mot · H8024073 · 2021-05-14 00:00:00 — Detta ska ställas mot dagens ordning, som dels talar om ett s.k. slutligt ställningstagande, och dels anger att detta ska göras i samband med det slutliga beslutet i ärendet om uppehållstillstånd. vill således att det i stället blir tal om ett beslut, och att det görs , förslagsvis i samband med en medicinsk åldersbedömning. Avskaffa asylsökandes rätt att arbeta förslag: Möjligheten för asylsökande att erhålla undantag från kravet på arbetstillstånd (AT-UND), ska avskaffas. Möjligheten till att undanta asylsökande från kravet på arbetstillstånd infördes från . Syftet med ändringen var att motverka en lång och passiv väntan för de sökande samt undvika betydande och onödiga kostnader för samhället. Asylsökande som uppfyllde kraven skulle få ett undantag från kravet på arbetstillstånd, AT-UND, vilket skulle ge dem rätt att arbeta. För att få AT-UND krävs att asylansökan inte ska vara uppenbart ogrundad och att den ska prövas i . Personen måste också uppvisa giltiga identitetshandlingar, dvs. styrka sin identitet, eller medverka till att klarlägga sin identitet. Innan fanns ett krav på fyra månaders handläggningstid för att få undantag från arbetstillstånd. Tanken var att endast sådana asylsökande som sannolikt skulle vänta skulle erbjudas möjlighet att arbeta. Detta innebar att det var få asylsökande som kunde arbeta . Antalet asylsökande som fick rätt att arbeta ökade kraftigt när kravet på fyra månaders handläggningstid tagits bort, och nådde av antalet asylsökande det året, för att sedan sjunka , och permanentas på mer än hälften av de sökande . anser att det är av största vikt att människor som söker sig till för att få skydd gör det i första hand just av det skälet. Ansatser som förenar asylbegreppet med andra fenomen, såsom möjligheten att arbeta, tjänar endast till att urvattna asylrätten . Så som Migrationskommittén nämnde i betänkandet är möjligheten att arbeta en mycket viktig faktor för att locka människor att söka asyl i . Detta innebär att generösa bestämmelser kring AT-UND leder till att sänder motstridiga signaler om vad en ansökan om asyl egentligen innebär. Vidare är det viktigt att betona att asylsökande inte vistas i lagligt i gängse mening. Deras status i är inte avgjord, varför det inte är möjligt att säga huruvida de kommer att få stanna eller ska återvända till hemlandet. Att i en sådan situation erbjuda asylsökande att arbeta, skapa sig en inkomst, betala skatt, och skapa en anknytning till landet, sänder även det en mycket motstridig signal. Det är förvisso viktigt att göra rätt för sig, att göra sin plikt innan man kräver sin rätt. Men det goda som kommer av att asylsökande kommer i arbete svarar inte mot nackdelarna som nämnts. Vid en sammantagen bedömning föreslår att möjligheten för asylsökande att erhålla AT-UND bör avskaffas helt. förslag: Möjligheten för utlänningar som fått avslag på sin asylansökan att ansöka om arbetstillstånd inifrån ska avskaffas. Den borgerliga regeringen införde en möjlighet för asylsökande att erhålla arbetstillstånd efter att deras ansökan om asyl avslagits, s.k. ”spårbyte”. Denna särskilda möjlighet gällde före detta asylsökande som haft AT-UND, arbetat , och innehade ett giltigt anställningsavtal framåt. Om de ansökte från att deras beslut om avslag och utvisning vunnit laga kraft, skulle de ha rätt att ansöka inifrån. Detta ska ställas mot huvudregeln i utlänningsrätten, som är att en utlänning som vill bosätta sig i ska ha ansökt om, och beviljats uppehållstillstånd, före inresa. Möjligheten för en utlänning som inte är asylsökande att beviljas arbetstillstånd inifrån är i regel mycket liten. Regeringen anförde i propositionen att frågan om ett spårbyte för asylsökande handlade om en avvägning mellan olika intressen: Att införa en möjlighet att ansöka om uppehålls- och arbetstillstånd efter ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning kan skapa osäkerhet om slutpunkten i asylprocessen. Mot detta