mot · H9024033 · 2021-10-05 00:00:00 — Att blunda för hedersvåld och hedersförtryck är att svika de människor som drabbas. När värderingarna om jämställdhet och frihet utmanas måste det motverkas genom dels en livskraftig värderingsdebatt, dels konkret politik. Det svenska samhället behöver arbeta mer aktivt med att stödja människor och organisationer som verkar för jämställdhet och respekt för individens frihet. Staten och samhället behöver både skapa ett tryck på klanbaserade strukturer i , och utveckla förmågan att hjälpa människor som vill lämna dessa strukturer. har haft ett nationellt uppdrag från regeringen att förebygga hedersrelaterat våld och förtryck . Uppdraget har bidragit till att en kvalificerad organisation har byggts upp inom myndigheten. Inget talar för att behovet av omfattande insatser för att motverka hedersrelaterat våld och förtryck kommer att minska – snarare tvärtom. Därför är det välkommet att besked givits om att nationella kompetensteam ska utvecklas och permanentas i form av ett nationellt mot hedersrelaterat våld och förtryck. Det behövs dock skarpare lagstiftning för att motverka hedersvåld och hedersförtryck. finns inget specifikt hedersbrott i , även om en del handlingar som utförs i hederns namn är kriminaliserade. vill därför införa en särskild brottsrubricering för hedersbrott med grov fridskränkning som förebild, men där gärningsmannakretsen vidgas och där gärningar som begås av flera olika personer i samförstånd ska omfattas. Frågan har utretts, och det är angeläget att ny lagstiftning kommer på plats. Hedersbrott bör ha ett minimistraff ungefär motsvarande minimistraffet för grov Straffskalan för brottet kommer således endast omfatta fängelse. innebär att hedersbrott kommer att kunna medföra utvisning för utländska medborgare. Enligt andra förslag som har lagt fram ska utvisning som utgångspunkt alltid ske av utländska medborgare som döms för ett brott på fängelsenivå. Något som har uppmärksammats allt mer är företeelsen med självutnämnda så kallade moralpoliser. Kvinnor bosatta i förorter tvingas följa informella regler som upprätthålls av män, och även i viss mån av kvinnor, i området. Begränsningarna kan avse kvinnans rörelsefrihet, hennes val av kläder och vilka hon umgås med. vill därför genom ett särskilt brott – olaga frihetsbegränsning – kriminalisera att någon genom tvång eller otillbörliga påtryckningar förmår en person att följa regler eller instruktioner som syftar till att upprätthålla en viss människas eller grupps heder. Vidare bör förekomsten av så kallade moralpoliser också kartläggas. En kartläggning kan bland annat tjäna som underlag för kommunernas, polisens och andra myndigheters beslut om åtgärder. Det bör även införas en möjlighet att förbjuda moralpoliser på offentliga platser genom ett tillträdesförbud. Ett sådant förbud innebär att en viss person förbjuds att uppehålla sig inom ett visst angivet område om personen skapar otrygghet och begränsar andra personers möjlighet att röra sig fritt i samhället för att upprätthålla en viss persons eller grupps heder. Området ska vara avgränsat. Tillträdesförbudet ska kunna meddelas för en bestämd period som högst får vara och ska därefter kunna förlängas med ytterligare högst . De flesta asylsökande bosätter sig i så kallat eget boende (EBO) i väntan på beslut från , istället för att bo i . Ofta finns det egna boendet i redan segregerade områden, vilket innebär att EBO bidrar till att öka segregationen ytterligare. Även bland asylsökande som får uppehållstillstånd, och som har rätt till boende genom anvisningslagen , väljer flertalet att bosätta sig på egen hand. Klyftan är stor mellan de utsatta områdena, där många asylsökande och nyanlända väljer att bosätta sig, och övriga bostadsområden. Den som bor och växer upp i ett utsatt område möter inte sällan en tuff vardag med trångboddhet, otrygghet och arbetslöshet. Dessutom finns få naturliga kontaktytor mellan de som bor i ett utsatt område och de som bor i exempelvis ett