mot · H8024063 · 2021-05-11 00:00:00 — Syftet är att tidigt tydliggöra det egna ansvaret för att uppnå kraven för permanent uppehållstillstånd och medborgarskap, samt att öka drivkrafterna för en lyckad integration och etablering. Uppskjuten rätt till familjeåterförening Det är inte förenligt med att införa ett generellt stopp för familjeåterförening för vissa kategorier av asylsökande. Det är däremot förenligt med att införa en uppskjuten rätt till familjeåterförening, vilket bl.a. framgår av artikel 8 i familjeåterföreningsdirektivet. Både och ställer exempelvis upp krav på viss vistelsetid för att anknytningspersonen ska beviljas uppehållstillstånd. anser att även svensk lagstiftning bör ställa upp ett sådant vistelsekrav. Enligt familjeåterföreningsdirektivet får kräva laglig vistelse i maximalt innan familjeåterförening ska kunna prövas. Eftersom anser att de svenska reglerna ska motsvara EU:s minimikrav bör det införas en bestämmelse som kräver att anknytningspersonen lagligen vistats i för att vara berättigad till familjeåterförening. Tiden motsvarar dessutom etableringsprogrammets längd, vilket möjliggör för anknytningspersonen att komma i sysselsättning och på så sätt uppfylla försörjningskravet och bidra till sina familjemedlemmars integration. Enligt familjeåterföreningsdirektivets artikel 12.2 ska flyktingar vara undantagna från ett sådant krav på vistelsetid. välkomnar att ett försörjningskrav som huvudregel ska uppställas för uppehållstillstånd på grund av anknytning. På ett flertal punkter bör dock lagstiftningen gå längre. Skärpt krav på försörjning vid anhöriginvandring vad gäller alternativt skyddsbehövande I propositionen föreslås att alternativt skyddsbehövande ska ges rätt att vara undantagna från försörjningskrav om ansökan görs från det att anknytningspersonen får uppehållstillstånd, se förslaget till 5 kap. 3 d § första stycket 3 UtlL. Flyktingar har, enligt familjeåterföreningsdirektivet, rätt att vara undantagna från försörjningskrav om ansökan görs från det att anknytningspersonen fick uppehållstillstånd och/eller förklarats vara flykting. Någon motsvarande rätt finns inte för alternativt skyddsbehövande och bör inte införas i svensk migrationslagstiftning. Av familjeåterföreningsdirektivet framgår bl.a. att familjeåterförening är en rättighet för konventionsflyktingar. Medlemsstaterna kan ställa vissa villkor för denna familjeåterförening. Bland dessa villkor kan nämnas vissa försörjningskrav. Enligt direktivet gäller samma rätt till familjeåterförening inte när anknytningspersonen har tillstånd att vistas i en medlemsstat på grundval av alternativa skyddsformer enligt internationella förpliktelser, nationell lagstiftning eller praxis i medlemsstaterna. Direktivet är alltså inte tillämpligt på subsidiärt skyddsbehövande, vilket i svensk lagstiftning motsvarar alternativt skyddsbehövande. Direktivet är av minimikaraktär, varför det står medlemsstaterna fritt att antaga mer generös lagstiftning. Alternativt skyddsbehövande omfattas som sagt inte av familjeåterföreningsdirektivet och det finns därför ingen skyldighet att ge denna grupp samma rätt till undantag från försörjningskravet som konventionsflyktingar. anser att mot bakgrund av de senaste årens omfattande invandring, och de stora integrationsutmaningar som står inför, med ett växande utanförskap, ökande klyftor, trångboddhet och stora problem med våld och kriminalitet, måste få ned invandringen till en nivå som samhället klarar av utifrån ett integrationsperspektiv. Även om alternativt skyddsbehövande ska ges samma rätt till anhöriginvandring som konventionsflyktingar bör det enligt göras skillnad mellan kategorierna när det kommer till försörjningskravet. Det finns i sammanhanget anledning att påtala att det inte handlar om rätten till familjeåterförening utan endast möjligheten till undantag från försörjningskravet. Det är en rimlig utgångspunkt att den som vill återförenas med sina anhöriga i också kan försörja