ska vägas att en utlänning som har kommit till och arbetat för handläggningen av ansökan om uppehållstillstånd som flykting eller skyddsbehövande i övrigt, har påbörjat en etablering på den svenska arbetsmarknaden. Att någon i en sådan situation ska tvingas lämna för att ansöka om uppehållstillstånd för arbete är inte i linje med regeringens övriga förslag om ett effektivare system för arbetskraftsinvandring. Det är troligt att denna reform, liksom den tidigare nämnda reformen 2010 av AT-UND, tillsammans förklarar den stora uppgången i antalet beviljade undantag från kravet på arbetstillstånd. Antalet beviljade arbetstillstånd till tidigare asylsökande har också ökat över tiden, och var högre än antalet beviljade arbetstillstånd till tidigare studenter. Givet den forskning som presenterade kring attraktionsfaktorer, är det rimligt att anta att möjligheten att erhålla arbetstillstånd efter avslag i asylärende gjort till ett attraktivt land för asylsökande, i synnerhet sådana som med hjälp av kontaktnät kan säkerställa en anställning redan från början av vistelsen. Så länge inte en asylansökan bedöms som uppenbart ogrundad, måste det för många potentiella migranter framstå som givande att söka asyl i . Vittnesmål från medarbetare på tyder på att asylsökande redan i samband med sin asylansökan försökt lämna in en ansökan om arbetstillstånd, och i stället fått veta att de måste vänta på avslag på asylansökan innan de kan lämna in en ansökan om arbetstillstånd. anser att det sistnämnda är ett tydligt tecken på det orimliga i att erbjuda asylsökande som fått avslag på sin asylansökan en särskild chans till att få stanna i , trots att det i många fall kan finnas tydliga tecken på att ansökan varit ägnad endast åt att erhålla ett arbetstillstånd. Det bör också betonas att flera remissinstanser påtalade för regeringen att reformen skulle kunna innebära missbruk av asylsystemet, och, så som och Migrationsöverdomstolen påtalade, att flera andra grupper kan befaras hamna i ett sämre läge än asylsökande. Vid en sammantagen bedömning föreslår att möjligheten för asylsökande som fått avslag på sin asylansökan att ansöka om arbetstillstånd inifrån ska avskaffas. Stoppa integrationen av asylsökande förslag: Asylsökande ska inte omfattas av långtgående integrationsåtgärder . På samma sätt som asylsökande inte bör tillåtas arbeta i , och på så sätt få en anknytning till arbetsmarknaden, förefaller det orimligt att asylsökande skulle integreras in i det svenska samhället . Asylsökandes status i är ännu oklar , och deras slutgiltiga rätt att vistas i är helt avhängig deras skyddsbehov. Det framstår som orimligt att skapa en förväntan hos sökande om att få bli en del av det svenska samhället, när de i slutändan mycket väl kan sakna skyddsskäl, och därför skola utvisas. Det regeringsuppdrag som har fått rörande obligatorisk samhällsintroduktion för asylsökande, och som börjar gälla , kan i detta sammanhang uppfattas som orimligt. Sådana integrationsinsatser är förvisso inte nya, utan har i olika former förekommit . Det är dock angeläget att dessa insatser för integration av asylsökande inte blir för långtgående, utan hålls på en relativt låg nivå. Detta faller också inom ramen för , och i viss mån tidigare nämnda förslag om transitcenter/ankomstcenter. Låt staten ansvara för nyanländas etablering förslag: Nyanlända ska fortsatt omfattas av särskilda regler vad gäller rätten till välfärden i stort, skilda från befolkningen i övrigt. Ansvaret och kostnaden för deras etablering ska helt bäras av staten. Liksom när det gäller asylsökande bör staten ta över ansvaret för nyanländas etablering. De tidigare nämnda ändringarna som infördes med anvisningslagen bör i stort upphöra. , eller den myndighet regeringen anser lämplig, bör i stället åläggas att skriva avtal med kommunerna för att anvisa utlänningar för etablering. Nyanländas rätt att fritt bosätta sig bör inskränkas av samma skäl som vad gäller EBO. Förändringen ska dock inte