mot · H9022537 · 2021-10-01 00:00:00 — Regionen kan bidra med kompetens som framför allt de mindre kommunerna, varifrån arbetspendling sker, har behov av. En regional översiktsplanering ska fortfarande innebära att beslutanderätten ligger på nivå för bostadsbyggandet. ändrades lagen så att regional planering ska ske i och län. I övriga län ska regional utvecklingsplanering ske enligt lagen om regionalt utvecklingsansvar. Regional fysisk planering är tänkt att som ett led i att åstadkomma mer enhetlighet i landet, införas i ytterligare län när behov av och förutsättningar för sådan planering finns. Detta tas upp i prop. 2017/18:266. Regional planering behöver utökas att gälla i fler län. framförde i sitt betänkande till regeringen att för att tillgodose bostadsförsörjningsbehovet och en långsiktigt hållbar utveckling i alla delar av landet, behövs en ny regional planering. I SOU 2018:35 ”Ett gemensamt bostadsförsörjningsansvar” föreslås ett nytt arbetssätt för att få staten och kommunerna att ta ett gemensamt ansvar, skapa en samsyn på vad bostadsbristen består i och hur den ska lösas på alla nivåer i det offentliga , centralt för arbetssättet är regionerna. För att reglera det gemensamma arbetssättet föreslår utredningen en ny bostadsförsörjningslag. Enligt lag (2013:866) ska verka för samordning mellan kommunerna i frågor om bostadsförsörjning. Länsstyrelserna ska enligt förordningen (2017:868) med länsstyrelseinstruktion verka för att behovet av bostäder tillgodoses. I regleringsbrevet fick länsstyrelserna ett återrapporteringskrav med innebörden att redovisa hur de har verkat för att behovet av bostäder tillgodoses, vad det strategiska arbetet bidragit till och vilka utmaningar som finns. Kring detta har frågor ställts, hänvisningar har gjorts till olika lagar, förordningar, utredningar och uppdrag av ansvariga i regeringen. Det är uppenbart att helhetlighet och tydlighet behövs och att regional bostadsplanering ska gälla för fler regioner för en integrerad planering av bostadsförsörjningen. Regionalisera kontrollplan för bygglov Kontrollplanen är grunden för hela tillsyns- och kontrollsystemet i . Byggherren ansvarar för att upprätta en kontrollplan, fastställer den i startbeskedet. har tillsyn och uppföljning av byggherrens kontroll. För att snabba på byggprocessen och höja kvaliteten för uppföljningen av kontrollplanen föreslås att ett regionövergripande organ tar över uppföljning av kontrollplanen. Med utomstående regionalt kontrollansvarig ökar neutraliteten och kvaliteten i bedömningarna. Förslaget skulle innebära att byggprocessen underlättas för både kommunerna och byggbolagen. Viktigt är att processen inte fördröjs och att byråkratiseringen ska minska, inte öka. Ett välfungerande och effektivt system för integrering av den kommunala plan- och byggprocessen och den regionala insynen i kommunernas stadsbyggnadsarbete bör tas fram. Kommunala vatten- och avloppsplaner är viktiga för att skapa långsiktig planering för kommunens utbyggnad och framväxt. VA-planering (planering av vattenförsörjning för dricksvatten och hanteringen av avloppsvatten) handlar också om i vilken ordning olika geografiska områden ska åtgärdas, vem som ska utföra arbetet och hur delaktighet och engagemang hos berörda aktörer skapas. För att minska konflikter kring utbyggnad av kommunalt vatten och avlopp behöver dessa planer vara baserade på för att skapa förutseende för fastighetsägare. En investering i vatten och avlopp är mycket kostsam varför fastighetsägare ska kunna känna sig trygga med hur planeringen ser ut i kommunen. Vid utbyggnad bör samråd vara ett obligatoriskt förfarande för att öka förståelsen för anslutning och med syfte att finna bästa lösningen. De hushåll som vill vänta med anslutning bör kunna göra det. Ett tillkännagivande har riktats till regeringen om att en fastighetsägare med enskilt avlopp ska inte