mot · H8024064 · 2021-05-12 00:00:00 — Utan solidaritet krackelerar de värn och välfärdssystem som arbetarrörelsen har byggt upp för den som lever och verkar i . Som del av denna rörelse kommer aldrig att acceptera ett sådant paradigmskifte kring synen på rättigheter i samhället, inte heller att löntagares position försvagas på ett sådant sätt. Frågan är varför Socialdemokraterna i regeringsställning aktivt väljer att göra just det. Genom att införa försörjningskrav för permanent uppehållstillstånd och familjeåterförening undergräver regeringen också flera av sina övriga reformer för att förbättra etableringen av nyanlända. Snabbspår, svenskundervisning och komplettering av utbildningar från hemländerna för att kvalificera sig för samma yrke i prioriteras ned bland nyanlända. I stället tar man första möjliga chans till anställning för att få stanna permanent i och få möjligheten att återförenas med sin familj, oavsett vilket jobb det gäller. Det är ett slöseri med den kompetens som kommer till . Det leder också till undanträngningseffekter på arbetsmarknaden, där de med lägre utbildning kommer att få ännu svårare att få jobb. Det framgår tydligt av konsekvensanalyserna i såväl migrationskommitténs betänkande som i regeringens proposition att jämställdheten, situationen för barn och förhållandena på arbetsmarknaden kommer att försämras med regeringens förslag. Sammantaget kommer det att leda till en försämrad integration. Regeringen klarar därmed inte av att dra de mest uppenbara slutsatserna av sin egen konsekvensanalys. I stället konstaterar den dessa brister, antingen utan att alls bemöta dem eller i vissa fall motivera dem med att förslagens syfte – att färre ska söka asyl i – är överordnat, och dessutom ska leda till bättre integration. Detta trots att rekordfå människor sökt asyl i och att det saknas koppling mellan antalet asylsökande och integrationstakten. Det minsta man skulle kunna begära är att regeringen, om den anser att dessa åtgärder är nödvändiga också presenterar förslag för att möta de väldigt negativa konsekvenser som de bedöms få. ifrågasätter huruvida regeringen lever upp till sitt ansvar gällande t.ex. barnkonsekvensanalys när den på detta sätt undviker frågan om hur förslagens omfattande negativa effekter för barn ska kunna balanseras. 7 En återgång till utlänningslagen När regeringen nu lägger fram förslag på en ny lagstiftning som ska vara långsiktigt hållbar, human, rättssäker och effektiv bör den ta hänsyn till att den nuvarande lagstiftningen är en tillfällig parantes som infördes hastigt och utan tillräcklig beredning med den uttalade ursäkten att den endast skulle vara tillfällig. Och att den nuvarande lagstiftningen, trots förlängning, ännu inte utvärderats eller granskats i förhållande till de syften regeringen motiverade den med. Av migrationskommitténs betänkande framgår att det inte kan ledas i bevis att det är den stramare asyllagstiftningen som gjort att färre människor söker asyl i , och inte heller att en sådan lagstiftning har förmått andra medlemsländer att ta ett större ansvar, eller att har rustat sitt mottagande. Det kommitténs betänkande, och regeringens proposition, däremot med all tydlighet visar är att det finns mycket omfattande och allvarliga negativa konsekvenser av begränsningslagen, för såväl individer som för samhället. Regeringen och kommittén borde ha tagit sin utgångspunkt i den ordinarie utlänningslagen (2005:716), i stället för begränsningslagen. Det finns flera delar i utlänningslagen som behöver ses över och som kan utvecklas för att skapa en humanare, mer rättssäker, långsiktigt hållbar och effektiv asyllagstiftning. har lyft flera sådana förslag i riksdagsmotioner. Om kommittén hade tagit utgångspunkt i utlänningslagen och adresserat de brister som finns i den genom konstruktiva samtal hade vi kunnat ta fram ett mycket bättre lagförslag än det som läggs fram. Att regeringens och kommitténs förslag till så stor del utgått från begränsningslagen i stället för utlänningslagen skapar också ett annat problem. Eftersom det är i utlänningslagen förslagen till lagändringar föreslås genomföras blir konsekvenserna av förslagen svåra att överblicka. Det är oundvikligen så att systematiken i utlänningslagen på detta sätt påverkas och att följdändringar eller negativa konsekvenser som skulle behöva åtgärdas eller balanseras på så sätt riskerar att missas. Detta påverkar i sin tur rättssäkerheten negativt. I betänkandets konsekvensanalys påpekas att en återgång till