mot · H9023974 · 2021-10-05 00:00:00 — Detta kan ske genom att höja dessa böter flerfaldigt, eller genom att koppla detta beteende tydligt till trafiklagstiftningen och villkoren för körkort så att det kan läggas till grund för återkallelse av körkortet, med eller utan varning. Detta kan ske genom antingen ett varningssystem med en varning eller att någon av dagens nio återkallelsepunkter får ett tillägg eller att en tionde punkt läggs till. När det gäller vissa trafikbrott finns det ett straffrättsligt föraransvar så att det föreligger en presumtion för att bilens förare ligger bakom brottet. Vi anser att en lagöversyn bör ske så att det straffrättsliga föraransvaret breddas. Om ett fordon används för ofredande eller förargelseväckande beteende mot omgivningen, till exempel genom spelande av extremt hög musik, ska föraren kunna ställas till ansvar om omständigheterna gör det skäligt att anta att föraren varit införstådd. Brottsofferperspektivet behöver finnas med i hela rättsprocessen, från anmälan och förundersökning till rättegång och kriminalvård. Det behövs ett systematiskt stöd från polis och åklagare till brottsoffer, och samarbetet mellan polis, socialtjänst och civilsamhälle såsom brottsofferjourer behöver fördjupas. En fråga av särskild betydelse är att vittnes- och brottsofferstödet integreras på ett naturligt sätt i polisens lokala operativa arbete. Personal i yttre tjänst behöver ha del av underrättelseinformation som gör att de kan stötta vittnen eller brottsoffer i sitt arbete. Det kan till exempel handla om att en potentiellt hotfull grupp personer samlas utanför en adress där ett vittne eller ett brottsoffer bor. I dessa lägen behöver poliser i yttre tjänst ha information om vittnets eller brottsoffrets situation, och agera till stöd för honom eller henne. Det är av största vikt att brottsoffret alltid får veta om den dömde flyttas till en annan anstalt, beviljas permission eller friges och om han eller hon rymmer, fritas eller uteblir från permission. I vissa fall kan det vara nödvändigt med fysiskt skydd för brottsoffret i sådana situationer. Reglerna om skadestånd ska ändras för att korta väntetiderna för brottsoffren. Brottsoffer ska snabbare få ut det skadestånd som utdömts i domstol, till exempel genom bättre juridiskt stöd för att driva in beloppet eller genom att staten utbetalar beloppet och sedan kräver det av den dömde eller dennes försäkringsbolag. En översyn av reglerna bör därför göras för att lägga grunden för en framtida reform av reglerna. Skadeståndsfrågorna har setts över av Utredningen om stärkt rätt till skadestånd för brottsoffer (SOU 2021:64). Utredningen föreslår höjd kränkningsersättning, utökad rätt till kränkningsersättning för poliser och vissa andra yrkesgrupper, rätt till särskild anhörigersättning och bättre utmätningsersättningar för brottsoffer. Det sistnämnda skulle bl.a. innebära att ersättningen för ett frihetsberövande i högre utsträckning ska kunna utmätas om det finns skulder till brottsoffer. Liberalerna anser att utredningens förslag går i rätt riktning, men att mer behöver göras. I nästa steg bör en bredare översyn av regelverket ske för att möjliggöra att ges bättre möjligheter att aktivt driva in fordringar från redan dömda gärningspersoner utan brottsoffren ska tvingas att medverka aktivt. I samband med detta bör det också särskilt analyseras den situation då en brottsmisstänkt person åtalas och får en lagakraftvunnen dom emot sig, men där den i högre instans fastställda fängelsedomen är kortare än den tid som personen suttit i häkte. Då kan personen få ersättning för frihetsberövande den överskjutande tiden trots att vederbörande fällts för brottet i fråga. Med tanke på att ersättningen för frihetsberövande beräknas på andra grunder än skadeståndet till brottsoffren kan den dömde dessutom få högre ersättning än vad brottsoffret får i skadestånd. Sådana situationer är i högsta grad stötande för den allmänna rättskänslan. Därför bör regelverket ses över för att analysera på vilka grunder som en brottsdömd person ska kunna få ersättning för att frihetsberövandet i häktet pågått än det slutligt fastställda fängelsestraffet. Kriminalvårdens roll är dubbel. Dels ska den dömde avtjäna sitt straff, dels ska den som begått brott ges möjligheter och hjälp att komma tillbaka