innebära att kommunen blir ansvarig för vare sig etableringen eller kostnaderna därför. Utlänningen bör inte heller falla under kommunens försörjningsansvar enligt socialtjänstlagen (2001:453), utan bör omfattas av en särskild lag rörande deras etablering. En sådan lag bör särskilt reglera de nyanländas rätt till välfärden, och förpliktelser att lära sig svenska och i övrigt integreras, i enlighet med de möjligheter som erbjuder, och som omnämns ovan i avsnitt 9.1. Huvudregeln bör vara att den nyanlände kvarstår som nyanländ, och därmed under statligt ansvar, till dess han eller hon kommit i varaktig försörjning. Familjen utgör den minsta, men också den viktigaste, beståndsdelen i samhället och dess uppbyggnad. Familjen är en i hur människor finner mening och syfte. Staten ska aldrig, och får aldrig, hindra individen från att åtnjuta sitt familjeliv. Det är en rättighet som har uttryckt både genom att ratificera internationella fördrag, men även genom att uttrycka den i vår grundlag. Den utgör dock i juridisk mening en negativ rättighet, snarare än en positiv. Individen har rätt att fritt hitta kärleken, men kan inte förvänta sig att någon annan, minst av allt samhället, ska finna kärleken åt individen. När det gäller kärleksinvandringen har det rentav varit en grundläggande princip i att samhället har ett intresse av att utöva en viss kontroll, och i många fall belägga den med vissa villkor. Den internationella folkrätten, och , begränsar i viss mån vilka villkor kan ställa, särskilt när det gäller anhöriga till skyddsbehövande. Givet de omfattande migrationsrelaterade problemen som råder i är det rimligt att utlänningslagstiftningen ligger så nära den internationella miniminivån som möjligt. En svensk regering bör i ljuset av den rådande situationen anses ha ett särskilt ansvar att tolka internationell rätt på ett sätt som överensstämmer med rikets kritiska intressen. Snabb anknytning ska ej införas för skyddsbehövande förslag: Skyddsbehövande ska inte ha rätt till anhöriginvandring genom s.k. snabb anknytning. Regeringen har föreslagit att möjligheten till uppehållstillstånd på grund av anknytning till vissa grupper ska utvidgas. Utlänningar i dessa grupper ska, till skillnad från förslag, och till skillnad från den tillfälliga lagen, kunna utgöra anknytningspersoner i ärenden trots att det inte föreligger ett väletablerat och existerande äktenskap eller samboförhållande. De ska i stället kunna utgöra anknytningsperson när anknytningen består i en avsikt att ingå äktenskap eller inleda ett samboförhållande. Det rör sig alltså om reglerna kring s.k. ”snabb anknytning”. Begreppet snabb anknytning kom till som en benämning på fall där en utlänning i samband med invandringen till ingår ett äktenskap eller ett samboförhållande, och alltså inte tidigare varit i ett väletablerat sådant. Dessa fall har alltid reglerats på ett särskilt sätt i svensk rätt. accepterades sådana utlänningar inte som invandrare förrän vistelse med tillstånd. Tillståndet skulle då tidsbegränsas åt gången. Förhållandena har förändrats endast såtillvida att de tidigare fyra korta uppehållstillstånden blivit till ett enda tvåårigt sådant. Därefter beviljas i normalfallet permanent uppehållstillstånd. I och med den tillfälliga lagen begränsades möjligheten för skyddsbehövande att utgöra anknytningsperson i ärenden om snabb anknytning. Regeringen uppgav i propositionen (prop. 2015/16:174) att nyetablerade förhållanden inte omfattades av familjeåterföreningsdirektivet, varför möjligheten för skyddsbehövande att få uppehållstillstånd på denna grund gick utöver den europeiska miniminivån. I syfte att anpassa de svenska reglerna till miniminivån enligt och internationella konventioner drogs denna möjlighet in. har i sitt betänkande anslutit sig till regeringens ursprungliga syn i denna fråga, och föreslagit att tillfälliga lagens begränsning skulle permanentas. Regeringen går dock emot detta. Anledningen är dels att det i förslaget till ny