närliggande bostadsområde. Ofta kan det fysiska avståndet mellan områdena vara bara , medan levnadsvillkoren är helt olika. Människors utbildning, ekonomi och kontaktnät påverkar möjligheterna till arbete och egen försörjning. Men det ger också kapacitet och självförtroende att ställa krav på kvaliteten och tillgängligheten i offentlig service, såsom skola, hälso- och sjukvård samt polisnärvaro. I utsatta områden riskerar segregationen att förstärka befintliga levnadsvillkor. En negativ spiral skapas som drabbar både den enskilde och området som helhet. Dagens system för bosättning av asylsökande och nyanlända leder också till stor belastning på kommunernas ekonomi. Många av det stora antalet asylsökande som kom till har inte längre rätt till, eller kommer snart inte att ha rätt till, statlig etableringsersättning – men har inte heller lyckats etablera sig. Det innebär att många kommuner redan har fått kraftigt ökade utgifter för både försörjningsstöd och nödbostäder. Situationen förväntas bli värre . Vissa kommuner har också börjat arbeta aktivt för att dessa hushåll ska flytta till andra kommuner för att på så sätt slippa det ekonomiska ansvaret. För att motverka boendesegregationen och dess negativa effekter samt jämna ut uppväxtskillnader behövs en rad reformer. Inte minst vad gäller bosättningen av asylsökande och nyanlända. Utgångspunkten är att svenska lagar och de krav som ställs från samhällets sida gäller överallt. Likaså ska den offentliga servicen vara tillgänglig och av hög kvalitet, oavsett var du bor. Rättigheter, skyldigheter och möjligheter ska gälla lika för alla. Möjligheten till EBO bör därför avskaffas. Det innebär att asylsökande ska bo på boenden som tillhandahålls av . Det skulle även underlätta det återvändande som blir aktuellt om den asylsökande nekas uppehållstillstånd. Asyltiden bör i första hand vara inriktad på asylprövningen. Att det funnits ett behov av integrationsåtgärder har varit en konsekvens av långa väntetider på asylbeslut. Dessutom är insatser för integration av mindre värde för den stora grupp som får nej på asylansökan. Väntetiderna på beslut måste därför hållas korta – tre till sex månaders väntetid istället . Detta möjliggörs inte minst genom en kraftig minskning av antalet asylsökande. kommuner är skyldiga att ta emot nyanlända, det vill säga asylsökande som fått uppehållstillstånd, för bosättning genom anvisningslagen. Givet att volymmålet genomförs och att antalet asylsökande minskar kraftigt, bör anvisningslagen tills vidare kvarstå. Att nyanlända fördelas mellan landets kommuner bidrar till att minska boendesegrationen. föreslår vi en översyn av de faktorer som styr fördelningen av nyanlända och viktningen av dessa faktorer. anger anvisningslagen fyra faktorer: kommunens arbetsmarknadsförutsättningar, befolkningsstorlek, sammantaget mottagande av nyanlända och ensamkommande barn, och omfattningen av asylsökande som vistas i kommunen. Vi menar att en tillkommande faktor bör vara hur bostadssituationen ser ut i en kommun. Det kan till exempel handla om eventuell bostadsbrist och förutsättningarna att bygga nya bostäder. Kommuner skiljer sig åt när det gäller hur länge boende enligt anvisningslagen erbjuds. Cirka fyra av tio kommuner erbjuder permanenta boenden. Det är inte rimligt att den som är ny i får permanent bostad, eller långvarig rätt till bostad, framför andra. Det skapar en helt felaktig bild av vad man kan förvänta sig i , och det är en bostadspolitisk inriktning som inte gäller generellt för alla i . Istället bör det införas en nationell modell med etableringsboende i max . För att få ett etableringsboende ska även krav ställas på att personen deltar aktivt i etableringsinsatser för att öka möjligheten till egen försörjning. På så sätt sänds en tydlig signal om vikten av jobb, studier och egna ansträngningar. Efter de två åren, eller tidigare om personen inte deltar i etableringsinsatser, upphör boendet och personen hänvisas då till den ordinarie bostadsmarknaden. Det