mot · H9022527 · 2021-10-01 00:00:00 — Utredningen (SOU 2021:61) föreslår vissa skärpningar gällande återreseförbudets tid men kan inte anses föreslå en tillräcklig ordning. Återreseförbuden bör därför åter utredas med denna utgångspunkt. Utvisning och avvisning av illegala invandrare har länge varit eftersatt. Tillståndslösa invandrare har genom politiska beslut uppmuntrats att stanna kvar och förmågan hos rättsväsendet att söka reda på och utvisa dem har varit mycket begränsad. Möjligheten att stanna kvar i landet trots att utlänningen inte har tillstånd till detta måste minska. I syfte att uppnå detta bör polisens möjlighet att använda tvång utökas. Den fakultativa bestämmelsen i 12 kap. 14 § 4 st. Utlänningslag (2005:715) bör göras tvingande. Vid en sådan revidering bör även lagstöd för polis att genomföra samtliga sådana utvisningar eller avvisningar med tvång stadgas. Hovrätten över och dömde en 69-årig man för att uppsåtligen ha skjutit ihjäl två bröder utanför sin bostad i den 14–. Mannen dömdes för dråp till fängelse. Han dömdes även att betala skadestånd till brödernas föräldrar med totalt . Detta trots att bröderna, som olovligen befann sig på 68-åringens fastighet, stod utanför mannens låsta entrédörr där de först uttalade dödshot och därefter krossade en glasruta i dörren. Bröderna var även beväpnade med ett smalt metallrör och en kökskniv. Hovrätten har konstaterat att det fanns en tredje person i sällskap med bröderna och att den personen var på väg in, alternativt precis hade tagit sig in, i husets källarplan via en dörr. Hovrätten ansåg dock att 69-åringens agerande var uppenbart oförsvarligt eftersom hotet inte var så allvarligt att det ursäktade våldet han använde. Detta är orimligt. Tre beväpnade män går in i en mans hem med den uttalade avsikten att döda honom. Att mannen i detta fall inte har rätt att freda sig själv visar på en allt för snäv tillämpning av nödvärnsrätten. Lagen och tillämpningen därav måste bli mer tillåtande, både vad beträffar nödvärn generellt och även nödvärnsexcess. Om någon eller några väljer att attackera någon, inte minst i dennes hem, måste nödvärnsrätten vara långtgående. Således bör en utredning tillsättas med syfte att åstadkomma en revidering av nödvärnsrätten. Utredningen bör ha som utgångspunkt att nödvärn ska anses föreligga i fler fall och i tidigare skede än vad som gäller . Även vilket våld en person använder för att freda sig själv, sitt hem och sin familj bör utvidgas, så länge våldet som används inte är uppenbart oförsvarligt. Det finns ingen allmän skyldighet i svensk lag att bistå människor i nöd eller fara. Denna skyldighet finns för vissa garanter, såsom föräldrar, eller särskilda yrkesgrupper. En polis eller sjuksköterska kan exempelvis dömas för underlåtenhet om vederbörande i sin tjänst inte fullföljer skyldigheten som medföljer av yrket. De flesta länder i , bland annat våra nordiska grannländer, tillämpar någon form av civilkuragelag och även om det råder delade meningar kring hur en sådan bäst utformas bör det anses klart att ett behov av sådan lagstiftning föreligger. drunknade en ung man vid en badplats i . Polis hade svårigheter att ta sig fram till följd av att människor stod i vägen för att filma händelsen. Det har även förekommit att människor filmat pågående brott, och sålt eller överlämnat bilderna till tidningspublikationer i stället för till polisen. Varje människa har en moralisk skyldighet att bistå en person i nöd, förutsatt att det kan ske utan risker för den ingripande. Det bör anses tillräckligt klandervärt för kriminalisering att se på när ett barn drunknar om detta kan förhindras med en liten riskfri insats. Skyddsintresset är i dessa, och liknande fall klart. Det bör därför införas en straffsanktionerad allmän skyldighet att bistå nödställda personer, vilket brukar benämnas en civilkuragelag. En civilkuragelag bör