offentlig utfrågning om ME/CFS och patienter liksom representanter för vården kunde konstatera bristerna och de stora behoven. Närståendes situation lyftes också under utfrågningen. Regeringen bör mot bakgrund av detta överväga insatser i syfte att ge ME/CFS-drabbade en god vård. Som en del i att öka kunskapen kring orsak samt förbättra vård och behandling av ME/CFS och andra sjukdomar som är överrepresenterade bland kvinnor föreslår att det inrättas ett nationellt forskningsprogram för att stärka kvinnors hälsa. Vi avsätter per åt till detta ändamål under utgiftsområde 16. De finns många sjukdomar som kallas för sällsynta därför att färre än fem av 10 000 människor drabbats av dem. finns ca 300 sällsynta sjukdomar och tillstånd i statistikdatabas och är nationellt för sällsynta diagnoser. Det är angeläget att kunskapen om sällsynta hälsotillstånd når hela hälso- och sjukvården så att varje patient får den bästa vården. brister det vilket innebär att patienter inte får de av den bästa vården. Regeringen bör ta fram en strategi för sällsynta sjukdomar och hälsotillstånd. Hjärnhälsa – samlad plan Att det har betydelse hur hjärnan mår har blivit alltmer känt. Många sjukdomar och tillstånd har sin grund i hjärnan. Vi behöver en kraftsamling för att stärka vården kring hjärnans sjukdomar och tillstånd som är kopplade till hjärnan. Vi behöver se det bredare samhällsperspektivet. Hur planerar vi samhället och arbetslivet så att det bidrar till en god hjärnhälsa? Hur kan vi göra arbetslivet och livet i övrigt mindre stressfyllt? Hur ska hälso- och sjukvården bättre bidra till en god hälsa och samordnad personcentrerad vård för hjärnans sjukdomar? Vad kan och skolan bidra med? Det civila samhällets del i ett hälsofrämjande arbete behöver också stärkas. Det finns sammanfattningsvis skäl att regeringen tar sig an dessa frågor i ett samlat perspektiv och på lämpligt sätt finner former att såväl stärka hälso- och sjukvårdens insatser för tillstånd och sjukdomar kopplade till hjärnan som det bredare samhällsperspektivet. Digitalisering inom hälso- och sjukvården Digitalisering är ett verktyg för att förbättra tillgängligheten, patientsäkerheten och öka kvaliteten. Dessvärre möter patienter och medarbetare oftast krångliga digitala lösningar som snarare tar tid och energi istället för att underlätta. Digitaliseringens verkliga potential ligger i möjligheterna till effektivare arbetssätt och direkt kommunikation med patienter, samt nyttjandet av stora datamängder i ledning, styrning och verksamhetsutveckling som kan realiseras när ny teknik används klokt och samordnat. har dock digitaliseringen till största delen handlat om att datorisera redan befintliga informationsmängder och processer. Flera saker behöver göras för att vi ska kunna dra nytta av alla de fördelar som digitalisering kan ge. Men det kräver strategiska nationella beslut om standarder och terminologi så att skilda system är kompatibla med varandra. Det handlar framförallt om journalsystem och kvalitetsregister men också andra system. Staten är den mest naturliga instansen för att besluta om standarder. Ett sådant ställningstagande tog en enig riksdag efter motioner från bland annat och regeringen har fått mandat att agera. De bör dessutom agera skyndsamt mot bakgrund av de behov som finns inom detta område för hela hälso- och sjukvården. Det är också avgörande att sjukvårdens medarbetare och patienter har reell möjlighet att vara delaktiga, utbildas och att processer utvecklas parallellt med de nya it-systemen. Regeringen och har beslutat anta en vision som utgår ifrån att ska vara bäst i världen på att använda digitaliseringens möjligheter inom hälso- och sjukvården. Det är ett minst sagt ambitiöst beslut. Om vi ska ha en rimlig chans att nå målet krävs utveckling av digitala system för uppföljning, diagnos, prevention och egenvård; integrerade journal- och patientdatasystem för minskad administration och bättre verksamhetsuppföljning; ökad tillgänglighet och effektivare patientflöden genom digitala kontaktvägar; starkare patientinvolvering som gör patienter till medskapare av sin egen vård. Vi anser att ett tydligare patientperspektiv behövs i