mot · H9024000 · 2021-10-05 00:00:00 — Den som inte själv kan sköta sina egna ekonomiska och rättsliga angelägenheter har rätt att få en ställföreträdare, en god man, utsedd. Det är ett frivilligt uppdrag som förordnas av tingsrätter och kommunernas överförmyndare. Sju länsstyrelser har i sin tur i uppdrag att granska de kommunala överförmyndarnas granskningsverksamhet. Det finns brister i systemet som det är utformat . Medierna uppmärksammar inte sällan gode män som har misskött sina uppdrag. Länsstyrelserna riktar löpande allvarlig kritik mot kommunernas överförmynderiverksamhet, utan att dessa som en konsekvens synes bättra sig. Kommunernas granskning av de gode männen är ofta långsam och otillräcklig. Många kommuner har problem med rekryteringen av gode män. ökar kraven på de gode männens redovisning: uppdraget, som är frivilligt, blir mer och mer komplicerat och tidskrävande. Man arbetar ensamt och kan i möten med sina uppdragsgivare utsättas för risker. Ersättningen är låg och har inte höjts i takt med lönestegringen. Om en ställföreträdare går bort eller hastigt lämnar uppdraget finns ingen annan backup än anhöriga. Det behövs därför en översyn med syfte att göra det mer lockande att ta sig an uppdraget som ställföreträdare. kom 2017 med en mycket tydlig rapport om godmanssystemets allvarliga brister (”Tillsyn av ställföreträdare och överförmyndare – Statens bristande ansvar för samhällets mest utsatta”, RiR 2017:33). beslutade därefter genom ett tillkännagivande att regeringen måste ta itu med en modernisering av lagstiftningen. Regeringen tillsatte därför en utredning med detta syfte. Tyvärr är inte utredningsdirektiven tillräckliga för att se över systemet i den mån som vi efterfrågar. motionerade Liberalerna om att den pågående utredningen skulle få tilläggsdirektiv. Tyvärr är detta för sent , varpå vi efterfrågar en ny utredning efter att nuvarande utredning presenteras 2021. Enligt hade 18 kommuner kommunalt anställda ställföreträdare 2019, detta trots att uppdraget enligt lagstiftningen är individuellt. 47 kommuner köpte ställföreträdartjänster från privata företag. Flera av dessa kommuner har inte på något grundligt sätt utrett lagrummet för att tillsätta bolagsanställda eller kommunala tjänstemän som ställföreträdare. Och när kommuner har gjort utredningar så konstaterar man att rättsläget är osäkert. Att godmanskap är ett uppdrag för frivilliga har ibland sina fördelar. Den frivilliga gode mannen kan genom personligt engagemang göra mer för en person än vad som skulle kunna förväntas av en yrkesperson. Det har också sina nackdelar. En är att likvärdigheten i stöd till huvudmännen är ojämn. Och, desto allvarligare, det är svårt att hitta frivilliga som vill ta på sig ställföreträdarskap av en mer krävande natur, till exempel stöd för psykiskt sjuka. Bristerna i ställföreträdarsystemet har varit kända . Länsstyrelserna är konsekvent kritiska i sina granskningar, statliga utredningar påtalar med jämna mellanrum allvarliga brister i systemet, medierna avslöjar återkommande grava fall av vanskötsel. Regeringen har svarat med en gradvis skärpning i kontrollen av gode män. Den frivilliga gode mannen blir förlagd med vite om hen inte rapporterar rätt och i rätt tid. Detaljnivån i rapporteringen ökar, och digitala banktjänster och legitimationer för olika förvaltningar gör arbetet mer krävande att utföra. Människor lägger mindre tid på frivilliguppdrag, och mer tid på arbete. Högre krav på de frivilliga, som antalet frivilliga minskar, håller inte. Även om kommuner kan upprätta gemensamma förvaltningar så kan man inte matcha behovet av frivilliga ställföreträdare mot hur många det finns. De som allra mest behöver en ställföreträdare får ingen. Ensamkommande får skyndsamt en god man utsedd, medan det först i asylprocessen utses en särskilt förordnad vårdnadshavare. Detta leder till att många ensamkommande saknar någon vuxen som tar på sig en föräldraroll i föräldrarnas frånvaro. Rollen som god man är avgränsad