kunna tvingas att ansluta sig till det kommunala vatten- och avloppsnätet. Detta under förutsättning att det egna avloppet uppfyller de gällande miljö- och hälsokraven. Det finns behov av större flexibilitet i val av lösning för vatten och avlopp på landsbygden. Dagens regler om anslutning av enskilda avlopp till kommunala avloppsnät innebär oproportionerligt höga kostnader för den enskilde. Fastighetsägare som har ett enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav ska inte behöva ansluta till ett kommunalt avlopp. Kommunen ansvarar för planläggningen av mark och vatten och för att marken används till det den är mest lämpad för och att den bara planläggs om det är lämpligt från allmän synpunkt. bedömningen om marken är lämplig ska enligt kommunen särskilt ta hänsyn till bland annat hälsa och säkerhet, vattenförsörjning och avlopp samt olyckor, översvämning och erosion. Detta ansvar innebär att kommunen vid detaljplaneläggningen ska ha försäkrat sig om att dagvattenhanteringen går att lösa inom planområdet och att man kan visa hur det kan göras. En översyn bör göras av vad planen kan eller ska innehålla för att på bästa sätt skapa rätt förutsättningar för kommunen att planera utbyggnad och skapa goda samhällsekonomiska effekter samt för att på bästa sätt gynna enskilda fastighetsägare. Översyn av riksintressena i syfte att öka utveckling och byggnation Riksintressen övertrumfar ofta kommunala byggplaner vilket innebär problem då tillväxt, byggnation och fler bostäder behövs. Riksintresseområdena är omfattande till antal, geografisk utbredning och till skyddsnivå. (1998:808) styr och varje område har även särskilda förbud eller krav på hänsyn. En vilja från lagstiftarens sida för skydd av riksintressen var att det skulle råda balans mellan skydd och lokalsamhällets behov samt att dialog skulle ske mellan parterna. Tolkningen av regelverket har istället ofta skett i en alltför ensidig riktning till förmån för skydd av miljöintressen och till nackdel för utveckling av lokalsamhällen. Detta har drabbat byggande negativt. Utredningen och riksintressen SOU 2014:59 lade fram ett förslag om bostadsförsörjning som riksintresse, men förslaget gavs inte gehör. I utredningsdirektivet till Planering och beslut för hållbar utveckling SOU 2015:99 ingick syftet att minska riksintressenas omfattning. Det motverkades istället med nya förslag om ytterligare riksintressen. Det behöver tas hänsyn till den lokala bostadsplaneringen och behov som intressenter för samhällsutveckling lyfter bör inkluderas relaterat till hur riksintresseområden ska skyddas. Både investeringar och boende är viktiga i hela landet, därför behöver byggande möjliggöras i högre grad. Attraktivitet i att locka investeringskapital och bra bostadslägen är av vikt men konkurrerar med skyddet i riksintresseområden. Ett exempel på behov 2021 var de stora industrisatsningarna i norra som kräver byggande, inte minst bostäder. Behov av en fördubblad byggtakt för bostäder i till ungefär 5 000 stycken , påtalades. Oro uttrycktes från Byggföretagen, för att byggprocesserna kan dra ut på grund av skyddet av riksintressen, vilket hindrar tillväxten i regionen. meddelades att uppdrag givits till och länsstyrelserna om översyn av anspråk och aktualitetsprövning för minskning av målkonflikterna. Uppdragen ska delvis syfta till minskning av antal och utbredning av anspråk av riksintressen. Det återstår att se vad detta utmynnar i. För näringslivet i , fler arbetstillfällen och utveckling i lokalsamhällen behövs anpassningar, inte minst när det gäller utökad nödvändig bostadsbyggnation. stränder är en naturtillgång av stort värde. Stränderna längs sjöar och vattendrag, liksom längs kusterna och skärgårdarna, är betydelsefulla för allmänheten och för det växt- och djurliv som är beroende av vattenmiljöer. På många håll har ett strandskydd på flera blivit ett hinder för nybyggnationer. Strandskydds-lagstiftningen har tidigare ändrats med syftet att förtydliga bestämmelserna, men även för att anpassa lagstiftningen till de lokala och regionala förhållandena. Därmed skulle syftet att begränsa nybyggnation i områden som riskerar att överexploateras kvarstå, men möjligheterna ökas att medge dispens i områden där det finns gott om orörda stränder. Genom lagändringen gavs alla kommuner möjlighet att ge dispens för strandnära områden, med hänvisning till landsbygdsutveckling. I motsatt riktning mot intentionerna har länsstyrelserna på många håll i landet beslutat om ett utvidgat strandskydd. konstaterade vid en översyn att det finns stora områden med utvidgat strandskydd utan tydliga angivna motiv. har stöd för att utvidga zonen till från strandlinjen, om det behövs för att säkerställa strandskyddets syften. Det kan till exempel gälla områden som är: av riksintresse för naturvården och friluftslivet, kust- och skärgårdsområden som inte redan förlorat i betydelse på grund av exploatering, grunda havsbottnar av betydelse för flora och fauna och tätortsnära strövområden. Detta kan riskera att leda till negativa konsekvenser för olika näringar, utveckling och för byggande. Ett kortare strandskyddsavstånd är ofta att förorda. Detta skulle tillsammans med allemansrätten och övriga skyddsformer i de allra flesta fall utgöra ett fullt tillräckligt skydd. Viktigare än avstånd mellan bebyggelse och vatten, är att bibehålla nuvarande regler om människors rätt till fri passage nära vatten. Strandskyddet ska förändras så att regelverket utformas flexiblare . Länsstyrelsernas möjlighet att överpröva kommunala bygglov i strandskyddslägen ska begränsas. En översyn av strandskyddsreglerna ingick i det så kallade januariavtalet. I betänkandet ”Tillgängliga stränder – ett mer differentierat strandskydd”, (SOU 2020:78) föreslogs förändringar som mött kritik från olika håll. Vi menar att de förslag om reviderade strandskyddsregler som är att vänta måste ta tydligare hänsyn än som görs i utredningen, till det lokala inflytandet över var det ska vara tillåtet att få bygga strandnära. Möjliggör utveckling och byggnation ovan odlingsgränsen Odlingsgränsen i norra är den administrativa gränsen mellan fjälltrakter och för odling lämpade områden, vilka finns i och . Gränsen utstakades för att förhindra att nybyggen anlades på otjänlig mark och för att skydda samerna för intrång. Den praktiska betydelsen av gränsen har minskat men den har betydelse för rennäringslagen och vissa jakt- och fiskerelaterade regelverk. Ovanför odlingsgränsen är möjligheten för kommuner att köpa statlig mark kraftigt begränsad. I de fall staten är den största markägaren i en kommun föreligger risk att tillväxten i området och nödvändig byggnation för näringsliv, företagande, industri och bostäder bromsas, på grund av markbrist. Behovet av flera bostäder är stort i områden där nya arbetstillfällen växer fram, detta behöver tillgodoses. Problemen med att statligt ägd mark försvårar utveckling i kommuner, berör landets mest glesbefolkade kommuner. I exempelvis äger staten av landområdet, medan kommunen själv endast har tillgång till en procent av marken. Detta försvårar nödvändig stadsomvandling, planering och byggnation. omgärdas även av flera områden med olika typer av skydd. Sammantaget försvåras byggnation kraftigt. Rimligt är att olika intressen behöver tas hänsyn till. Det gäller inte minst utveckling, planläggning och byggnation i områden som kan expandera där ett utvecklat näringsliv med många arbetstillfällen är möjligt. Regeringen bör utreda om regelverket för markförsäljning ovanför odlingsgränsen bör förändras, i syfte att så långt det är möjligt skapa likvärdiga förutsättningar för markförsörjning, tillväxt och byggnation i landets alla delar. Hänsyn bör tas till beaktande av särskilt känsliga naturmiljöer.