mot · H902445 · 2021-09-27 00:00:00 — På nationell nivå finns mer stöd för behandlingar av sjukdom men svårare är det med strukturella reformer nationellt när det gäller grundläggande förutsättningar för tillgänglighet. Det mest ingripande beslutet är ”tvångs-LOV”, dvs. fri etableringsrätt för privata aktörer inom primärvården. Ett beslut som motverkar jämlik vård, vilket enligt är ett steg helt i helt fel riktning. I Vård och omsorgsanalys rapport (2021:4[11]) står följande: Vi finner till exempel flera socioekonomiska skillnader vad gäller vårdens tillgänglighet som inte motiveras av skilda vårdbehov. […] Personer som har en privat sjukförsäkring rapporterar också generellt kortare väntetider till vård jämfört med personer som inte har en privat sjukförsäkring. […] Personer med kroniska sjukdomar eller sämre självskattad hälsa ha generellt sämre erfarenheter av vården. […] Eftersom jämlik vård är en angelägen fråga rekommenderar vi regeringen att fortsatt se över hur den nationella uppföljningen, inklusive myndigheters arbete, kan bistå med en mer kvalificerad och systematisk uppföljning av jämlikhetsperspektivet. De privata digitala vårdgivarna når i genomsnitt friskare patienter än de som primärvården har ansvar för att ge vård. En sjukare patient har oftare behov av fysisk undersökning och provtagning. Genom att teckna ett underleverantörsavtal med en ”målvakt” i form av en vårdcentral i en region kan privata vårdgivare erbjuda distansvård i hela övriga på löpande räkning. Fakta saknas inte kring ojämlikheten i vården, och att ojämlikhet råder är det ingen tvekan om. Det finns nog ingen politiker som skulle säga att hen förespråkar ojämlikhet i sjukvården men faktum kvarstår att det är politiska beslut som i praktiken ökar ojämlikheten. Detta vill motverka. 4.4 En mer kvalificerad och systematisk uppföljning av jämlikhetsperspektivet Lagstiftaren anger en tydlig skyldighet för att bedriva uppsökande och informerande verksamhet för att upplysa om och erbjuda enskilda och grupper hjälp och stödinsatser. För hälso- och sjukvården finns inte motsvarande skyldighet, men under coronapandemin belystes vikten och behovet av uppsökande sjukvård. Som exempel är variationen av hur vaccinationstäckningen ser ut i olika områden. Det bör vara en väckarklocka om vikten av att aktivt söka nå de i befolkningen med störst vårdbehov, inte bara arbeta för att utforma en sjukvård för de mest resursstarka som står för störst efterfrågan. Uppsökande hälsokontroller bör därför prövas. Underbehandling är en fråga som även uppmärksammas av SOU 2021:6[12]. Där framgår att personer med kortare utbildning och som saknar fast förankring på den reguljära arbetsmarknaden samt äldre, kroniskt sjuka, multisjuka och glesbygdsbor m.fl. är underbehandlade i högre grad. Regeringen bör utreda organiseringen av vården för de som står långt bort från vården som de har de största behoven: de äldre, multisjuka, kroniskt sjuka, de med psykisk ohälsa, de med ett beroende, så att de mer effektivt kan nås av sjukvården. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har i skrivande stund antagit 18 nationella riktlinjer kring olika behandlingar och metoder, inklusive tandvård. Det gäller t.ex. sjukdomar som diabetes, stroke och demens. Vid utvärdering av behandling av t.ex. stroke uppmärksammas vikten av enhetlig registrering av åtgärder samt socioekonomiska faktorer. Liknande frågor uppmärksammas i andra utvärderingar. För att nå en mer jämlik vård av t.ex. psoriasis är det av stor vikt att regionerna erbjuder möjlighet till planerade återbesök framför allt till personer med svår psoriasis. När det gäller utvärdering av behandling av depression och ångestsyndrom noteras stora regionala skillnader och behovet av bl.a. ökad tillgänglighet till första bedömning och behandling. Regeringen bör se över de nationella riktlinjerna kring behandlingar och metoder och dess implementering för att de effektivare ska bidra till ökad jämlik vård regionalt och klassmässigt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.6 Tydligare och förbättrat nationellt basuppdrag för primärvården Det behöver finnas