utlänningslagen, det s.k. nollalternativet, skulle göra migrationslagstiftningen mindre komplex, dvs. mer överblickbar och rättssäker. Det är anmärkningsvärt att man trots detta konstaterande ignorerar följderna av att föreslå motsatsen. har sökt förhandla med regeringen och partierna som ingår i januarisamarbetet, men de har inte varit intresserade av att diskutera förslag som skulle kunna förbättra migrationslagstiftningen. Vi ser därmed inga anledningar till att föreslå kompromisser eller mindre justeringar av de förslag regeringen har lagt fram. syn på de enskilda förslag som migrationskommittén presenterat och som i huvudsak stämmer överens med de som läggs fram i propositionen redogörs för närmare i vår reservation på kommitténs slutbetänkande En långsiktigt hållbar migrationspolitik (SOU 2020:54). kan med stor sorg konstatera att det finns en majoritet i riksdag som vill stoppa människorna som flyr från krig och förtryck, i stället för att bekämpa anledningarna till flykten och vapenexporten till de krigande förtryckarna. Som låter världens rikaste kontinent anlita turkisk militär och libyska miliser till att beskjuta människor på flykt och trycka bort dem från EU:s gränser, i stället för att samarbeta för ett humant mottagande av de som tvingas fly. Som använder bistånd för att tvinga fattiga länder att stoppa människor på flykt, som den inte agerar för att stoppa skatteflykten från samma länder. I då nöden är enorm, när rekordmånga människor befinner sig på flykt och de humanitära behoven är stora behövs röst som humanitär stormakt. Regeringen vill genom denna proposition i stället göra till en humanitär lilleputt. anser att problemet är det faktum att människor runtom i världen tvingas fly för sina liv, inte att några få av dem vill söka skydd i . Tvärtom är det något vi är, och ska vara, stolta över. Att är känt som ett land där människors rättigheter respekteras, där även kvinnor och barn har rättigheter och goda förutsättningar att förverkliga sina livsambitioner är en bild vi vill värna och stärka. För att det ska vara annat än en bild krävs dock aktiv handling. Ambitionen i denna proposition och hos de partier som står bakom den tycks vara att ska bli ett sämre land, som människor inte vill bo och leva i. Det är en politisk vision som är mycket främmande för. Insikten att undandragande av rättigheter aldrig stannar vid att omfatta specifika grupper förpliktigar. Asylrätten skapades inte för dagar av fred och frihet, utan för svåra tider då mänskligheten visar upp sina allra värsta sidor. I ruinerna av förintelse och fasor, som då drivit många miljoner människor på flykt, kom insikten att det krävs ett löfte mellan stater för att garantera människor en undan krig, förföljelser och grymhet. Historiskt ser vi, från misslyckade internationella försök att enas om att rädda judar undan den förestående förintelsen 1938, till skärpt migrationslagstiftning i under och nutidens misslyckade försök att hitta gemensamma ansvarstaganden i EU, att det är lättare för stater att enas om att stänga gränser och skärpa lagstiftning än att besluta om system för att rädda människor på flykt. Därför är asylrätten en grundläggande rättighet som måste försvaras, i vårt samhälle och internationellt. Kvotflyktingsystemet måste alltid kompletteras av andra vägar till skydd. Här behöver visa vägen genom att delta i fördelning av kvotflyktingar, omfördelning av flyktingar inom EU och försvara rätten att söka asyl via fler lagliga vägar och en utlänningslag som rättvist och rättssäkert lever upp till innehållet och andemeningen i de konventioner är bundet av. Mot denna bakgrund kan inte stå bakom regeringens förslag. Förslagen som läggs fram kommer inte att leda till förbättringar av den asyllagstiftning som finns i den ordinarie utlänningslagen, som åter börjar gälla när begränsningslagen löper ut. Inte heller kommer förslagen att göra asyllagstiftningen mer långsiktigt hållbar, human, effektiv och rättssäker, snarare tvärtom. Därför anser att propositionen bör avslås. bör avslå proposition 2020/21:191 Ändrade regler i utlänningslagen. Detta bör besluta. 