kvalitetsregistren. är kvalitetsregistren ofta utformade utifrån vårdgivarnas behov snarare än patienternas. Patienterna bör exempelvis ges bättre möjligheter att komplettera kvalitetsregistren med egen data. Det område som kanske är mest lovande inom all digitalisering av hälso- och sjukvården är de förbättrade möjligheterna till prevention och egenvård. Individualisera preventionsinsatserna och gör patienterna mer delaktiga i sin egen vård och hälsoutveckling. Det skapar i sin tur förutsättningar för en kontinuerlig uppföljning, som görs både av patienten själv och av vårdpersonal. För att skapa de bästa förutsättningarna för denna utveckling menar vi att det är avgörande att ge patienter äganderätt över sin egen journal- och sjukvårdsinformation. Så länge e-hälsofrågorna har varit aktuella i den politiska debatten, har integritetsfrågorna diskuterats parallellt. Det är inte så konstigt eftersom vården hanterar data som är något av de mest integritetskänsliga uppgifter som finns. Ett flertal utredningar har försökt att kryssa mellan å ena sidan välfärdssystemens behov av uppföljning och verksamhetsutveckling, och å andra sidan berättigade krav på personlig integritet. Dessa frågor är inte okomplicerade och uppfattningar beror oftast på vilken av de två sidorna man främst beaktar. Den svenska hälso- och sjukvården är i stort behov av innovationer och mätbara resultat inom data som skapas genom mötet mellan patient och vårdpersonal. Men hos såväl de medicinska professionerna, patientföreträdarna och e-hälsoföretagen finns en frustration över Datainspektionens tolkning av nuvarande regelverk som de menar onödigtvis hindrar utvecklingen på området. En parlamentarisk utredning behöver tillsättas för att skapa förankring, diskutera etiska dilemman och föreslå långsiktiga spelregler. Som regelverket ser ut råder osäkerhet om vad som får göras och inte göras när det gäller olika typer av digitaliserings- och uppföljningsmetoder. Detta hämmar nödvändig utveckling, innovation och forskning samt uppföljning av medicinska resultat och verksamhetsutveckling. Precisionsmedicin syftar till att ge rätt behandling till rätt patient i rätt tid genom att sjukvården i ökande utsträckning går från att behandla alla patienter med en diagnos på ett likartat sätt, till att anpassa behandlingen till enskilda patienters genetiska, miljömässiga och livsstilspåverkade förutsättningar . De nya möjligheterna till mer precis och träffsäker behandling bygger på biologisk information och biomarkörer på molekylnivå hos patienten samt patientdata om hur genetiska faktorer interagerar med miljö- och livsstilsfaktorer. Det är därför avgörande att hälsodata och vårddata tillgängliggörs på ett ändamålsenligt sätt så att forskningens och hälso- och sjukvårdens behov säkras. måste det tillförsäkras att patientens integritet värnas. Dessvärre finns det stora brister inom detta område . Såväl patientorganisationer, professioner, forskare, regioner och företag är överens om att vi nu måste konkretisera ambitionerna för life science och precisionsmedicin. Betalningsmodeller för de nya terapierna liksom för sällsynta sjukdomar måste reformeras på ett uthålligt sätt, vårdprocesserna behöver utvecklas, patienters delaktighet behöva öka, tillgången till hälsodata måste utvecklas på ett patientsäkert sätt och de etiska dilemman som finns med dessa nya terapier måste hanteras. I budgetpropositionen lyser dock precisionsmedicin med sin frånvaro. Området verkar inte fånga regeringens intresse utan det ger ett intryck av att det räcker med en Life science-strategi och sen får det ordna sig på egen hand. anser att det krävs nationell ledning i vissa av de frågor som är avgörande för att patienter ska kunna få del av innovativa läkemedel och behandlingar. Regeringen bör återkomma med konkreta förslag för hälsodata (inte minst för så kallad sekundär användning av hälsodata), betalningsmodeller och de andra delarna som är nödvändiga för en god utveckling. Region har gjort det arbete regeringen borde gjort. De har tagit fram en s.k. vitbok om ”tillgängliggörande av avancerade terapier och nya innovativa läkemedelsbehandlingar för patienter med sällsynta