migrationslagstiftning saknas en ventil för de undantagsfall då det framstår som orimligt att avslå en ansökan, dels att det förekommer att bl.a. samkönade par inte har möjlighet att sammanbo i sina hemländer, och att deras relation därför inte når upp till kravet för ett väletablerat förhållande. Mot detta måste följande ställas. När regeringen bemöter syn att det finns ett behov av en nödventil för anknytningsärenden där ett avslag skulle strida mot ett svenskt konventionsåtaganden, anför regeringen att det redan finns en möjlighet att bevilja uppehållstillstånd till en utlänning som har särskild anknytning till om det föreligger synnerliga skäl (5 kap. 3 a § tredje stycket 3 UtlL). Regeringen skriver uttryckligen att ”ventilen är tillräcklig” och att det inte ”finns behov av ytterligare ändringar”. har ett något hundratal tillstånd på denna grund beviljats. När det gäller frågan om samkönade par som inte kan sammanbo anförde regeringen redan vid tillfälliga lagens tillkomst följande: Ett par kan ha tvingats dölja sitt samboförhållande beroende på att det inte har accepterats i den kultur de levt i. Detta hindrar inte att ett samboförhållande kan ha förelegat. Vid prövningen av om ett samboförhållande förelegat ska en helhetsbedömning göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Att paret t.ex. haft tillgång till två olika bostäder utesluter inte att de kan vara sambor (jfr NJA 1994 s. anslöt sig till detta resonemang, och bedömde att bl.a. gruppen snabba anknytningar inte skulle beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning till en utlänning som beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, och att detta förslag inte stod i konflikt med internationella åtaganden. Regeringen accepterade detta resonemang, men anser ändå att det kan leda till orimliga konsekvenser. Flera remissinstanser har noterat denna diskrepans. Förvaltningsrätten i (migrationsdomstolen) har t.ex. helt avstyrkt förslaget, för att det anses överflödigt. anser att migrationspolitik måste anpassas till den absoluta miniminivån enligt folkrätten och . Därmed finns ingen anledning att gå utöver förslag i detta avseende. Vi föreslår skyddsbehövande alltjämt inte ska ha rätt att utgöra anknytningspersoner i ärenden om s.k. snabb anknytning. Alternativt skyddsbehövande ska ej ha rätt till familjeåterförening förslag: Alternativt skyddsbehövande ska inte ha rätt till familjeåterförening. instämmer i både och regeringens slutsats vad gäller konventionsflyktingars generella rätt till familjeåterförening. Vi motsätter oss dock det slutliga förslag som kommit fram till, och som regeringen lagt fram, när det gäller alternativt skyddsbehövande rätt till familjeåterförening. Vi anser, som tidigare nämnt, att ska hålla sig till den miniminivå som och folkrätten fastställt. Fortsatta begränsningar av rätten till familjeåterförening för vissa andra grupper förslag: En utlänning som erhållit uppehållstillstånd genom säkerhetsventilen, eller på grund av verkställighetshinder, ska inte under några omständigheter kunna utgöra anknytningsperson. Av det tidigare avsnittet om en säkerhetsventil på absoluta miniminivå framgår att motsätter sig att den existerande säkerhetsventilen i utlänningslagen och den tillfälliga lagen utökas på något sätt. Ventilen kan behövas för att ska kunna fullgöra sina internationella konventionsåtaganden, men ska under inga omständigheter gå utöver dessa. kompliceras frågan om en säkerhetsventil av de följder den kan få för resten av utlänningsrätten. Det kan exempelvis röra sig som ett utländskt ensamkommande barn som beviljas uppehållstillstånd på grund av sjukdom, men senare utgör anknytningsperson åt familjemedlemmar som vill flytta till , s.k. ankarbarn. En mer generös ventil riskerar i praktiken leda till att fler föräldrar skickar sina barn på farofyllda resor med flyktingsmugglare över kontinenten för att nå innanför gränser. Detta kan knappast vara intentionen, och inte heller anses förenligt