till att bevaka barnets intressen i främst juridiska och ekonomiska frågor. Frågan är om det inte borde finnas en särskild form av utökat godmanskap eller interimistiskt vårdnadshavarskap för barn och ungdomar i denna situation. Liberalerna anser att regeringen har varit alltför försiktig i sitt utredningsdirektiv av ställföreträdarväsendet som den lämnar utrymme åt utredaren att komma med skarpa förslag. Vi ställer följande krav på den nya lagstiftningen och förvaltningen av ställföreträdarsystemet. Detta bör tas in i den nya utredning som bör tillsättas . Att upprättandet av och villkoren för de kommunala förvaltningsenheter vars anställda är ställföreträdare i svårrekryterade fall förtydligas. Att upphandling av och villkoren för de kommunala förvaltningsenheter vars anställda är ställföreträdare i svårrekryterade fall förtydligas. Att upphandling av ställföreträdare från idéburna organisationer och det privata näringslivet också ska vara ett möjligt sätt att tillgodose behovet av ställföreträdare. Lagrummet för detta måste förtydligas. Att en nationell tillsynsmyndighet inrättas. Det har tidigare föreslagits att en av länsstyrelserna ska få ett nationellt samordningsuppdrag. Detta är i vår mening otillräckligt. En nationell myndighet som utfärdar gemensamma och likvärdiga rapporteringskrav för ställföreträdare i hela landet behövs. Den nationella myndigheten bör också få ett uppdrag att föra offentlig statistik. Ingen har ett tydligt ansvar för detta. Öppna jämförelser av kommunernas handläggningstakt och kvalitet gör det möjligt för kommunerna att uppmärksamma brister och att utveckla verksamheten när det behövs. Ett nationellt ställföreträdarregister måste upprättas så att överförmyndar-förvaltningarna kan sortera bort ställföreträdare som visat sig olämpliga för uppdraget i någon annan kommun än den egna. Frågan om en särskild form av utökat godmanskap eller interimistiskt vårdnads-havarskap för ensamkommande barn och ungdomar bör utredas. Personer som inte kan sköta sina angelägenheter har rätt till ett väl fungerande och rättssäkert system. Därför lägger Liberalerna här fram ovanstående riktlinjer för en bred reform av ställföreträdarsystemet. Liberal konsumentpolitik och politik mot överskuldsättning Den liberala synen på konsumentpolitiken är att individen ska ha makt och möjlighet att fatta välgrundade beslut utifrån sina egna önskemål. Inget annat samhällssystem än den fria marknadsekonomin, med tydliga spelregler och fungerande konkurrens, ger möjlighet till detta. För att konsumenten ska ha möjlighet att utöva sin konsumentmakt krävs också kunskap samt en fri och öppen granskning där marknadsaktörer granskas så att oseriösa företag kan avslöjas. Det förutsätter i sin tur att konsumenterna har god tillgång till information. Staten ska ge konsumenterna goda möjligheter att göra sina egna val och vara medvetna om konsekvenserna av dem, men staten ska däremot inte bestämma vilka val som konsumenterna ska göra. Konsumentpolitiken griper in i många andra områden, från konkurrenspolitik och företagarfrågor till miljö- och hållbarhetsfrågor. Alla dessa dimensioner behöver vara närvarande i konsumentpolitiken, men konsumentpolitiken kan inte reduceras till att enbart vara funktioner av dem. Det som motiverar en särskild konsumentpolitik, nu och , är att möjliggöra för konsumenter att agera självständigt och ta egna beslut på en öppen marknad. Coronapandemin har tyvärr medfört att fler privatpersoner hamnat i en ekonomisk knipa där tidigare skulder växt sig för stora. Höga bolån, i kombination med konsumtionslån och snabba högräntelån med ofta vårdslös kreditgivning, gör att det finns en överhängande risk för att allt fler hushåll hamnar i en skuldfälla de inte kan ta sig ur. Trots att konsumtionen totalt gick ned så ökade konsumtionslånen och den samlade skulden var , exklusive snabblån och smslån. Liberalerna vill se en samlad politik mot skuldfällorna. Det är möjligt att hitta ett sätt att bibehålla