dem. Det är dessutom ett nödvändigt verktyg för att öka drivkraften för arbete, lyckad integration och bryta socialt utanförskap. Om personer inte kommer i arbete och har en ordnad boendesituation riskerar nya generationer av nyanlända att också drabbas av utanförskap. Om anknytningspersonen uppfyller försörjningskraven ökar möjligheten för de anhöriga som kommer efter att få en bra tillvaro i och lättare att integreras. anser därför att det sammantaget finns goda grunder för att alternativt skyddsbehövande ska uppfylla försörjningskravet för att ha rätt till anhöriginvandring utom i de fall det finns skäl att göra undantag i enlighet med ventilen om synnerliga skäl (se mer om synnerliga skäl nedan). Försörjningskrav om familjeåterförening är möjlig i ett land utanför EU som familjen har särskild anknytning till Av artikel 12 i familjeåterföreningsdirektivet följer att försörjningskrav kan ställas om familjeåterförening är möjlig i ett tredjeland med vilket referenspersonen och/eller familjemedlemmen har särskild anknytning. Regeringen föreslår att familjen ska ha särskild anknytning. För att ska ligga på en miniminivå anser att det ska räcka att referenspersonen eller familjemedlemmen har särskild anknytning till ett tredjeland där familjeåterförening är möjlig. Undantag från försörjningskrav när sammanboende utomlands inte förelegat och det inte heller på annat sätt står klart att förhållandet är väl etablerat Regeringens försök till förtydligande av när bestämmelsen om försörjningskrav för anhöriga är tillämplig, genom det nya stycket 5 kap. 3 d § 3 stycket UtlL kom först i samband med lagrådsremissen. Frågan är dock om regeringens förslag i praktiken utgör ett förtydligande eller om det kommer få andra konsekvenser. Som anledning till föreslaget tillägg anges såväl i lagrådsremissen som propositionen att det har ifrågasatts om förslaget från betänkandet överensstämmer med familjeåterföreningsdirektivet. Dessa synpunkter framkom redan i samband med att betänkandet remitterades. Därefter remitterade regeringen förslag i en kompletterande promemoria, där bl.a. förslag rörande justering av reglerna för undantag från försörjningskravet finns med, dock inte detta tillägg. När regeringen lade fram förslaget i lagrådsremissen var det ytterst oklart om syftet med förslaget uppnåddes eller om det gick längre än så. Lagrådet uttryckte också ”Paragrafen har i dessa delar en komplicerad uppbyggnad.” Utformningen har därefter ändrats. Det som exempelvis påtalats av angående bestämmelsens utformning avser det faktum att artikel 9.2 i familjeåterföreningsdirektivet inte ställer upp något krav på hur länge relationen ska ha förelegat innan flyktingen reste i in medlemsstaten. Däremot står det uttryckligen i bestämmelsen att det ska röra sig om familjeband som ”har etablerats före inresan”. Mot bakgrund av att behöver ligga på miniminivå är det av vikt att det inte införs skrivningar som riskerar att förskjuta innebörden av begrepp som detta. Även med Lagrådets förslag på lagteknisk lösning framstår bestämmelsen som en komplicerad lösning som dessutom riskerar att få oförutsedda konsekvenser. anser mot denna bakgrund att regeringens tillägg i 5 kap. 3 d § tredje stycket UtlL ska strykas. Tidsfristen för undantaget från försörjningskravet för kvotflyktingars anhöriginvandring ändras Regeringens förslag till 5 kap. 3 d § andra stycket UtlL innebär att tremånadersfristen för ansökan om uppehållstillstånd på grund av anknytning ska börja löpa från inresedatumet om anknytningspersonen tagits emot i inom ramen för ett beslut som regeringen har meddelat om överföring av skyddsbehövande till , s.k. kvotflykting. föreslår att bestämmelsen utformas utifrån förslaget till 5 kap. 3 c § andra stycket 1 UtlL i betänkandet. Därmed görs beräkningen på samma sätt som för andra flyktingar, dvs. den börjar löpa från det att anknytningspersonen beviljats uppehållstillstånd. Som påtalas i betänkandet, men också i propositionen, ska beaktas att en ansökan om uppehållstillstånd på grund av anknytning kan göras direkt på . Anknytningspersonen kan också med fullmakt göra ansökan åt den anhörige han eller hon vill återförenas med. Därtill kan tydligare upplysa om hur försörjningskravet och tidsfristen fungerar. påtalar i sitt remissvar att begreppet ”rest in i ” tolkas som att den avser tidpunkten för när personen kommit till , dvs. ”Denna typ av information registreras inte alltid i ärendena, vilket kan försvåra automatiserad behandling. Det kan därför också finnas behov av förtydligande av hur beräkningen av tremånadersfristen ska ske om inresetidpunkten i ett enskilt fall inte är känd.” Något svar på dessa frågor lämnar inte regeringen och detta är enligt ytterligare skäl för att förslaget ska utformas i enlighet med förslaget i betänkandet. Den generella undantagsmöjligheten vad gäller försörjningskrav vid anhöriginvandring ska begränsas Regeringens förslag till 5 kap. 3 f § UtlL innebär att anknytningspersonen kan undantas från kravet på försörjning vid anhöriginvandring om det finns särskilda skäl. föreslår att utformningen i stället utgår från förslaget till 5 kap. 3 e UtlL i betänkandet. Det innebär att undantag endast ska kunna göras när det föreligger ”synnerliga skäl”. Som argument för att sänka kravet pekas på att de exempel som finns i betänkandet mer får anses ligga i linje med särskilda skäl och att det är sannolikt att en bestämmelse som kräver synnerliga skäl inte skulle möjliggöra undantag i alla de situationer som pekas på i betänkandet. På samma sätt som nämnts ovan i anslutning till undantag från krav för permanent uppehållstillstånd delar inte regeringens bedömning i denna del. Även rekvisitet ”synnerliga skäl” får anses möjliggöra undantag i de situationer som anges i betänkandet. Därtill tillämpas lagstiftningen i ljuset av förarbetsuttalanden, varför exempel på avsedda undantag som lagstiftaren pekar på i förarbeten får betydelse. Vidare anges i propositionen att undantag ska kunna göras i andra fall där det framstår som orimligt att ett försörjningskrav uppställs, t.ex. om det i ett enskilt fall bedöms stå i strid med konventionsåtaganden att uppställa ett försörjningskrav. Med anledning av det bör det framhållas att familjeåterföreningsdirektivet ger medlemsstaterna rätt att uppställa ett försörjningskrav. Direktivet har antagits med beaktande av de principer som erkänns i artikel 8 i , vilket innebär att upprätthållandet av försörjningskravet i de allra flesta fall är förenligt med det svenska konventionsåtagandet (prop. 2015/16:174 s. 47, prop. 2018/19:128 s. 41 och 45–46, MIG 2019:21 och rättsliga ställningstagande RS/011/2020). anser att det ska vara fråga om en restriktiv tillämpning och regeringens förslag på sänkt krav kommer att leda till en mindre restriktiv reglering. Det är positivt att det som huvudregel uppställs försörjningskrav för uppehållstillstånd på grund av anknytning. Liksom nämns ovan avseende försörjningskrav för permanent uppehållstillstånd delar regeringens bedömning att det inte är lämpligt att i lag införa en detaljerad reglering av innebörden av kravet på försörjningsförmåga och vad som avses med en bostad av tillräcklig storlek och standard. Även i betänkandet konstateras att för att inte tynga utlänningslagen med detaljbestämmelser och för att ha en flexibel reglering bör bemyndigandet i utlänningslagen till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om försörjningsförmågan finnas kvar (se s. 286 f.). Det förhindrar dock inte att det i förarbeten förs ett resonemang, likt det som görs i betänkandet, om nivån på försörjningskravet alternativt att försörjningskravet så som det kommer till uttryck i 4 kap. 4 c § utlänningsförordningen är tänkt att gälla fortsättningsvis. I betänkandet anges att förbehållsbeloppet i utsökningsbalken är en rimlig utgångspunkt. delar inte denna uppfattning. Som tidigare nämnts är syftet med förbehållsbeloppet i utsökningsbalken att leva på så kallad