fastställa att man som medmänniska gör vad man kan, utifrån den egna förmågan, att undsätta någon i nöd. I många fall kan det handla om enkla saker som att kontakta ambulans vid en trafikolycka, kasta ned en livboj till en person som trillat i vattnen eller göra plats för räddningspersonal som behöver komma fram. Underlåtenhet att agera på ett sådant vis bör möta de repressalier ett sådant klandervärt beteende motsvarar. Föräldrar till barn som begår brott kan bli solidariskt skadeståndsansvariga upp till en femtedel av prisbasbeloppet. I syfte att öka känslan av ansvar för sina barns agerande bör inskränkningen av det solidariska skadeståndsansvaret avskaffas. Skyddat belopp för skadestånd Enligt utsökningsbalken 5 kap. 7 § undantas skadestånd som person erhållit från att utmätas. Detta innebär att personer som erhållit skadestånd av olika skäl, och sedan själva begår brott, kan undanhålla medel från brottsoffret. Denna ordning bör ändras, och sådana medel bör istället kunna tillkomma brottsoffret. Regeringen har genom meddelat att sådan lagstiftning är på väg (interpellation 2019/20:31). Redan då noterades dock att ärendet behandlats i olika former redan innan Socialdemokraterna intog regeringsställning . Den långdragna behandlingen av frågan är känd från andra ärenden och beklaglig. bör därför rikta ett tillkännagivande om att en sådan revidering av skyddade belopp för utmätning ska genomföras. Även med de förändringar gällande straffrätten i allmänhet och påföljdsrätten i synnerhet som anser bör ske, finns rubriceringar där straffskalorna är så pass låga att de inte kan anses stå i proportion gentemot graden av som gärningen innebär. Därför föreslår dels övergripande utredningar om revidering av straffskalor för brottstyper, och dels särskilda rubriceringar som bör revideras. Den allvarliga brottsligheten ökar, gärningarna begås med allt grövre våld och allt oftare med inslag av ren förnedring. har straffskärpningar genomförts för enskilda rubriceringar i taget och sällan med den kraft som samhällsutvecklingen krävt. Möjligheten till olika straffrabatter och alternativa påföljder är visserligen en förklaring till varför gärningsmän som döms för våldsbrottslighet får så pass låga straff, men straffskalorna för respektive gärning är även föråldrade och illa avvägda. vill därför se en generell översyn av tredje kapital med utgångspunkten att såväl minimistraff som maximistraff ska höjas. har i tillkännagivande ålagt regeringen att utreda straffskärpningar för våldtäkt av normalgraden, vilket lämnades orört under den så kallade samtyckesreformen. Även flertalet andra tillkännagivanden om sexualbrottslagstiftningen har givits. Regeringen tillsatte, sent omsider, en utredning som motsvarar tidigare yrkande om en översyn av straffskalorna i 6 kap. . Det är angeläget att utredningens resultat vad gäller straffskärpningar för sexualbrott framläggs för . Det finns dock skäl att ytterligare se över straffskalorna för sexualbrott. Inom utredningen omfattades flertalet rubriceringar i 6 kap. , men även de förslag som utredningen föreslår kan inte i tillräcklig grad anses motsvara graden av dessa gärningar innebär. Det bör även ifrågasättas huruvida sexualbrotten, i enlighet med principen om proportionalitet och ekvivalens, har för låga straffvärden jämfört med andra typer av brott. En ny utredning bör därför tillsättas som tar detta i beaktan. Köp av sexuell handling av barn Regeringen har i proposition 2018/19:175 föreslagit en straffskala som utgörs av fängelse i högst för köp av sexuell handling av barn. Regeringens förslag följde således inte tillkännagivande utan var felaktigt, vilket påpekades av ett nytt tillkännagivande med anledning av propositionen. I den utredning som ovan nämnts, om översyn av straffskalorna för sexualbrott, lämnas förslag om en straffskärpning som motsvarar tillkännagivande om straffminimum