människors rätt att göra fira val, som vi motverkar personliga konkurser och gör förbättrar skuldsaneringssystemet. Det finns en tydlig skillnad mellan den liberala konsumentpolitiken och den mer kollektivistiska syn som regeringen ger uttryck för. Det nuvarande konsumentpolitiska målet skiljer sig från det som gällde då Liberalerna hade regeringsansvar för konsumentpolitiken på så sätt att alla hänvisningar till den enskilda konsumenten och hennes konsumentmakt har tagits bort. Det nu gällande målet för konsumentpolitiken handlar om väl fungerande konsumentmarknader och en miljömässigt, socialt och ekonomiskt hållbar konsumtion. Det konsumentpolitiska mål som fastställdes då Liberalerna ansvarade för konsumentpolitiken gick ut på att konsumenterna ska ha makt och möjlighet att göra aktiva val. Skillnaden i synsätt får konsekvenser för den politik som förs. Vi liberaler vill stärka den enskilda människans ställning på marknaden, och den enskilda människans möjligheter att fatta upplysta beslut utifrån sina egna prioriteringar. Med det nuvarande konsumentpolitiska målet reduceras politikområdet i stället till att bli ett miljö- och hållbarhetspolitiskt instrument för att få konsumenter att fatta ett visst beslut. Naturligtvis är hållbarhetsdimensionen högst närvarande i konsumentpolitiken liksom i andra delar av samhället. Men det som motiverar att konsumentfrågorna är ett eget politikområde är konsumentmakten och konsumentens ställning – annars hade lika gärna marknadstillsynen kunnat ses som en del av näringspolitiken och hållbarhetsfrågorna som en del av t.ex. miljöpolitiken. Vi anser därför att regeringen bör återkomma till med ett förslag till nytt konsumentpolitiskt mål som tar sin utgångspunkt i konsumentmakten. Konsumentens rättigheter på nätet Som konsumenter utför vi allt större del av våra inköp via nätet. Näthandeln innebär stora fördelar för konsumenten, exempelvis ett större utbud och bättre möjlighet att jämföra priser. Men den snabbt ökande andelen inköp via nätet gör också att konsumenterna lämnar ifrån sig allt mer uppgifter om sig själva och sina konsumtionsmönster, uppgifter som är mycket eftertraktad information för företagen. En omfattande vidareförsäljning av sådan information sker mellan företag på ett sätt som är omöjligt för konsumenterna själva att överblicka. Sammantagen ger denna information mycket stora möjligheter att kartlägga individers liv och tillvaro. Många företag som tillhandahåller gratistjänster på nätet begär i utbyte, tillgång till information om vad konsumenterna gör. Detta får stora följder för den enskildes integritet. Företag som erbjuder kostnadsfria e-post-konton kan till exempel i gengäld skanna innehållet i den post som skickas till eller från kontot, för att på så sätt anpassa den reklam som visas för konsumenten. Samma sak gäller många sociala nätverkstjänster. För att ansluta sig till sådana tjänster måste den enskilde lämna sitt samtycke till detta, men de flesta konsumenter har ingen chans att överblicka vilken information som lagras om dem, och hur den sprids vidare. Detta skapar en väsentlig obalans i relationen mellan företagen och den enskilde konsumenten. Liberalerna anser att konsumenters integritetsskydd behöver förstärkas. Lagstiftningen behöver förtydligas så att konsumenterna får ett fullgott skydd för sina personuppgifter vid näthandel. Företag behöver givetvis kunna spara uppgifter om sina kunder, men det behövs ett starkare skydd vad gäller vilken typ av uppgifter som får sparas och hur länge detta får ske utan att konsumenten förnyar sitt medgivande. Vi anser att lagstiftningen behöver skärpas så att konsumenter får tydligare insyn i vilka uppgifter om dem som lagras, och hur den används. De behöver också få bättre möjlighet att få dem raderade i samband med att de säger upp tjänsten i fråga. Särskilt viktigt är detta när det gäller integritetskänslig information som innehåll i e-post och meddelanden på sociala nätverk. Konsumentskyddet för barn