mot · H902921 · 2021-09-29 00:00:00 — motionerade och fick i gehör för att regeringen även ska återkomma med en särskild skrivelse om Agenda 2030 där den nuvarande resultatredovisningen för PGU inkorporeras. Utvecklingspolitiken präglas dock fortfarande av en oförmåga att tydligt låta utvecklingsmålen i Agenda styra och få företräde framför andra politiska ambitioner. måste koppla allt bistånds- och utvecklingsarbete till uppfyllandet av Agenda 2030 och politik för global utveckling. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. I vår motion med anledning av prop. 2019/20:188 genomförande av Agenda 2030 (2020/21:249) utvecklas syn på genomförandet av Agenda 2030 både nationellt och i den internationella utvecklingspolitiken. 12 Coronapandemins ojämlika effekter sedan de globala målen antogs i Agenda har världen backat och kommit längre ifrån att genomföra målen. Effekterna av coronapandemin slår särskilt hårt mot de redan mest utsatta och kommer att förstärka den redan ojämlika världsordningen. Enligt förväntas inkomstförlusterna till följd av pandemin överstiga 220 miljarder USD i utvecklingsländer, och nära hälften av alla jobb i riskerar att försvinna. Remitteringarna sjönk globalt enligt , mindre än vad de flesta förväntade. var nedgången i söder om under samma tidperiod, vilket kommer att slå oerhört hårt. Knappt hälften av jordens befolkning uppskattas ha något socialt skyddsnät. Globalt saknar en stor del av alla arbetstagare någon form av arbetslöshetsförsäkring. Dessutom arbetar två miljarder människor i den informella sektorn där många står utan tillgång till sjuklön. Det är människor för vilka en ekonomisk kris får mycket kännbara följder. Eftersom kvinnor världen över är hårdare drabbade av fattigdom än män riskerar pandemin även att öka ojämställdheten. Kvinnor får dessutom betala ett högt pris när mäns våld mot kvinnor ökar och sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter får stå tillbaka i spåren av pandemin. Särskilt allvarlig är situationen för de miljontals människor som befinner sig på flykt eller i flyktingläger runt om i världen. I fattiga eller krigsdrabbade länder där bristen på såväl rent vatten som mediciner är alarmerande och där trångboddheten är stor riskerar konsekvenserna av coronapandemin att bli förödande. () uppmaningar om social distansering och om att tvätta händerna ofta för att undvika smitta blir meningslösa när man tvingas leva på en mycket liten yta och när basala förutsättningar för hygien och sanitet brister. befarar att fattigdomsbekämpningen i och med coronavirusets spridning inte kommer att kunna ske i tillräckligt snabb takt för att det globala målet om att utrota den extrema fattigdomen till 2030 ska kunna uppnås. Decennier av fattigdomsbekämpning riskerar nu att gå förlorade. Behoven av samarbete mellan världens länder för att hantera coronapandemin och de ekonomiska effekterna av den är mycket påtagliga. har regeringen bara flyttat runt pengar inom biståndsbudgeten för att kunna ge stöd till insatser mot spridningen av covid-19. Vid en global pandemi är det naturligt att man behöver göra nya avvägningar och prioriteringar. budgetförslag (2021/22:3278) redogör för hur ett additionellt coronabistånd kan åstadkommas. 13 En utvecklingspolitik för rättvisa, jämställdhet och hållbar utveckling Samstämmigheten inom utvecklingspolitiken är central för att nå framgång. Att få alla politikområden att sträva åt samma håll är givetvis en stor utmaning, så även att formulera en utvecklingspolitik som lyckas täcka in alla relevanta områden. Dacs granskning av utvecklingspolitik , sammanfattar i rapporten : , som en erfaren, ambitiös och inflytelserik aktör för global hållbar utveckling. Särskilt betonas arbetet med att främja jämlikhet och det långsiktiga partnerskapet med multilaterala organisationer och det civila samhället. utvecklingspolitik får även kritik, bl.a. genom bristen på kontextuellt och anpassningsbart arbete i fragila partnerländer, där svenskt