mot · H9023245 · 2021-10-04 00:00:00 — Både det politiska systemet, offentlig sektor och allmänheten i övrigt ligger i mångt och mycket efter i förståelse för den faktiska hotbilden, och åtgärderna och skyddet är inte heller dimensionerade för den hotbild vi ser. ligger långt ner på internationella rankningar när det gäller cybersäkerhet. Att samhället lider av kompetensbrist inom området är också någonting som uppmärksammats av ett stort antal myndigheter . Faktiskt också av regeringen i den nationella informations-och cybersäkerhetsstrategin, men ytterst lite konkret har hänt därefter. Upphandlingar av digitala tjänster sker till exempel fortfarande ofta utan adekvata säkerhetskrav. Framträdande exempel inkluderar Transportstyrelsen, Skolplattform och 1177 där säkerhetsbrister i alla tillfällen har lett till att integritetskänslig data har eller har kunnat bli tillgänglig för parter som inte har rätt att se den. Många offentliga och privata organisationer inser först värdet av en hög nivå på sin digitala säkerhet när de redan har fått stora problem. Efter att världens största shippingföretag, , förlorade på NotPetya attacken deklarerade VDn att de först då insåg hur viktigt det är med en solid säkerhet i de digitala systemen. Det är en händelsekedja som går igen i många verksamheter, offentliga som privata. Att stärka kompetensen inom cybersäkerhet handlar således inte enbart om att få fram fler specialister i IT-säkerhet. Cybersäkerhet är mycket mer än en IT-fråga, det är en kulturfråga. Det handlar om att var och en i vårt land behöver känna till hur de kan skydda sig mot cyberhot inkl. cyberbedrägerier som drabbar många människor. Ett phishingmejl där någon utger sig för att vara din VD eller ditt barnbarn kan fortfarande få många att avslöja hemligheter, ladda ner komprometterande filar eller värre. Det finns exempel där phishingmejl har lett till överföringar av från företag till bedragare. Phishing, social och liknande tekniker fungerar för att vi som människor vill lita på folk och vara effektiva. Det är enkelt att utnyttja om vi inte alla är medvetna om riskerna för att bli utnyttjade. Precis som alla nu under Covid-19 vet att det är viktigt att tvätta händerna ofta för att förebygga smitta ska alla i vårt land veta vad de ska göra för att kunna skydda sig exempelvis mot phishing eller hur de kan formulera ett säkert lösenord. Det ska också veta varför det är viktigt. Det behövs kompetensstrategier för bredden och spetsen i samhället, som höjer kunskapen hos enskilda medborgare, bredden i offentlig sektor och näringsliv såväl som hos beslutsfattare inkl. den politiska nivån. Inom näringsliv och offentlig sektor är en utmaning inte sällan att det saknas förståelse och insikt om att cybersäkerhet inte endast är en säkerhets- eller IT-fråga utan en strategisk ledningsfråga och behöver hanteras som det också. För ett framgångsrikt cybersäkerhetsarbete krävs förståelse för frågan i en organisations alla funktioner, inte minst ledningsnivå men också bland jurister, analytiker, ekonomer, upphandlingsexpertis, registratur m.fl. behöver alla ha kunskap om och kunna förhålla sig till vad som är skyddsvärd information. saknas som sagt ofta cyberkompetens på ledningsnivå, men därtill i de fall förståelse finns, förmår eller har mellancheferna inte rätt förutsättningar att omsätta övergripande inriktningar i resten av organisationen. Ett generellt kunskapslyft om informationssäkerhet och cybersäkerhet behövs inom de flesta organisationer. Finns ingen förståelse för vikten av systematiskt informations- och cybersäkerhetsarbete hos allt från en organisations registratur och vaktmästeri till högsta ledning så ökar risken för brister och att vi utsätter verksamheten för risker och ökar våra egna sårbarheter. Inom området nationell säkerhet finns förvisso kompetens om både hot och sårbarheter och det är också här som satsningar har gjorts i form av inrättandet av ett antal cybersoldater inom Försvarsmakten och etablerandet av ett nationellt cybersäkerhetscentrum. Men är kompetensförsörjningen en stor utmaning också här. Det samma gäller inom polisen där polisutbildningarna inte inkluderar cyberbrott. Det gäller både de grundläggande polisutbildningarna och i stort även vidareutbildning inom polisen. Trots att det redan är en stor del av polisens arbete och dessutom starkt växande. Det bör ändras. anser att det finns en kraft med stor spridning i folkrörelserna, inte minst studieförbunden och vi tror att de kan ha en viktig roll i att höja kompetensen på bredden. Därtill lägger också värde i YH-utbildningar och vi ser en potential i att de också utvecklar och breddar sitt erbjudande inom cybersäkerhetsområdet Vi tror också på och uppmuntrar initiativ för att fånga upp och sprida intresse för cybersäkerhetsfrågorna hos ungdomar. Här skulle exempelvis Försvarshögskolan kunna få ett uppdrag att genomföra nationella tävlingar för både universitetsstudenter och gymnasiestudenter där prestige byggs genom priserna, exempelvis stipendier eller att representera i internationella tävlingar. För spetskompetens kring frågorna kan mycket mer också göras i vårt land, inte minst inom högre utbildning så att jurister, ekonomer, civilingenjörer, statsvetare m.fl. får en tydlig inriktning och möjlighet till fördjupning och expertkompetens på området. Obligatoriska utbildningar för beslutsfattare kan vara en väg framåt. Vi måste bort från synen att cybersäkerhet är en IT-fråga. Här kan vi jämföra vårt land med flera andra länder som kommit längre Vi behöver även i göra mer som nation i gränslandet forskning, innovation och utbildning. För att göra det hade exempelvis ett cybercampus kunnat etableras så frågorna kunde utvecklas i en helhet. Cybercampus existerar i , , och alla dessa länder satsar kraftigt på forskning och utveckling kring cybersäkerhet. borde inte vara sämre. [1] Frivärld, 2020. [3] . [4] . [6] , FOI på .