med den i svensk lag införda . För att förebygga att denna säkerhetsventil missbrukas, i synnerhet i ärenden som rör barn, ska det därför inte vara möjligt för en utlänning som erhållit uppehållstillstånd på den grunden att utgöra anknytningsperson. På samma sätt förhåller det sig med utlänningar som fått uppehållstillstånd på grund av verkställighetshinder. Dessa personer har de facto fått avslag på ansökan, och ska lämna . Att de i stället skulle få rätten att hämta hit anhöriga förefaller stötande. De ska alltså inte få utgöra anknytningspersoner i anhörigärenden. Begränsa definitionen av en familj till miniminivån förslag: Definitionen av en familj i svensk utlänningsrätt ska när det gäller familjeåterförening anpassas till miniminivån enligt familjeåterföreningsdirektivet. Bestämmelserna i familjeåterföreningsdirektivet är av minimikaraktär, varför det står medlemsstaterna fritt att införa eller bibehålla mer förmånliga bestämmelser. Här ingår bl.a. möjligheten för medlemsstaterna att tillåta anhöriginvandring för utländska minderåriga barn under gemensam vårdnad mellan en flykting i och en utlänning i ett annat land. Här har kommittén, liksom regeringen både före och efter krisen , valt att frångå miniminivån. I enlighet med vad som tidigare anförts om värdet att anamma miniminivån enligt och folkrätten, anser att denna möjlighet till strängare lagstiftning bör tillvaratas. En minderårig utlänning under gemensam vårdnad av en flykting bosatt i , och en utlänning i utlandet, ska därför inte kunna ansöka om familjeåterförening i . I sådana fall bör barnet alltså inte skiljas från föräldern i hemlandet. Kräv integration före inresa förslag: Krav på integration före familjeåterförening ska införas i svensk lag, i enlighet med familjeåterföreningsdirektivet. I syfte att uppnå en förbättrad integration av både anhöriga och anknytningspersoner bör möjlighet att avkräva följandet av integrationsåtgärder implementeras, i enlighet med vad som anförs i familjeåterföreningsdirektivet. Det ska alltså vara möjligt att vägra uppehållstillstånd på grund av anknytning i det fall anknytningspersonen, eller i förekommande fall den anhörige, inte uppfyllt integrationsåtgärder som avkrävs i svensk lag. Inför ordentliga vandelskrav vid anhöriginvandring förslag: Strikta vandelskrav ska införas i anknytningsärenden, i enlighet med familjeåterföreningsdirektivet. Utlänningar ska åläggas att medverka i särskild utredning kring detta. Slutligen bör det, till skillnad från vad och regeringen anfört, införas en särskild vandelsprövning i anknytningsärenden, i enlighet med åtminstone de minimikrav som uppställs i familjeåterföreningsdirektivet. Det är inte rimligt att kriminellt belastade personer kan tillåtas resa in i utan att deras vandel kontrolleras, eller att en utlänning i , som inte bör vistas här, kan utgör anknytningsperson. Denna möjlighet är implementerad i den svenska utlänningslagen, men i otillräcklig omfattning, så som också berörs ovan, i avsnittet om permanenta uppehållstillstånd. Det torde finnas goda möjligheter att förbättra den svenska implementeringen genom att bl.a. förbjuda anhöriginvandring för personer dömda för brott med relativt högt straffvärde, så som den absoluta majoriteten av våldsbrott, sexualbrott och brott mot frid och frihet. Även medlemskap i organiserad brottslighet eller terrororganisationer bör rimligtvis ingå, liksom mindre allvarlig brottslighet om den är upprepad eller på annat sätt tyder på ett asocialt och normlöst beteende. I linje med detta bör utlänningar som ansökt om uppehållstillstånd på grund av anknytning i regel styrka att de inte är eller har varit involverade i grov kriminalitet, även i hemlandet, genom att inkomma med handlingar motsvarade utdrag ur belastningsregistret. En fördjupad utredning bör vid behov anställas. Denna typ av prövning och vandelskrav bör omfatta all anhöriginvandring, inklusive anhöriga till medborgare, arbetstagare, eller studerande. Den bör