och svåra sjukdomar i ”. De går igenom implementerings- och betalarperspektiv på ett mycket bra sätt. kan utgöra en vägledning för regeringen i det arbete som krävs på nationell nivå. I kommittémotion ”Apotek och läkemedel – en självklar del av hälso- och sjukvårdskedjan” utvecklar vi vår syn kring precisionsmedicin och life science i stort. Studier från SKR visar att en stor förändring pågår inom primärvården. Majoriteten av dagens patienter söker själva upp information om sin hälsa snarare än att enbart förlita sig på informationen från ett vårdbesök. Kraven på lättillgänglig sjukvårdsupplysning via exempelvis 1177 Vårdguiden ökar därmed. Men genom att ge mer egenmakt till de patienter – eller deras närstående – som vet, kan och vill mer än vad vården i allmänhet förväntar sig av en patient kan vi avlasta primärvården. Självklart ska de med flera eller omfattande sjukdomar få det stöd och de resurser de behöver inom vården. Men det är också viktigt att komma ihåg att många patienter med kroniska sjukdomar blir experter på sin egen sjukdom och hur de reagerar på olika typer av behandling. Många patienter med kroniska sjukdomar efterfrågar också en större frihet och ett större eget ansvarstagande för sin sjukdom. Att det pågår en utveckling mot det etiska förhållningsätt i vården som utgår från varje patients hela livssituation i det som brukar benämnas personcentrerad vård är viktigt men det är inte tillräckligt. Dagens avancerade mätinstrument för egenkontroll som ger till exempel personer med typ 1-diabetes en god kontroll över blodsockernivåerna och deras hälsotillstånd ger dem den möjligheten. Dessa patienters expertis och önskan om ett större egenansvar tas inte alltid tillvara på ett effektivt sätt inom vården. Genom att nyttja dessa patienters kompetens och möjlighet till egenkontroll av det egna hälsotillståndet kan vårdens personal avlastas genom att exempelvis antalet fysiska läkarbesök kan minskas. Vårdens professioner ges då bättre förutsättningar och får mer tid till att hjälpa de patienter som är i störst behov av det. fungerar detta tillvägagångssätt med ökad delaktighet och ansvar väl för patienter i behov av dialys. Runt om i landet har det vuxit fram enheter för självdialys, dvs. en avdelning där patienterna själva bokar in sina tider, förbereder dialysbehandlingen och genomför den på egen hand. Allt ifrån att sätta nålen själv till att ställa in dialysmaskinen. Det är även patienten som styr och anpassar dialysintervallet utifrån sitt vårdbehov och det dagliga livet. Vårdpersonalen finns tillgänglig när det behövs men till stora delar klarar patienterna av att sköta sin egen behandling i vårdens lokaler. Detta har inneburit en stor avlastning av vårdpersonalen, och patienterna som har valt självdialys upplever både större frihet och förbättrat hälsotillstånd. Samma tankesätt bör användas för fler patientgrupper med kroniska sjukdomar. Forskaren har arbetat för att synliggöra patienten i vården och skapa en förändring, inte minst på systemnivå. Hon har etablerat begreppet spetspatienter som också ingår i . Spetspatienterna arbetar för att utveckla vården. De anger själva följande om begreppet: ”En spetspatient är en patient eller närstående som vet, kan och vill mer. Utifrån sin egen kapacitet och funktionsförmåga hanterar spetspatienter sina hälsoutmaningar på ett konstruktivt och kunskapsbaserat sätt. Spetspatienter är kunniga egenvårdare som tar ansvar för sin må-bra-tid. De är öppet egenerfarna och arbetar ofta för att förbättra vården och/eller hälso- och sjukvårdssystemet, både för sig själva och för andra patienter.” Hälso- och sjukvården behöver hitta struktur och former så att spetspatienter kan medverka till en förbättrad hälso- och sjukvård. Bättre förutsättningar för vårdpersonal Många av de förslag som har för att förbättra för patienterna, förbättrar också arbetsmiljön för vårdpersonalen. Man kan också uttrycka det på det omvända sättet: de förslag vi lämnar för att minska kompetensbristen och förbättra arbetsmiljö för vårdens medarbetare förbättrar också för patienterna. Det är viktigt att se att dessa delar är kommunicerande kärl. När arbetsstrukturen ger