som fängelse . Det är angeläget att utredningens förslag i denna del genomförs. I såväl den svenska som den utländska debatten råder delade meningar om när ett befruktat ägg räknas som en människa. Varje gravid kvinna som inte har för avsikt att avsluta graviditeten bör dock ha rätten att själv få räkna sin graviditet som ett nytt liv. Eftersom det alltjämt rör en gärning, oavsett om den åsamkas både den gravida kvinnan och embryot eller fostret, bör en straffskärpning ske genom revidering av nuvarande bestämmelser, snarare än att anse att dessa omständigheter utgör två fall av misshandel. Straffskärpningen bör ske genom införandet av en brottsintern, försvårande omständighet som medför att gärningen i dessa fall alltid anses utgöra grov misshandel. En lagändring bör även tydligt ange att om graviditeten avbryts på grund av våldet, eller om embryot eller fostret skadas, ska brottet bedömas som särskilt allvarligt. I takt med att kriminellas förakt för rättsväsendet har ökat, har även anmälda övergrepp i rättssak ökat. Ett fungerande rättsväsende utgår från att personer vill, och kan, vittna utan att de själva drabbas av repressalier från åtalade eller deras vänner. har framhållit att det är en grundläggande förutsättning för en effektiv brottsbekämpning och lagföring att målsägande och vittnen inte drar sig för att infinna sig till förhandling. Övergrepp i rättssak bör, i synnerhet när det handlar om organiserad brottslighet, anses allvarligare än vad som är fallet. Kriminella nätverk och organisationer har, eller kan uppfattas ha, större möjligheter att sätta sina hot i verket och därmed också större möjlighet att påverka viljan att polisanmäla brott, avlägga vittnesmål och liknande. För att öka tryggheten för brottsoffer och vittnen, samt för att markera skarpt mot dem som överväger att begå övergrepp i rättssak, bör straffskalan för övergrepp i rättssak skärpas både gällande straffminimum och straffmaximum. Skärpta straff för människohandel och trafficking kidnappas eller luras tusentals barn, kvinnor och män in i olika former av modernt slaveri, lockade med pengar och löften om en bättre framtid. Många tror sig ha kommit till en bättre del av världen med möjlighet till jobb, vård och att vara en del av ett fungerande samhälle. Men i stället för en ljus framtid möts man av den organiserade brottsligheten som hanterar en som en handelsvara. Prostitution, bordellverksamhet, organförsäljning, slavarbete, tvångsäktenskap och kriminalitet blir en del av verkligheten. Denna organiserade verksamhet finns i varje land, och det är väldigt svårt att lagföra förövarna. Det finns ingen statistik på exakt hur många som drabbas. I uppskattar man att det är mellan 400 och 600 kvinnor , men antalet personer som döms för människohandel är försumbart. Det krävs omfattande åtgärder för att komma åt problemen. Straffskärpningar behövs som bättre speglar graden av sådana gärningar motsvarar. En sådan straffskärpning bör åtminstone möjliggöra användandet av hemliga tvångsmedel för förbättrat beivrande av sådana gärningar. En utredning som omfattar straffskärpningar för dessa gärningar bör även utreda huruvida bestämmelsen i sig kan utformas mer ändamålsenligt. Exempelvis bör det så kallade humanitära undantaget som behandlades i NJA 2009 s. 424 utgå. För att dömas till ansvar för våld mot tjänsteman ska detta ske i hans eller hennes myndighetsutövning. Lärare utövar endast myndighetsutövning vid betygssättning, varför de endast omfattas av detta skydd om det hot eller våld de utsätts för har bäring på detta. Med tanke på det ökade våldet i och kring skolor bör en utredning tillsättas i syfte att föreslå en ordning där lärare alltid omfattas av ett dylikt förstärkt straffrättsligt skydd. Utredningen bör ta ställning till om detta lämpligast sker genom att all verksamhet läraren gör inom ramen för yrkesverksamheten utgör myndighetsutövning eller att lärare överlag bör ges ett likvärdigt straffrättslig skydd. Detta bör ges regeringen tillkänna. Deltagande i kriminell organisation Den organiserade kriminaliteten växer sig allt starkare. Våldsanvändandet ökar i takt och i svårighetsgrad. Konflikterna drabbar inte endast de andra gängen, utan även vanliga medborgare skjuts på öppen gata. har länge saknat en handlingskraftig regering som kunnat bromsa och åtgärda denna samhällsutveckling. Det krävs mer än mindre revideringar av vissa straffskalor för att komma tillrätta med problemen. I syfte att bemöta den organiserade kriminaliteten föreslår en kriminalisering av deltagande i kriminell organisation. Detta medför en möjlighet att döma samtliga som verkar i dessa organisationer, oavsett om de personligen begått ett straffbelagt brott eller ej. Samtliga som är en del av, eller aktiva i, ett nätverk vars syfte eller mönster är av kriminell art ska kunna dömas till ansvar under en sådan lag. Denna typ av lagstiftning användes i , och går där under beteckningen Racketeer Influenced and Act (). Lagstiftningen var effektiv och användes för att bekämpa de kriminella nätverk som då verkade framförallt i . Med anledning av den samhällsutveckling som pågår och bristen av verkningsfulla åtgärder som finns, bör en utredning om kriminalisering av deltagande i kriminell organisation genomföras. En sådan utredning ska även ta i beaktande huruvida en grundlagsändring krävs för en sådan kriminalisering och i sådant fall hur en sådan grundlagsändring ska genomföras. Utredningen bör ta pågående lagstiftningsarbeten såsom utredningen om kriminalisering av deltagande i terrororganisation i beaktande under arbetets gång. Kostnaden för stölder i detaljhandeln fortsätter att öka, som näringsidkarna har få verktyg att använda för att stävja utvecklingen. För att säkerställa att anställda och kunder ska kunna känna sig trygga bör det vara möjligt för näringsidkare att tillämpa tillträdesförbud för den som beter sig hotfullt eller stjäl vid upprepade tillfällen. En möjlighet till tillträdesförbud har trätt i kraft, men tidiga indikatorer visar att sådana förbud inte meddelas i erforderlig utsträckning. Det finns därför skäl att se över lagstiftningen och tydliggöra att förbudet ska kunna användas preventivt, inte enkom efter redan fällande dom. utgör det inget brott att rymma från en inkapaciterande åtgärd. Vare sig det är Kriminalvården, eller som beslutar om en inkapaciterande åtgärd är det en följd av den enskilde individens beteende eller handlingar. Det straff eller den förvaring som meddelas ska genomföras, oavsett om den enskilde vill eller ej. Det är rättsstatens skyldighet att tillse att den som döms för kriminaliserad gärning även avtjänar straffet vederbörande dömts till. När beslutar om förvar är det i syfte att personen som ska utvisas inte går under jorden och lever i samhällets periferi. Den som rymmer från frihetsberövande åtgärd beslutad av myndighet, exempelvis Kriminalvården, eller ska därför dömas till ytterligare åtgärd för detta. Detta bör genomföras genom en ny kriminalisering av rymning. Kriminalisera flykt från polis Underlåtenhet att hörsamma polismans befallning om att stanna, genom att i stället ta till flykt till fots eller med fortskaffningsmedel, bör utgöra en egen brottsrubricering. I de fall sådan flykt äventyrar andras liv och hälsa bör fängelse utgöra normalstraffet. Ökad möjlighet att beslagta och förverka tillgångar från grovt kriminella I arbetet mot den organiserade brottsligheten är åtgärder mot verksamheternas ekonomiska tillgångar effektiva. En minskad lönsamhet medför ett minskat intresse att fortsätta en kriminell bana. krävs att polis har tillgångarna i besittning för att kunna beslagta det på uppdrag av Kronofogden, vilket innebär att en person med skulder måste gripas eller på annat sätt frihetsberövas för att tillgångarna ska kunna beslagtas. Även om vissa myndighetsöverskridande operationer sker så finns det anledning att förenkla regelverket kring detta. Polis ska kunna beslagta kontanter och lyxtillgångar från kriminella även om de inte frihetsberövas vid just det tillfället. En utredning bör även ta ställning till hur minskad sekretess mellan myndigheterna kan ge polis ett större material att använda som grund för detta, och eventuellt om befogenhet att fatta beslut kan ligga hos . Svensk lagstiftning har inte följt utvecklingen med parallella samhällen. Nya företeelser och nya sätt att negativt påverka samhället visar på luckor i lagen som behöver täppas till. De personer, tillhörande den organiserade kriminaliteten som upprättade vägspärrar till utsatta områden runt , påvisade ett problem. När de som greps av polis skulle åtalas saknades en rubricering som motsvarade gärningen. Istället letade man efter rubriceringar som kunde tillämpas på beteendet. Således bör en utredning tillsättas för att föreslå en ny kriminalisering av sådant beteende. Lämpligtvis bör rubriceringen ta sikte på olaga hindrande av annan persons rörelsefrihet. Själva gärningen torde lämpligtvis vara att person utan en lagstadgad rätt att göra så påtagligen hindrar annan från att röra sig fritt. En exakt formulering bör naturligtvis utredas och begrunda vilken grad av ett sådant hindrande som bör beläggas med straff. infördes en ny straffskärpningsgrund för brott med hederskontext. En sådan åtgärd är välkommen men otillräcklig, dels eftersom den enkom höjer straffmätningsvärdet inom straffskalan för det enskilda brottet, dels eftersom den inte bemöter det ofta lågintensiva förtrycket. Det bör utredas hur en ny brottsrubricering som tar sikte på just det lågintensiva våldet och förtrycket kan genomföras. Detta skall omfatta en kriminalisering av gärningar som enskilt möjligtvis inte medför straffansvar, eller som i kombination inte bemöts med det straff som graden av motiverar. En utgångspunkt kan här vara lagstiftningen om kvinnofridskränkning, där de samlade brotten motiverar en straffskala som bättre sätter förtrycket i en kontext, och en därav anpassad straffskala. Fenomenet kan ej endast motverkas med straffrättsliga påbud, men de är en nödvändig del av samhällets bekämpande av detta. har tidigare tillkännagivit detta, och regeringen anförde i propositionen pop. 2019/20:131 att man anser återkomma i frågan. Det är dock angeläget att så sker och det finns därför anledning att åter tillkännage detta för regeringen. Djurrättsaktivister terroriserar laglydiga lantbrukare och jägare. De nyttjar kryphål i lagen och begår handlingar som är svåra att beivra. Det finns således skäl att bättre kartlägga, bekämpa och lagföra dem som begår sådana handlingar. I syfte att genomföra detta krävs en nationell kartläggning över problematikens omfattning. Det har även synliggjorts att vissa av dessa kriminella djurrättsaktivisters aktiviteter inte omfattas av straffansvar. Detta förekommer främst vid jaktsabotage, varför en utredning som kartlägger problematiken enligt ovan även bör föreslå en ny rubricering om jaktsabotage. Detta bör ges regeringen tillkänna. Rattfylleri och vållande till annans död I de fall en rattfyllerist kör ihjäl någon leder detta ofta till att gärningsmannen döms för vållande till annans död. Anledningen är delvis de skrivningar om alkoholpåverkan som stadgas i denna rubricering och delvis på grund av den praxis som sedermera växt fram. Det finns dock anledning att anse att ett sådant beteende är så pass klandervärt att gärningen bör kunna falla under rubriceringen dråp. Regeringen bör således utreda hur synen på gärningar som innefattar rattfylleri som leder till annans död kan anses mer allvarliga än de görs . Utgångspunkten bör vara att en sådan gärning anses utgöra dråp, och därmed medföra en straffskärpning från vad som gäller .