mot · H9024165 · 2021-10-05 00:00:00 — ser positivt på detta samarbete men har motionerat om att denna samverkan behöver utökas och fördjupas för att förhindra och upptäcka denna typ av brottslighet. I en rapport från nationellt underrättelsecentrum[6] konstateras följande i slutsatserna: Kombinationen av en rättighetslagstiftning inom assistansersättning och en generöst utformad arbetskraftslagstiftning innebär att staten blir möjliggörare för systematiska brottsupplägg. Genom cyniska upplägg där utsatta individer ofta exploateras uppnår aktörerna stor ekonomisk helt på skattebetalarnas bekostnad. Nuc bedömer sammanfattningsvis att det handlar om ett systemfel och att det därmed kan finnas behov av att se över rådande lagar och regler kring brottsproblematiken, men även att åtgärder kan behöva vidtas för att stärka samverkan och kontroll hos alla berörda myndigheter. utredningar har pekat på den omfattande brottsligheten mot välfärdssystemen. Det är angeläget att den organiserade brottsligheten beivras. presenterar därför ett flertal förslag för att stoppa välfärdsbrottsligheten i vår motion ”Välfärdsbrottslighet” Förslagen inkluderar exempelvis ett förstärkt myndighetssamarbete och en översyn av sekretesslagstiftning i syfte att stärka den myndighetsövergripande kontrollverksamheten för att bekämpa brottsligheten, skärpningar för att undanröja missbruk och utnyttjande av systemet med arbetskraftsinvandring och fler verktyg för Inspektionen för vård och omsorg () för att exempelvis stoppa oseriösa aktörer från att kringgå intentionen i tillståndsplikten och återkommande starta nya verksamheter som inte har de assistansberättigades bästa för ögonen. Att den personliga assistansen utnyttjas av organiserad brottslighet kan påverka allmänhetens inställning och undergräva förtroende för ett assistansen och LSS som ett livsnödvändigt skyddsnät för personer med funktionsnedsättning. Enskilda personer med personlig assistans och assistansanordnare som har ärliga uppsåt riskerar dessutom att bli, eller uppleva sig bli, utpekade som brottslingar eller som onödiga belastningar. Det är en oacceptabel utveckling. Inte minst därför är det angeläget att med större kraft bekämpa den organiserade brottslighet som riktar in sig på att utnyttja assistansersättningen och andra välfärdsystem. Pengarna som samhället avsätter till LSS ska ge människor med omfattande funktionsnedsättning en möjlighet att leva ett liv som andra – inte göda kriminell verksamhet. Återkrav från trots handlande i god tro Efter en lagändring i Socialförsäkringsbalken kan rikta återkrav mot assistansanordnare. Återbetalning ska enligt 108 kap. 2 § andra stycket socialförsäkringsbalken bland annat ske om anordnaren insett eller skäligen borde ha insett att assistansersättningen utbetalats felaktigt eller med ett för högt belopp. Det är rätt och riktigt. Pengarna inom assistansersättningen ska tillgodose ett verkligt behov av assistans. har dock regelmässigt börjat begära återkrav av assistansersättning, inte sällan miljonbelopp, även om assistansanordnaren inte känt till felet utan handlat i god tro. Enligt en rapport från Fremia[7] har det i enskilda ärenden förekommit att i samband med begäran av återkravet uttryckligen har angett att orsaken till den felaktiga utbetalningen ligger hos . Myndigheten har med andra ord gjort en felaktig bedömning och beviljat assistans på felaktiga grunder. Det är fullt rimligt att en assistansanordnare förlitar sig på och utfärdar assistans utifrån de beslut som myndigheten utfärdar. Men även i de fall där gör bedömningen att assistansanordnaren varit i god tro så ställs återkravet regelmässigt mot anordnaren. För de seriösa assistansanordnarna kan det bli mycket kännbart när när som helst kan kräva tillbaka pengar som redan har använts till beviljad personlig assistans. Pengar som inte längre finns eftersom de redan använts till utförd assistans. Assistans som dessutom har beviljats av myndigheten själv. Denna myndighetsutövning riskerar att slå ut den seriösa assistansbranschen. anser därför att det krävs en översyn kring rättssäkerheten kring hantering av återkrav av assistansersättning. Vid behov ska åtgärder vidtas för att ändra myndighetens rutiner inom området. Boende med särskild service för personer som omfattas av LSS De olika boendeformerna som omfattas av LSS – korttidsvistelse utanför det egna hemmet, boende i familjehem eller i bostad med särskild service för barn eller ungdom, bostad med särskild service för vuxna eller annan särskilt anpassad bostad – kallas här i korthet LSS-boenden. Dessa boendeformer är ett bra komplement till andra LSS-insatser. Exempelvis kan korttidsboenden ge föräldrar till barn med funktionsnedsättning värdefull avlastning och en större möjlighet att fokusera på eventuella syskons behov. vill understryka att dessa boendeformer kan erbjudas men att de inte får påtvingas de som önskar bo i ett eget boende med stöd av exempelvis personlig assistans. LSS är en rättighetslagstiftning som ska utgå ifrån och respektera den enskildes behov och önskemål. Om den enskildes vilja inte respekteras vid val av boende, riskerar vi att återgå till den institutionalisering som fanns före LSS. Det kan vi inte acceptera. har nåtts av oroande signaler kring att det bli allt vanligare att personer med behov av LSS-boende får relativt kortsiktiga beslut och att det förekommer att personer flyttas från ett boende till ett annat, inte sällan till ett boende med en lägre dygnskostnad. Vi ser en risk med att detta agerande strider mot delar av femte, sjätte och sjunde paragrafen i LSS – inflytande, medbestämmande, varaktighet, jämlika levnadsvillkor. anser att det måste tillförsäkras att förändringar i verkställigheten sker i samråd och med utgångspunkt i den enskildes medbestämmande och varaktiga välmående. Vi förespråkar därför ett förtydligande i LSS kring att när kommunen fattar beslut om att en individs insats ska verkställas på ett nytt sätt måste beslutet ske i nära dialog och samförstånd med berörd person eller god man/ställföreträdare och med personens bästa i fokus. Det finns många LSS-boenden som bedriver fantastisk verksamhet där behovet hos de boende alltid respekteras och sätts i första rummet och där personalen får kontinuerlig kompetensutveckling. Men dessvärre finns det också verksamheter med stora brister. Media har uppmärksammat vanvård och missförhållande som ger upphov till tragedier av det absolut värsta slaget. Bilden bekräftas av rapporter ifrån och . Tryggheten och tilliten till att samhället kommer ge ett gott stöd till de som behöver det som mest måste återuppbyggas från grunden. En nyckelfaktor är att personal inom all LSS-verksamhet har grundläggande ändamålsenlig kompetens och stöd från närvarande chefer. Chefer som på plats arbetar aktivt med att skapa ett gott arbetsklimat, främjar kompetensutveckling och säkerställer att rutiner och arbetsplaner efterföljs och utförs på ett korrekt sätt. En viktig grundförutsättning för kvalitet i all verksamhet som berör personer med funktionsnedsättning är kompetent personal. Det är inte bara viktigt inom LSS-verksamheten utan även inom exempelvis färdtjänst, skola, räddningstjänsten samt rätts- och polisväsendet. Det är också avgörande att tjänstemän vid olika myndighetsnivåer – nationell, regional och kommunalt – besitter rätt kompetens för att på bästa samtala med och bedöma det individuella behovet av insatser på ett rättssäkert sätt. anser därför att bör ges i uppdrag att ta fram riktlinjer baserat på befintlig forskning och kunskap kring hur ett gott bemötande mot personer med funktionsnedsättning ska vara. ”Insatser och stöd till personer med funktionsnedsättning” visar att personer med funktionsnedsättning är mer utsatta för våld än andra. Trots det saknar många kommuner rutiner för att upptäcka våldsutsatthet inom LSS-verksamheter. Endast en tredjedel av kommunerna använder de standardiserade bedömningsmetoder som rekommenderar för att upptäcka våldsutsatthet hos enskilda vuxna inom LSS. Många kommuner saknar dessutom rutiner för hur de ska agera vid indikation på våldsutsatthet. Vi anser därför att de ska ske en nationell uppföljning för att säkerställa att kommunernas fullföljer sina skyldigheter med att arbeta förebyggande och med att vidta åtgärder när en person med funktionsnedsättning är våldsutsatt. Vi anser även att det ska upprättas nationella mål för hur berörda myndigheter ska kunna ha god beredskap i frågor som rör krissituationer för personer med Downs syndrom och intellektuell funktionsnedsättning. Rådgivning och annat personligt stöd ser med stor respekt på det övermäktiga ansvar som ligger på anhöriga till barn med funktionsnedsättningar. I finns ett etablerat system med koordinatorer som är helt fristående från myndighetsutövningen och ska stödja föräldrar genom att bygg upp ett kontaktnät som underlättar samarbete med skola, individ och familjeomsorgen, kommunens LSS-handläggare, med habilitering och annan vård inom region eller med andra aktörer. En viktig uppgift för koordinatorn är att påtala systemfel för att minska organisatoriska mellanrum, felaktig eller otydlig information eller otillgängliga tjänster. Även i finns goda erfarenheter där exempelvis Nationellt anhöriga (Nka) och 2018 initierade ett projekt för att ge intresserade kommuner möjlighet att utveckla, och praktiskt tillämpa, funktionen som koordinator, för att på bästa sätt möta de behov av stöd som finns hos föräldrar som har barn med funktionsnedsättning. Projektet kommer att pågå till . anser att modellen med koordinatorer i svensk kontext bör prövas i en större försöksverksamhet om projektet har haft ett positivt utfall. anser vidare att det kan det vara värdefullt med en fast personlig kontakt på myndigheten. En handläggare som är väl förtrogen med tidigare utredningar och insatser skulle möjliggöra en bättre kontinuitet i ärendehanteringen och uppföljning av de beviljade insatsernas kvalitet. Daglig verksamhet ska ge en meningsfull sysselsättning utifrån personens specifika förutsättningar. Den enskilde ska inom ramen för insatsen daglig verksamhet ha rätt till en inledande kartläggning för att fastställa hur den bäst kan anpassas och utformas utifrån de individuella behoven. ”Insatser och stöd till personer med funktionsnedsättning” visar att få personer med funktionsnedsättning går vidare från daglig verksamhet till arbete eller studier. Av de 33 800 människor som var i daglig verksamhet 2014 fick – 72 personer – lönearbete . Därtill visar rapporten att få kommuner, , har överenskommelser om samverkan mellan samt Arbetsförmedlingen. Dessutom har av kommunerna skriftliga, aktuella rutiner för att pröva den enskildes möjligheter till arbete eller praktikplats. som presenterades hade följande förslag angående daglig verksamhet som anser borde genomföras. ”bör få i uppdrag att, i samarbete med Myndigheten för delaktighet, ta fram kunskapsunderlag för hur den dagliga verksamheten kan utformas så att de som står längst från arbetsmarknaden får ökade möjligheter till såväl att förvärva och bibehålla sina förmågor som till delaktighet i samhället. En kartläggning av förhållandet mellan insatsen daglig verksamhet och arbetsmarknads- och utbildningsområdena ska utgöra utgångspunkt för en översyn av insatsen. Den ska avse såväl frågan hur personer i daglig verksamhet som har utvecklat sina förmågor kan prövas mot arbetsmarknaden som de ekonomiska och organisatoriska förutsättningarna för att på olika sätt möjliggöra en övergång till arbete eller studier i kombination med deltagande i daglig verksamhet.” Vi kristdemokrater är positiva till att regeringen i samband med lagändringen kring hjälp med andning och måltider i form av sondmatning införde ett undantag från kravet på särskilda skäl för assistansersättning för tid när ett barn med funktionsnedsättning deltar i barnomsorg eller skola. Argumenten för detta är bland annat att hjälp med andning och måltider i form av sondmatning är relativt avancerade hälso- och sjukvårdsåtgärder som ligger utanför föräldraansvaret och som i vissa fall kan utföras i form av egenvård. SKR påpekar också att det sällan torde vara möjligt för personal i skola och förskola att överta ansvaret för egenvårdsåtgärder som avser andning och sondmatning. var dock förvånande över att regeringen menade att det inte fanns skäl för undantag av kravet på särskilda skäl för assistansersättning för andning och måltider i form av sondmatning när det gäller den tid när en person med funktionsnedsättning deltar i daglig verksamhet. Vi menar att det är lika svårt för personal på daglig verksamhet som inom barnomsorg och skola att ta över ansvaret för dessa relativt avancerade hälso- och sjukvårdsåtgärder. Vi kristdemokrater anser därför att förutsättningarna för att även daglig verksamhet ska omfattas av undantaget för krav på särskilda skäl för assistansersättning bör utredas. Försöksverksamhet – förenklad biståndsbedömning för ledsagning är kritiska till den utveckling med nedskärningar som skett inom LSS , och då inte enbart inom den personliga assistansen. På ett långsiktigt plan måste bedömningarna av behovet enligt LSS präglas av mer medmänsklighet och ett tillvaratagande av personens egen bedömning av hur omfattande behovet av assistans eller andra LSS-insatser är. Flertalet funktionshinderorganisationer vittnar om att deras medlemmar känner sig kränkta och att deras behov blir ifrågasatta när deras dag bryts ner och sekunder. De menar att det är få personer som uppger att de vill ha mer stödinsatser än vad de faktiskt behöver. I har man inom ett projekt med stöd från SKR och testat att låta personer med funktionsnedsättning själva besluta hur mycket hjälp med ledsagning de behöver. Det visade sig att även om kommunen fick bekosta något fler timmar ledsagare än tidigare, så minskade administrationen kring ansökningarna så mycket att det totalt sett blev en besparing. Att ge insatser utan biståndsbedömning där det är lämpligt, innebär att tid frigörs för biståndsbedömarna att kunna följa upp beslut om insats och andra kvalitetshöjande delar. En utökad försöksverksamhet kring förenklad biståndsbedömning inom LSS-insatsen ledsagning bör därför prövas. Rehabilitering, habilitering och hjälpmedel Rehabilitering: Rehabiliteringsinsatser måste hålla hög kvalitet och ses som en naturlig del i vård- och behandlingskedjan för att den enskilde ska få de bästa förutsättningarna för att återvinna eller bibehålla bästa möjliga funktionsförmåga efter en olycka eller sjukdom. En samhällsekonomisk helhetssyn är också avgörande. Detta då en investering på rehabiliteringsinsatser i den kommunala eller regionala budgeten kanske ger en effekt enbart i exempelvis anslaget för sjukskrivning i statsbudgeten. Dessvärre är stora skillnader i rehabiliterings kvaliteten över landet. På statlig nivå anser att det bör tas fram nationella riktlinjer för att skapa förutsättningar för en jämlik kvalitet på rehabilitering över landet. Vidare bör få ett tydligare uppföljningsuppdrag av rehabilitering och hjälpmedel i syfte att utvärdera effekten av de insatser som ges i de olika regionerna. Ett sådant uppdrag ger också möjlighet att beforska och utveckla området. har också föreslagit att det ska finnas tillgång till en medicinskt ansvarig rehabiliterare () i alla kommuner. Glädjande nog har gett sitt stöd till detta förslag och det är nu upp till regeringen att agera för att tillgängligheten till ska bli bättre. För att en ska kunna erbjuda kunskapsbaserade och personcentrerade insatser av hög kvalitet vore det värdefullt om den så kallade generiska modellen för rehabilitering fick större spridning över landet. Modellen är framtagen av Nationellt system för kunskapsstyrning hälso- och sjukvård inom SKR och skapar förutsättningar för att alla patienter i behov av rehabilitering ska få ett strukturerat omhändertagande med tidig individuell bedömning, upprättande av rehabiliteringsplan, evidensbaserade åtgärder och uppföljning. Habilitering: Habilitering omfattar insatser till en person som har en medfödd funktionsnedsättning eller som tidigt i livet har fått en funktionsnedsättning. Dessvärre förekommer det stora skillnader över landet även kring kvaliteten på habiliteringsinsatserna. anser därför i enlighet med resonemanget under avsnittet rehabilitering ovan att det ska tas fram nationella riktlinjer och en generisk modell även för habilitering Hjälpmedel: Att ett hjälpmedel eller medicinteknisk produkt är anpassad utifrån den enskildes behov har stor betydelse för att en person med funktionsnedsättning ska ha full delaktighet och frihet inte bara i samhället utan också i sitt eget liv. Utbudet av, och självkostnaden för, hjälpmedel och medicintekniska produkter skiljer sig kraftigt åt mellan olika regioner. För att utbudet ska vara så brett som möjligt är det angeläget att en person, oavsett var i landet den bor, kan välja produkter ifrån en nationell sammanställning över de hjälpmedel och medicintekniska produkter som är godkända och kvalitetssäkrade i de olika regionerna. Förutsättningarna för att införa nationella ramverk angående patientavgifter kopplade till hjälpmedel och medicintekniska produkter bör också utredas. Vi föreslår en utredning som ser över hjälpmedelsförsörjningen och ser helheten för den som behöver hjälpmedel. Vi vill även utreda möjligheten att den enskilde ska kunna välja hjälpmedel utanför den fastställda listan. Denna ökade valfriheten kan för vissa ge ett mervärde i livet och bättre livskvalitet. Detta ska ske utan att det blir dyrare för det offentliga eftersom den enskilde står för eventuell merkostnad utöver den fastställda pengen. Vid val av anpassade hjälpmedel utanför den godkända listan, behöver dock en riskanalys genomföras utifrån eventuella funktionella risker. Formerna för detta bör utredas. Färdtjänst som ger frihet och trygghet Om en person har en långvarig funktionsnedsättning som gör det svårt att resa med allmänna kommunikationsmedel har han eller hon rätt till färdtjänst. Resan med färdtjänst ska vara en trygg och förutsägbar upplevelse. Det är därför avgörande att utföraren av färdtjänsten säkerställer att förarna har ändamålsenlig kompetens inom bemötande av personer med funktionsnedsättning. Om kompetens, färdigheter i svenska språket och förståelse saknas för de behov som exempelvis personer inom autismspektrumet har, kan förarens beteende skapa en stress som gör att personen med funktionsnedsättning försämras i sitt hälsotillstånd. Detta måste undvikas. Behovet av kompetens inkluderar också hantering av de hjälpmedel som resenären har. anser att det behövs strukturer för att sprida befintlig forskning till berörda verksamheter runt hur ett gott bemötande mot personer med funktionsnedsättning ska vara. Det behövs ett ramverk som säkerställer kompetensen hos utförarna trafiksäkerhetsmässigt och för att ge ett individuellt anpassat bemötande, både hos de tjänstemän som bedömer behovet av insatser och hos de som utför insatserna. Det är också angeläget att bevaka den rättspraxis som utvecklas kring beviljandet av färdtjänsttillstånd. Det gäller i synnerhet färdtjänsttillstånd för personer som är blinda eller som har en grav synnedsättning då det för dessa personer i vissa fall kan vara förenat med livsfara att färdas med den allmänna kollektivtrafiken. Vid behov måste färdtjänstlagen ändras för att säkerställa att personer med vissa funktionsnedsättning få rätt till färdtjänst. Det är en förutsättning för att de ska kunna leva ett liv med full delaktighet i samhället. Dagens system för tolktjänst är krångligt, med många olika huvudmän. Det råder oklarhet kring centrala frågor som ansvarsfördelning, huvudmannaskap och finansiering. Det är problematiskt för såväl tolkanvändare som beställare och utförare. Det är därtill stora skillnader över landet i tillgången till välfungerande tolktjänst. Detta sammantaget begränsar möjligheterna till delaktighet och inflytande i samhället för döva och hörselskadade människor. gav en enig riksdag regeringen ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en ny utredning om tolktjänst för personer med hörselnedsättning och språkstörning. Det tog , men Krisdemokraterna välkomnar den utredning som är tillsatt ”Förstärkt tolktjänst för jämlikhet och delaktighet” (dir. 2020:79) och kommer följa frågan noga. Enligt () är det en lägre andel synskadade som använder ledarhund i jämfört med de andra nordiska länderna. Ledarhund är ett hjälpmedel som bidrar till att fler synskadade får en ökad frihet och delaktighet i samhället. Det är därför angeläget att kartlägga hur skillnaderna jämfört med andra nordiska länder ser ut och vad de orsakas av, samt att se över behoven att öka tillgängligheten av ledarhundar. Föreningsliv och fysisk aktivitet menar att arbetet med inkludering inom idrottsrörelsen inte nog kan betonas. Deltagande i föreningsliv minskar utanförskap och blir en naturlig brygga in till andra delar av samhällslivet. De nätverk och kontakter som ges genom föreningsliv ge ökad möjlighet till exempelvis arbete eller eget boende. Undersökningar visar dessvärre att personer med funktionsnedsättning rör på sig mindre än resten av befolkningen. Det är därför viktigt med insatser som möjliggör fysisk aktivitet för personer med funktionsnedsättning. Det är en investering inte bara för den enskildes fysiska och psykiska hälsa och välmående utan för samhället i stort då de positiva effekterna för individen minskar exempelvis sjukvårds- och rehabiliteringsrelaterade kostnader[8]. Ökad fysisk styrka ger också en större frihet i vardagen. välkomnar därför regeringens satsning för ett ökat deltagande i idrott främst för barn och unga samt för personer med funktionsnedsättning men avsätter därutöver ytterligare inom utgiftsområde 17. Dessa medel som ska gå särskilt till det civila samhällets aktiviteter som främjar fysisk aktivitet och gemenskap för personer med funktionsnedsättning. Kostnaden för den specialutrustning som krävs för utövande av olika parasporter är ofta högre än den som krävs för motsvarande idrottsaktivitet som inte är anpassad. Det medför att personer med funktionsnedsättning inte alltid kan ges möjlighet att prova på eller delta i de idrotter som de tycker verkar roliga. Effekten kan bli att de inte utövar någon idrottsaktivitet alls. anser därför att detta behöver belysas och eventuellt ses över. Det finns ytterligare hinder som begränsar möjligheten för en person med funktionsnedsättning att aktivt delta i en idrottsaktivitet. Ett konkret problem för många rullstolsburna personer är att man i många regioner inte får ta med specialutrustning, som exempelvis en rullstol anpassad till basketträningen, i färdtjänsten. Det presenterades en statlig utredning , Särskilda persontransporter – moderniserad lagstiftning för ökad samordning. Utredningen föreslog bland annat följande: ”Under vissa förutsättningar får resenärer ta med förskrivna hjälpmedel som är nödvändiga för den dagliga livsföringen och som inte är tillgängliga på resmålet genom t.ex. förhyrning. Hjälpmedlen ska kunna hanteras som sedvanligt bagage eller transporteras på ett ändamålsenligt sätt. Endast om det finns särskilda skäl får rätten att ta med hjälpmedel leda till en väsentligt fördyrad transport.” Regeringen har ännu inte gett besked kring hur de kommer hantera utredningens förslag. anser att det är angeläget att gå vidare med detta förslag. Skola och högre utbildning I en skola där ingen hålls tillbaka och ingen lämnas efter behövs både kunskap, kompetens och flexibilitet. Skolan har länge präglats av en strävan efter inkludering, att ingen ska pekas ut genom att gå i särskild grupp. För barn med olika funktionsnedsättningar krävs särskild planering och tillförsäkran av nödvändiga hjälpmedel för att tillgodose deras behov av stöd och stimulans att utvecklas efter sin personliga potential.