mot · H902444 · 2021-09-27 00:00:00 — I utredningen och ungas rätt vid tvångsvård – förslag till ny LVU, framfördes vikten av att barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet ska ha rätt till samhörighet med anhöriga och närstående som t.ex. syskon. Enligt kunskapsstöd Barn i familjehem – umgänge med föräldrar och andra närstående (2020) är det alltid barnets behov som står i centrum vid planeringen av umgänget, och barn har störst möjlighet att få fördel av umgänget när familjehemsföräldrarna har en öppen inställning till barnets umgänge med sina närstående, den biologiska familjen accepterar placeringen och familjehem och föräldrar kan samarbeta. Den enskilda socialsekreteraren har ett stort ansvar för att tillse att behovet av kontakt med barnets biologiska familj säkerställs men det är inte alltid skyldigheten fullgörs. konstaterar bl.a. brister i handläggning avseende placerade barns och ungas umgänge med sina föräldrar och syskon. Enligt brukarundersökning Att lyssna på barn i familjehem – en nationell brukarundersökning om familjehemsplacerade barns upplevelser av vården (2021) ger placerade barns och ungas egna svar och kommentarer en fördjupad bild av hur komplex deras relation till familj och nätverk kan vara. Det är många barn som uttrycker en klar önskan och en längtan efter att hålla kontakt med sina syskon, men det är t.ex. svårt att upprätthålla relationer när syskonen är spridda på olika håll. Regeringen bör göra en översyn för att säkerställa ansvar för placerade barns och ungas kontakt med biologisk familj och nätverk. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Det viktigt att inte glömma bort det förebyggande arbetet med att stärka föräldrars förmåga att ta hand om sina barn och även vikten av barns möjligheter att växa upp i sin familj. Bland annat artiklarna 8, 9 och 18 i handlar om detta. LVU är en viktig skyddslagstiftning som måste fungera men det finns en risk att ökad segregation och social utsatthet leder till att fler barn behöver skydd. I finns en historia av att ha haft en politik där barn till utsatta kunde omhändertas. Det kunde t.ex. handla om ensamstående kvinnor som inte bedömdes kunna ta hand om sina barn. Samhället kan inte möta en ökad social utslagning med mer tvångslagstiftning utan måste också arbeta med barns rättigheter och de mänskliga rättigheterna brett förebyggande. I uppdraget till utredningen socialtjänst – En ny socialtjänstlag (SOU 2020:47) har ingått att de förslag som lämnas inte får innebära ökade kostnader för stat eller kommun, och utredningen har föreslagit att ha insatser utan krav på föregående biståndsbeslut. menar att det visst måste finnas skäl att acceptera en kostnadsökning inom område, även för förebyggande arbete, eftersom det väntas leda till minskade utgifter och vill utveckla det förebyggande arbetet för att tidigt fånga upp barn och unga, såsom t.ex. gruppverksamhet för barn och unga i familjer med beroende, psykisk ohälsa och våld, föräldrautbildningar, familjecentraler, hembesöksprogram m.m. Det finns även exempel på insatser som kan avlasta och kompensera för bristande föräldraförmåga såsom kontaktfamilj och helg- och familjekolloverksamhet och aktivt nätverksarbete i syfte att involvera fler trygga vuxna som stöd till barn, unga och deras föräldrar. ställer sig i sitt remissvar positiv till utredningens förslag om insatser utan behovsprövning, eftersom det kan leda till en ökad möjlighet för barn att på ett enkelt sätt få stöd i ett tidigt skede. vill dock påtala att det under inga omständigheter får leda till att barn med behov av skydd eller stöd inte får de insatser de behöver, till följd av att missar eller underlåter att noga utreda barnets behov. Detta anser i likhet med värt att lyfta. Regeringen bör förtydliga kommunernas uppdrag att utöka förebyggande insatser särskilt för att minska antalet placeringar av barn och unga. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 4.4 stöd till barn och unga efter placering Det är avgörande att även vården efter placeringen vid Sis fungerar väl. Utebliven behandling efter institutionsvård hindrar att uppnådda resultat består . Hos Sis sker ingen uppföljning efter avslutad vård, och det är därför inte möjligt att bedöma vilka långsiktiga effekter som vård och behandling på en Sis-institution ger. Hälften av medarbetarna och cheferna på bedömer att vistelsen förbättrar ungdomarnas och klienternas förutsättningar för ett socialt fungerande liv. Mindre än hälften av Sis medarbetare bedömer att ungdomarna och klienterna får tillräckligt med vård och behandling[2]. Forskning visar att barn som får adekvat stöd efter placering också har bättre förutsättningar att klara vuxenlivet på ett bra sätt. Ungdomar som t.ex. blir kvar på särskilda ungdomshem i väntan på att ska hitta en ny placering för eftervård riskerar att tappa motivation och bli mindre mottagliga för fortsatt stöd. Utan fungerande utslussning och eftervård riskerar ungdomen även att återigen hamna i den destruktiva miljö som de tidigare befunnit sig i. Unga som varit placerade i samhällets vård förtjänar att få så goda förutsättningar som möjligt i syfte att öka deras möjligheter till en gynnsam övergång till självständighet och vuxenliv. Regeringen bör vidta åtgärder för att säkerställa att kommunerna ger nödvändigt stöd till ungdomar efter placering. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Statskontoret bedömer i rapporten av (2020:7) att Sis fullgör vissa delar av sitt uppdrag genom att t.ex. oftast erbjuda plats snabbt. framhåller Statskontoret att mycket pekar på att vården inte är likvärdig. Det finns variationer i hur institutionerna bedriver verksamheten, och Sis har svårt att erbjuda vård som är anpassad för alla de målgrupper som kommer till myndigheten. Områden med fortsatt stora utvecklingsbehov återfinns bl.a. inom kompetensförsörjning och att tillhandahålla vård och behandling till unga med psykosociala behov och/eller psykiatriska diagnoser. Sis har som tidigare angivits nu fått i uppdrag att vidta åtgärder för att förbättra vården för unga flickor och barn och unga med stora vårdbehov samt att stärka sitt säkerhetsarbete, arbeta med eftervård och utslussning och har haft stöd från för sitt arbete med att tillämpa barns och ungas rättigheter. Men efter många års stora brister och missförhållanden inom vården på särskilda ungdomshem förefaller det fortfarande finnas omfattande behov av förbättringsåtgärder inom flera av dessa och andra områden. Även interna utredningar har påvisat missförhållanden om hot och våld mellan ungdomar, bristande rättssäkerhet vid beslutsfattande, våld och icke önskvärt bemötande från personal, röjande av sekretesskyddade uppgifter, låsanordningar som inte fungerat, bristande dokumentation och avvikningar i samband med utevistelser och från institutionsområdet. När det gäller allvarliga missförhållanden har utredningarna bl.a. handlat om fasthållning av ungdomar, brister i upprätthållande av rutiner för suicidprevention och självskada, bristande dokumentation av beslut om vård i enskildhet och bristande tillsyn och tillgång till personal vid vård i enskildhet[3]. Ungdomarna själva, och särskilt flickor och tjejer, har även vid upprepade tillfällen vittnat om utsatthet i form av kränkningar, våld och övergrepp m.m. Att det, enligt vad som anges i regeringens skrivelse (2020/21:215) nu i högre grad ska fokuseras på vården av flickor är välkommet och likaså det uppdrag som Statskontoret fått att vid behov lämna förslag på hur en mer ändamålsenlig vård av barn och unga kan säkerställas. Men det kan ändå inte nog betonas, utifrån vad som rapporterats om rådande missförhållanden, hur viktigt det är att förändring faktiskt sker. i har slagit fast att disciplinära åtgärder som isolering och andra straff som skadar barns fysiska och psykiska hälsa är strikt förbjudna. Barn och unga som är omhändertagna och placerade på särskilda