mot · H8024033 · 2021-04-30 00:00:00 — Trots relativt goda geografiska förutsättningar för ett både miljövänligt och högproduktivt jordbruk har den s.k. självförsörjningsgraden i sjunkit till . Räknat i kronor och ören producerar vi mindre än hälften av de livsmedel vi konsumerar, ett resultat av att politiker har negligerat lantbrukarnas villkor. Den senaste tidens utveckling understryker att livsmedel inte kan jämföras med vilken handelsvara som helst. I en krissituation måste kunna lita till egna resurser och beredskapslager för att leverera de livsmedel som nationen behöver. Så är inte fallet . beredskapslager avvecklades stegvis och framåt. Lagringen av exempelvis livsmedel, läkemedel, sjukvårdsmaterial samt drivmedel avsåg att göra mindre sårbart för längre perioder av avspärrning. Vad gäller insatsmedel till jordbruket var lagren dimensionerade för att klara blockad. Besynnerligt nog innebar EU-medlemskapet, då det svenska jordbruket inledde sin tillbakagång, att lagren minskades väsentligt. Regeringen och berörda myndigheter bör under alla omständigheter skyndsamt planera för inrättandet av beredskapslager för eventuella krissituationer. Utöver lager av livsmedel (och sjukvårdsmateriel) bör bygga upp förråd av insatsvaror såsom utsäde, agrokemikalier och drivmedel. 4.1.3 Resurser för infrastruktur och trafik Coronapandemin har drastiskt förändrat villkoren inom transportsektorn. Både kollektivtrafiken, färjetrafiken och flygtrafiken är drabbade. På grund av regeringens allmänna råd och restriktioner har antalet resenärer inom kollektivtrafiken kraftigt minskat, med den förödande konsekvensen att kollektivtrafikbolagen och landets kommuner och regioner gått miste om miljardintäkter i form av utebliven biljettförsäljning. Om inte regeringen ger full kompensation för detta bortfall, kan det leda till att regionerna tvingas prioritera mellan kollektivtrafik och sjukvård. En sådan situation önskar inte . Även sjöfarten har drabbats hårt, inte minst passagerarfärjorna. Detta skadar såväl de företag som bedriver trafiken som de människor och företag som är beroende av själva förbindelsen. Där önskar reducera farledsavgiften så länge coronaläge råder, som ett sätt att mildra de negativa effekterna av bortfallet. De flesta av landets regionala flygplatser har sett en nedgång på i sina trafikvolymer och hotas av nedläggning om inte staten skjuter till medel. Välfungerande regionala flygplatser är en av grundförutsättningarna för ett fungerande näringsliv. har lagt fram ett utskottsinitiativ med uppmaning till regeringen att återkomma med ett förslag som innebär att statliga medel tilldelas icke-statliga regionala flygplatser för att flygplatserna ska kunna upprätthålla sin drift. Utifrån diskussioner med Svenska Regionala Flygplatser behövs tillskott om ca 2–per flygplats för att upprätthålla driften. En stor skuld kvarstår vad gäller underhållet av landets vägar och järnvägar. av försummelse behöver ytterligare resurser skjutas till för att hinna i kapp. Det innebär även att storvulna projekt såsom ny höghastighetsjärnväg mellan och , respektive , får stå tillbaka till dess att underhållssituationen är under kontroll och till dess att övriga flaskhalsar och igångsatta projekt i det ordinarie järnvägsnätet är slutförda. elleveranser har kännetecknats av en hög elkvalitet och god driftssäkerhet. Ett flertal stora kraftstationer har dock försvunnit från det svenska kraftsystemet. Det har bl.a. lett till en svagare effektbalans, stegrande elpriser och att blivit alltmer beroende av importerad el. Vidare stiger kostnaderna för stödtjänster för elsystemet, vilket i slutändan drabbar konsumenter och företag i form av högre elpriser. Att regeringen överväger att göra mer av det som lett fel inom energipolitiken genom subventioner till havsbaserad vindkraft är anmärkningsvärt. I ljuset av detta samt att vi står inför en omfattande elektrifiering av bl.a. transportsektorn menar att energipolitiken ska vara inriktad på att säkerställa en långsiktigt konkurrenskraftig och tillförlitlig energiförsörjning för såväl hushåll som näringsliv, bl.a. genom att ett mål för leveranssäkerheten fastslås som den förda energipolitiken ska sträva efter att uppnå och att målet om att svensk elproduktion ska vara förnybar ersätts med ett mål om helt fossilfri produktion. I stället för att avveckla fungerande kärnkraftsreaktorer ska modern och än mer säker kärnkraft i utvecklas. Coronapandemin är en stark påminnelse om behovet av samverkan, särskilt med våra närmaste grannar. Behovet fanns även 2018 när omfattande skogsbränder härjade i flera av de nordiska länderna och assistans fick begäras från östra och södra för att övermanna lågorna. Tack vare brandflyg, brandbilar och frivilliga krafter från andra länder kunde bränderna bekämpas och ännu värre katastrofer undvikas. illustrerade situationen att det finns ett stort värde i om vi nordiska grannländer i mycket högre grad kunde upprätta en gemensam krisberedskap som utan onödiga hinder kan operera över våra gränser. Räddningstjänstsamarbetet Nordred möjliggör förvisso värdefullt räddningstjänstutbyte, men långt ifrån tillräckligt i förhållande till vad som skulle kunna organiseras och behövas vid kriser och katastrofer av dignitet och vidsträckthet. Risken för fler naturkatastrofer, störningar och påfrestningar på infrastruktur, eller ytterligare pandemier kan inte negligeras utan behöver mötas med en god beredskap. borde vara initiativtagare till att bygga vidare på det goda samarbete som redan existerar inom Nordred och verka för att de nordiska länderna tar ytterligare kliv mot ett närmare samarbete inom krisberedskapen. och vår partigrupp i , Nordisk frihet, menar att vår samlade beredskap behöver inventeras, samordnas och koordineras. Vi menar också att vi skulle tjäna på att bygga upp viss beredskap tillsammans, såsom en gemensam brandflygsflotta, där vi skulle få ut avsevärt mycket mer förmåga och effekt genom att samverka kring resursförmåga än att varje nordiskt land ska bygga upp och upprätthålla beredskap som är svår att försörja på egen hand. Redan före coronakrisen hade många kommuner och regioner ett pressat ekonomiskt läge. Var tredje kommun hade ett budgetunderskott , var femte såg sig tvingad att höja kommunalskatten och åtta av tio kommuner planerade besparingar inom kommunernas stora kärnverksamheter som äldreomsorg och skola. 5.1 En långsiktig förstärkning av kommunsektorn Pandemin har inte bara inneburit ökade kostnader för kommuner och regioner i form av extrapersonal, skyddsmaterial, läkemedel och fler intensivvårdsplatser. Den har även inneburit att intäkterna har minskat samt att delar av verksamheten avstannat. Även efter pandemin kommer kommuner och regioner att ha ett stort personalbehov för att exempelvis hantera det stora antalet operationer som skjutits upp. Kommunsektorn påverkas även av en minskad skattebas och ökade kostnader för ekonomiskt bistånd, när arbetslösheten stiger till följd av pandemin. Med anledning av korttidspermitteringar har denna effekt begränsats , men kommer effekten att vara desto större. Därutöver har kommuner och regioner sett intäktstapp från den egna verksamheten, exempelvis inom tandvård. Sammantaget innebär detta att de ekonomiska effekterna av covid-19 behöver ses i ett större sammanhang och inte enbart med utgångspunkt från de direkta kostnaderna, vilket även gäller förstärkningen av statsbidragen. Medan kommuner och regioner har fått kortsiktiga stöd är det svårt att använda dessa för att hantera strukturella problem. Ska exempelvis en region anställa vårdpersonal går det inte att göra detta med ett stöd som enbart gäller eller för året därefter – det behövs långsiktiga stöd. föreslår därför att det kommunala utjämningssystemet tillförs en långsiktig förstärkning som bör uppgå till i storleksklassen för att ge kommunsektorn rimliga förutsättningar att upprätthålla god välfärd, fungerande offentliga kärnverksamheter parallellt med ett rimligt skattetryck, utan att ytterligare behöva öka skuldbördan. Därmed förbättras även förutsättningarna avsevärt att upprätthålla krisberedskap, som i många avseenden är just ett lokalt ansvar. Sjukvårdens finansiering faller väsentligen tillbaka på regionerna, vars ekonomi var pressad redan före coronakrisen. Behoven är avsevärda, som höjningar av regionalskatten riskerar att ytterligare förvärra situationen genom att familjer och företag flyttar. Lägg därtill att regionerna kan ha svårt att behålla sin personal, som vänder ryggen åt de hårda arbetsförhållandena. Orsakerna är många och komplexa, men bristen på resurser går inte att bortse från. Regionerna skulle dra nytta av satsningen på det kommunala (och regionala) utjämningssystemet enligt ovan. Därutöver vill stärka regionernas ekonomi genom att flytta över skatteinkomster från industrifastigheter samt elproduktionsenheter, så att dessa medel kommer regionerna till del i stället för att gå direkt till statskassan, vilket är fallet . skulle detta innebära en förstärkning av regionernas ekonomi med ca . Detta sker utan s.k. öronmärkning och innebär därmed en generell budgetförstärkning för regionerna, vilket skulle förbättra förutsättningarna att tillhandahålla god sjukvård och upprätthålla och utveckla infrastruktur i enlighet med lokala behov. Förslaget gagnar samtliga regioner. finns en nord-sydlig dimension och en skillnad mellan stad och landsbygd. och storstadsregionerna får ett tillskott på per person och år, medan exempelvis får per person och år. Tabell 3 Regionalisering av statlig fastighetsskatt avseende industri- och elproduktionsenheter, utfall totalt samt per capita Skatteintäkter totalt, 2020, tkr Skatteintäkter per capita, tkr Källa: , dnr 2019:1346. 5.3 Indirekta effekter och minskade utgifter Diskussionen handlar i hög utsträckning om att på olika sätt överföra medel från staten till kommuner och regioner. Detta är helt motiverat, givet att har relativt goda statsfinanser, medan behoven i kommuner och regioner är betydande. Det är minst lika viktigt att se över utgifterna. Svensk politik har en olycklig tradition som i korthet går ut på att omfattande offentliga åtaganden uppstår genom beslut på riksnivå, som sedan måste hanteras och finansieras av kommuner och regioner. behöver en mycket bred och kritisk diskussion kring vad som är och vad som inte är ett offentligt ansvar, och vi gör inte anspråk på att gå till botten med den diskussionen här och . Slopat krav på modersmålsundervisning (undantaget de nationella minoritetsspråken) skulle exempelvis innebära en besparing på . Att slopa det tredje året på praktiska gymnasier innebär, då reformen slagit igenom (vilket blir fallet först om reformen genomförs ) en besparing på . 5.4 Sammantagen varaktig förstärkning av kommunsektorn Sammantaget innebär inriktning för den ekonomiska politiken att kommunsektorns finanser förstärks kraftigt, genom både ökade intäkter och minskade utgifter. Därutöver har ett antal förslag som innebär ökade riktade statsbidrag, men då dessa är öronmärkta för åtgärden förstärker de inte kommunsektorns disponibla resurser och ingår därför inte i nedanstående sammanställning. Figur 5 Förstärkning av kommunsektorn, 2022–2024, miljarder kronor Källa: Egna beräkningar samt beräkningar från . 6 Fler i arbete På arbetsmarknaden råder nu omständigheter som är allt annat än normala. I coronapandemins spår ökar arbetslösheten när hela branscher tvingas till permitteringar och uppsägningar och de indirekta effekterna sprider sig som ringar på vattnet. För att den svenska arbetsmarknaden ska återhämta sig krävs det dels att det blir billigare och lättare för företag att anställa, dels att såväl löntagare som pensionärer får mer i plånboken för att öka efterfrågan på varor och tjänster. 6.1 Sänkta arbetsgivaravgifter för företagen Arbetsgivaravgiften uppgår till och består av ett flertal ingående moment som i sin tur korrelerar till andra utgifter: ålderspensionsavgiften till ålderspensionssystemet, föräldraförsäkringsavgiften till föräldraförsäkringen osv. Den allmänna löneavgiften (11,, eller en dryg tredjedel av hela arbetsgivaravgiften) har dock ingen motsvarande korrelation utan är att betrakta enbart som en skatt på att anställa och att inneha personal. Den extra skattepålagan har särskilt stor betydelse vid de första anställningar som ett företag gör, där intäkterna för överproduktion behöver överstiga eller motsvara kostnaderna för anställningen. Detta gör det svårare att ta de första stegen för att utveckla småföretag, som är tillväxtmotorn för svensk sysselsättning. förordar ett generellt avskaffande av den allmänna löneavgiften för de två första anställda (till en taknivå om per anställd och år), vilket är särskilt gynnsamt för de mindre företagen utan att det ger upphov till tröskeleffekter. Denna lösning är att föredra framför olika sorters särlösningar för exempelvis vissa åldersgrupper, nyanlända eller grupper som stått utanför arbetsmarknaden , vilket i praktiken innebär diskriminering och dessutom är suboptimalt för arbetsmarknaden. 6.2 Mer i plånboken för arbetstagare och pensionärer Medan lägre arbetsgivaravgifter vid de första anställningarna är en effektiv åtgärd för att möjliggöra för mindre företag att nyanställa i samband med att coronarestriktionerna lyfter och återhämtningen kommer igång finns det anledning att stärka ekonomin för arbetstagare och pensionärer, och då särskilt bland dem med lägre inkomster. föreslår därför att det s.k. jobbskatteavdraget förstärks med en finansiering motsvarande , som innefattar både inkomst av tjänst och inkomst av pension. För en medelinkomsttagare skulle förslaget innebära 1 300–mer i plånboken , som personer med lägre inkomster får en större relativ ökning av den ekonomiska standarden. Tabell 4 Genomsnittlig förändring av disponibel inkomst per konsumtionsenhet berörda av förslaget, Procentuell förändring av disponibel inkomst per konsumtionsenhet Källa: SCB, Fasit, basår 2019, version 1, . 6.3 Skattereduktion i stället för flerbarnstillägg Delar av generösa välfärdspolitik har blivit en segregationsfälla. Höga bidragsnivåer har lett till att nyanlända saknar incitament att lära sig språket och att söka sig till arbetsmarknaden, en ohållbar utveckling. Flerbarnstillägget är ett tillägg på barnbidraget som ökar för varje extra barn i familjen. Syftet med tillägget har varit att väga upp för extra kostnader som uppstår i samband med att familjen blir större, men i realiteten har det blivit en extra tröskel för utrikes födda kvinnor – som utgör en majoritet av de barnrika familjerna – att komma ut i arbetslivet. Detta bidrar till ökad segregation, minskad jämställdhet och en ekonomisk belastning för samhället. föreslår att flerbarnstillägget omvandlas till ett flerbarnsavdrag – en skattereduktion på inkomst av tjänst, a‑kassa eller föräldrapenning – fördelat jämnt på föräldrarna. Det innebär i praktiken att arbetande familjer med många barn får en skattereduktion, medan familjer som lever på bidrag inte längre kommer att omfattas av systemet. Avsikten är inte att omvandlingen ska leda till en besparing för staten, tvärtom innebär förändringen att nivåerna för flerbarnstillägget kommer att öka något. Förslaget innebär att en fembarnsfamilj som går från bidrag till arbete får ca extra . Det skulle också innebära en välbehövd inkomstökning för alla flerbarnsfamiljer som har ett arbete, utöver att verka som en kraftfull integrationsåtgärd. Sedan migrationskrisen har migrationspolitik utgått från en tillfällig lag som förlängts och omarbetats över tiden. För att få till stånd en långsiktigt hållbar migrationspolitik förhandlade representanter från alla riksdagspartier i , som presenterade sitt betänkande . Målet är att dess förslag ska framläggas