innebär att nyanlända ska söka bostad på samma villkor som övriga befolkningen. Det ska även finns vägledning i hur man gör för att hitta en bostad på egen hand. Många kommuner erbjuder så kallad bosök-skola, vilket innebär att kommunerna erbjuder stöd i hur man söker en bostad. Sådana projekt bör formaliseras och spridas till fler kommuner. En långsiktigt hållbar bostadspolitik I råder det stor bostadsbrist. Tre av fyra kommuner anger underskott på bostäder. Unga, studenter och nyanlända har särskilt svårt att hitta boende, liksom äldre personer som är i behov av att byta bostad. Över 600 0000 bostäder behövs , enligt . rådde en likartad bostadsbrist. Lösningen blev så kallade miljonprogram, genom vilket det byggdes ett stort antal bostäder . Flera av de utsatta områden som uppstått finns i miljonprogramsområden. Svensk bostadsmarknad behöver reformeras i grunden. Detta är i högsta grad viktigt för att stärka integrationen. Med en fungerande bostadsmarknad kan människor, inte minst de som är nya i , flytta dit jobben finns och bygga en stabil grund att stå på. Det är bland annat mot denna bakgrund som har lagt fram omfattande förslag för att fler ska kunna köpa eller hyra sin första bostad. Det handlar dels om att förenkla och förkorta byggprocesser samt att öka tillgången på byggklar mark, dels om att förbättra rörligheten på bostadsmarknaden. För detta behövs en långsiktig och blocköverskridande överenskommelse om bostadsmarknadens funktionssätt. I det här läget räcker det inte att lappa och laga. Utan ett helhetsgrepp om bostadspolitiken kommer dagens problem att kvarstå och fördjupas. Trygga och mer attraktiva boendemiljöer I miljonprogrammets flerbostadsområden utgör kombinationen av den fysiska miljön och den socioekonomiska situationen grogrund för kriminalitet och otrygghet. Något som förstärks ytterligare av att den absoluta majoriteten av bostäderna utgörs av hyresrätter som är byggda För de flesta utgör en hyresrätt det första steget in på bostadsmarknaden. En hyresrätt lämpar sig väl genom att det inte krävs någon kontantinsats. Att hyra en bostad är ett mycket bra alternativ och erbjuder flexibilitet för olika faser i livet; för den som flyttar till annan ort för att studera eller arbeta, för den som vill provbo på en annan ort eller för den som på sin ålders höst önskar sälja sitt hus till förmån för en mer tillgänglig lägenhet, för att nämna några exempel. För lägenheter finns två former av upplåtelseformer; bostadsrätter och ägarlägenheter. är bostadsrätten den i särklass vanligaste ägandeformen av lägenheter i och den är ganska unik för som land. vill verka för ombildning från hyresrätt till bostadsrätt. Det innebär en möjlighet för de boende att få större inflytande över sina bostäder. Det innebär också att det är möjligt att relativt snabbt få fler ägda bostäder i områden som domineras av hyresrätter och där marknadsförutsättningarna för nyproduktion av bostadsrätter eller ägarlägenheter är små. Att möjliggöra större inslag av ägt boende i områden dominerade av hyresrätter innebär att personer som bor där inte behöver flytta från området för att kunna inleda sin boendekarriär. Det skapar i sin tur en större mångfald bland de boende. Ägt boende bidrar till den sociala rörligheten och en ägd bostad är ett verktyg för den sociala rörligheten. Detta behöver uppmuntras och öka i andel. Vilken upplåtelseform som har bäst förutsättningar att vara framgångsrik måste avgöras på den lokala marknaden. vill också möjliggöra och verka för hyrköp. Hyrköp är ett samlingsbegrepp för olika modeller som går ut på att ett hushåll initialt hyr en bostad men med syfte att äga den. Hyrköp är en mycket utbredd och vanligt förekommande affärsuppgörelse när det gäller köp eller hyra av lösöre, men fortfarande mycket ovanlig när det gäller uthyrning och försäljning av bostäder. Det finns internationella exempel så som den finska modellen ”Omaksi” men försök har också gjorts i liten skala i . tillkännagav för regeringen att den borde utreda möjligheten att främja ett hyrköpssystem så att fler får möjlighet att äga sitt boende. Någon utredning har ännu inte tillsatts och vi anser att det bör ske omgående. Möjlighet för fastighetsägare att fastställa maximalt antal boende i en hyresrätt Sexton procent av befolkning bor trångt. I våra grannländer ligger trångboddheten på . Skillnaden mellan inrikes och utrikes födda är stor. För inrikes födda ligger andelen på , för utrikes födda är den , enligt SCB. En granskning av visar att trångboddheten ökat och att ökningen är som störst bland första generationens invandrare. Andelen extremt trångbodda, det vill säga där fler än två delar sovrum, har fördubblats från av befolkningen. uppskattas antalet personer som vistas i utan tillstånd vara stort, vilket sannolikt innebär att trångboddheten är mer omfattande än vad statistiken ger uttryck för. Många av de familjer som bor i just utsatta områden är såväl barnrika som trångbodda. Möjligheten till studiero för läxor och skolarbete är ofta begränsad. Det gör också att barn och ungdomar tillbringar mer tid ute, utan närhet till vuxna, vilket gör dem mer utsatta. Att avskaffa EBO är en viktig del i att motverka trångboddhet. vill därutöver utreda en möjlighet för fastighetsägarna att vid tecknandet av nya kontrakt kunna fastställa antalet personer som får vara skrivna i lägenheten för att på så vis kunna förhindra trångboddhet. För det fall det uppdagas att fler personer än avtalats är skrivna i lägenheten ska det kunna utgöra en förverkansgrund. Genomför en nationell folkräkning Bristerna i folkbokföringen har länge varit kända. uppskattar att omkring 200 000 personer är skrivna på felaktiga adresser i . Exakt hur omfattande problemen är vet dock ingen. En folkbokföring som inte staten har kontroll över kommer till en stor kostnad för skattebetalarna och försvårar arbetet att hjälpa dem som behöver samhällets stöd allra mest. Fusket med folkbokföringsuppgifter är en avgörande faktor i den organiserade brottslighetens verksamhet. Genom att ange falska folkbokföringsuppgifter kan kriminella dölja sin identitet. När staten inte vet vem som bor var blir det enklare för brottslingar att gömma sig undan rättvisan och på så sätt fortsätta sin destruktiva verksamhet. Kriminella använder falska adresser för att tillskansa sig bidrag och välfärdsförmåner som man egentligen inte har rätt till. Lag och ordning behöver tryggas, annars riskerar vi att befästa omfattande parallellsamhällen. En folkräkning ger staten möjlighet att bättre bekämpa brott, verktyg för att hindra framväxten av utanförskap och parallellsamhällen och ger viktig kunskap i arbetet att motverka problem som trångboddhet. Därför vill genomföra en ny nationell folkräkning. För att lyckas med integrationen är det avgörande att fler invandrare försörjer sig själva. Den svenska välfärdsmodellen, med ett starkt skyddsnät och hög kvalitet på den offentliga servicen, bygger på att de allra flesta arbetar. Att personer som skulle kunna arbeta inte gör det är kostsamt för både samhället och individen. För samhället innebär det att skattepengar som hade kunnat gå till sjukvård, skola och polis istället betalas ut i bidrag. För individen leder det till utanförskap, med allvarliga konsekvenser. Till exempel har barn till personer med försörjningsstöd sämre resultat i skolan och får oftare själva försörjningsstöd som unga vuxna. Integrationen av invandrare på arbetsmarknaden är dessutom den viktigaste faktorn om invandringen ska bli bra för . Här finns omfattande problem. Skillnaden i arbetslöshet mellan svenskfödda och invandrare har aldrig varit större. stiger också långtidsarbetslösheten, där invandrade utgör en majoritet. Forskning har visat att asylinvandrares möjlighet till integration på arbetsmarknaden påverkas av konjunkturläget vid ankomsten. Risken att pandemin kommer att inverka negativt på nyanländas möjligheter att skaffa ett jobb är därför uppenbar. De individer som redan innan krisen stod långt ifrån