ungdomshem är i en särskilt utsatt situation. De är i en beroendeställning till de vuxna och har små möjligheter att få komma till tals och få sina rättigheter tillgodosedda. har tidigare föreslagit i vår motion med anledning av propositionen Stärkt rättssäkerhet vid genomförande av särskilda befogenheter på särskilda ungdomshem och LVM-hem (2017/18:4046) beträffande särskilda befogenheter inom SiS-institutioner, i enlighet med FN och m.fl., att möjlighet till beslut om avskiljning helt ska avskaffas. Det valde regeringen tyvärr att inte gå vidare med utan nya regler om att korta tiden för avskiljning till fyra infördes i stället 2018. I samband med lagändringen meddelade regeringen dock att de helt ville avskaffa möjligheten till beslut om avskiljning på ungdomshem. I det utskottsinitiativ som socialutskottet tagit gemensamt finns även en tydlig uppmaning till regeringen från samtliga partier att tvångsåtgärderna ska bort. Enligt regeringens skrivelse (2020/21:215) arbetar Sis för att stärka kompetensen angående vilka tvångsåtgärder som får vidtas, och olika slags utbildnings- och behandlingsinsatser ska genomföras. Dock meddelas att införande av förbud mot avskiljning inte är en framkomlig väg enligt Sis. anser att det är otillräckligt att regeringen inte vidtagit ytterligare åtgärder i denna fråga, i synnerhet då kritiserats av både FN:s barnrättsommitté och mot tortyr för att den svenska lagstiftningen överhuvudtaget tillåter att barn och unga isoleras och hålls avskilda på bl.a. ungdomshem. Regeringen bör genomföra de ändringar som krävs för att avskaffa möjligheten till avskiljning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Till de särskilda befogenheterna, som endast får användas om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden, hör även vård i enskildhet, som det kan fattas beslut om när det krävs med hänsyn till den unges speciella behov av vård eller säkerhet eller säkerheten vid hemmet. Åtgärden ska vara anpassad efter den unges individuella vårdbehov och fråga om vård i enskildhet ska prövas fortlöpande och alltid omprövas från senaste prövning. I båda fallen ska mindre ingripande åtgärder användas om de är tillräckliga enligt handbok om LVU (2020). Men har noterat att det förekommer problem kopplat till hur Sis tillämpar de särskilda befogenheterna, och enligt Statskontoret[4] har både antalet avskiljningar och vård i enskildhet ökat . Flickor utgör av de som vårdas inom ungdomsvården men av besluten (642 beslut) om vård i enskildhet avser flickor. En 13-åring flicka uppger i SVT:s program att hon vårdades i enskildhet . Det finns tyvärr fler exempel på barn och unga som vårdats på detta sätt , vilket starkt motsätter sig. har alarmerande fakta uppdagats vid granskningar av Sis särskilda ungdomshem. Barn och unga har varit avskilda från andra ungdomar utifrån bestämmelsen, som använts på felaktiga och godtyckliga grunder med motivering som att det råder platsbrist, att ungdomarna inte gjort som de blivit tillsagda eller gjort motstånd mot personal. Det har även visat sig att sådana beslut inte har dokumenterats i enlighet med gällande rutin. Regeringen bör uppdra åt lämplig myndighet att förtydliga reglerna om att vård i enskildhet ska omprövas fortlöpande. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 5.2 Vilka behov har barn och unga inom Sis? Barn och unga som placeras på Sis särskilda ungdomshem har ofta en omfattande och komplex problematik. Många lider av psykisk ohälsa och har neuropsykiatriska funktionsnedsättningar, och inte sällan kommer ungdomarna från socialt utsatta miljöer och har en uppväxt kantad av problem. En stor andel av ungdomarna uppger vid inskrivningen att de har olika psykiska problem. Sex av tio flickor uppger att de har känt sig deprimerade, och ungefär lika många uppger att de avsiktligt har skadat sig. Nästan hälften av flickorna uppger att de har försökt ta sitt liv. Av pojkarna uppger ungefär tre av tio att de känt sig