mot · H9022456 · 2021-10-01 00:00:00 — Ädellövträd, till vilka alm och ask räknas, upptar bara knappt en procent av skogsarealen i , men många hotade arter är knutna till dessa trädslag. Almen är på väg att utrotas i och av almsjukan, en svampsjukdom. Försvinner den så försvinner även ett stort antal arter som är beroende av almen. För asken är situationen likartad. I det fallet utgörs hotet av askskottsjukan. Hotbilden mot asken är något mindre allvarlig än mot almen. En nationell strategi för bevarande av inhemska lövträdsarter bör vidare infogas i arbetet med det nationella skogsprogrammet. Om vi kan rädda almen och asken kvar i så räddas upp till ett hundratal andra arter som är beroende av dem. Det vore ett mycket effektivt miljöarbete. Därför föreslås att ett projekt startas för växtförädling av naturligt förekommande svenska almar och askar som gör dem resistenta mot sjukdomarna, vilket tillsammans med kompletterande åtgärder kan rädda trädslagen kvar i . Det finns ett antal tekniker som kan underlätta och påskynda arbetet. Man bör arbeta på flera spår . Skogforsk bör ges uppdraget att ansvara för projektets genomförande. Samverkan bör sökas med andra länder inom och EU. 29 EU och internationella skogsfrågor Inom EU är det inte tänkt att finnas någon gemensam skogspolitik, vilket underströks inte minst i samband med EU-inträde. Skogen är istället uttryckligen en nationell kompetens inom unionen. Trots detta ökar EU:s inblandning i skogsfrågor snabbt. har detta märkts bland annat på hur förslaget till biologisk mångfaldsstrategi utformats, hur förslaget till en ny skogsstrategi framtagits och formulerats, på kommissionens motstånd mot skogsbaserad bioenergi, på hur LULUCF ska fungera och inte minst på arbete med en taxonomi för hållbara näringar. Regeringen bör tillsammans med andra skogsländer inom EU agera starkt för att skogsfrågor även i fortsättningen ska vara nationell kompetens inom unionen. Regering och riksdag bör utnyttja möjligheten med att begära subsidiaritetsprövning oftare beträffande EU-förslag som berör skogsfrågor, respekt för att skogen ska vara nationell kompetens och för att skogsfrågorna skiljer sig kraftigt mellan olika delar av , varför de allra flesta beslut bör tas av berörda medlemsländer. Det finns en risk att arbetet inom med att ta fram en ny skogsstrategi är ett första steg mot en gemensam skogspolitik, vilket med stor sannolikhet skulle få betydande negativa konsekvenser för svenskt skogsbruk. är nu tänkt att inte underordnas utan likställas med för biologisk mångfald. Regering och riksdag har att bevaka utvecklingen så att Strategin för biologisk mångfald inte leder till styrning av medlemsländernas skogsbruk, inklusive undantagande av skogsarealer från brukande, vilket ska vara nationell kompetens. Detaljer beträffande hur medlemsländer sköter sin skog ska beslutas av länderna själva. påverkas förutsättningarna för att bedriva en nationell skogspolitik av flera EU-direktiv och förordningar. Om EU får ett allt större inflytande i dessa frågor leder det sannolikt till ett större fokus på detaljstyrning och till att ytterligare administrativa och byråkratiska hinder tillkommer. Det verkligen behöver är mer motiverade skogsägare, med råd och stöd från statens sida via . Nationell lagstiftning inklusive tillämpning av internationella konventioner, inklusive EU:s föreskrifter och förordningar, bör utformas för att i minsta möjliga mån inskränka på svenskt självbestämmande över skogspolitiken, äganderätten eller markägarens förfoganderätt. har redovisat arealer skyddad skog på ett sätt som är betydligt strängare än många andra EU-länders, exempelvis . Det är nu viktigt att gemensamma definitioner för skogsmark fastläggs och används av berörda myndigheter samt att dessa i möjligaste mån överensstämmer med internationella definitioner. bör inte ingå internationella avtal som kan leda till att mer skog behöver vara undantagen från skogsbruk. Regeringen bör vidare framhålla i kontakterna med EU, att i motsats till de folkrika länderna i , så ägs skogen i (och ) huvudsakligen inte av det allmänna utan av enskilda. Detta har EU och att ta hänsyn till av hänsyn till av såväl rättsliga skäl i förhållande till äganderätten och allmänt för att upprätthålla hög motivation hos ägarna. bör, liksom EU, fortsatt vara en marknadsekonomi. 30 EU:s art- och habitatdirektiv respektive fågeldirektiv och den svenska artskyddsförordningen Implementeringen av EU:s art- och habitatdirektiv respektive fågeldirektiv, i form av den svenska artskyddsförordningen, är under översyn. Att tillämpningen inte fungerat har visats i flera domar, och även uppmärksammats av ansvariga myndigheter. Generaldirektörerna för och begärde i en gemensam skrivelse en översyn av förordningen i syfte att myndighetsutövningen ska bli förutsebar, rättssäker och effektiv. I enlighet med tillkännagivande meddelade regeringen genom miljöminister att en översyn ska göras, baserad på ett flertal uppmärksammade juridiska processer där oklarheter framkommit om hur artskyddsförordningen ska tillämpas. Regeringen meddelade att dessa oklarheter är olyckliga, både för skyddet av den biologiska mångfalden och för tydligheten gentemot skogsägarna. vill att förordningstexten ska gås igenom så att den inte på någon punkt överimplementerar bakomliggande EU-direktiv. Specifikt behöver klargöras att avverkningsförbud endast gäller när en arts bevarandestatus kraftigt väntas påverkas av avverkning, alltså att förordningen inte gäller på individ- utan på artnivå. Förordningen bör vidare klargöra att bedömningen av den gynnsamma bevarandestatusen ska ske på nationell nivå samt att ersättning ska ges om skogsägaren hindras i pågående markanvändning. måste agera kraftfullt gentemot EU beträffande Art- och habitatdirektivet respektive Fågeldirektivet. De utgör de orimliga inskränkningar i medlemsländernas skogsbruk, inte minst beträffande avverkning och beträffande artlistor som inte tar hänsyn till arternas förekomst i enskilt medlemsland. Det nuvarande regelverket står enligt förmenande i konflikt med EU:s subsidiaritetsprincip. och andra EU-länder ska naturligtvis verka för att inga arter ska försvinna från deras respektive territorium, men beträffande metoderna för detta bör medlemsländerna ha stor frihet. trädde en ny förvaltningslag i kraft (2017:900), som tydliggör principen om proportionalitet. Lagens § 5 fastslår att myndigheters åtgärder aldrig ska ”vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot”. Skogsägares rätt att utföra avverkning, förutsatt att skogsvårdslagens generella krav är uppfyllda, måste anses skyddad av denna princip. Skog sköts vanligen i många årtionden innan den når slutavverkningsålder och inkomsten vid en slutavverkning kan vara den enda större intäkten från ett skogsinnehav inom tio eller . Det är uppenbart att hindrandet av att tillgodogöra sig en sådan intäkt skapar mycket stora olägenheter för skogsägaren. Mark- och beslöt att upphäva Länsstyrelses beslut att inte ge dispens för att slutavverka ett skogsbestånd med förekomst av bombmurkla, just med motiveringen att hindrandet av avverkningen inte var proportionerlig. Skogsägares vilja att bedriva aktivt skogsbruk ska värnas. Det är viktigt att beträffande proportionalitet blir gällande även vid framtida tillämpning av en omarbetad artskyddsförordning och i tillämpningen av den nya förvaltningslagen , som ju starkare än den föregående understryker just proportionalitetsprincipen. 31 LULUCF (Land Use, Land Use Change and Forestry) Som ett led i EU:s klimatarbete ska medlemsländernas avverkning rapporteras till så att effekten på växthusgasbalansen kan beräknas. EU har ett gemensamt åtagande om att minska utsläppen av växthusgaser med . Skogsbrukets utsläpp eller upptag av koldioxid ska därför jämföras med nationella skogliga referensnivåer. De skogliga referensnivåerna anger hur mycket som kan avverkas utan att kolinnehållet i avverkat virke rapporteras som utsläpp. Referensnivån sägs inte utgöra ett absolut tak men kan komma att styra politiken i industribegränsande riktning och därmed minska möjligheter att använda skogsprodukter som substitution för utsläpp inom andra sektorer. Om överstiger referensnivåns avverkningsnivå måste göra motsvarande minskningar av koldioxidutsläpp inom den så kallade icke-handlande sektorn, såsom exempelvis byggnationer, transporter och uppvärmning. Förslaget kan ses som en del av en större process, som leder mot överstatliga inslag i medlemsländernas skogs- och energipolitik och därmed till en överföring av makt från medlemsländerna till EU:s institutioner. Vi är från sida mycket negativa till detta och menar att varje EU-land har att själv bestämma hur man når koldioxidmålet. måste framförallt värna den nationella beslutanderätten över skogspolitiken. LULUCF hanterar skogen som kolsänka och även långlivade skogsprodukters, exempelvis hus och möblers, förmåga att länge binda atmosfäriskt kol. Däremot hanterar inte LULUCF skogsprodukternas substitutionseffekt, alltså att de ersätter andra produkter, såsom cement, olja och kol, vilka medför betydligt större koldioxidutsläpp. Därmed riskerar systemet kring LULUCF att bli kontraproduktivt genom att leda till lägre avverkning och därmed mindre substitution. bör i diskussioner kring LULUCF framhäva att avser att långsiktigt inte avverka större volymer virke än vad som växer till. Hur stort överskottet i form av ökande volym virke i våra skogar kommer att bli, bör däremot aldrig beslutas av vare sig staten eller internationellt, utan av skogsägarna. bör vidare fortsätta att kräva att varje land uppfyller och att varje medlemsland strävar mot EU-s mål 2050 eller tidigare. är inte EU:s kolsänka. Systemet LULUCF riskerar, om det inte sköts förnuftigt, att bli hämmande för utvecklingen av produkter baserade på förnybara råvaror som lagrar kol, och ersätter material som leder till stora koldioxidutsläpp. Att lägga en fast referensnivå för avverkningar är inte rimligt, ambitionen bör vara att öka skogens tillväxt och därmed även möjligheterna till ökad avverkning. Regeringen bör löpande verka för att EU inte ska öka sitt inflytande över skogspolitik. Enligt subsidiaritetsprincipen ska unionen på de områden där den inte har exklusiv befogenhet vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva. Regeringen ska aktivt driva linjen att , för det första, i allt väsentligt har exklusiva befogenheter beträffande skogsbruk och, för det andra, att i de få frågor där befogenheten är delad kan vidta åtgärder i tillräcklig utsträckning. bör fortsätta att aktivt arbeta med subsidiaritetsprövningar för att säkerställa att vår rätt till självbestämmande i skogsfrågor skyddas, även i frågor knutna till LULUCF. Inför och under diskussioner i miljö- och jordbruksutskottet där revideringen av underlag beträffande LULUCF godkändes, garanterade regeringen att ett överskridande av referensnivån för avverkningen inte ska leda till konsekvenser för skogssektorn. Regeringen bör tydligt deklarera att ingen minskad avverkning ska ske på grund av LULUCF och att koldioxidkostnader som blir en eventuell följd av ökad avverkning, inte ska tas ut av skogssektorn utan av samhället i sin helhet. står som garant för att detta viktiga villkor uppfylls även efter nästa val och så länge det behövs för att ska kunna utveckla bioekonomin på ett positivt sätt. SLU har på begäran av MJU utfört fortsatta konsekvensanalyser av LULUCF-åtaganden, vilka delgavs utskottet . Av dessa framgår tydligt dels osäkerheter kring om framförallt granskogar kommer att tåla de höga förrådsuppbyggnader som analyserna prognosticerar, vilket hade ifrågasatt, och dels att de från brukande undantagna skogarnas tillväxt väntas kulminera relativt snart. Om avgångarna blir större än väntat i produktions- och skyddsskogar, påverkar det kraftigt resultat enligt LULUCF-systemet. Inför nästa LULUCF-period, som startar , bör också kraftfullt verka för att substitutionseffekten inkluderas i systemet och också arbeta vidare med analyser av hur stubbar i brukad skog ökar kolinnehållet i marken. Det är svårt att överhuvudtaget tala om att skog är nationell kompetens inom EU, om kommissionen ges rätt att bestämma vilken avverkningsnivå ska ha. måste kräva att för länder med positiv koldioxidbalans i sina skogar, är frågan om avverkningsnivåer enbart nationell kompetens. Förslaget till ny nivån för LULUCF som föreslagits av är alldeles för hög för vidkommande, mer än högre än för . bör inte acceptera en nämnvärt högre nivå än den som efter långa diskussioner i Miljö- och jordbruksutskottet med enighet godkänts av riksdag. Förutom inlagring av kol i växande skog, lagras i växande mängder kol i våra torvmarker. vill fästa riskdagens uppmärksamhet på att även denna kolinlagring skulle kunna medräknas i LULUCF. Även om nyttjande av torvresurserna ökar, vilket vi förespråkar, kommer nettoeffekten av torvmarkerna som kolsänka att kvarstå och mer än väl kompensera för perioder av ökad skogsavverkning. 32 EU:s taxonomi för hållbara investeringar och torde ha världens mest hållbara skogsbruk om man ser till alla de tre komponenterna i hållbarhetsbegreppet: ekonomi, ekologi och sociala konsekvenser av skogsbruket. Beträffande hållbar produktion i allmänhet är det också svårt att fina exempel som är bättre än det nordiska skogsbruket. Ändå har upprepade gånger, såvitt vi kan förstå under starkt inflytande från svenska och internationella miljögrupper, försökt exkludera nordiskt skogsbruk från vad som kan räknas som hållbart. Här förtjänar enligt vårt förmenande kraftfull kritik. beslöts under överläggning i finansutskott att regeringen inte ska godkänna EU:s taxonomi för hållbara investeringar om skogsbruk som det bedrivs i inte accepteras som en hållbar näring och tillkännager detta för regeringen. Det är av största vikt för ekonomi, för svensk landsbygdsutveckling, för sysselsättningen utanför storstäderna och för den fortsatta utvecklingen av svensk och internationell bioekonomi att regeringen står fast i detta ställningstagande gentemot . 33 Bistånd kopplat till skogssektorn En viktig del av internationella bistånd var tidigare kopplad till skogsbruk. Behovet har kanske aldrig varit större än . Allt fler människor i världens fattiga länder och inte minst i , bor i snabbväxande miljonstäder och naturen runt dessa utsätts för ett mycket hårt tryck. Kvarvarande skogar ersätts med åker- och betesmarker, men dessutom avverkas stora arealer för att tillverka träkol, som är det vanligaste köksbränslet i de afrikanska städernas kök. En liknande situation återfinns runt många flyktingläger. Träd, buskar och rötter samlas för att invånarna ska kunna laga sin mat. Inte sällan uppstår spänningar med kringboende människor om rätten till träden. behöver återta sin tidigare roll som tongivande biståndsland kring uthålligt skogsbruk och uthållig förädling av virke till olika produkter. Förutom att detta kan rädda många skogsområden, kan det också skapa sysselsättning runt städer och flyktingläger. En viktig del av biståndet är också utbildning. bör bidra till yrkesutbildning knuten till uthållig skogsskötsel och virkesindustri. Detta ligger för övrigt väl i linje med regeringens linje att biståndet ska stötta Agenda 2030, som ju understryker behovet av hållbar industriutveckling. ger stora bidrag till internationella utvecklingsfonder (exempelvis miljöfonderna GEF och GCF) som ägnar sig åt bland annat skogsplantering. Det skulle sannolikt vara betydligt mer kostnadseffektivt att överföra en del av dessa pengar till bilaterala skogsprojekt. Det bör därför utredas vad det kostar att anlägga skog och i förekommande fall skogsindustri genom internationella biståndsfonder, samt att utvärdera detta mot förväntad kvalitet och kostnad om arbetet utfördes inom ramen för bilateralt bistånd. 34 Snabbare anpassning av vägarna till högre totalvikter I beslutade man att tillåta 76 tons bruttovikt på stora delar av det allmänna vägnätet , bland annat baserat på svensk forskning. Erfarenheterna är mycket goda. utförs exempelvis av transportarbetet av det finska virket på sådana fordon. har därmed stärkt sin konkurrenskraft, som bränsle-förbrukning och utsläpp har minskat. I tillåts fordon med en bruttovikt om på det allmänna vägnätet, från tidigare , och på en begränsad del av vägnätet tillåts 74-tons ekipage. Processen för att tillåta tyngre ekipage (BK4) på en större del av vägnätet bör prioriteras upp och skyndas på för att öka svensk konkurrenskraft och för att hålla utsläppen nere. 35 Utbildning, forskning och utveckling inom skogssektorn Skogsindustrins företrädare har under påtalat svårigheten att rekrytera kunnig personal på olika nivåer i företagen. Det kan röra sig om maskinförare, sågverksarbetare, operatörer i pappersindustrin, liksom ingenjörer i olika industrigrenar. Speciellt uttalade är rekryteringsproblemen i glesbygden. Ett skäl till detta är trenden att förlägga utbildningar till större städer. Unga människor som utbildas i storstäder träffar ofta sina blivande livskamrater under utbildningen. De tenderar då att bli kvar i städerna, vilket ju inte bidrar till att lösa personalbristen i agrara näringar ute i landet. Behovet av utbildade specialister behöver utredas. Utbildningsplatser behöver säkras för att fylla detta behov och utbildningar till areella näringar behöver i högre grad förläggas även utanför de största städerna. Specialister inom myndigheter som arbetar med areella näringar, bör ha en utbildning i dessa näringar, inte enbart i biologi och ekologi. Beträffande forskning har för lite ansträngningar gjorts från statens sida för att tillse att forskning och utveckling inom skogsbranschen fokuserar på att ta fram nya produkter. I internationella och nationella program framhålls betydelsen av att öka omfattningen av bioekonomi, det vill säga en ekonomi grundad på förnyelsebara, återväxande råvaror. skogssektor torde vara ett av de bästa exemplen på sådan bioekonomi i hela världen, och det ligger därför i vårt gemensamma intresse att utveckla den mot nya avancerade produkter. För att få fram nya produkter i en sådan utveckling vill vi att forskningsresurser kring skogsbruk omfördelas till aktiv skogsskötsel, ökad tillväxt, hantering av skadegörare och till utveckling av nya träbaserade produkter. För att politiker och andra beslutsfattare, offentliga liksom privata, ska kunna fatta väl underbyggda beslut i en så långsiktig verksamhet som skogsbruk, är det avgörande att långsiktig statistik finns tillgänglig med jämförbara siffror. Därför behöver den tidigare utgivna Skogsstatistisk årsbok fortsätta att publiceras.