utvecklingssamarbete varit för upptaget med statiska och förutbestämda målsättningar. Granskningar har även gjorts av organisationen , som rankar utvecklingspolitiken hos världens 27 rikaste länder i The Commitment to Development Index. I rankingen som bygger på sju områden – bistånd, finans, teknologi, miljö, handel, säkerhet och migration – hamnar på första plats. Det är bara i kategorin säkerhet vi får riktigt dåligt betyg som konsekvens av vår omfattande vapenexport. instämmer i kritiken mot den svenska vapenexporten, men menar att det finns många andra brister inom den svenska utvecklingspolitiken som måste åtgärdas. har i denna motion inte avsikten att redogöra för all vår politik för en mer rättvis och jämlik värld, utan presenterar här vår politik inom de områden där vi ser att har en viktig roll att spela som enskilt land, som medlem i EU eller inom världssamfundet. strävar efter klimaträttvisa. Med det menar vi att vi tittar specifikt på klimatförändringen utifrån ett rättviseperspektiv och på vem som påverkas respektive drabbas av klimatförändringen. Situationen i världen kan betecknas som djupt orättvis utifrån ett klimaträttviseperspektiv. Kapitalismen fördelar jordens resurser extremt ojämlikt, mellan klasser, mellan rika och fattiga länder och – i samspel med patriarkala strukturer – mellan kvinnor och män. Världens rika människor har orsakat klimatförändringen och har fortfarande störst påverkan på klimatet. De som drabbas värst är däremot världens fattiga människor. Utifrån ett klimaträttviseperspektiv är det, vilket även slås fast i , de rika länderna som har det historiska ansvaret för klimatförändringen och som även har det största ansvaret för att minska sina utsläpp. Dessutom måste de rika länderna ge stöd till de fattiga länderna, som drabbas av klimatförändringen. Både för att ställa om sin produktion och sina transporter så att de blir mer hållbara och för att kunna hantera effekterna av utsläppen från den rika delen av världen. Det finns stora skillnader mellan fattiga och rika människors klimatpåverkan även inom länder. Vi anser att det behöver synliggöras vilka som överskrider sitt miljöutrymme och med hur mycket, såväl nationellt som globalt. Att synliggöra ojämlikheterna är att visa hur det globala klassamhället ser ut i praktiken. Debatten som förs om klimatet fäster knappt någon uppmärksamhet alls på kön, trots att det är kvinnor som drabbas hårdast av miljöförändringarna som det är män som belastar miljön mest, i såväl rika som fattiga länder. Det handlar om makt och resurser, och världens kvinnor har alltjämt inte jämställda levnadsvillkor i förhållande till män. Därför är det nödvändigt att lyfta klimatfrågorna ur ett genusperspektiv. politik för ökad klimaträttvisa utvecklas i vår motionen Klimaträttvisa (2018/19:392) och vår politik om klimatomställningen utvecklas i motionen Klimatkrisen (2021/22:3277). Naturen behöver ett starkare rättsligt skydd. Behoven av att skydda miljön rättsligt från brott mot naturen (ekocid) har ökat . Gruvbolag, skogsskövlare, fossila energibolag och andra exploatörer kommer lätt undan. Kvar blir en förstörd miljö och omfattande kostnader som får bäras av hela samhället. Glädjande nog har () börjat ta sig an miljömål. Det är ett viktigt steg framåt och innebär att vissa miljöfall kan tas upp i domstolen inom ramen för brott mot mänskligheten. Det är bra, men ännu bättre vore en renodlad ekocidtillämpning där alla fall med omfattande miljöförstöring, även om de inte är direkt kopplade till människors välfärd, skulle vara åtalbara. Det skulle skicka en viktig signal om att förstörelse av naturen i sig är ett brott. Mer om politik om ekocid går att hitta i vår motion Biologisk mångfald (2021/22:3279). 82,4 miljoner människor befinner sig på flykt runt om i världen – av världens befolkning – fler än . 35 miljoner av dem, , är barn som tvingats på flykt p.g.a. förföljelse, konflikt, våld och brott mot de mänskliga rättigheterna, enligt (). av dem som befinner sig på flykt finns i utvecklingsländer. Dessutom lever över 10 miljoner människor som statslösa och nekas därmed tillgång till grundläggande rättigheter som utbildning, vård, sysselsättning och fri rörlighet. FN uppskattar att över 235 miljoner människor är i behov av humanitärt stöd , vilket är den högsta siffran . 2010 var motsvarande siffra 53 miljoner. Migrationen har många olika orsaker. En del människor tvingas på flykt p.g.a. förföljelse och förtryck, krig eller miljöförstöring. Andra har aktivt valt att lämna sitt land för karriären, för att förbättra sina livsvillkor eller av kärlek. Trots det rekordhöga antalet människor på flykt menar UNHCR att världen hade sett ännu fler internationella migranter om coronapandemin inte hade inträffat. Migration i alla dess former påverkar förutsättningarna för utveckling i både positiv och negativ riktning. Exempelvis uppskattas världens samlade remitteringar – pengar som människor som migrerat sänder tillbaka till sina hemländer – motsvara omkring så mycket som det samlade globala biståndet. Därför är det centralt att migrationspolitikens alla delar är samstämmiga med utvecklingspolitiken. Att rekordmånga människor befinner sig på flykt borde leda till att fler stater, framför allt i den rika delen av världen, tar ett större ansvar för att erbjuda människor en , men också för att finna konstruktiva lösningar på hur migrationen ska hanteras. I stället ser vi hur har stängt sig allt mer genom att införa gränskontroller och inreseförbud och genom att sluta avtal med länder som och för att stoppa flyktingar från att ta sig in i , följt av som förlägger sitt flyktingmottagande till öar utanför landets gränser där flyktingarna lever under miserabla förhållanden. och skildrar i , de mänskliga konsekvenserna av EU:s migrationspolitik. De beskriver den utveckling som länge kritiserat, nämligen att länder längs de afrikanska migrationsrutterna – som , , och – ska bevaka gränsen mot och ta tillbaka medborgare som nekats asyl i EU i utbyte mot bistånd och investeringar, allt med som förlaga. EU har fokuserat sitt engagemang i på att stoppa flyktingar från att ta sig in i , trots att det innebär att de fastnar i det krigshärjade landet. Situationen för de flyktingar som befinner sig i är fruktansvärd. Flera rapporter, bl.a. från FN och Human Rights Watch, vittnar om flyktingar som säljs som slavar, trafficking, sexuella övergrepp och tortyr. betalar EU den libyska för att stoppa båtar med flyktingar trots att FN-rapporter beskriver hur den libyska vid upprepade tillfällen har skjutit mot, skjutit sönder och sänkt flyktingbåtar samt fört flyktingar tillbaka till förvar i där de intagna utsätts för tortyr, svält och våldtäkter. Roxvall och beskriver också hur EU-insatsen Operation , numera kallad Operation , som bevakat vattnen utanför från luften, syftat till att undvika direktkontakt med migranter i nöd och därmed ansvaret för att rädda liv. I stället har insatsen meddelat de libyska miliserna var flyktingarna befinner sig så att de har kunnat gripa dem och föra dem tillbaka till . Trots situationen i och vetskapen om de övergrepp som begås startade EU, med godkännande, fem nya migrationsrelaterade program i på sammanlagt från en av . införde FN individuella sanktioner mot sex libyska smugglare. Bland dem finns minst en tidigare milisledare som vid tiden för sanktionernas införande ledde en regional kustbevakningsenhet i det krigshärjade landet. Samma kustbevakning som alltså får stöd av EU. Två av männen på sanktionslistan har varit direkt inblandade i avtalen som slutits med om att stoppa människor från att ta sig över . Händelseutvecklingen i , med västvärldens militära uttåg och talibanernas återtagande av makten, har tvingat människor på flykt. FN befarar att upp till en halv miljon afghaner kommer att försöka fly landet är slut. Redan innan den pågående krisen hade 2,2 miljoner människor flytt till grannländer och antalet internflyktingar beräknades till 3,5 miljoner människor. har länge varit största samarbetsland vad gäller bistånd. Landet är ett av de fattigaste i världen och lider utöver den pågående krisen även av torka och hungersnöd. Därför är det viktigt att stöd och bistånd till fortsätter med oförändrad kraft, som afghanska medborgare i ska beviljas uppehållstillstånd. Det är även viktigt att EU har öppna gränser så att asylrätten respekteras. Utvecklingspolitiken har en viktig roll i att bekämpa migrationens orsaker, såsom fattigdom, förföljelse, krig, förtryck och miljöförstöring. Men utvecklingspolitiken och biståndsinsatser får aldrig användas för att hindra människor från att fly eller ta sig just till . I och med inrättandet av Asyl‑, migrations- och integrationsfonden i EU:s långtidsbudget 2021–2027 är det dock precis det man gör. och Europeiska unionens råd har antagit att medlemsstaterna bör överväga att använda biståndet som incitament för mottagarländer att samarbeta i migrationsfrågor. För är det centralt att det alltid ska vara de fattigas perspektiv på utveckling som styr vart biståndet riktas och hur det bedrivs. När utvecklingen inom EU går åt fel håll måste stå upp för asylrätten och de grundläggande principerna för effektivt bistånd samt visa hur migration och utveckling hänger ihop och kan stärka varandra. Att begränsa migrationen på det sätt EU nu gör strider direkt mot hållbarhetsmålen i Agenda . Det går dessutom helt emot principerna om hur bistånd ska bedrivas på tre centrala sätt: 1) Bistånd ska utgå från mottagarens egna prioriteringar och behov. En följd av att EU:s bistånd i stället följer givarländernas prioriteringar är att utvecklingsprogram i länder som och läggs ned med konsekvensen att barn inte längre får gå i skolan eller kan besöka läkare och att småbönders skördar minskar. 2) Bistånd får inte villkoras på detta sätt, utifrån politiska prioriteringar i givarländerna. 3) Flera av de insatser som finansieras med biståndsmedel får inte räknas som bistånd. Bland annat handlar det om bistånd till gränsbevakning och förvar. Skiftet i EU:s utvecklingspolitik innebär också ett avsteg från som säger att ”utvecklingspolitikens primära mål ska vara minskad, och på lång sikt utrotad, fattigdom”. Regeringen bör slå fast att som enskilt land såväl som medlem i EU aldrig ska medverka till att bistånd används för att stoppa människor på flykt. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. vill att ska vara ett land som konsekvent står upp för demokrati och folkstyre, ett land som aktivt och konsekvent arbetar för fred och nedrustning samt ett land som fördömer varje brott mot de mänskliga rättigheterna, oavsett var, av vem eller med vilka motiv de begås. har alla möjligheter att vara ett sådant land. För att nå dit krävs att slutar beväpna auktoritära regimer, länder som befinner sig i krig och stater som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. är en av världens största vapenexportörer per capita. Bland köparna återfinns en lång rad diktaturer, krigförande stater och länder som begår grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna. som bidragit med i humanitärt bistånd till sedan krigets början exporterar vapen till sex av de nio stater som deltar i den saudiskledda koalition som bombar landet, begår krigsbrott och dödar civila. syn på vapenexporten till de stater som strider i utvecklas i vår motion med anledning av skr. 2020/21:114 Strategisk exportkontroll 2020 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden (2020/21:4015). har i ett flertal motioner klargjort vår position om den svenska vapenexporten och behovet av ett förbud mot export av vapen till länder som kränker de mänskliga rättigheterna, diktaturer och krigförande stater. vill vi avveckla den svenska vapenexporten helt. politik om vapenexport utvecklas i vår motion med anledning av skr. 2020/21:114 Strategisk exportkontroll 2020 – krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden (2020/21:4015). När regeringen besöker land efter land som begår grova brott mot de mänskliga rättigheterna och är rena diktaturer, i syfte att få dem att köpa svenska vapen, agerar den rakt emot de principer som utvecklingspolitiken bygger på. I har tusentals människor dödats sedan president tillträdde . I vad som av Amnesty beskrivs som en dödandets ekonomi tjänar dödspatruller pengar på att mörda påstådda narkomaner och knarklangare. Detta har inte hindrat regeringen från att aktivt främja vapenexport till landet. Svenska företrädare talar sig varma om export av ubåtar och övervakningssystem i filippinsk press och när näringsministern besökte landet var vapentillverkaren en självklar del av delegationen. Samma vecka som en ny svensk ambassad invigdes i öppnade ett nytt försäljningskontor i samma stadsdel och diskuteras en eventuell försäljning av Jas-plan till landet. Bläcket hade knappt torkat på fredsavtalet mellan den colombianska staten och Farcgerillan innan den med näringsministern i spetsen inledde en offensiv för att sälja Jas-plan. Regeringen bör avstå från vapenexport i sitt exportfrämjande arbete. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 13.4 Skatteflykt och skatteundandragande Ett av de enskilt största hindren för arbetet mot fattigdom är de enorma globala pengaflöden som går från fattiga till rika länder genom olaglig och oredovisad skatteflykt. Skatteflykten slår sönder möjligheten för fattiga länder att mobilisera sina egna nationella resurser. Stora delar av det mervärde som skapas genom produktion och investeringar i fattiga länder når aldrig befolkningen i länderna. Detta slår särskilt hårt mot länder som saknar en effektiv skatteinhämtningsförmåga samt länder där starka privata aktörer, exempelvis multinationella företag, har särskilt stora möjligheter att påverka och manipulera skattepolitiken och skattemyndigheten. Enligt beräknas utvecklingsländer förlora minst 170 miljarder USD för att individer och företag gömmer undan pengar i skatteparadis. Utan skatteflykten hade många fattiga länder själva haft resurser att minska fattigdom, mödradödlighet och hunger. De hade haft en stadigare och mer tillförlitlig inkomstkälla och inte längre varit lika sårbara för biståndsgivarnas nycker och nedskärningar i biståndsbudgetarna. Målet för utvecklingssamarbete måste vara att fattiga länder får kapacitet att själva ta ut skatt för att finansiera samhällsservice och att de får äga sin egen utveckling. Detta mål undergrävs tydligt av skatteflykten. politik för att motverka skatteflykt beskrivs mer utförligt i vår motion Skatteflykt (2021/22:2597). 13.5 Vatten, sanitet och hygien Tillgång till rent vatten och sanitet är en grundläggande mänsklig rättighet. Trots detta saknar 4,2 miljarder människor tillgång till en fungerande toalett, enligt WHO. Över 2 miljarder människor saknar tillgång till rent vatten. dör omkring 800 barn av diarré som orsakats av smutsigt vatten och otillräcklig sanitet. Att säkra tillgången till rent vatten och grundläggande sanitet är avgörande för att kunna rädda liv världen över och även för att kunna bekämpa fattigdom samt för att främja jämställdhet mellan kvinnor och män. Ett lands hela utveckling går hand i hand med tillgång till rent vatten och sanitet. I av klimatförändring och fler konflikter om vatten blir det allt viktigare att lyfta dessa frågor. Bristande tillgång till rent vatten och sanitet påverkar kvinnor och flickor särskilt hårt. Enligt organisationen är sjukdomar kopplade till smutsigt vatten och brist på säkra toaletter den femte vanligaste dödsorsaken bland kvinnor runt om i världen. Alltför många kvinnor ägnar timmar åt att hämta rent vatten i stället för att delta i utbildning eller aktiviteter som skulle kunna ge en egen inkomst. Avsaknaden av toaletter är i många länder ett av huvudskälen till att flickor hoppar av sin skolgång och många flickor tvingas sluta skolan när de får mens. Brist på rent vatten är också ett avgörande hinder för en god förlossningsvård och säkra aborter. För att säkerställa dessa mänskliga rättigheter behövs långsiktiga lösningar med hållbara, tillgängliga system för distribution av vatten och sanitet. Det behövs samhällslösningar som når alla, inte endast dem med mest pengar. När en resurs blir en bristvara tenderar den att bli en attraktiv handelsvara. Det gäller i högsta grad vatten under . ser gränslösa marknader öppna sig genom privatiseringar av vatten i kombination med en växande efterfrågan på vatten. Privata vattenföretag strävar efter kortsiktig vinst och söker sig till områden där kostnaderna är låga och inkomsterna höga. () och har dessutom i flera fall utövat påtryckningar på fattiga länder för att de ska sälja ut sina vattenverk till multinationella bolag. ser som en viktig aktör i det globala arbetet med att säkra tillgång till vatten och sanitet för jordens fattiga. Universell tillgång till rent vatten förutsätter att det finns en tryggad tillgång till vatten via det offentliga. menar därför att all privatisering av vatten och dess distribution måste upphöra. bör, som enskilt land såväl som medlem i EU och FN, inom IMF och verka för att privatisering av vattenresurser stoppas. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. För att vi långsiktigt ska säkra tillgången till rent vatten och sanitet för hela jordens befolkning krävs att vi bygger upp hållbara system för vatten och sanitet i varje samhälle så att de kan tillhandahålla rättvisa och hållbara tjänster till alla. Då behöver regeringar och biståndsgivare förändra sitt arbete med vatten och sanitet. ser vi att mycket av arbetet med vatten och sanitet sker i form av kortsiktiga projekt. Alltför många givare använder dessutom arbetet med vatten och sanitet för att visa upp just sina enskilda tekniska lösningar. Hållbara och långsiktiga system för vatten och sanitet kan inte byggas genom projekt eller kopplas till enskilda tekniska lösningar. Det krävs gemensamt ägda samhällssystem som myndigheter och regeringar kan ta ett långsiktigt ansvar för. Detta blir i synnerhet viktigt i då tillgången till rent vatten hotas av klimatförändringen. Arbetet med vatten och sanitet behöver också bedrivas i aktiv dialog med det civila samhället och samhällets medborgare. arbete med vatten och sanitet behöver fokusera på att långsiktigt stärka och bygga nationella system och institutioner som kan tillhandahålla hållbara vatten- och sanitetstjänster. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. EU:s medlemsländer står för av världens samlade bistånd och är många fattiga länders största handelspartner. Trots att är världens fjärde största biståndsgivare och kanaliserar av den nationella biståndsbudgeten genom EU lyser unionen med sin frånvaro i den svenska biståndsdebatten. 1970 satte FN målet att av givarländernas BNI ska gå till bistånd. EU:s målsättning att nå 0,7-procentsmålet till 2015 har reviderats till ett kollektivt åtagande om att nå för Agenda 2030, dock med förbehållet att de äldre medlemsstaterna får ta hänsyn till budgetära omständigheter och att de nyare endast måste sträva mot målet av BNI. EU ska dessutom till 2025 uppnå målet om att 0,15–0,av BNI ska gå till de minst utvecklade länderna samt uppnå till 2030. Concord är en plattform för europeiska biståndsorganisationer. De beskriver utvecklingen inom EU:s bistånd i den årliga Aid . rapport visar att EU:s bistånd minskar och missar målen eftersom det styrs av egenintressen i stället för mottagarländernas intressen. Det är framför allt säkerhets- och migrationspolitiska intressen som prioriteras framför stöd till de som lever i de mest fattigdomsdrabbade länderna. Detta resulterade i att unionens officiella bistånd endast nådde av BNI, vilket återigen är en minskning jämfört med året innan. Om EU inte ökar takten kommer inte målet som EU:s medlemsländer satt för biståndets nivå att nås , exakt efter att FN enades om ett system där höginkomstländerna ska bidra med . När det gäller de minst utvecklade länderna nådde EU endast halvvägs till 0,2-procentsmålet.