förutsättningar för kontinuitet och trygghet minskar stressen för personalen. När överbeläggningarna minskar och samverkan mellan regioner och kommun blir bättre kan personalen ägna mer tid åt patienten. Hälso- och sjukvården blir då en mer attraktiv arbetsplats. För att säkra kompetensförsörjningen krävs det emellertid ytterligare satsningar. Trots att det aldrig funnits fler anställda sjuksköterskor och läkare så råder ändå en stor personalbrist. I Arbetsförmedlingens lista över bristyrken 2021 finns sju av de topp 20 listade bristyrkena inom hälso- och sjukvården. Bristen gäller främst olika inriktningar av specialistsjuksköterskor, men även läkare, barnmorskor och psykologer. Såväl som har återkommande pekat på att bristen på kompetent personal utgör en patientsäkerhetsrisk. Det omfattar såväl den somatiska som den psykiatriska vården. I flera av sina tillsynsärenden pekar på att brister i bemanning medför svårigheter att leda och styra verksamheter. Svårigheter med rekryteringar har lett till bemanning med tillfälligt anställd hälso- och sjukvårdspersonal. I IVO:s tillsyn framkom exempelvis att en vårdcentral hade 1,75 fasta läkare på åtta tjänster. En annan vårdcentral med sex tjänster hade endast tillgång till en tillsvidareanställd läkare tjänstgöringsgrad och en vikarierande läkare på . Förutom att utöka antalet utbildningsplatser är det viktigt att säkerställa att ännu fler av den erfarna vårdpersonalen stannar kvar i yrket. Även om det förekommer att utbildad vårdpersonal söker sig till andra yrken så finns många kvar. Av utbildade sjuksköterskor finns kvar i yrket , är kvar . Mer behöver göras för arbetsmiljön så att ännu fler är kvar och framförallt är det viktigt när det gäller erfaren personal. Sjukvårdshuvudmännen har här ett mycket stort ansvar för arbetsmiljön och för att personal med en längre sjukvårdsutbildning ska arbeta med det de är utbildade för. Arbetsgivaren så väl som rättsvårdande myndigheter måste även ta ett större ansvar för att sjukvården ska vara en trygg arbetsplats. Hot och våld mot vård- och omsorgspersonal ska aldrig accepteras. konkreta förslag på åtgärder inom detta område återfinns i vår kommittémotion ”Tydliga reaktioner mot brott”. Sjuksköterskorna är ovärderliga för att säkerställa en god vårdkvalitet. Arbetsvillkoren måste förbättras och statusen på yrket höjas för att fler sjuksköterskor i ännu högre utsträckning ska vilja och orka stanna inom vården. Sjuksköterskor och undersköterskor måste få fokusera på vården. Vi ser därför väldigt positivt på att snart alla regioner har olika funktioner av vårdserviceteam som kan avlasta från arbetsuppgifter som inte kräver en längre vårdutbildning. Det är något vi kristdemokrater arbetat för . Även arbetsledningen måste förbättras genom ledarskapsutbildning och vi vill ge sjuksköterskor bättre möjlighet till specialistutbildning. Specialistutbildning för sjuksköterskor ska vara betald och finnas på lika villkor i hela landet. Det samma gäller för barnmorskor. förslag om fler utbildningsplatser finns inom vår kommittémotion för utgiftsområde 16. Så kallade utbildningsanställningar under specialistutbildning kan vara ett sätt att öka tillgången på kvalificerad personal. Vi anser även att införandet av karriärtjänster för klinisk forskning skulle stimulera vårdpersonalens kompetensutveckling och behöver övervägas av alla regioner. I glesbygd och landsbygd rapporteras det återkommande om bristen på medicinskt utbildad personal och allt högre kostnader för att få dit hyrpersonal. Denna utveckling måste brytas såväl av patientsäkerhetsskäl, arbetsmiljöskäl som kostnadsskäl. Vi föreslår att det utreds hur ett statligt stöd kan utformas för att ge sjuksköterskor och läkare förmånligare anställningsvillkor i regioner där det har visat sig svårt att upprätthålla en kontinuerlig verksamhet med god kvalitet. Specialistläkare inom allmänmedicin (distriktsläkare) är en kompetens som är ovärderlig för att upprätthålla en god vårdkvalitet inom primärvården. Förutom att fler allmänläkare behöver utbildas är det viktigt att valideringsprocessen fungerar väl för läkare med utländsk examen. Vi måste även uppvärdera allmänläkarnas status.