8.1 Översyn och övergångsbestämmelser När en ny lagstiftning ska ta vid efter det att begränsningslagen slutar gälla bör situationen för dem som drabbats av de senaste årens migrationspolitik åtgärdas. anser även att regeringen borde ha adresserat problematiken med att utlänningslagen står över LVU, som i flera fall inneburit att beslut fattats om att utvisa barn som tvångsomhändertagits tillsammans med de föräldrar som förvaltningsrätten konstaterat saknar förmåga att tillgodose barnets behov. Det finns flera andra liknande brister i den ordinarie utlänningslagen som borde ses över vid en återgång till den. En återgång till utlänningslagen kräver också särskilda övergångsbestämmelser för att exempelvis hantera återgången till permanenta uppehållstillstånd som huvudregel. Vid en återgång till utlänningslagens lydelse före bör regeringen återkomma med förslag på översyn av lagen och nödvändiga övergångsbestämmelser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En del av de personer som fått avslag på sin ansökan om asyl kan inte återvända. I stället för att hantera detta faktum genom att föreslå möjligheter till uppehållstillstånd för dessa människor, har både och EU kommit med flera förslag på hur återvändandet ska öka genom hårdare tag och svårare levnadsvillkor för gruppen. Den uppenbara konsekvensen blir en större grupp papperslösa som lever i mycket utsatta situationer. Varför människor hamnar i denna situation varierar. Dels kan det röra sig om statslösa som saknar anvisat mottagarland som ser sig vara folkrättsligt förpliktigad att bevilja inresetillstånd. Dels kan en stat av politiska skäl vara ovillig att låta en medborgare återvända. En persons medborgarskap kan också ha dragits tillbaka eller så kan det vara omöjligt att ta sig till det anvisade mottagarlandet eller mycket svårt att få inresetillstånd. tillsatte regeringen en utredning för att kartlägga förekomsten av och rättstillämpningen i ärenden om uppehållstillstånd där ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas av praktiska skäl utanför den enskildes kontroll. Utredningens betänkande Uppehållstillstånd på grund av praktiska verkställighetshinder och preskription (SOU 2017:84), presenterades och visar att kraven på individen att bevisa att det finns praktiska hinder för återvändande är orimligt höga. Så är det även i fall där det i stort sett är omöjligt att få fram godtagbar dokumentation gällande praktiska hinder. Vidare godtar sällan den dokumentation som lämnas. Möjligheterna att få stanna i på grund av praktiska hinder efter ett beslut om av- eller utvisning är mycket små, det handlar om drygt 10 personer . Utredningen föreslår bl.a. ett förtydligande av lagstiftningen så att den vars avvisnings- eller utvisningsbeslut inte kan verkställas av skäl som ligger utanför individens kontroll beviljas uppehållstillstånd. Den föreslår också att frågan om statslösas rättsliga ställning utreds vidare. Tyvärr har regeringen inte tagit något av utredningens förslag vidare. menar att det borde ligga i alla länders intresse att motverka en lagstiftning, vare sig den är svensk eller EU-rättslig, som för med sig att fler människor tvingas leva som papperslösa. Trots det får både och EU:s politik just de konsekvenserna. Vi menar också att det är olyckligt att regeringen inte agerat utifrån de konstruktiva förslag som utredningen presenterat, utan i stället fortsätter på den inslagna och repressiva vägen. Vi beklagar också att migrationskommittén inte ville diskutera frågan. Regeringen ska återkomma med förslag utifrån Uppehållstillstånd på grund av praktiska verkställighetshinder och preskription (SOU 2017:84). Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. anser att rättssäkerheten inom asylprocessen behöver utredas närmare än vad som varit möjligt inom ramen för migrationskommitténs arbete. Därför bör en separat utredning tillsättas med syfte att lämna förslag på hur rättssäkerheten inom asylprocessen kan förstärkas. Kommittén gör i sitt betänkande bedömningen att rättssäkerheten är god. delar inte den bedömningen och anser dessutom inte att kommittén visar att det finns täckning för det påståendet. Att kommittén dessutom påstår att de förslag till förändringar i utlänningslagen som föreslås i sig kommer att leda till ökad rättssäkerhet är inte heller belagt. Tvärtom cementeras med förslagen flera källor till rättsosäkerhet såsom olika rättigheter vid olika skyddsgrunder. har visat att rättssäkerheten är allt annat än god. Det handlar om allt från svåröversiktlig materiell rätt till process och bedömningar som inneburit rättsförluster och i många fall reella hinder för skyddsbehövande människor att få asyl. En del strukturella problem finns också, t.ex. bristande kvinno-, barn- och hbtq-perspektiv, bristande anpassningar för personer med funktionsnedsättningar, tolkproblem och inkonsekventa och felaktiga förvarsbeslut. Det finns