mot · H9023435 · 2021-10-04 00:00:00 — Stranderosionen har till stor del naturliga förklaringar då kustlinjen ständigt förändras. Men mänskliga aktiviteter kan snabbt rubba jämvikten mellan naturliga processer och bidra till att erosionsskadorna blir större än de annars skulle ha varit. För att motverka stranderosion finns möjlighet att återföra sand som erosionen tagit med sig från stränderna ut till havs. Metoden kallas strandfodring och används flitigt i övriga . Den har hög miljöhänsyn och bör självfallet också kunna användas i . Att få tillstånd för strandfodring är dock komplicerat, framförallt på grund av den dubbla miljöprövningen som sker både mot och mot lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Lagstiftningen är utformad så att olika myndigheter och departement behandlar olika delar av en ansökan vilket bidrar till otydlighet och långsamma processer. har () samordningsansvar för nio olika myndigheters arbete som rör stranderosion. Det är inte effektivt. anser att en myndighet ska tilldelas helhetsansvaret för frågor som rör stranderosion. Vidare anser att tillståndsprocessen för ansökan om strandfodring måste kortas. Det är en lång och kostsam process som medför att kommunerna inte ens använder tekniken för att rädda stränder och fastigheter. Förorenade områden till följd av nedlagd industriverksamhet eller gamla deponier handlar oftast om föroreningar på land. Men det finns också problem med förorenade områden under vatten. Det handlar då ofta om förorenade sediment som anlagrats under många decennier. Längs handlar det till exempel om lämningar efter pappers- och massaindustri i form av fiberrika sediment som innehåller metaller och organiska miljögifter. Dessutom har sågverksindustrin orsakat dioxinföroreningar som kan spåras ut i havet och som dessvärre även kan påvisas i Östersjöfisk. Föroreningarna måste åtgärdas. anser därför att HaV ska få i uppdrag att utarbeta vägledningar samt prioriteringar för arbetet med att åtgärda förorenade områden i vatten. Vatten är vårt viktigaste livsmedel. I förväntar vi oss rent, säkert och välsmakande vatten direkt ur kranen . har det dock blivit känt att det finns dricksvattentäkter som är förorenade. Vi behöver därför göra mer för att kvalitetssäkra dessa men också för att inhämta bättre kunskap om vilka kemikalier vi exponeras för, hur farligt detta är och hur vi kan åtgärda detsamma. Klimatförändringar gör också att vi kan förvänta oss ökad nederbörd. Detta kan innebära att mer mikrobiella och kemiska föroreningar samt organiskt material leds till vattentäkterna, vilket kommer att ställa högre krav på reningen vid vattenverken. För att minimera mängden bevisat skadliga ämnen som når naturen via vårt avloppsvatten krävs både förebyggande insatser, så kallade ”uppströmsåtgärder”, och bättre rening av vattnet, så kallade ”nedströmsåtgärder”. Under den moderatledda alliansregeringen inleddes viktiga satsningar på avancerad rening av avloppsvatten i syfte att långsiktigt trygga vårt dricksvatten och säkerställa att det är fritt från skadliga halter av svårbehandlade föroreningar såsom; PFAS, läkemedelsrester, rester av hygien- och hudvårdsprodukter samt vattenburna smittor. kvalitetssäkras vattnet baserat på förekomst av några få ämnen som vi vet att det finns 180 000 registrerade ämnen i EU. Kunskapen om dessa ämnen och föroreningar och hur de påverkar människa och miljö behöver beforskas ytterligare. Många efterfrågar att det inrättas ett nationellt för att driva frågorna mer fokuserat och ändamålsenligt. Det stöder och anser att forskningsrådet Formas bör få i uppdrag att leda detsamma. Likaså är det viktigt att uppmuntra tvärvetenskaplig forskning som fokuserar på bland annat vattenförsörjning, vatten ur ett beredskapsperspektiv och vid akuta händelser, säsongsvariationer och klimatförändringar samt hur vattenanvändning kan minska. För att effektivisera arbetet med levande och hav och rent vatten behöver dessutom relevanta miljömyndigheter i ökad grad samordna och samverka kring sin insamling och hantering av verksamhets- och forskningsdata. är uppgifterna inte alltid möjliga att överföra digitalt mellan myndigheter utan måste matas in manuellt. Detta leder till onödiga kostnader och effektivitetsförluster. anser det viktigt att fortsätta utbyggnaden av avancerad vattenrening. Något vi också har prioriterat i budgetsammanhang. De anläggningar där det anses göra störst nytta ska prioriteras. förväntar sig också att regeringen tar krafttag mot detta i överensstämmelse med tillkännagivande. Den moderatledda regeringen tillsatte den så kallade i syfte att identifiera potentiella utmaningar för att säkra dricksvattenförsörjningen. Utredningens slutbetänkande presenterades . I utredningen lyftes flera frågor kopplade till exempelvis krisberedskap, underhåll av infrastruktur för dricksvatten, arbetet med vattenskyddsområden samt statlig styrning, regionalisering och mellankommunal samverkan. Utredningen poängterade också att ett säkert försörjningssystem för dricksvatten är en förutsättning för att samhället ska kunna fungera. har drabbats hårt av torka, extremt lågt grundvatten och sinande brunnar. Det är därför anmärkningsvärt att det dröjde ända till före regeringen gav i uppdrag att inrätta den så kallade Nationella samordningsgruppen för dricksvatten. I väntan på regeringens agerande har i våra senaste budgetar satsat på ett nytt stöd till lokala initiativ och investeringar i ny teknik och för medfinansiering av åtgärder för att trygga tillgången till vatten och för att motverka effekter av torka. Vi har föreslagit åtgärder som kan omfatta inventering av befintliga vattentäkter, nya brunnar och vattensnål teknik, men även långsiktiga åtgärder såsom vattenverk, anläggning av vattenmagasin och våtmarker. Detta är viktiga åtgärder som fortsatt värnar. Vi anser därför att det är av högsta vikt att får rapporter och möjlighet att följa upp resultaten från den Nationella samordningsgruppens arbete med dricksvattenfrågorna. För att spara på dricksvattnet handlar det också om att vi måste minska åtgången och att kvalitetssäkra distributionen av rent vatten. Här finns mer att göra. Enligt uppgift använder varje svensk /dygn. Men av hushållens vatten används till annat än matlagning och dricksvatten. Det vore därför önskvärt att vi till bevattning, spolning, m.m. skulle kunna använda så kallat ”tekniskt vatten” som till skillnad från högkvalitativt dricksvatten har annan typ av rening. Även industrin är intresserad av att olika vattenkvaliteter produceras. anser att produktion av olika vattenkvaliteter kan vara en viktig lösning för att minska åtgången av högkvalitativt dricksvatten samt att detta alltid ska övervägas vid nyexploatering av industri och bostadsområden. Vidare anser att befintlig infrastruktur i kostnadseffektivt ska kunna anpassas till framtida utmaningar. anser även att frågan om regionalisering, rätten att fondera medel till investeringar samt konsekvenserna av ett kraftigt eftersatt ledningsnät bör utredas . Det finns stora behov av nyinvesteringar i det befintliga VA-systemet. Enligt organisationen analys av investeringsbehoven –2040, som publicerades , ligger dagens investeringsnivå på . Behovet är dock prognosticerat till . har vi även sett exempel på påfrestning på VA-systemet som extrema väderfenomen kan innebära. Även det är ett skäl att öka möjligheterna till investeringar. För att vända utvecklingen med den växande underhållsskulden i VA-systemet – och för att skapa utrymme för nya investeringar – behöver politiken ta sikte på att skapa incitament för att åtgärda bristerna, undanröja hinder för framförallt kommunala investeringar samt se till att investeringar sker där de gör mest nytta. En samlad bild av statusen för VA-system och de investeringar som krävs saknas dock. Det står i kontrast till hur annan infrastruktur, till exempel vägnätet, behandlas. vill att en statlig utredning tillsammans med kommuner och regioner (SKR) ska analysera status och investeringsbehov för VA-system och föreslå kostnadseffektiva investeringar över en längre tidsperiod. För att möjliggöra dessa investeringar måste kommunerna, som är huvudmän för VA-verksamheten, ha möjlighet att bygga upp ett långsiktigt kapital att använda för reinvesteringar. finns endast begränsade möjligheter till detta. vill att kommunerna ges möjlighet att fondera VA-avgifterna och att dessa fonderingar även tillåts användas för reinvesteringar. Mindre kommuner måste också hes möjlighet att samarbeta för att kunna bygga upp tillräcklig kapacitet på VA-området. Detta sker sällan sällan. vill därför underlätta för den typen av samarbeten, till exempel genom att det blir enklare än att överföra ansvar och beslutsmöjligheter till en för flera kommuner gemensam . Ett exempel är hur de föråldrade systemen med bristande underhåll kan leda till läckage av dricksvatten som ytterligare drar upp kostnaderna. uppgick vattenförlusten i till mellan , med stor variation mellan kommunerna. finns otillräckliga incitament att åtgärda läckageproblem i VA-systemet. I , där nivån på vattenläckage är , har man bland annat infört en avgift på läckage som syftar till att skapa incitament för att hålla efter anläggningen och genomföra regelbundna mätningar. Avgiften betalas av VA-verksamheterna, om deras läckage överstiger . För att underlätta inriktning av insatserna behövs även teknik för att lokalisera vattenläckorna. Detta har testats i bland annat , där nätverk av sensorer används för att genom vibrationer och ljud lokalisera läckor. Liknande teknik skulle även kunna användas i för att effektivisera arbetet med underhåll och identifiera problem tidigare. anser att en avgift för vattenläckage bör utredas och att staten tillsammans med SKR och regionerna genomför en testverksamhet för att utvärdera teknik för att lokalisera läckor. Avloppsslam kan vara en viktig lokal växtnäringsresurs i en cirkulär bioekonomi. Slammet innehåller många näringsämnen men har också strukturförbättrande egenskaper för vissa jordar. Självklart måste dock slammets kvalitet kunna garanteras så att slam innehållande farliga kemikalier och/eller effekter av kemikaliecocktails inte sprids på åkern. Slammet används även för framställning av biogas som måste få mer långsiktiga och hållbara villkor. På så sätt kan denna fossilfria och lokalt framställda energigas bättre tas tillvara. anser att innehållet av den ändliga resursen fosfor men också kväve, kalium och svavel som finns i slam har stor betydelse i en cirkulär bioekonomi. Vi har tidigare lagt förslag om att införa ett fast mål för återvinning av fosfor. Det står vi fortfarande bakom men inväntar regeringens proposition av betänkandet Hållbar slamhantering. Med tanke på att utredningen om Hållbar biogas också har remitterats kommer vi att ta del av båda förslagen gemensamt för att kunna utveckla och anlägga en helhetssyn på området slam som källa till gödsel, jordförbättringsmedel och energi då båda propositionerna föreligger. anser vidare att lämplig myndighet bör få i uppdrag att systematiskt analysera avloppsvatten med avseende på förekomst av läkemedelsrester, narkotiska preparat, virus etc för att kunna möjliggöra riktade insatser för folkhälsan. har kunskapen om den så kallade cocktaileffekten ökat. Som följd av detta bör kraven skärpas då det gäller riskbedömning av kombinationseffekter av olika substanser i avloppsvatten. I samhället finns ett relativt stort fokus på enskilda avlopp. Till exempel framförde regeringen att de vill öka takten i att åtgärda och byta ut dåliga avlopp. Men det finns flera viktiga aspekter som måste vägas in då det gäller enskilda avlopp och som regeringen borde ta ad notam. Uppskattningsvis finns det cirka 900 000 avlopp i som inte är kopplade till ett kommunalt va-nät. 300 000 av dessa bedöms vara i stort behov av ny rening. Kostnaden för att åtgärda ett enda av de avloppen är hög och ligger i häradet 70 000–. Om vi räknar med att de 300 000 avloppen renoveras till en kostnad av vardera blir det totala beloppet . Det är således ansenliga belopp. Nyttan för miljön motsvarar dock på inga sätt de enorma kostnaderna. Enligt beräkningar som HaV har sammanställt utgör de enskilda avloppen av den totala fosforbelastningen. anser att det bör införas ett rimlighetsrekvisit så att kostnaden för att åtgärda enskilda avlopp står i rimlig proportion till den miljövinst som förväntas uppnås. En fastighetsägare som uppnår samma reningsgrad som för det kommunala alternativet inte ska tvångsanslutas till kommunalt avlopp. Det sistnämnda har också samlat en riksdagsmajoritet. Enligt ett tillkännagivande som beslutades av ska nämligen regeringen skyndsamt vidta de åtgärder som krävs för att en fastighetsägare som har ett enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav inte ska kunna tvingas att ansluta sig till det kommunala VA-nätet. Men med tanke på den tidsutdräkt som uppstår från det att har riktat ett tillkännagivande till regeringen och före det är färdigberett av regeringen, anser att HaV ska ges i uppdrag att utfärda ett moratorium i denna för många fastighetsägare viktiga fråga. Ett moratorium skulle också förtydliga det hittillsvarande beslutets innebörd och förenkla kommunernas handläggning av dessa frågor. Moratoriet bör gälla till dess att beslutsunderlaget om förbud mot tvångsanslutning av enskilt avlopp som uppfyller gällande miljö- och hälsokrav till kommunalt VA-nät, har presenterats och att har tagit ställning till detta. De åtgärdsförslag som vattenmyndigheterna presenterar för att genomföra vattendirektivet i är alltför kostsamma och saknar finansiering. Det innebär både en risk för att andra åtgärder pressas bort ur såväl enskildas som det offentligas budgetutrymme, samt att gapet mellan planerade och utförda åtgärder ökar. vill därför att ambitionen i genomförandet av vattendirektivet och hur arbetet organiseras mellan olika myndigheter ses över. Vidare behöver effekten av vissa metoder ses över. Det gäller till exempel de orimliga konsekvenser som kan bli följden av den metod som Vattenmyndigheterna () använder då det gäller att besluta om hur de totala reduktionsbördorna kan fördelas på enskilda så att miljökvalitetsnormerna för en viss vattenförekomst kan följas. Enkelt uttryckt kan VM:s metod sägas utgå ifrån att en recipients miljötillstånd och de eventuella totala reduktionsbehoven fastställs, varpå reduktionsbördorna fördelas ut procentuellt på de berörda verksamheterna i avrinningsområdet. Något som kan slå hårt på verksamheter som sedermera söker tillstånd för att utöka sin verksamhet. tar nämligen inte hänsyn till de reduktionsbeting som den tillståndssökande verksamheten redan har genomfört och inte heller vilken genomförbar åtgärdspotential som kan finnas kvar i sökandens och i övriga verksamheter som påverkar vattenförekomsten. Det medför att underlagen för att kunna meddela undantag om mindre stränga kvalitetskrav blir ofullständiga eller felaktiga. Konsekvensen av detta förfarande framgår bland annat i ett yttrande från till Mark- och miljödomstolen (ärendenummer: NV-05818-20). I yttrandet påtalar med hänvisning till den nämnda modellen bland annat: ”Detta tillvägagångssätt indikerar att ingen hänsyn har tagits till om det är tekniskt möjligt eller samhällsekonomiskt rimligt att uppnå de åsatta reduktionsbetingen”. anser att den metod som använder bör ses över och revideras ur ett miljömässigt och samhällsekonomiskt perspektiv. Viktigt är även att en ny metod särskilt beaktar eventuella effekter som tar hänsyn till Weserdomen. Det är en dom. bör i mycket högre grad utnyttja de möjligheter som finns att välja en lägre – till förutsättningar anpassad – ambitionsnivå för genomförandet. Det innebär inte att kvaliteten på svenskt vatten ska sänkas, men att åtgärder ska prioriteras till de områden där de gör störst nytta. Ytterligare en utredning som berör vatten, , har remissbehandlats . Utredningens direktiv handlade om att utreda och utvärdera ansvarsfördelning, beslutanderätt och organisering av myndigheterna inom vattenförvaltningen. anser det viktigt med en tydlig och kostnadseffektiv ansvarsfördelning för den samhällsviktiga vattenförvaltningen och att det nationella ansvaret för vattentjänster bör samordnas bättre och samlas inom ett departement. Vi inväntar proposition i frågan. Likaså har den så kallade presenterats och remissbehandlats . Utredningen berör flera frågor och områden som vi behandlar i denna motion och har behandlat i tidigare motioner. Vi inväntar proposition i frågan. En levande skärgård ger många kvaliteter. Det bidrar till turism, nationella säkerhetsaspekter, ökad befolkning i glesbygd och öppna landskap. Men och annan lagstiftning försvårar genom att ställa omfattande krav på dokumentation vid ansökningar som innebär skärgårdsutveckling och tillåtelse av nya näringar, samt är försvårande för befintlig verksamhet. Ett exempel är djurhantering som motverkar förbuskning av landskapet. Naturbetet skapar dessutom viktiga ynglingsplatser och livsmiljöer för lekande fisk. För att klara djurhållning i skärgården krävs dock att djuren kan flyttas mellan olika öar. Här sätter skattesystemet käppar i hjulet då det måste beskattas fullt ut av djurägaren. Se även exemplet med våtmarker och musselodling ovan och dess koppling till strandskyddsregler som försvårar etablering. anser att och annan lagstiftning bör granskas i syfte att underlätta miljöförbättrande åtgärder, skärgårdsutveckling och befintlig näringsverksamhet som bedrivs i skärgården. Kopparklint (M)