behöver också förbättras när det gäller nättjänster. På nätet förekommer mycket marknadsföring direkt riktad till barn som inte hade varit möjlig i andra medier, bland annat i så kallade freemium-tjänster (det vill säga bastjänster utan särskild kostnad). Skyddet mot marknadsföring direkt till barn på nätet behöver förbättras, och bör också arbeta på den europeiska och internationella arenan för detta. Den nationella konsumentupplysningen ”Hallå konsument” har varit i drift hos i . Det var Liberalernas konsumentminister som under Alliansregeringen tillsatte den utredning som ledde till att Hallå konsument startades. Det är viktigt att denna upplysningstjänst fungerar som en förstärkning av det totala utbudet av konsumentvägledning i . I de flesta kommuner finns lokal vägledning som fyller en värdefull funktion och som också når ut till andra konsumentgrupper än de som aktivt söker upp . På olika håll anlitas också enskilda utförare för vägledning. Det är angeläget att fortsätta arbeta för att utveckla metoder att nå ut med konsumentvägledning till alla konsumenter och att det finns tillgång till information på olika språk. Vägledning behöver också vara tillgänglig för personer med olika former av funktionsnedsättning. Stärkt konsumentmakt för personer med funktionsnedsättning Personer med funktionsnedsättning har ofta sämre möjligheter än andra att utöva sin konsumentmakt. Det kan handla om bristande fysisk tillgänglighet i butikslokaler, men det handlar lika mycket om att viktig konsumentinformation inte är åtkomlig via kanaler som alla kan använda sig av. Ny teknik, ökad kunskap och vanlig eftertanke är alla faktorer som behövs för att åstadkomma en positiv förändring. Liberalerna vill höja ambitionerna inom den statliga funktionshinderspolitiken, och detta syns också på konsumentpolitikens område. Vi vill att får ett utökat och breddat uppdrag att stärka konsumentmakten för personer med funktionsnedsättning. För undvikande av missförstånd vill vi understryka att yrkandet i denna motion avser det formella regeringsuppdraget. Konsumenter nyttjar mer än tidigare förmedlingstjänster för köp av tjänster och varor, utan att vara medvetna om vilken näringsidkare de i slutänden ingår ett avtal med. Förekomsten av förmedlingstjänster har blivit särskilt vanliga när det till exempel kommer till köp av resor och hantverkstjänster via sökmotorer på internet. Ett exempel är de olika söktjänster för resor som länkar konsumenter till en resebyrå som i sin tur förmedlar flygresor hos flygbolag – utan att ha kontrollerat om de flygbolag som de förmedlar tjänster hos är seriösa näringsidkare. Liberalerna anser att utvecklingen av förmedlingstjänster ger välkomna möjligheter för konsumenterna. Genom förmedlingstjänster stärks valfriheten att ge fler alternativ för konsumenter att välja mellan. Men när branscher blir alltmer populära medför det även att oseriösa aktörer ger sig in i marknaden och utnyttjar konsumenter. Särskilt konsumentens utsatthet vid användandet av förmedlingstjänster på internet måste tas på större allvar. Därför anser Liberalerna att regeringen bör tillsätta en utredning som ska se över hur man kan motverka oseriösa aktörer inom förmedlingsbranschen och hur man kan stärka konsumenters ställning när dessa blir utnyttjade av oseriösa aktörer. Konsumentens rätt till information ska vara en ledtråd i hela processen från produktion till konsumtion. Bättre europeiska regler om ursprungsmärkning av fler livsmedelstyper gör det lättare för konsumenten att göra informerade val och därmed t.ex. välja livsmedel utifrån djurhållningsregler eller miljömässiga kriterier. Det är dock mycket viktigt att bestämmelser om ursprungsmärkning hänger ihop med fungerande system för tillsyn och kontroll. Ur konsumentens synpunkt är ett märkningssystem som inte går att lita på ännu sämre än inget märkningssystem alls. Liberalerna slår vakt om att konsumenter ska ha en stark ställning lokalt, nationellt och i EU. På EU:s inre marknad