omfattande kritik mot hur asylprocessen fungerar , inte minst från asylrättsjurister, människorättsorganisationer och civilsamhällesorganisationer. Detta gäller t.ex. kvalitet och metoder för trovärdighetsbedömningar, medicinska åldersbedömningar och landinformation. Om rättssäkerheten inte utreds noggrant finns det risk för att förtroendet för asylprocessen försämras ytterligare. Förtroendet för processen är en förutsättning för acceptans av de beslut som fattas. En process med högre förtroende blir därmed mer effektiv. Utredningen bör granska asylprocessens alla delar, och ta hänsyn till det som skiljer asylärenden från andra förvaltningsrättsliga processer och beslut. Utredningen bör särskilt studera hur förutsättningarna för extra utsatta och marginaliserade grupper kan förbättras och likställas med övriga grupper och den bör inte utgöras av parlamentariker. står bakom kommitténs förslag om att tillsätta en utredning som ser över hantering av offentliga biträden med fokus på asylärenden, men anser att en bred översyn av rättssäkerheten inom det migrationsrättsliga områdets alla delar också bör genomföras. Regeringen bör tillsätta en utredning för ett se över rättssäkerheten inom asylprocesser, utifrån beskrivningen ovan. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. anser att det behövs en tydligare reglering i lagstiftningen för dem som levt i utan tillstånd, en form av regularisering. Behoven av en lösning för dessa grupper har aktualiserats under coronapandemin, som lett till en ökad utsatthet och osäkerhet. Begränsningslagen har, tillsammans med flera andra ändringar av migrationspolitiken , lett till ett ökat antal papperslösa och till större utsatthet och osäkerhet inom gruppen. Bland annat behövs en långsiktigt hållbar lösning för dem som omfattas av den s.k. gymnasielagen, men också för andra som drabbats av lång väntan, ovisshet och rättsosäkra asylprocesser. De som omfattas av den s.k. gymnasielagen kom till som barn och sökte skydd här undan krig och förtryck. De flesta kom innan migrationspolitiken svängde, högerpolitiker och borgerliga ledarsidor började skrika om systemkollaps och innan bestämde att vi skulle ha en så sträng asyllagstiftning som möjligt. Genom gymnasielagen skulle de få en ny chans, men lagen var så dåligt konstruerad att den ovisshet och oro som drabbat gruppen kvarstår. såg bristerna och försökte åtgärda dem, men regeringen var inte intresserad och lever många ensamkommande med konsekvenserna. I debatten kallas de för ”vuxna män utan asylskäl”. Sanningen är att det handlar om barn som sökte och behövde skydd i . De har behandlats fruktansvärt illa till följd av politiska beslut och har hunnit bli vuxna . När vi ser att ensamkommande far illa, att det psykiska lidandet växer, med en kraftig överrepresentation av självmord inom gruppen som följd, att de utnyttjas i brottslighet och är en del av ett växande skuggsamhälle så måste vi agera. Det är politiska beslut som skapat problemen och politiska beslut som kan åtgärda dem. En stor del av de ensamkommande som lever i har stadgat sig här. De har skaffat vänner och familjer, de har lärt sig språket, engagerar sig i föreningslivet och kämpar med studierna. Som alla unga människor. Det svenska samhället har dessutom investerat i dem och de är nu en del av . De är redo att bidra till samhället och de behövs i ett med en åldrande befolkning. Till följd av coronapandemin har utsikterna för att få de jobb som krävs för permanent uppehållstillstånd försämrats avsevärt. Utan politiska beslut som löser situationen kommer en stor del av gruppen att tvingas leva som papperslösa i . De ensamkommande barn och unga som varit i ska beviljas permanenta uppehållstillstånd. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. En lösning behövs också för alla andra som drabbats av bristerna i den lagstiftning som gällt . Hur en sådan lösning ska utformas, vilka avgränsningar som behöver göras och vilka som bör omfattas är komplexa frågor som kräver närmare granskning. anser därför att regeringen bör tillsätta en utredning som undersöker möjligheterna att införa en form av regularisering för de som drabbats så hårt av de omfattande brister som präglat migrationslagstiftningen . Det finns olika liknande regleringar i andra länder som en utredning bör undersöka. Regeringen bör utreda möjligheten att införa en form av regularisering för den som drabbats av den bristande migrationslagstiftning som gällt . Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna.