mot · H9022588 · 2021-10-04 00:00:00 — 3.1Kvinnors rättigheter och sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter 3.3Etniska och religiösa minoriteter och urfolks rättigheter 1 Förslag till riksdagsbeslut ställer sig bakom det som anförs i motionen om att som såväl enskild stat som medlem i EU och FN i alla sina kontakter med ska uppmärksamma kvinnors och kvinnorättsorganisationers situation i landet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att som medlem i ska verka för att kvinnors rättigheter och säkerhet stärks i och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som inom EU och FN, bör verka för att stärka de fackliga rättigheterna och stödet till fackliga organisationer i och och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom EU ska verka för att unionen utformar tydliga kriterier vid handel med för att stärka fackliga rättigheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom bör verka för att länderna i säkerställer att ingen människa inom deras gränser är statslös, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, ska uppmärksamma de grova och omfattande kränkningarna av de etniska och religiösa minoriteternas rättigheter i och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, bör agera för att lever upp till sina internationella åtaganden gällande barns rättigheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som medlem i EU, och FN, bör verka för att barns rättigheter i stärks och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som medlem i EU, och FN, bör verka för ett intensifierat stöd till hbtq-organisationers arbete i och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, konsekvent ska uppmärksamma de grova och omfattande brotten mot de mänskliga rättigheterna i och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, bör agera för att få till stånd en zon fri från massförstörelsevapen i och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör inrätta en samlad strategi för och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom EU:s program i bör främja en diversifierande och inkluderande ekonomisk utveckling och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att den bör ställa krav på att svenska företags verksamheter i inte leder till brott mot de mänskliga rättigheterna och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör verka för att EU:s stöd till civilsamhällesorganisationer i stärks och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör verka för att intensifierar arbetet med att öka säkerheten vid gränserna mellan , och och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör stärka stödet till civilsamhällets arbete med konflikthantering och konfliktförebyggande och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inom för bör utöka fokuset på att bromsa miljöförstörande verksamheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att bör stoppa svensk export till och andra auktoritära stater av produkter som kan användas för internt förtryck gentemot den egna befolkningen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att , som enskilt land såväl som inom EU och FN, bör stödja de länder som hamnar i en beroendeställning till på grund av infrastrukturprojektet and Road Initiative och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att en oberoende kommission bör tillsättas med uppdraget att ta fram en vitbok om den samlade svenska insatsen i –2021 och tillkännager detta för regeringen. och är djupt präglat av repressiva styren med kraftiga inskränkningar på de mänskliga rättigheterna. Kvinnor, arbetare, etniska och religiösa minoriteter, barn och hbtq-personer är några av dem som särskilt tvingas utstå förtrycket. En utveckling grundad på demokrati, ekonomisk och social rättvisa samt respekt för de mänskliga rättigheterna kräver en svensk utrikespolitik som stärker de inhemska aktörer som för den kampen, som regionala kontexter bör tas i beaktande. Över 100 000 personer med iranskt ursprung bor i . Kontakterna till landet är således starka och har haft diplomatisk och bilateral kontakt med . är landet i ständig förändring. Presidentskiftet, växande folkliga protester, den ständiga frågan om kärnteknikavtalet och regimens övergrepp mot kvinnor, fackföreningsaktiva, etniska minoriteter och hbtq-personer gör att tydligare bör uppmärksammas inom svensk utrikespolitik. Om ändå får uppmärksamhet i den utrikespolitiska debatten, ligger däremot mestadels i en stor skugga. Länderna, , , , och , klumpas inte sällan ihop som ”stan-länderna”. Liten eller ingen distinktion görs mellan dem och ses som en homogen region med arvet av att ha ingått i . Det är kanske inte konstigt; mycket av politik i regionen handlade om centralisering och beroendet till den centrala kärnan. Efter dess upplösning utvecklades dock de nyblivna självständiga centralasiatiska länderna 1991 på olika sätt. och införde radikala marknadsekonomiska reformer som i första hand ledde till att den gamla sovjetiska eliten berikade sig som inflationen sköt i höjden och fattigdomen bredde ut sig. I utbröt ett blodigt inbördeskrig om kontrollen av landet som slog ekonomin och landet i spillror, medan och utvecklades till några av världens mest repressiva stater. För är demokrati och mänskliga rättigheter inte förhandlingsbara. Vi försvarar FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna där mötesfrihet, organisationsfrihet, strejkrätt, religionsfrihet, yttrandefrihet samt allmänna, fria och hemliga val framhålls som nödvändiga beståndsdelar i ett demokratiskt samhälle. Lika stor vikt läggs vid sociala framsteg och förbättrade levnadsvillkor. Det innebär att rätten till arbete, utbildning, bostad, vård, omsorg och kultur är nödvändig för ett människovärdigt liv och ett demokratiskt samhälle. När alla människor på allvar har möjlighet att bestämma över sina egna liv kan verklig demokrati uppnås. 3.1 Kvinnors rättigheter och sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter Inom utrikespolitik, som inom alla politiska frågor, är feministisk analys och kampen för jämställdhet självklar. Kränkningar av kvinnors rättigheter är det vanligaste och mest omfattande brottet mot de mänskliga rättigheterna. Kvinnors underordning och mäns överordning, samt de patriarkala strukturer som tillåter det, tar sig uttryck på olika sätt i olika länder genom social, ekonomisk och politisk diskriminering. Var tredje kvinna i världen beräknas enligt FN utsättas för allvarligt våld i livet. för kvinnoorganisationer och radikala grupper världen över en daglig kamp mot diskriminering, kränkningar och exploatering som drabbar kvinnor p.g.a. deras könstillhörighet. är en del av denna internationella kamp, med siktet på att i grunden riva ner de patriarkala maktstrukturerna. Kvinnor är särskilt utsatta i och . Mäns våld mot kvinnor är utbrett i regionen och straffrättsliga åtgärder är nästintill obefintliga. I är lagstiftningen explicit diskriminerande mot kvinnor. En gift kvinna kan inte skaffa ett pass eller resa ut ur landet utan sin mans skriftliga tillstånd. Enligt iransk civilrätt har en man också rätten att bestämma över sin frus yrke. Kvinnors vittnesmål i domstol är endast värt hälften av en mans och mödrar förlorar vårdnaden av sina barn för pojkar och ålder för flickor. I landet är det också kriminellt att ha sex utanför äktenskapet. Kvinnor som har blivit våldtagna riskerar därför att bli straffade i det fall de inte blir trodda. Det utgör ett stort hinder för att kvinnor ska rapportera om sexuella övergrepp, eller ens söka hjälp och vård. Dessutom definieras våldtäkt i lagen endast som påtvingat sex utanför äktenskapet, vilket betyder att våldtäkt inte anses kunna ske inom äktenskapet. Det finns inte heller något förbud mot mäns våld mot kvinnor i hemmet. I denna kontext är det viktigt att lyfta och uppmärksamma modet bland kvinnorättsorganisationer som för en daglig kamp för flickors och kvinnors rättigheter i . har fredliga demonstrationer ökat, som fler kvinnorättsaktivister också blivit åtalade på könsdiskriminerande grunder. menar att det är avgörande för utvecklingen av kvinnors rättigheter i att lokala kvinnorättsorganisationer stöds. ska i alla sina kontakter med , såväl som enskild stat som medlem i EU och FN, uppmärksamma kvinnors och kvinnorättsorganisationers situation i landet. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Konstitutioner, författningar och lagar i samtliga fem av länderna i förbjuder diskriminering p.g.a. kön. Implementeringen och genomförandet av dessa är däremot bristfällig. Det beror på att länderna har relativt svaga stater, i kombination med traditionella och patriarkala samhällen med normer som diskriminerar kvinnor. Det hämmar kvinnors deltagande i politiken, på arbetsmarknaden och i det offentliga. I har vissa framsteg gjorts genom ett statligt åtagande åren 2016‑2030 för att säkerställa genomförandet av lika rättigheter och möjligheter för kvinnor och män. Det har medfört att kvinnors tillgång till utbildning har förbättrats – av antalet studenter i högre utbildning är kvinnor. är antalet kvinnor inom statsförvaltningen låg, om än ökande. Den dubbla arbetsbördan är svår för