till en vanlig tillvaro utan kriminalitet. En väl fungerande kriminalvård stärker människors möjlighet att utveckla sina egna resurser och skapa ett laglydigt liv. Att få människor att bryta med en kriminell livsstil är därför en av de viktigaste brottsförebyggande uppgifterna. Kriminalvården står inför stora utmaningar, inte minst på grund av svår platsbrist. När polisen byggs ut och fler brottslingar kan dömas kommer behovet av anstaltsplatser att fortsätta öka. Det får inte accepteras att personer som dömts till fängelse får vänta på att avtjäna sitt straff helt enkelt för att det saknas möjlighet att ta emot dem. Det är viktigt att besked om utbyggnader kan lämnas . Det behöver finnas stöd för den som vill lämna det kriminella livet. Kriminalvårdens generella insatser är av stor betydelse, men till detta bör också läggas den särskilda så kallade avhopparverksamhet som riktar sig till den som vill lämna en kriminell livsstil. Den som varit aktiv i grov organiserad brottslighet löper ofta en betydande risk som avhoppare. som den kriminelle ska ta ansvar för sina gärningar och avtjäna straff för dem behöver det därför finnas en individuell hotbildsanalys och bedömning av vilka insatser som kan bidra till att personen bryter med en kriminell livsstil och håller sig borta från fortsatt brottslighet. Avhopparverksamheterna behöver fortsätta utvecklas och ett nationellt exitprogram för personer som vill lämna kriminaliteten bakom sig behöver införas. fick Kriminalvården, , och uppdraget att ta fram ett gemensamt nationellt avhopparprogram som ska bidra till att förstärka samhällets stöd till individer som vill lämna kriminella och våldsbejakande extremistiska miljöer och grupperingar. Efter att uppdraget avrapporterats har , , och getts i uppdrag att förstärka och utveckla arbetet med stöd till avhoppare från kriminella, våldsbejakande extremistiska och hedersrelaterade miljöer i hela landet. Syftet med uppdraget är att skapa långsiktigt hållbara förutsättningar för att fler individer ska få tillgång till sådant stöd. Liberalerna har länge arbetat för detta och förväntar sig att regeringen i sin myndighetsstyrning följer upp att avhopparprogrammet implementeras och får effekt. Nästan alla som döms till fängelse blir villkorligt frigivna efter två tredjedelar av strafftiden. Det är inte rimligt att den som döms till fängelse ska kunna räkna med att bara sitta . Med bifall till ett motionsyrkande från Liberalerna gjorde ett tillkännagivande om skärpta regler för villkorlig frigivning (bet. 2018/19:JuU25). antog slutligen lagförslag som innebär att den villkorliga frigivningen ska kunna skjutas upp i större utsträckning än tidigare för den som inte deltar i eller missköter återfallsförebyggande åtgärder eller andra åtgärder som kan hjälpa den dömde att anpassa sig i samhället. Vidare har det införts utökade möjligheter att skjuta upp den villkorliga frigivningen även vid annan misskötsamhet (prop. 2020/21:18). Detta är ett steg i rätt riktning, men ändå inte tillräckligt. Liberalerna anser att det behövs en genomgripande reform av reglerna om villkorlig frigivning. Vi vill behålla den villkorliga frigivningen som en möjlighet för den som skött sig bra, men den ska inte som vara näst intill en rättighet. Regeln om näst intill automatisk frigivning efter två tredjedelar ska därför avskaffas. Med bifall till motionsförslag från Liberalerna gjorde ett nytt tillkännagivande om att den så kallade presumtionen för villkorlig frigivning tas bort och att större hänsyn ska tas till hur den intagne har skött sig under sitt fängelsestraff (bet. 2020/21:JuU8). Vi förväntar oss att regeringen nu utan onödigt dröjsmål tar fram färdiga förslag. I avviker ett antal dömda personer som avtjänar ett fängelsestraff från anstalt. är det inget brott att rymma från en kriminalvårdsanstalt, vid transport eller under en permission. De sanktioner som står till buds när någon rymmer är begränsade, och innefattar till exempel att tidpunkten för villkorlig frigivning senareläggs. Konsekvenserna för den enskilde blir därför små, särskilt när den som rymmer redan har avtjänat större delen av sin strafftid. I andra situationer där enskilda angriper själva kärnan i rättskipningen eller trotsar ordningsmakten är principen att det bör betraktas som allvarligt. Bland annat därför är mened och övergrepp i rättssak så kallade artbrott. Samma principiella synsätt bör gälla om någon väljer att rymma från anstalt eller avvika från en permission. Regeringen bör därför återkomma med ett förslag där rymning och försök till rymning från kriminalvårdsanstalt och avvikelse från permission beläggs med ett fängelsestraff. Kriminalvården ska ges bättre förutsättningar att hjälpa den dömde att bryta med en kriminell livsstil. Det behövs mer resurser till behandlingsprogram för att hantera aggressionsmönster eller bryta med missbruk och bättre möjligheter att lära sig ett yrke eller läsa in grundskole- eller gymnasiekompetens i fängelset. Den som inte bor i ska i första hand avtjäna sitt straff i hemlandet, även om brottet begåtts här. För att personen lättare ska kunna anpassas till ett liv utan kriminalitet är det bättre att fängelsetiden tillbringas där han eller hon bor. har redan avtal med ett stort antal länder genom överförandekonventionen. Många av de länder som inte är anslutna till konventionen har stora problem med såväl korruption som undermåliga fängelseförhållanden, varför det inte är aktuellt att ingå separata avtal med dessa länder. Det finns likafullt skäl att öka ansträngningarna för att i högre grad överföra straffverkställighet till andra länder där detta är möjligt och lämpligt. Särskild prioritet ska ges åt länder vars medborgare är överrepresenterade på svenska anstalter. Ett sådant samarbete bygger på att vi vet att fången kommer att få en human behandling och att inte korruptionsproblem i ursprungslandet innebär påtaglig risk att fången kan muta sig fri från ett långt fängelsestraff. har ett brett internationellt utvecklingsbistånd för att bidra till att skapa en fungerande, rättssäker och human kriminalvård i länder som saknar det. Detta utvecklingssamarbete kan därmed långsiktigt möjliggöra fler fungerande samarbeten med om överföring av dömda brottslingar i enlighet med de förutsättningar som beskrivs ovan, vilket också bör vara den uttalade ambitionen. internationella konventionsrättsliga åtaganden till skydd för enskildas fri- och rättigheter ska följas. Med bifall till motionsförslag från Liberalerna har riktat ett tillkännagivande till regeringen med denna innebörd (bet. 2020/21:26), och vi förväntar oss att regeringen nu agerar i enlighet med detta. Inför frigivningen behövs nära kontakter mellan Kriminalvården och , till exempel för att säkerställa att den frigivne om möjligt har någon bostad till och ge honom eller henne råd om försörjning och ekonomi. Stödorganisationer där före detta kriminella hjälper andra att bryta med kriminalitet fyller en mycket viktig funktion. Frivården har en central roll i att minska brottsligheten och öka tryggheten. Den har en något undanskymd roll inom kriminalvården. I debatten om Kriminalvården finns det ett kraftigt fokus på de slutna anstalterna, men frivården hanterar dubbelt så många klienter med mindre personal. har säkerheten i frivården stärkts genom att säkerhetskontroller ska få genomföras på ett frivårdskontor om det behövs för att där minska risken för brott som innebär allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Dock är det alltså fortfarande bara på vissa särskilt specificerade villkor som en säkerhetskontroll ska göras. För att bestämmelsen ska kunna fungera ändamålsenligt i vardagen bör lagen ändrats så att säkerhetskontroller alltid ska kunna genomföras inom frivården. har gjort ett tillkännagivande i denna fråga (bet. 2020/21:15) och vi förväntar oss att regeringen nu utan onödigt dröjsmål tar fram färdiga förslag. Personer som är dömda för brott har ofta mycket svårt att hitta en vanlig försörjning. Det finns ofrånkomligen en stark misstro mot att anställa någon som kanske har flera fängelsedomar i livsbagaget. Vi vill undersöka fler sätt att hitta vägar tillbaka till jobb för personer som brutit med kriminalitet. En möjlighet är att inom frivårdens ramar möjliggöra tidsbegränsade anställningar så att före detta kriminella får normala yrkeserfarenheter och meriter att hänvisa till. Detta gör det också lättare för dem att fortsätta ut på den ordinarie arbetsmarknaden. Sådana anställningar behöver förenas med noggrann uppföljning för att säkerställa att personen inte återfaller i kriminalitet. Gulan Avci (L)