också gälla också vid förlängningsansökan. Det är orimligt att en utlänning som begått brott, även om de inte är så grova att de med dagens lagstiftning föranlett utvisning på grund av brott, ska kunna fortsätta vistas i utan vidare. Det bör härvidlag beaktas att i avsnittet Vandelsprövning i fler fall, nedan, föreslagit utökade och skärpta vandelskrav i prövningen av samtliga ansökningar om uppehållstillstånd. Endast tidsbegränsade uppehållstillstånd för anknytning förslag: Uppehållstillstånd på grund av anknytning ska vara i högst . Som ovan beskrivits har i svensk utlänningsrätt länge varit att utlänningar i väletablerade förhållanden beviljats permanenta uppehållstillstånd från första beslutstillfället. För s.k. snabb anknytning, när förhållandet inte varit väl etablerat, gällde i stället först en prövoperiod med tidsbegränsade tillstånd, oftast upp till , och först därefter permanent uppehållstillstånd, s.k. uppskjuten invandringsprövning. Så är också fallet . Med tillfälliga lagen blev dock tidsbegränsade uppehållstillstånd regel vid första beslutstillfället för både skyddsbehövande och vissa andra grupper, och deras anhöriga, oavsett om relationen varit väletablerad eller ej. I förslag utsträcks denna ordning till att omfatta också anhöriga till bosatta, inklusive svenska medborgare. Regeringen har anslutit sig till kommitténs förslag. instämmer i den bedömning och regeringens gjort i denna fråga. Vi föreslår emellertid, i enlighet med vad som ovan anförts, i avsnittet Avskaffandet av permanent uppehållstillstånd, att permanent uppehållstillstånd ska utmönstras ur utlänningsrätten, varför det inte kan komma på fråga för anhöriga till skyddsbehövande, medborgare, eller någon annan. Följaktligen ska en utlänning som beviljas uppehållstillstånd på grund av anknytning erhålla ett uppehållstillstånd som varar som anknytningspersonens, dock längst . Fortsatt uppehållstillstånd i vissa fall när förhållandet upphört Regeringen föreslår liksom att en utlänning som beviljats uppehållstillstånd på grund av snabb anknytning ska kunna få ett nytt uppehållstillstånd på denna grund, trots att det ursprungliga förhållandet upphört, om vissa omständigheter föreligger. Det rör sig om fall där utlänningen fått en särskild anknytning till , att förhållandet har upphört främst på grund av att i förhållandet utlänningen eller utlänningens barn utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid; eller att andra starka skäl talar för att utlänningen ska ges fortsatt uppehållstillstånd. ansluter sig i viss mån till detta, men med vissa förbehåll. Bestämmelsen om uppehållstillstånd vid s.k. brusten anknytning tillkom i lagtext . I praktiken innebar detta dock endast en kodifiering av tidigare praxis, så som framgår i förarbetena. [53] Avsikten har förstås varit att, så som statsrådet skrivit i tidigare förarbeten, ”undvika beslut som framstår som stötande för rättskänslan”. [54] Redan då pågick emellertid en gradvis förskjutning i regelverket, så att tidigare restriktiva undantagsbestämmelser kom att omfatta allt fler. Nyssnämnda statsråd skrev uttryckligen att ”det finns skäl att i något högre grad än nu låta utlänningen få stanna kvar i när förhållandet har upphört”. har den integrationspolitiska situationen i blivit allt svårare, vilket föranleder ett behov av generell skärpning i lagstiftningen, enligt det följande. Skärp reglerna för uppehållstillstånd när förhållandet upphört förslag: Kraven för att bevilja uppehållstillstånd på grund av anknytning till en make, maka eller sambo när förhållandet som låg till grund för uppehållstillståndet upphört, ska skärpas. Tillstånd ska endast beviljas om utlänningen uppfyllt kraven för uppehållstillståndet , fört en hederlig vandel, kommit i varaktig egen försörjning, och i övrigt har en särskild anknytning till . Som nämnts måste reglerna för när uppehållstillstånd på grund av anknytning till en make, maka eller sambo kan förlängas trots att förhållandet upphört, skärpas.