som proposition av regeringen och träda i kraft efter att den tillfälliga lagen löper ut . var djupt engagerade i förhandlingarna, i förhoppningen att de gångna årens skadliga politik skulle kunna motarbetas. Dessvärre valde majoriteten att gå en annan väg, och kommitténs förslag vattnades ur till att bli värre än den tillfälliga lagen. I ett omfattande särskilt yttrande framlade sin alternativa syn på sakfrågorna, som vi får anledning att återkomma till när förslagen väl avhandlas i . Tyvärr har inte regeringen nöjt sig med kommitténs förslag utan har föreslagit ytterligare uppluckringar och undantag. Det rör dels att reglerna för anhöriginvandring ska göras mer generösa, dels att kvotflyktingar ska befrias från försörjningskrav vid anhöriginvandring. Men den största förändringen utgörs av en kraftigt utökad bestämmelse om humanitära skäl, sannolikt den mest generösa i historia. Regeringen har också framlagt förslag om att utöka den s.k. gymnasielagen, som främst rör vuxna afghanska män utan skyddsskäl som ändå fått stanna. Eftersom tidigare amnestier och undantag likväl inte lett till att dessa kommit i varaktig egen försörjning vill regeringen öka den tid som dessa kan leva här utan försörjning, inkludera studiebidrag i försörjningen och betrakta subventionerade anställningar, låtsasjobb, som en varaktig egen försörjning. Ett försök att minska längden på denna varaktiga försörjning från två till stoppades av . Regeringens förslag har fått massiv kritik från en rad remissinstanser, i synnerhet för de bristfälliga konsekvensanalyserna. En rad myndigheter har pekat på att kostnaderna kommer att öka, medan andra ifrågasatt både syftet och meningen med regeringens förslag. Det är tydligt att de kommer att skada , men även andra faktorer spelar en roll här. Migrationsflödena till har minskat , något som dock beror på den världsomspännande nedstängningen efter coronapandemin, snarare än den beslut. Minskningen i sig har varit välkommen, men det är uppenbart att den kommer att följas av en ökning när pandemin väl klingat ut och massvaccinering kommit igång. Givet regeringens enträgna försök att luckra upp lagstiftningen och göra mer attraktivt för asylshopping och andra liknande fenomen ser det mörkt ut . kommer dock att fortsätta arbeta enträget för en fungerande och ansvarsfull migrationspolitik som sätter och dess folk i första rummet. 7.1 Migrationens påverkan på välfärden och pensionerna Migrationen har en omfattande påverkan på samhällsekonomin, dels i direkta kostnader för mottagande (vilket på kort sikt kan medföra positiva effekter på tillväxten), dels i indirekta kostnader för ett högre nyttjande av välfärdstjänster och en belastning på pensionssystemet och socialförsäkringarna. Invandringen, och särskilt den som skett under det senaste årtiondet, har bestått av personer vars livsinkomster förväntas vara betydligt lägre än övriga befolkningens. På det omedelbara planet leder det till ökade kostnader för biståndet, och på – då många asylsökande är unga – kommer deras inkomstgrundade pensioner att behöva fyllas ut med grundtrygghetsförmåner. Med ett fortsatt högt mottagande finns det en överhängande risk att både pensionssystemet och delarna av pensionen som hanteras inom statens utgiftsramar drabbas hårt. Fyra av fem pensionärer som är utrikes födda från lever antingen på garantipension eller bostadstillägg och äldreförsörjningsstöd. har tidigare uppskattat att kostnaden för utrikes födda pensionärer, om det historiska livsinkomstmönstret inte ändras, kommer att öka till kring – vilket kan jämföras med dagens kostnad för ekonomisk trygghet vid ålderdom, för samtliga, på ca . 8 Medborgarskap och välfärd För är kopplingen mellan medborgarskap och nationell identitet en viktig grundbult i samhällsbygget. Den som är medborgare i ska också vara en del av och se som sitt hemland. En ansökan om att få upptas till medborgare är en ansökan om att denna samhörighet formellt ska bekräftas. Att upptas till medborgare ska ses som ett bevis för att är den sökandes nya, permanenta hemland. Detta menar vi bidrar till ett sammanhållet folk med god samhällsgemenskap, där klyftor mellan infödda och invandrade svenskar minimeras. Att höja kraven för medborgarskapet gör visserligen att färre kan bli medborgare. Genom höjda krav för medborgarskap blir dock belöningen och känslan desto större när den nya medborgaren väl får medborgarskapet i sin hand. Medborgarskapet är förenat med vissa rättigheter som icke-medborgare saknar, exempelvis rösträtt i riksdagsval och val till , men det bör även förenas med fler förmåner för att stärka dess värde. De senaste årtiondenas invandring till har skapat en hög segregation där en alltför stor del av dem som kommer hit inte anpassar sig till landet eller deltar på den svenska arbetsmarknaden, vilket i sin tur minskar skatteintäkterna. En del av detta kan förklaras med skillnader i utbildning, yrkeskompetens och språkkunskaper; en annan del kan förklaras av kulturskillnader och en förmånlig socialförsäkring som leder till att invandrare, och främst invandrarkvinnor, i viss utsträckning försörjer sig på bidrag. 8.1 Behovet av begränsade bidrag för tredjelandsmedborgare Socialförsäkringens kostnadsutveckling för tredjelandsmedborgare (personer som saknar svenskt medborgarskap eller medborgarskap i EU/EES-land) har ökat kraftigt det senaste årtiondet som den demografiska försörjningskvoten – hur många personer en person i arbetsför ålder behöver försörja utöver sig själv – likväl har ökat. Att utländska medborgare får ta del av arbetsbaserade förmåner som man är med och finansierar kan inte ifrågasättas. Det är en förutsättning för att ska kunna locka högkompetent arbetskraft. Det går däremot att ifrågasätta om ska erbjuda frikostiga förmåner till personer som i liten eller i ingen utsträckning alls har arbetat, särskilt i avseende till att har haft en hög invandring av grupper som står långt ifrån arbetsmarknaden. De bosättningsbaserade förmånerna (bidrag som betalas ut enbart för att en person bor i ) har i många fall en negativ sysselsättningseffekt för nyanlända och skapar incitament att söka sig till . För de förmåner som administrerar – bostadstillägg för pensionärer, efterlevandestöd till barn, garantipension och äldreförsörjningsstöd – har kostnadsutvecklingen varit markant det senaste årtiondet. Figur 6 Sammantagen kostnadsutveckling för bosättningsbaserade förmåner administrerade av , index år 2010=100 8.1.1 EU/EES-medborgare bör inte omfattas av begränsningarna EU:s likabehandlingsprincip innebär att personer och företag från en medlemsstat inte får diskrimineras i en annan. Principen appliceras bl.a. på arbetsvillkor, på sociala förmåner samt på skatteförmåner och innebär exempelvis att arbetstagare från andra EU-länder har samma rätt som det egna landets medborgare till barnbidrag och garanterade minimiinkomster. Rättsläget för på vilka grunder ett medlemsland får neka bidrag till medborgare i andra medlemsländer är oklart. Här kan bl.a. konstateras att har slagit fast att utlänningar som rest in i landet i syfte att erhålla socialt bistånd eller vars uppehållsrätt endast följer av att de söker arbete inte har rätt till socialt bistånd. Detsamma gäller för deras familjemedlemmar. Av EU-direktiv /2004 framgår dock att bosättningslandet, efter arbetslandet, är ansvarigt för att betala ut sociala förmåner där exempelvis barnbidrag och föräldrapenning ingår. I det första skedet bör därför en begränsning av välfärdsförmåner rikta sig mot personer som är medborgare i ett land utanför EU/EES som saknar avtal med EU om s.k. likabehandling och där bilaterala socialförsäkringskonventioner saknas. 8.1.2 Alla bosättningsbaserade förmåner behöver inte omfattas av begränsningarna Förändringarna bör, som beskrivits ovan, begränsas till att endast beröra de bosättningsbaserade förmånerna i socialförsäkringen.