en nationell struktur rörande vilken specialistkompetens och vilket vårdutbud en vårdcentral ska tillhandahålla och erbjuda samt placeringen av vårdcentraler. Med det inte sagt att det ska vara helt lika överallt utan det måste finnas utrymme för lokal anpassning. Där ska även beaktas övriga regioners förutsättningar och möjligheter till samverkan, närhet till slutenvård samt tillgång till akutvård m.m. Ett tydligare basuppdrag behövs för att säkerställa att det finns ett visst mått av likvärdig vård i hela landet. Det som är reglerat i grunduppdraget är i princip att det ska handla om ”vanligt förekommande” vårdbehov och att den ska vara ”lättillgänglig”. Vårdanalys 2020:9[13] skriver att ”förutsättningarna för att uppnå en högre grad av kontinuitet varierar i olika delar av landet. Regeringen och regionerna behöver därför arbeta för att göra förutsättningarna mer lika över landet men också inom regionerna, till exempel för personalförsörjningen.” behöver också kunna få data från primärvården i hela landet, som kan utgöra underlag för utveckling på ett nationellt plan och därmed skulle primärvården kunna bli mer jämlik. Ett tydligare och förbättrat nationellt uppdrag för primärvården behövs. Regeringen bör ta fram ett lagstadgat nationellt basuppdrag om en nationell struktur rörande vilka specialiteter en vårdcentral måste kunna härbärgera för likvärdig vård i hela landet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.7 Utvärdera vårdgarantin och väntetiderna ur ett behovsperspektiv Om vårdcentraler till exempel ensidigt styrs mot att erbjuda en snabb tillgång till vård, är risken att andra kvalitetsaspekter inte får samma utrymme trots att många upplever att de är viktigare. Det är till exempel vanligare att personer med bättre hälsotillstånd tycker att kortare väntetider till icke-akuta besök är viktigast, jämfört med personer som i genomsnitt har sämre hälsotillstånd. […] Att den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde gäller i alla delar av vården och behöver även beaktas i olika typer av förbättringsarbeten – eventuella prioriteringar ska göras utifrån vem som har störst behov. (Vårdanalys 2020:9) Det finns anledning till att ytterligare granska och utvärdera vårdgarantin och risken för s.k. undanträngningseffekter. Vårdgarantin kan leda till undanträngning exempelvis i prioriteringen mellan ny- och återbesök, vid prioritering av patienter som närmar sig vårdgarantins tidsgränser och patienter med kroniska sjukdomar. Det kan innebära att patienter med mindre medicinska behov prioriteras före patienter med större behov. Regeringen bör ta initiativ till att vårdgarantin och väntetiderna utvärderas ur ett behovsperspektiv. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.8 Ekonomisk styrning för jämlik vård Medellivslängden mellan snittet i kommuner skiljer 6‑7 år för kvinnor och för män. har högsta snittet (SCB). Det finns tydliga skillnader i medellivslängd mellan grupper med olika utbildningsnivå. Under perioden 2012‑2020 har skillnaderna mellan grupperna ökat något och särskilt för kvinnor. Det beror främst på att medellivslängden har ökat tydligt för kvinnor med eftergymnasial utbildning, men inte för kvinnor med gymnasial och förgymnasial utbildning. Snittet för kvinnor med förgymnasial utbildning har till och med minskat. [14] Att mäta medellivslängden för olika grupper är ett mått på hur klassklyftor utvecklas, och frågan blir om hälso- och sjukvården förstärker eller motverkar ökade generella klass- och hälsoklyftor. Regionerna påverkas av regionens allmänna ekonomiska utveckling. Viljan inom regionerna till att antingen styra utifrån efterfrågemönster eller befolkningens vårdbehov kan öka eller minska skillnaderna inom och mellan regionernas hälsostatus. Regeringen bör tillsätta en utredning gällande vårdkonsumtionen i regionerna för att kunna skapa en mer träffsäker ekonomisk styrning utifrån vårdbehoven. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.9 Öka jämlikheten inom cancervården När det gäller frågan om cancervården diskuteras ofta köer och att de ska lösas med olika former av system där fokus ensidigt ligger på snabba åtgärder och kort genomströmningstid av patienter. Men cancer och andra mycket svåra diagnoser kräver ofta långa behandlingsprogram, rehabilitering och anhörigstöd. Vårdanalys har också varnat för ensidigt fokus på snabba resultat, då även personalens arbetsmiljö behöver beaktas samt deras möjlighet till kompetensutveckling. Regionala cancercentra (RCC) behöver få starkare stöd, och anhörigstöd behöver utvecklas, liksom att en skarpare riskanalys behövs för att identifiera hoten mot en jämlik cancervård. Köerna behöver kortas i alla regioner utifrån alla människors behov. Dock är skillnaderna mellan regionerna stora, och det finns stora geografiska variationer i form av vilken medicinsk kompetens som finns tillgänglig. Att onkologikompetensen är ojämnt fördelad över landet leder till problem med väntetider och försämrad tillgång till vård och behandling. Brist på specialister innebär dessutom patientsäkerhetsrisker och får negativa konsekvenser för forskningen. Kompetensförsörjning kommer att vara en stor utmaning för vården i stort framöver, och cancervården är inget undantag. Utvecklingen i regionerna går åt rätt håll på ett övergripande plan, men varierar som sagt inom landet. Enligt registerstudie för cancer som publicerades är skillnaderna generellt mellan mortalitet/incidenskvoten mellan kommunerna större för män än för kvinnor. Det är endast i och som kvinnor har en högre kvot än män för totalcancer, men även för tjock- och ändtarmscancer. För totalcancer är mortalitet/incidenskvoten för kvinnor lägre i de regioner som har universitetssjukhus, alla utom ligger under nivån för riket. Det finns därför all anledning att närmare studera regionernas olika angreppssätt för en jämlik vård. Det är viktigt att lära av varandra och kunna sprida erfarenheterna av bra arbetssätt. Regeringen bör återkomma med förslag om att ge Regionala cancercentrum i samverkan (RCC) samt och andra aktörer förstärkt uppdrag för att öka jämlikheten inom cancervården. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Glesbygdsmedicin är ett begrepp som vuxit fram. Det innefattar en rad kunskapsområden och metodutveckling som syftar till att kompensera för avståndsproblematik och upprätthålla den bredare kompetens som är nödvändig då befolkningsunderlaget är litet och avstånden stora. Vård i glesbygd omfattar alla slags sjukdomar, olycksfall, symptom och tecken på ohälsa i en befolkning. Att jobba i glesbygd kräver bred medicinsk kunskap med tillämpning i öppenvård, slutenvård och hemsjukvård. Därutöver fordras ingående kunskap om de sociala, psykologiska, ekonomiska, existentiella och samhällsstrukturella villkor som gäller för människor i glesbygd. Det betyder ett utvecklat och fördjupat närvårdskoncept. Glesbygdsmedicin som kunskapsområde behöver såväl forsknings- som utvecklingsmedel för att finna och sprida de lösningar som kan garantera trygg, säker och likvärdig vård till den del av befolkningen som bor i gles- och landsbygdsområden. Glesbygdsmedicinskt centrum (GMC) är en enhet som bedriver forskning, utveckling och utbildning för och i glesbygd. Huvudkontoret ligger i . Regeringen bör ge i uppdrag att utveckla kunskapsområdet glesbygdsmedicin samt arbeta fram modeller för hur vården enklare kan nå patienter och arbeta med kunskapsspridning av metoder och tekniklösningar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En överanvändning respektive underanvändning av vården tenderar att skapa ojämlikhet. Det är av största vikt att det förs en politik som främjar att den person vars behov av vård är störst också är den som ska hamna först i kön. Vården kommer alltid att vara mer kostnadskrävande i glesbygden p.g.a. den rådande demografin. Det behöver finnas viss specialistvård, såsom ortopedi, kirurgi m.m. på plats i samtliga regioner. Regeringen bör utreda hur akutmottagningar och primärvård samt övrig sjukvård kan organiseras på ett patientsäkert sätt i glesbygd samt i områden med utsatt hälsoläge med fokus på tillgänglighet och kvalitet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.11 Kommersialism skapar ojämlik vård I affärstidningarna kan man nu