gynnar det konsumenterna om handel med varor och tjänster sker utan hinder över gränserna. Vi vill ha en stark och gemensam konsumentlagstiftning så att konsumenterna kan känna sig trygga i hela EU. Men detta ställer också krav på gemensamt arbete med produktsäkerhet och fortsatt harmonisering av konsumentskyddet på en hög nivå. Regeringen bör driva på för detta i EU-samarbetet. I pandemins spår ser vi att delar av den gemensamma konsumentlagstiftningen behöver ses över, inte minst när det gäller paketresor inom resebranschen. Förbättra möjligheten till en lyckad skuldsanering Människor som sitter fast i en skuldfälla måste få möjlighet att ta sig ur den. Reformeringen av skuldsaneringslagen är en viss förbättring, men mer behöver göras. Vi anser att huvudprincipen ska vara att den som beviljas skuldsanering får en betalningsplan . Detta är ett bättre alternativ än den nu gällande modellen med betalningsplan med inslag av betalningsfria månader. Privatpersoner som genomgått skuldsanering ska, i likhet med företagare, bli av med betalningsanmärkningen som skuldsaneringen är avslutad. Personer som inte kvalificerar sig för skuldsanering ska ändå kunna få utökad hjälp jämfört med , till exempel genom att kommunernas budget- och skuldrådgivare aktivt medverkar till att upprätta skuldplaner för avbetalning. För att se till att chanserna är så goda som möjligt att en skuldsanering lyckas är det viktigt att kraven är hållbara. är det olika normer som gäller för levnadsstandard under ekonomiskt bistånd, löneutmätning och skuldsanering. Detta kan exempelvis visa sig i att de på ekonomiskt bistånd har rätt att betala för fritidsaktiviteters för barn, men inte den som löneutmätts. I en kommande översyn av lagstiftningen kring skuldsanering borde frågan om gemensam norm för dessa situationer utredas. Möjligheten att få räntestopp vid skuldsanering borde också bli större. Spelpaus ska alltid ingå i skuldsanering. För att förbättra möjligheten till en lyckad skuldsanering föreslår vi att regeringen tillsätter en utredning för att förbättra dagens system i linje med de förslag som vi lyft i denna motion. Motverka oseriös kreditgivning, överskuldsättning samt stärk konsumentens information vid konsumtionslån Allt fler svenskar lånar till konsumtion och svenskarnas skulder hos Kronofogden för antalet obetalda konsumtionslån ökar kraftigt. Bland unga har både konsumtionslånen och begäran om skuldsanering ökat. ökade andelen som ansökt om skuldsanering . Näthandel och olika betaltjänster har gjort det enklare att handla på kredit . När en låntagare ansöker om flera krediter finns det risk för att en lucka i informationsflödet uppstår som gör att långivarna inte alltid ser pågående ärenden hos andra långivare. Informationen till såväl långivarna som låntagarna behöver stärkas. För att kreditgivare ska kunna göra en korrekt bedömning av låntagarens kreditvärdighet behöver dessa ha tillgång till samlad information om låntagarens skulder och krediter samt fodringar via inkasso. Även den enskilde bör på ett lätt sätt kunna få tillgång till aktuell skuld hos samtliga långivare inklusive inkasso samt en samlad bild över sin skuldsituation Snabblån är lån med kort löptid och hög ränta. kunde de effektiva räntorna ligga långt men i och med det räntetak för högkostnadskrediter som infördes så begränsas räntorna till . Snabblån är ett särskilt stort problem i samband med nätcasinon, vars reklam dominerar reklamflödet i många medier. Möjligheten att erbjuda spel på kredit eller faktura behöver begränsas ytterligare. Ur liberal synpunkt är det viktigt att slå fast att statlig reglering som innebär begränsningar av rätten att ta ekonomiska beslut bara ska övervägas om det är absolut nödvändigt. Med tanke på vilka stora skadeverkningar oseriös långivning får på människors privatekonomi har vi dock kommit till den punkt där detta måste prövas. En bred översyn av hur överskuldsättning kan motverkas och konsumenternas information behövs. Den enskilde har alltid ett ansvar för sina ekonomiska beslut. Den som har tagit ett lån ska normalt också förväntas betala tillbaka skulden. Däremot är det inte givet att kreditgivare ska kunna använda sig av statens tvångsmakt för att begära myndighetshjälp i att driva in skulder för lån som beviljats på oseriösa grunder. Liberalerna anser att oseriösa kreditgivares möjligheter att vända sig till Kronofogden kraftigt måste begränsas. Den statliga tvångsmakt som ligger i Kronofogdens myndighetsutövning ska inte missbrukas av oseriösa aktörer. En möjlighet skulle kunna vara att den kreditgivare som ansöker om betalnings-föreläggande på grund av obetalda krediter får utökat ansvar att även lämna in dokumentation över den kreditprövning som gjorts. Om Kronofogden finner att kreditprövningen inte följer god kreditgivningssed ska i så fall Kronofogden inte medverka till att driva in skulden. Även andra möjligheter att strama upp regelverket bör övervägas. Jämfört med många andra EU-länder är det billigt för kreditgivaren att driva in skulden via Kronofogden. Denna kostnadsfördelning bör ses över. Vidare bör en översyn göras av den civilrättsliga och straffrättsliga bestämmelsen om ocker. I lagens mening innebär ocker att en person använder sig av ”annans trångmål, oförstånd, lättsinne eller beroende ställning till att utverka en förmån för sig själv som står i uppenbart missförhållande till vederlaget”. Avtalsförhållanden som innebär ocker blir civilrättsligt ogiltiga, och det finns också en motsvarande bestämmelse i . Lagstiftningen mot ocker är av mycket gammalt ursprung och är svår att tillämpa på dagens kreditmarknad. I rättsfallet NJA 1995 s. 430 uttalade att den effektiva räntan inte är ett lämpligt mått på om en näringsidkare gjort sig skyldig till ocker. I stället ska en samlad bedömning göras av räntan och lånevillkoren i övrigt. Det är uppenbart att dagens regler inte ger tillräckliga möjligheter att ingripa mot de företag som bedriver kreditgivning på ett direkt oansvarigt sätt. Lån och krediter är inte i sig något som måste motverkas. Däremot finns det ingen anledning att hålla de företag om ryggen som har som affärsidé att utnyttja luckor i regelverket och bedriva vårdslös kreditgivning som driver människor in i en skuldfälla. Därför anses Liberalerna att en bred översyn av hur överskuldsättning kan motverkas och konsumenternas information kan stärkas bör tillsättas. Huvudregeln är att det inte är tillåtet att sälja lotter på kredit. Dock finns ett visst utrymme för Lotteriinspektionen att i synnerliga fall bevilja undantag från förbudet, om det handlar om försäljning mot faktura gällande så kallande rikslotterier. Rätten att bevilja undantag infördes i en proposition från den dåvarande socialdemokratiska regeringen (prop. 2004/05:3). I förarbetena till bestämmelsen anförde regeringen bland annat att så kallade rikslotteriers försäljning av lotter mot faktura framstod som ett alternativt betalningssätt än ett sätt att göra det möjligt för den som inte har råd att ändå spela. Försäljningsmetoden ansågs inte heller innebära en risk för spelmissbruk. Bedömningen var att det i stället rörde sig om en lösning som var praktisk och ekonomisk för både anordnaren och lottköparen. Risken för ett upprepat och ett oplanerat spelande framstod enligt den socialdemokratiska regeringen som i det närmaste utesluten. Det har därefter framkommit att ett rikslotteri som är direkt knutet till ett politiskt parti i stor skala och med offensiv marknadsföring säljer lotter till redan skuldsatta personer. har detta partilotteri gått till Kronofogden för att driva in skulder från cirka 8 000 personer. I nästan 2 000 fall har den obetalda krediten lett till betalningsanmärkning för den enskilde. Nästan 100 personer har visat sig få köpa nya lotter på kredit trots att de redan hamnat hos Kronofogden för att de inte betalat för tidigare lotter. Det står klart att den nuvarande lagstiftningen om kredit vid lotteriförsäljning inte fungerar effektivt.