kvinnor som förvärvsarbetar då normer om könsroller innebär att kvinnor även utför merparten av det obetalda arbetet i hemmen. I hela , liksom i stort sett hela världen, har pandemin förvärrat kvinnors situation och kraftigt ökat mäns våld mot kvinnor. I , och är det över huvud taget inte ett brott för en man att utföra våld eller sexualiserat våld inom äktenskapet. I och , som åtminstone inrättat lagtexter som kriminaliserar våld och sexualiserat våld inom äktenskapet, är straffrihet för män fortfarande norm. Sådana samhälleliga normer, utöver att det i praktiken legitimerar våldet, gör att flickor och kvinnor som drabbas av övergrepp inte kan söka skydd och stöd. Dels p.g.a. stigmatisering, dels p.g.a. bristande och otillräckliga organisationer som ger våldsutsatta flickor och kvinnor en tillflykt. arbete och samarbete i har potential att stärka kvinnors rättigheter och säkerhet. Exempelvis har stött kriscentrum för kvinnor som utsatts för våld i hemmet i . menar att det arbetet ska intensifieras. ska som medlem i verka för att kvinnors rättigheter och säkerhet stärks i . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Överträdelser av strejkrätten, rätten att bilda och gå med i en fackförening, rätten till facklig verksamhet och rätten till yttrandefrihet och mötesfrihet ligger på den sämsta nivån enligt världsfacket () . Stater och arbetsgivare har använt coronapandemin för att kunna utnyttja de människor världen är beroende av som genom sitt arbete ger vård till de sjuka, producerar maten vi äter och skapar välstånd i samhället. De har gjort det genom att öka övervakningen, bryta avtal, säga upp arbetstagare, blockera fackföreningar och åtala de som strejkar. och är inget undantag för denna utveckling. anses enligt ITUC:s årsrapport vara ett av de tio värsta länderna för arbetare. Efter dess nedstängning har den nationella fackliga centralorganisationen, the Trade Unions of (CNTUK), varit förbjuden att registreras under ett nytt namn. Både och hamnar i den sämsta kategorin på ITUC Global Rights Index vad gäller efterlevnad av fackliga rättigheter. Den kategorin visar att det inte finns några garantier för fackliga rättigheter över huvud taget. I , , och tillåter lagar att människor bildar och ansluter sig till fackliga organisationer. En viss framgång kan registreras i där regeringen har samarbetat med för att främja arbetsvillkoren i landet. 2019 hävdes även det tidigare förbudet för kvinnor att arbeta inom tung industri, däribland inom gruvnäringen samt byggnads-, olje- och gasindustrierna, som ett led i att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden. Trots att facklig organisering tillåts står ändå fackföreningar oftast under myndigheters kontroll i länderna, vilket hindrar självständigt agerande. Att få organisera sig på sin arbetsplats och bilda fria och oberoende fackföreningar är en grundläggande mänsklig rättighet. anser att fackliga rättigheter är nödvändiga för att skapa välstånd och en inkluderande utveckling, såväl i som i världen. bör, som enskilt land såväl som inom EU och FN, verka för att stärka de fackliga rättigheterna och stödet till fackliga organisationer i och . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. uppdaterade EU sin strategi för med ett fokus på resiliens, välstånd och regionalt samarbete. Strategin lägger dock stor vikt på EU:s handel med regionen. Både i och är handeln på uppåtgående, som har uttryckt ett intresse för ett fördjupat partnerskaps- och samarbetsavtal. I och med begränsningarna av självständig facklig organisering i regionen är det avgörande att EU vid ökad handel även utformar kriterier som försäkrar att fackliga rättigheter stärks. Annars riskerar arbetare i att utnyttjas ytterligare till fördel för medlemsländer inom EU. ska inom EU verka för att unionen utformar tydliga kriterier vid handel med för att stärka fackliga rättigheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 3.3 Etniska och religiösa minoriteter och urfolks rättigheter Den gränsdragning mellan de centralasiatiska länderna som fastställdes av tog varken hänsyn till etniska grupper eller regionens historia. Stora minoritetsgrupper skapades därför i varje land. Särskilt problematisk är gränsdragningen mellan , och då den inneburit att folkgrupper spridits ut i de tre länderna. Exempelvis utgörs befolkning av etniska uzbeker. Rättigheter för etniska minoriteter är på många vis begränsade: i begränsas minoritetsgruppers (uzbeker, ryssar, kazaker, balocher, kurder m.m.) fria rörlighet inom, till och från landet och i förekommer konfiskering av etniska