deprimerade, ungefär två av tio att de avsiktligt har skadat sig och drygt en av tio uppger att de har försökt att ta sitt liv. Ungefär sju av tio flickor och sex av tio pojkar uppger att de besväras av sömnproblem. Cirka en tredjedel uppger att de har utsatts för fysisk misshandel av en nära vuxen, och ungefär lika många uppger att de har utsatts för psykisk misshandel, flickor i större utsträckning än pojkar. Fem av tio flickor och tre av tio pojkar har varit med och bevittnat då en närstående har utsatts för våld. Fler än hälften av flickorna uppger att de har utsatts för sexuella övergrepp[5]. konstaterade i en rapport att en mycket hög andel, mellan , av institutionsvårdade ungdomar hade upplevt trauma och många ungdomar uppvisade typiska symptom på komplex traumatisering. Posttraumatiskt stressyndrom (PTSD) förekom hos upp till hälften av ungdomarna, och flickor syntes vara en särskilt utsatt grupp när det gäller att utveckla psykisk ohälsa till följd av trauma. Resultaten i rapporten antyder att trauma kan vara en vanligt förekommande orsak till psykisk ohälsa bland institutionsvårdade ungdomar. Brist på kunskap om förekomst av traumatisering bland intagna ungdomar inom Sis konstaterades, föga förvånande, kunna leda till bristande och ineffektiv behandling[6]. 5.3 Behov av kompetenshöjande insatser Utifrån ovanstående framgår att personal inom Sis borde ha hög och specialiserad kompetens för att kunna möta de ungas ofta stora och svåra behov. Men så tycks det inte se ut. Sis genomför interna utbildningsinsatser i ett konflikthanteringsprogram där strukturerade riskbedömningar och trygghetsplaner ingår och menar att deras ”sammantagna bedömning” är att det bidrar till att förbättra vård- och arbetsmiljön[7]. Det framgår dock inte att metoden fungerar eller om och på vilket sätt de barn och unga som behöver vård- och behandlingsinsatser faktisk får det. Dock ska framhållas att Sis har för avsikt att vidta åtgärder för att höja kompetensen och ge riktade insatser, förutom det pilotprojekt som nämnts, där en integrerad vårdform ska utvärderas på åtta särskilda ungdomshem, ska nya utbildningar och behandlingsmetoder, enligt regeringens skrivelse (2020/21:215) genomföras med start . Men Sis har lovat liknande förbättringar och ändå har missförhållanden fortsatt. Därför är det viktigt att samtliga åtgärder som ska vidtas inom Sis och i samarbete med andra, ska ske under överinseende och noga följas upp. anser att det under inga villkor får fortsätta förekomma att barn och unga på Sis utsätts för repressalier, våld och övergrepp och blir utan nödvändig vård och behandling. Regeringen måste uppdra åt att öka tillsynen och kontrollen av Sis. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. HVB-sektorn har många privata aktörer, och många verksamheter ägs och drivs av vårdbolag med vinstintresse, dvs. företag som inte återinvesterar överskottet av skattepengarna i verksamheten. ser inget skäl till att det ska få fortsätta vara så lönsamt för privata vårdbolag att bedriva sådan verksamhet. drevs nästan alla HVB-hem inom offentlig sektor med undantag av ett fåtal som drevs av ideella organisationer. drivs omkring tre fjärdedelar av privata företag. Privatiseringen startade under , och dominerades fältet helt av privata företag, och har också flera av de stora vårdkoncernerna etablerat sig inom området. Enligt en artikel i tidningen [8] har det aldrig funnits någon uttalad strategi, t.ex. i socialtjänstlagens förarbeten, att privatisera institutionsvården i den omfattning som skett. Avregleringar, förändrade finansieringssystem och en allmän trend mot privatiseringar av offentlig service har lett till dessa snabba och genomgripande förändringar, och är HVB kanske det fält inom välfärdsområdet där privatiseringarna gått som längst. Avkastningen för HVB-vården är enligt SCB (2019) högre än inom andra verksamheter som t.ex. vård, skola och omsorg. Vinstintresset innebär en risk för att oönskade