arbetsmarknaden riskerar nu att halka längre bak i kön till ett arbete, särskilt som flera branscher där många får sitt första jobb drabbats hårt. Integrationsproblemen har också vuxit sig större . Antalet invandrade som saknar de färdigheter som efterfrågas på arbetsmarknaden har blivit fler, som den tid det tar för asyl- och anhöriginvandrare att etablera sig på arbetsmarknaden i stort sett varit oförändrad. Ska lyckas bättre med integrationen av invandrare krävs ett metodiskt arbete som utgår från en ärlig och realistisk syn på hur lätt eller svårt det är för olika personer att komma in på den svenska arbetsmarknaden. För det första behöver vi vara ärliga med att de stora integrationsproblem som har motiverar en kraftigt minskad invandring. Om inte klarar av att minska invandringen kommer det vara omöjligt att få in fler på den svenska arbetsmarknaden. För det andra är det avgörande att alla de som inte har ett arbete, men som kan arbeta, är aktiva för att komma in på arbetsmarknaden och söker de arbeten som finns. Därför behöver bidragssystemen reformeras så att det lönar sig bättre att gå från bidrag till jobb. Då kan vi också säkerställa att alla de som klarar av kraven på den svenska arbetsmarknaden har möjlighet att komma i arbete. För det tredje behöver vi inse att alla som har kommit till inte klarar av att nå de krav som ställs på den svenska arbetsmarknaden. Detta kommer att behöva mötas dels genom utbildningsreformer och dels genom att fackförbund och arbetsgivare tar ett mycket större ansvar än vad som är fallet . Den svenska arbetsmarknadsmodellen fungerar i många delar mycket bra, men den får inte bli ett skäl till att tiotusentals personer står utan jobb för att flexibiliteten har förhandlats bort. För det fjärde behöver integrationsarbetet vila på insikten att det kommer att vara mycket svårt att integrera vissa personer. har en högspecialiserad arbetsmarknad som många kommer att ha svårt att anpassa sig till. Det behövs därför reformer för att fånga upp dem som kommer att ha det oerhört svårt att komma in på arbetsmarknaden. Reformer för att fler nyanlända ska komma i arbete Ju mer man tjänar på att jobba, desto fler vill jobba. Det innebär att skillnaden mellan att leva på bidrag jämfört med att jobba bör vara betydande. riskerar alltför låga ersättningar att innebära sämre matchning på arbetsmarknaden, eftersom människor i högre utsträckning känner sig tvungna att ta arbeten som inte motsvarar deras kvalifikationer. Låga ersättningar och därmed lägre disponibel inkomst kan åtminstone på kort sikt också leda till ökad fattigdom och skapa risk för ökad kriminalitet, men även minskad arbetskraft. Målet bör alltså vara att åstadkomma en så stor skillnad mellan bidrag och lön som möjligt, som de oönskade effekterna motverkas. Beräkningar från visar på bristande ekonomiska drivkrafter i både försörjningsstödet och etableringsersättningen, samt bekräftar behovet av nya utbudsreformer som fokuserar på de ersättningar och bidrag som betalas ut till nyanlända och personer som står långt från arbetsmarknaden. lönar det sig olika mycket att gå från bidrag till arbete, beroende på hur familjesammansättningen ser ut och vilken ersättning som individen har. De största problemen när det gäller drivkrafterna att gå från bidrag till arbete återfinns i försörjningsstödet, där det ekonomiska utbytet av att börja arbeta är obefintligt eller mycket litet. I flera fall minskar den disponibla inkomsten när en person i hushållet börjar arbeta. Hushållet förlorar alltså på att börja arbeta jämfört med att fortsätta leva på bidrag. Den individualiserade etableringsersättningen har visserligen bidragit till att öka incitamenten att gå från bidrag till arbete, men de ekonomiska incitamenten i etableringsersättningen behöver ses över. Nyanlända har tillgång till ersättningar på samma villkor som övriga personer som arbetar eller bor i . Det enda undantaget är etableringsersättningen, vilken bara betalas till nyanlända som deltar i