läsa om strålande framtidsutsikter för privata vårdbolag. Anledningen är coronapandemin och i dess spår den ökande psykisk ohälsan hos befolkningen. Med svenska skattebetalares pengar utgör en ”startmarknad” för europeisk och global expansion. Notan för digitala psykologbesök har fördubblats och därmed blivit en potentiell kassako för nätläkarna, enligt vad som beskrivs i tidningen med artikeln Nätläkaren tar nu ytterligare ett steg inom området genom att förvärva koncernen som är specialister på beteendepsykologi och KBT-behandlingar (, ). Enkla digitala KBT-program ska alltså säkra framtida vinster för dessa företag. Enligt hälso- och sjukvårdslagen ska vård ges efter behov, inte efter utbud och efterfrågan. Under pandemin rapporterade de flesta privata vårdinrättningar som tar emot patienter med privata sjukvårdsförsäkringar ingen större förändring i arbetsbelastning. För dem pågick verksamheten som vanligt. Detta medan offentligt anställd personal fick slita i 12-timmarspass eller längre, . Aktiebolagslagen gick tydligen före hälso- och sjukvårdslagen. Detta är och var en mycket tydliggörande effekt som marknadsstyrd sjukvård innebär. var ensamutredare i den s.k. välfärdsutredningen vars betänkande överlämnades till regeringen (SOU 2016:78[15]) med förslag för att inskränka vinstjakten i välfärden, och trots ett folkligt stöd röstade en majoritet emot det förslag som lades till . Regeringen bör återkomma med förslag till i enlighet med SOU 2016:78. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen bör utreda näringslivets, försäkringsbolagens och vårdbolagens inflytande på hälso- och sjukvården samt hur hälso- och sjukvårdslagens intentioner kan garanteras och patientsäkerheten bibehållas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.11.1 Företagens fria val Lagen om valfrihet (LOV) innehåller inga skrivningar om patienters rättigheter, och skrivningarna gäller bara privata bolag. Regioner är tvingade att ha LOV för primärvården. Försöket under förra mandatperioden att avskaffa ”tvångs-LOV” stoppades, och i en debattartikel[16] i redogörs för ett antal faktorer kring LOV: ─ Bristande samordning av vården. ─ Lokalisering av vårdenheter styrs inte utifrån vårdbehov. ─ Undervisning och forskning får stryka på foten. ─ Uppföljning av patienter försvåras t.ex. med långtids-covid. ─ Olönsamma patienter remitteras till offentlig vård. ─ Offentliganställd vårdpersonal har fått dra det tunga lasset under pandemin. kommer fler fakta om kommersialiseringens utbredning och effekter för vården. All tillgängliga fakta visar på att denna väg leder allt längre bort från innehållet i hälso- och sjukvårdslagen och jämlik vård. Regeringen bör utreda hur företagens fria vårdval och etableringsfriheten påverkar tillgänglighet och organisering av sjukvården. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har en bra förlossningsvård, men det finns problem och ojämlikhet. För är det centralt att kvinnor inte ska skadas under förlossningen och att vården ska vara jämlik. Några av de brister som uppmärksammas är bl.a. kunskapsspridning och arbetsmiljö. Detta konstateras bl.a. i social utvärderings (SBU) rapport prioritering av forskningsfrågor om förlossningsskador hos kvinnan (2019). [17] Andelen konstaterade bristningar i ändtarmsmusklerna hos förstföderskor varierade mellan regioner 2019 med mellan . Detta framkommer i SBU:s rapport 323[18] under rubriken mellan regioner. Skillnaderna finns dock inte enbart för de som fött barn utan även under graviditeten. Flera förlossningskliniker har stängts , och nedmonteringen följer ett tydligt mönster. De som redan har lång väg till ett BB får därmed ännu längre väg. har antalet som har över till närmaste BB dubblerats, och många tvingas resa betydligt längre. Allra längst väg till närmaste BB har de som bor i , , och . De ökade avstånden är en direkt följd av nedläggningarna. har i flera budgetmotioner föreslagit ett ökat stöd till regioners vård utifrån omfattande glesbygd. Det är svårare och dyrare att i glesbygd bygga upp enheter för att kunna erbjuda invånarna rimliga restider. Förutom ett ökat statligt ekonomiskt stöd behöver andra åtgärder undersökas. Bristen på tillgänglig förlossningsvård är både ett aktuellt och ett långsiktigt problem. Lämplig myndighet bör få i uppdrag att utveckla metoder för att öka jämlikheten inom förlossningsvården. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen bör ge lämplig myndighet i uppdrag att utreda hur förlossningsvården kan arbeta i områden med stora avstånd. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.13 Digital framkomlighet i hela vårdsektorn Svensk sjukvård blir allt mer fragmentiserad och uppsplittrad. Sjukvård utförs i av 21 regioner, 290 kommuner och allt fler privata vinstsyftande privata bolag samt några idéburna. Ett problemområde är den digitala kommunikationen. Många olika system finns men dessa kan inte alltid kommunicera med varandra. En patient kan vara aktuell för vårdinsatser i olika geografiska områden, hos olika utförare. Att systemen är skilda åt kan innebära risker, t.ex. kan förseningar p.g.a. icke kommunicerbara system bli skadligt för patienter. har konstaterat att digitaliseringen av verksamheter inom den offentliga sektorn går långsamt och att det finns stora skillnader i digitaliseringstakt mellan olika aktörer. [19] I [20] skrivs att en gemensam digital infrastruktur behövs. Detta ska förverkligas genom samverkan och samarbete med alla inblandade parter. Erfarenheterna av försök att skapa en gemensam digital infrastruktur visar på svårigheterna om inte staten tar ett tydligare ansvar. Staten behöver kompensera för den brist på samordnade investeringar som följer av uppdelningen i 21 regioner. Det behövs en nationell plattform för it-system/journaler i vården. Det är orimligt att en stor del av vården ska vara högspecialiserad och koncentreras om inte vårdens system är kompatibla och kan samverka mer. Det går åt oerhört mycket tid att jaga rätt på remisser, provsvar m.m. . Gemensamma tekniska standarder måste fastslås för all form av vårddokumentation. [21] föreslog också en gemensam teknisk standard för offentliga alarmeringsverksamheter. Det behövs ett statligt mål om en gemensam digital infrastruktur fastslaget som regeringen ska arbeta för. Detta även om alla berörda till är nöjda. En färdig plan ska tas fram av regeringen . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.14 Vårdinsatser utan fördomar 4.14.1 Vård efter behov utan fördomar ställdes i en fråga till socialministern. Detta med anledning av ett upprop från drygt 1 000 läkare och läkarstudenter som krävde att ansvariga myndigheter skulle vidta åtgärder mot rasism inom vården. Bland annat ville man att vårdpersonal skulle fortbildas om hur rasism påverkar vården och att Inspektionen för vård och omsorg () skulle införa diskriminering som ett särskilt tillsynsområde. Frågan handlade om vad ministern tänkte göra med anledning av vittnesmålen från läkarna och läkarstudenterna. Svaret blev endast en uppräkning av gällande regelverk. Inget nytt ansågs tydligen behövas göras. Vittnesmålen innehöll både beskrivningar av situationer mellan vårdanställda, mellan vårdpersonal och patienter samt patienters krav på att endast få vård av etniska svenskar. Sjukvårdens drift liksom myndighetstillsynen av det som uppropet tog upp är splittrat och utan helhetsperspektiv. Inom vården måste fokus vara på principen vård efter behov. Vårdinsatser måste ha medicinska motiv utan fördomar och annat ovidkommande. Regeringen bör utreda rasism inom svensk sjukvård samt ta fram en handlingsplan mot rasism. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Momodou (V) [1] Återinskrivningar av multisjuka och sköra äldre, 2021. [2] nr 329. [3] Ett kunskapsunderlag för en stärkt försörjning av läkarkompetens i första linjens vård. [4] SOU 2018:55, Styrning och vårdkonsumtion ur ett jämlikhetsperspektiv. Kartläggning av socioekonomiska skillnader i vårdutnyttjande och utgångspunkter för bättre styrning. [5] . [6] . [7] . [8] . [9] . [10] 1 § Målet med hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården. [11] . [12] . [13] . [14] Sid 78, be51br2104.pdf. [15] . [16] . [17] forlossningsskador_kvinnan_smf_2019.pdf. [18] . [19] . [20] . [21] .