drivkrafter påverkar verksamheten. Med tanke på den mycket utsatta position som placerade barn och unga befinner sig i måste det finnas en säkerhet för att drivkraften alltid är för deras bästa. Om ett privat företag har höga avkastningskrav och därför driver fram en ökad efterfrågan är det mycket allvarligt. anser därför att det inte ska gå att göra vinst på HVB-verksamhet och vill förhindra det med lagstiftning. Regeringen bör ta initiativ till att förändra lagstiftningen så att vinstförbud ska gälla för HVB-verksamheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 6.2 Tillsyn och förbättrad kvalitet Enligt är angivna krav för att få ansöka om att starta HVB att innehållet i verksamheten ska anpassas efter den enskildes individuella behov och förutsättningar samt utformas så att vistelsen upplevs som meningsfull, och arbetet ska organiseras så att den enskilde tillförsäkras boende, vård och behandling som uppfyller krav på säkerhet och är av god kvalitet. Kraven är m.a.o. inte så specifika, och ger inte heller tidsbegränsade tillstånd, vilket försvårar möjligheten att snabbt kunna förhindra verksamheter där missförhållanden råder eller inte bedrivs i enlighet med vad som angavs vid ansökningstillfället. Regeringen bör ge i uppdrag att undersöka om tidsbegränsade tillstånd kan leda till att förbättra kvaliteten inom HVB-verksamheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vid tillsynsinspektioner har krav på sig att de ska prata med de placerade ungdomarna. Restriktioner som att beslagta mobiler, begränsa internet och inskränka barns och ungas frihet får inte förekomma, men ändå har många barn och unga vittnat om att detta förekommer och då ofta inom ramen för ”behandling eller uppfostran”. föreslog utredaren i Barns och ungas rätt vid tvångsvård – Förslag till ny LVU, att det borde utarbetas en nationell vägledning för vilka begränsningsåtgärder som är tillåtna vid HVB. Oklarheten beskrevs ur rättssäkerhetssynpunkt som oacceptabel, både för barn och unga och personal. fick i uppdrag att ta fram ett kunskapsstöd och utbildning för hem för vård eller boende mot bakgrund av att det i tillsynen av HVB-verksamheter hade uppmärksammats att det ibland förekom olämpliga skydds- och begränsningsåtgärder mot barn. lyfter särskilt i sitt remissvar till kunskapsstödet att det är positivt att ordningsregler ska utarbetas tillsammans med barnen på HVB och att de ska vara anpassade efter barns och ungas behov och förutsättningar. När gör sina inspektioner är det viktigt att barn och ungdomar faktiskt får delta och ges möjlighet att bl.a. beskriva om eventuella restriktioner eller repressalier förekommer samt ge sin bild av om de fått vara delaktiga vid t.ex. utformande av gällande ordningsregler. För är det angeläget att särskilt utsatta barn och unga får möjlighet att framföra sina åsikter och önskemål genom att göras delaktiga i beslutsprocesser om saker som rör dem. Detta för att öka deras självständighet och få känna att deras röst har betydelse i ett demokratiskt samhälle. Regeringen bör vidta åtgärder för att förtydliga att barns och ungas åsikter ska få framföras vid tillsynsinspektioner. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Barns och ungas livssituation inom institutionsvård får inte alltid det utrymme som skulle behövas vid tillsynsinspektioner, men möjligheten att faktiskt upptäcka brister skulle sannolikt öka om fler inspektioner gjordes. Enligt har dock frekvenstillsynen ändrats från två gånger till en gång . Regeringen bör uppdra åt att öka antalet tillsynsinspektioner av HVB-verksamheter . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Personalen i ett HVB eller stödboende ska ha den utbildning, den erfarenhet och den personliga lämplighet som behövs för att kunna utföra sina arbetsuppgifter. Personal vid HVB som ger behandling enligt en viss metod ska även ha relevant utbildning för den. Personalens sammantagna kompetens vad gäller utbildning och erfarenhet ska ge förutsättningar för att möta de behov av vård som målgruppen har, och säkerställa en trygg och säker vård. Angående personalens utbildningsnivå, som har granskat, har hälften av alla anställda ingen utbildning över gymnasienivå. har rekommenderat att personal ska utbildas i vårdmetoder som undviker våld eller tvång. Det är viktigt att det finns arbetssätt som förhindrar att kritiska situationer uppstår men vid behov bör det finnas en beredskap och kunskap om hur man ska göra och en tydlighet om vad som är tillåtet och inte. Regeringen bör ta initiativ till att utreda vilka kompetenskrav som ska gälla för personal inom HVB-verksamheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. statistik om socialtjänstinsatser till barn och unga visar att familjehem var den vanligaste placeringsformen 2019. Omkring 20 400 var placerade i familjehem av totalt 31 100 placerade barn och unga 2019, vilket motsvarar en andel på [9]. För att förhindra framtida placeringar på institution är det viktigt att familjehemsvården fungerar. 7.1 stöd till föräldrar och familjehem Det angavs i utredningen och ungas rätt vid tvångsvård – förslag till ny LVU, att det är särskilt viktigt ur ett barnperspektiv att stödet till föräldrar förbättras. Ett aktivt arbete från att göra föräldrarna delaktiga i vården och utveckla föräldraskapet kan bidra till att förebygga konflikter, vilket har stor betydelse för barnets trygghet och stabilitet. Optimalt är ett delat föräldraskap mellan föräldrar, familjehemsföräldrar och socialtjänst. Det är upp till i varje kommun att rekrytera, utreda och handleda familjehem samt säkerställa att den vård som bedrivs håller god kvalitet. Ett familjehem ska verka för att tillgodose det enskilda barnets behov samt ge god vård i samverkan med det biologiska nätverket, socialtjänst och andra viktiga personer i barnets närhet[10]. ska ge vårdnadshavarna och föräldrarna råd, stöd och annan hjälp som de behöver. Stöd till föräldrarna avlastar barnet ansvar, och intervjuer med familjehemsplacerade barn har visat att de ofta oroar sig för sina föräldrar. Omfattande öppenvårdsinsatser till vårdnadshavarna kan ha förekommit men upphör i och med placeringen av barnet. En förklaring till det kan vara en specialiserad organisation inom som gör att det inte finns något sammanhållet ansvar för familjen. Exempel på insats som föräldrar kan behöva efter ett omhändertagande, är t.ex. krisbearbetning. I förarbetena till bestämmelsen om råd, stöd och annan hjälp till föräldrar betonas att stödet ska vara långsiktigt och kan vara av olika slag, beroende på orsak till placeringen och om det gäller yngre barn eller ungdomar. Stödinsatser kan t.ex. vara föräldrautbildning och samtalsstöd, och särskilt i de fall då ungdomar har placerats p.g.a. egen problematik, t.ex. missbruk, behöver vårdnadshavare involveras aktivt i behandlingen. Det kan också behövas stöd- och behandlingsinsatser till övriga i familjen för att de förändringar som behandlingen förväntas medföra ska kunna vidmakthållas när barnet eller den unge återvänder till hemmet[11]. Även familjehem behöver stöd för att kunna fullgöra sitt uppdrag. Det kan bl.a. gälla stöd i kontakten med barnets eller den unges föräldrar och närstående, med skola, hälso- och sjukvård och andra verksamheter. Familjehemsföräldrar kan även ha behov av stöd utanför kontorstid och i akuta situationer, t.ex. vid plötsliga konflikter eller hotande avbrott i vården. Familjehemsföräldrar kan också behöva avlastning om barnet har stora vårdbehov. Sammanbrott i familjehemsvården, dvs. att familjehemsplaceringen avbryts är tyvärr vanligt och särskilt ju äldre ungdomen är. Forskare har studerat vad sammanbrott oftast beror på och resultaten visar att rätt stöd till familjehemmet och den unge är väldigt viktigt för att en placering ska fungera. Enligt en svensk regionalstudie från [12] framkom att en tydlig varningssignal för sammanbrott gällde uttryck för missnöje med placeringen.