etableringsinsatser. menar att den som kommer ny till istället stegvis ska kvalificera till olika bidrag och sociala förmåner. Detta ska ske i takt med att man jobbar, betalar skatt och blir svensk medborgare. Det är rimligt att den som kommer ny till har en lägre ersättning när man saknar arbete än personer som har bott och arbetat här under hela sina liv eller . utgångspunkt är därför att ersättningen till nyanlända ska vara lägre än för de som är födda i eller som har bott i . Utgångspunkten ska också vara att ersättningen begränsas till ett ersättningssystem, dvs. Begränsningen ska bestå i . Den som behöver vara föräldraledig med etableringsersättning ska behålla sin etableringsersättning under ledigheten, dock med krav på regelbunden kontakt med Arbetsförmedlingen eller kommunen för planering av återgången till arbetsmarknaden efter ledigheten. är den statliga etableringsersättningen generell och lika oberoende av var i landet man bor. Ersättningen motsvarar och betalas ut under högst , givet att man deltar i Arbetsförmedlingens etableringsinsatser. Därutöver kan nyanlända få flera slags ersättningar: Den som har barn som bor hemma kan få etableringstillägg, och deltagare som bor ensamma och har höga hyreskostnader kan ansöka om bostadsersättning. Barnfamiljer kan få bostadsbidrag enligt ordinarie regler. Etableringsersättningen (liksom etableringstillägget och bostadsersättningen) minskar om deltagaren har ett arbete som en aktivitet i sin etableringsplan. påverka även inkomster av arbete som inte ingår i etableringsplanen. De förändrade reglerna 2018 ställer högre krav på faktiskt deltagande i etableringsinsatserna, men innebär försämrat ekonomiskt utbyte vid extra arbete genom att arbete som etableringsinsatsen minskar ersättningen. Andra bidrag som kan kombineras med etableringsersättning är barnbidrag och flerbarnstillägg, liksom underhållsstöd och kompletterande försörjningsstöd. Införandet av modellen med etableringsersättning har bidragit till att göra det mer lönsamt för nyanlända att arbeta . Att ersättningen är individuell innebär också att både kvinnor och män har incitament att delta i etableringsinsatser. Beräkningar visar dock att det ekonomiska utbytet av arbete är större för hushåll utan barn än för de som har barn. Det ekonomiska utbytet är därmed ofta lägre för kvinnor, vilket förklaras av att de i högre utsträckning är ensamstående med barn. är etableringsersättningen ofta högre än försörjningsstödet. Det betyder att skillnaden mellan att arbeta och leva på bidrag är mindre för en person som uppbär etableringsersättning än för en person med försörjningsstöd. Att etableringsersättningen är högre kan också uppfattas som orättvist. menar att staten måste ta ett större ansvar för den misslyckade integrationen på arbetsmarknaden, istället för att lägga över kostnaderna på kommunerna. Vi vill därför se en lägre statlig ersättning till nyanlända jämfört med i . Detta skulle innebära en lägre ersättning för nyanlända för de som inte lyckas skaffa ett arbete. I de fall den samlande ersättningen fortsatt överstiger vad ersättningen hade varit om individen permanent och laglig bott i bör bostadsbidraget justeras ner. För att ersättningar till nyanlända ska kunna hållas på en nivå som upprätthåller drivkrafterna till arbete krävs det att rätten till kompletterande försörjningsstöd tas bort. Det är generellt sett förhållandevis ovanligt med kompletterande försörjningsstöd . Men bland familjer med många barn förekommer det oftare, vilket sannolikt förklaras av att den extra ersättningen när man har många barn är högre inom försörjningsstödet. Av hushåll med minst fyra barn som hade etableringsersättning , fick vart åttonde kompletterade försörjningsstöd. Det är också bland dessa hushåll som incitamenten till arbete är som sämst. För att ytterligare stärka drivkrafterna till arbete för barnfamiljer vill därför att etableringstillägget avskaffas. Det gör det mer lönsamt att gå från etableringsersättning till arbete.