existensminimum på grund av skulder. Det är orimligt att använda sig av ett existensminimum vid en extraordinär åtgärd som löneutmätning som nivå på försörjningskrav vid anhöriginvandring. vill i stället se en högre nivå på försörjningskravet än så. Det finns även ett värde i att lagstiftaren åtminstone för ett resonemang om vilken typ av inkomster som ska kunna beaktas. Särskilt som – den myndighet som kommer få stor del i den närmare tillämpningen – uttrycker i sitt remissvar på betänkandet ”att det skulle vara ett stort värde för tillämpningen och för att skapa förutsebarhet för den enskilde om det förtydligades vilka inkomster som ska beaktas vid bedömningen av försörjningskravet” (se s. 28). Möjligheten att vägra uppehållstillstånd vid anknytning på grund av ålder Regeringens förslag till 5 kap. 17 a § UtlL innebär att uppehållstillstånd på grund av anknytning får vägras om någon av makarna eller samborna är . föreslår att förslaget till 5 kap. 17 a § UtlL i betänkandet i stället ska införas, dvs. att åldersgränsen sätts till under . Av artikel 4.5 i familjeåterföreningsdirektivet följer att för att garantera en bättre integration och förhindra tvångsäktenskap får medlemsstaterna kräva att anknytningspersonen och dennes make/maka ska ha uppnått en viss lägsta ålder, och högst , innan maken/makan kan återförenas med referenspersonen. Bland länder som har åldersgränser högre än finns våra grannländer och men också länder som , och , se s. 268 i betänkandet. utgångspunkt är att det svenska regelverket ska vara på miniminivå i förhållande till men också i linje med övriga nordiska länder med tanke på att många fler asylsökande väljer framför våra nordiska grannländer. För att migrationslagstiftningen ska vara långsiktigt hållbar anser att ska använda sig av den möjlighet till en åldersgräns som familjeåterföreningsdirektivet ger. Uppehållstillstånd på grund av humanitära skäl Liksom övriga delar av utlänningslagstiftningen anser att en humanitär ventil ska ha en mycket restriktiv utformning. Enligt mening bör utformningen utgå från den bestämmelse som infördes i samband med den tillfälliga lagen men delvis justeras med hänsyn till den lagtekniska kritik som Lagrådet tidigare framfört. Det innebär att om uppehållstillstånd inte kan ges på annan grund, får tillstånd beviljas en utlänning om det av omständigheterna framgår att hans eller hennes anknytning till eller personliga omständigheter i övrigt nödvändiggöra detta. förslag innebär att den humanitära ventilen även fortsättningsvis kommer ligga på miniminivå. Förslaget i propositionen är något helt annat – en historiskt generös ventil som gör att bestämmelsen tappar karaktären av undantagsbestämmelse. ”bedömer att bestämmelsen med tiden kan komma att tillämpas bara i undantagsfall”, skriver i sitt remissvar. Vidare skriver myndigheten ”Antalet uppehållstillstånd som beviljas med stöd av 5 kap. 6 § utlänningslagen, och som kommer att förlängas med stöd av paragrafen, kan alltså förväntas öka .” (se s. 3 f.). Detta skrevs dessutom innan regeringen förtydligade att bestämmelsen ska kunna tillämpas på personer med gällande utvisningsbeslut. befarar även skrivningen ”har vistats i med uppehållstillstånd” i 5 kap. 6 § UtlL kan innebära att personer som haft uppehållstillstånd men ändå lämnat landet, kan se en möjlighet att få tillstånd och därför återvända till . Exempelvis kan detta gälla afghanska gymnasieungdomar som haft uppehållstillstånd men bedömt att de inte kommer kunna uppfylla kriterierna för nytt tillstånd och därför lämnat i hopp om att få sitt skyddsbehov bedömt annorlunda i t.ex. . talas i lagkommentaren om personer som ”vistas i med uppehållstillstånd” (se s. 167). Det framstår därför som oklart hur lagstiftaren tänkt att bestämmelsen ska tillämpas i detta avseende. Förslaget i propositionen till 5 kap. 6 § UtlL visar med all tydlighet att regeringen inte avser att få till stånd en långsiktigt hållbar migrationslagstiftning som tar hänsyn till det behov har av en stram migrationslagstiftning. Det sätt bestämmelsen utformats på rimmar också illa med regeringens tal om att ”En sådan ändring har dock inte till syfte att ändra utgångspunkten för förslaget om en övergång från permanenta till tidsbegränsade uppehållstillstånd, nämligen att den som inte längre har en grund för uppehållstillstånd ska återvända till sitt hemland.” Det går inte heller ihop med regeringens uttalande om att syftet ”är att hantera särskilda undantagsfall” (se s. 117). Alternativ till det lagförslag som presenteras i propositionen kan bara konstatera att det lagförslag som presenteras i propositionen inte svarar upp mot de behov har. Inte heller kommer det leda till att får en långsiktigt hållbar migrationslagstiftning. , men även fler av partier, har uttalat att de efter valet kommer att riva upp den lag som regeringen föreslår. Utöver förslagen i denna motion har , tillsammans med , , presenterat ett utskottsinitiativ i socialförsäkringsutskottet med förslag till förändringar i regeringens proposition. För det fall avslår samtliga våra yrkanden i denna motion och i utskottsinitiativet, anser att det är att föredra att lagen om tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i fortsätter att gälla till . befinner sig i en situation där landet behöver en stram och långsiktigt hållbar migrationslagstiftning. Det är inte möjligt med regeringens förslag. Hela lagstiftningsprodukten har behandlats på ett olyckligt sätt och den korta tid som får på sig att hantera lagstiftningsprocessen, till följd av regeringens senfärdighet, är oacceptabel. Det är som land, men också alla dem som befinner sig i utanförskap, som får betala priset. Regeringens konsekvensanalyser uppvisar allvarliga brister. Som exempelvis uttryckte det i remissvar efter att regeringen skickat ut kompletterande förslag: ”En uppskattning av de ekonomiska effekterna bör göras för staten men även i förhållande till kommuner som också får ekonomiska effekter av de nu aktuella förslagen.” När det kommer till de förslag regeringen förhandlat fram efter betänkandet framstår det som uppenbart att de är så ideologiskt motiverade att inga konsekvensanalyser eller argument spelar roll. Ta exempelvis de unga män utan skyddsskäl som valt att prioritera. Uppfyller de inte de krav som ställs upp, sänker regeringen kraven eller inför nya möjligheter till uppehållstillstånd. Hur det går ihop med idén om en långsiktigt hållbar migrationspolitik är höljt i dunkel. Än mindre hänger det samman med en reglerad invandring, som bygger på att den som inte längre uppfyller kraven för uppehållstillstånd ska återvända till sitt hemland. Det är också olyckligt att det förslag som presenteras inte omfattar fler för migrationsområdet viktiga frågor, och som arbetat med, men som majoriteten valt att inte gå vidare med. Det handlar om ett volymmål för asylpolitiken, kvalificering in i välfärdssystemen samt verkställighet och självmant återvändande. instämmer även i Lagrådets synpunkt att det framstår som utomordentligt angeläget både att en lagteknisk översyn av lagstiftningen genomförs och att den genomförs inom en inte alltför avlägsen framtid. För svenska medborgare som bott utomlands med sin familj vållar det ofta problem i de fall familjen vill återvända till . I det fall det handlar om en utlänning som sammanlevt utomlands i ett väl etablerat förhållande med en svensk medborgare, som också varit svensk medborgare sammanboendet varat, bör utlänningen kunna invänta, och möjligen även ansöka om uppehållstillstånd från . Denna möjlighet bör närmare utredas. i (M) [1] , Verksamhets- och utgiftsprognos . [2] RS/017/2020, Rättsligt ställningstagande angående prövning av rätten till permanent uppehållstillstånd enligt 17 § tillfälliga lagen s. 9. [3] RS/017/2020, s. 9. [4] Europeiska kommissionens meddelande till rådet och av om riktlinjer för tillämpningen av direktiv /86/EG om rätt till familjeåterförening (COM(2014) 210 final).