uzbekers egendom och affärsverksamheter. Även urfolk i regionen lever under utsatta förhållanden. Urfolket Badakshani, som lever i bergsområden i östra , nordöstra och sydvästra har påverkats av skiftet till självständighet. Under kontroll nekades Badakshani‑folket sitt traditionella jordbruk för att i stället leva på subventioner från centralmakten. Efter självständighet ges det inte samma stöd av staten som andra folkgrupper. Dessutom är Badakshani‑folket, tillsammans med andra urfolk som lever i bergsområden, sårbara för klimatförändringarnas effekter främst gällande smältande glaciärer som påverkar vattentillförseln. Ett stort antal statslösa med olika etniska bakgrund är också ett betydande problem i . De flesta är personer med utgångna pass från f.d. . UNHCR som arbetar med myndigheter i länderna för att säkerställa statslösas rättigheter och medborgarskap larmar om stora mörkertal. Dessa människor saknar laglig rätt till arbete och hälsovård vilket placerar dem i en otrygg och socialt utsatt situation. De centralasiatiska länderna har en skyldighet att ta ansvar för att ingen människa inom deras gränser är statslös. Medborgarskap regleras i internationell rätt. bör inom FN och verka för att länderna i säkerställer att ingen människa inom deras gränser är statslös. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. etniska minoriteter, såsom kurder, azerier, araber och balucher, utsätts för en omfattande diskriminering och deras möjligheter att uttrycka sitt språk, sin kultur och sin identitet är begränsade. Krav från de etniska minoriteterna på respekt för sina rättigheter möts med omfattande förföljelser, fängslanden och dödsstraff. Religionsfriheten är ytterst begränsad i . Sunnimuslimer, baha’ier och andra religiösa minoriteter möter stort motstånd från regimen i sina försök att uttrycka sin tro. En av största etniska minoriteter är kurderna, som utgör av befolkningen. Många kurder upplever diskriminering på arbetsmarknaden och gruppen är underrepresenterad inom offentliga poster. Situationen för kurdiska organisationer och aktivister är särskilt svår. Organisationer förbjuds regelbundet, och aktivister grips, fängslas och avrättas för brott mot rikets säkerhet. ska, såväl som enskilt land såväl som medlem av EU och FN, uppmärksamma de grova och omfattande kränkningarna av de etniska och religiösa minoriteternas rättigheter i . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Inskränkningarna av de mänskliga rättigheterna i och omfattar också barns rättigheter. Det existerar allvarliga brister i tillämpningen av ; misshandel, barnarbete och sexuell exploatering förekommer. I är barnarbete ett omfattande problem och det rapporteras om allt mer trafficking med barn. Barnäktenskap är vanligt förekommande. Den lagliga minimiåldern för att ingå äktenskap är för flickor och 15 för pojkar, men fäder kan ansöka om tillstånd för att gifta bort sina döttrar vid ännu yngre ålder, och med män som är betydligt äldre än flickorna. Enligt iransk lag blir flickor straffmyndiga och pojkar . Det finns omfattande rapporter om hur barn utsätts för utomrättsliga försvinnanden, arresteringar, tortyr och t.o.m. dödsstraff. har utmärkt sig även bland länder som avrättar barn. rapporterade att över 80 personer väntar på att få sina dödsstraff verkställda för brott de är dömda för att ha begått som barn. ratificerade 1994, men med en reservation om att inte kommer att följa konventionen om den kommer i konflikt med nationell lagstiftning och islam. Att ratificera konventionen under sådana premisser underminerar vad en ratificering innebär och vilka effekter den får på lagstiftning. bör, som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, agera för att lever upp till sina internationella åtaganden gällande barns rättigheter. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I är klyftan stor mellan städer och landsbygd vad gäller barns rättigheter. Barnarbete är vanligt förekommande inom jordbruk under skördetid på tobaks-, bomulls- och risodlingar. Det förvärrades under coronapandemin när skolor stängdes och barn tvingades i arbete, med bristande eller obefintlig tillgång till distansundervisning. Barnarbete ökade också i södra när gränsen till stängdes p.g.a. coronapandemin, vilket skapade brist på säsongsarbetare. I registrerar många föräldrar inte födslar förrän det är absolut nödvändigt p.g.a. fattigdom eller brist på kunskap vilket resulterar i svårigheter att erbjuda och erhålla sjukvård samt utbildning. Enligt lever av barn med kronisk undernäring och är akut undernärda. bör, som enskilt land såväl som medlem i EU, och FN, verka för att barns rättigheter i stärks. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Vissa av de centralasiatiska länderna har i lagstiftning gjort framsteg för hbtq-personers rättigheter. avkriminaliserade , och samkönade relationer mellan män. Det var ett steg i främjandet av hbtq-personers rättigheter i länderna. Kvinnlig homosexualitet omnämns inte. har lite, om ens något, gjorts efter det för att i praktiken säkra människors rätt att utrycka sin sexualitet, sin könsidentitet och sina könsuttryck. Det går t.ex. inte att registrera samkönade relationer, för att inte nämna äktenskap. Hbtq-personer accepteras inte socialt och lever därför under ständiga hot om våld eller att bli ”avslöjade”. Polis rapporteras vara ovillig att genom sitt arbete erkänna hbtq-personers rättigheter, tvärtemot förekommer polisvåld och utpressning. Även inför vårdpersonal tvingas hbtq-personer dölja sin sexualitet, sin könsidentitet och sina könsuttryck av rädsla för diskriminering, trakasserier och våld. Ännu värre är det i och , där sexuella relationer mellan män leder till upp till två respektive fängelse. Lagstiftningen nämner inte sexuellt umgänge mellan kvinnor. Systematisk diskriminering och förföljelse sker i dessa två länder. Human Rights Watch rapporterar om att statliga tjänstemän i tvingar personal vid vårdinrättningar att identifiera homosexuella, och att undanhållande av sådan information kan leda till åtal. Trots detta samhälleliga motstånd, utför modiga hbtq-aktivister en kamp för att stödja utsatta människor och få till förändring. Många organisationer arbetar i slutna grupper för att över huvud taget kunna få existera. Att arbeta öppet betyder att vägras registrering av myndigheter och att riskera att utsättas för diskriminering. För är rätten att uttrycka sin sexualitet och sin könsidentitet på sina egna villkor grundläggande mänskliga rättigheter oavsett var i världen man bor. bör, som enskilt land såväl som medlem i EU, och FN, verka för ett intensifierat stöd till hbtq-organisationers arbete i . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I bestraffas samkönade relationer med både fängelse, piskstraff och döden. Det är tillåtet att genomgå könskorrigerande operationer i , men trots det rapporterar att transpersoner trakasseras av polis, fängslas och utsätts för tortyr. Åtskilliga hbtq-personer har dömts till döden p.g.a. sin sexualitet eller könsidentitet. har vid flertalet tillfällen utvisat hbtq-personer till . Eftersom det är klarlagt att människor avrättas p.g.a. sin sexuella läggning i bör asylsökande homosexuella och bisexuella iraniers fruktan anses välgrundad så länge paragrafen om dödsstraff och kroppsbestraffning finns kvar i den iranska strafflagen. Mer om politik om hbtq-personers rättigheter i asylprocessen med koppling till går att läsa i motionen En mänsklig och rättssäker flyktingpolitik (2018/19:297). är utan tvekan en av vår tids hårdaste och mest auktoritära diktaturer. Brotten mot de mänskliga rättigheterna är många och omfattande. Inom landet respekteras inte rättsstatens principer. Politiska fångars brottmål hanteras i särskilda revolutionsdomstolar, med inskränkningar vad gäller transparens, rätten till försvar och möjlighet att överklaga. Tortyr och framtvingade erkännanden förekommer. Regimen i spelar också en destruktiv roll i bl.a. genom sitt stöd till i och genom sin inblandning i inrikespolitik. Trots det auktoritära styret som inte tillåter opposition ger sig fler människor ut i protest mot regimen. Tusentals personer har utsatts för godtyckliga arresteringar samt överdrivet och dödligt våld vid demonstrationer . I en av de mest brutala konfrontationerna dog åtminstone 304 personer enligt , och internet stängdes i princip ned i hela landet för att inte protesterna skulle få spridning. kommer att fortsätta uppmärksamma situationen i landet och menar att kan göra mer för att stötta kampen för ett fritt och demokratiskt . är läkaren och forskaren vid Ahmadreza Djalali fängslad i . Han anklagades för spioneri, utan att några bevis presenterats, och dömdes han till döden. Hans hälsa har allvarligt försämrats, och han är märkt av sjukdom och de tuffa förhållanden han lever under. Myndigheterna nekar honom sjukvård utanför fängelset. FN, , och många andra oberoende internationella experter har framhävt att Djalali är oskyldig och bör friges. instämmer i dessa krav och menar att måste göra allt för att Ahmadreza Djalali ska frisläppas. Presidentvalet såg som segrare med det lägsta valdeltagandet någonsin på . I huvudstaden deltog .