mot · H9024274 · 2021-11-04 00:00:00 — med anledning av skr. 2021/22:29 om att komma till som anhörig ställer sig bakom det som anförs i motionen om att avskaffa enmansbeslut och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att skärpa kontrollen av identitet och av handlingar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda ett nationellt id-center och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förbättra kompetensförsörjningen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ordentlig kvalitetssäkring och uppföljning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att genomföra en ordentlig digitalisering och tillkännager detta för regeringen. har granskat om och utlandsmyndigheterna (svenska ambassader och konsulat) bedriver verksamheten på ett sätt som säkerställer att handläggningen av anknytningsärenden håller hög rättslig kvalitet. Rapporten (RiR 2021:9) visar på omfattande brister hos och utlandsmyndigheterna, och i regeringens styrning av myndigheterna. Bristerna rör främst kontroller kring sökandes identitet och deras handlingar, uppföljning och kvalitet i handläggningsarbetet, brister i kompetensförsörjningen, ofullständiga digitaliseringsprojekt, ett bristfälligt samarbete mellan myndigheter samt grundläggande problem i särskilt de ekonomiska förutsättningarna för arbetet med anknytningsärenden. Med anledning av har regeringen avlåtit skrivelse till , om regeringens bedömning av de iakttagelser som gjorts. Regeringen välkomnar visserligen , men delar likväl inte revisionens bedömningar i de flesta fall. Regeringen har därför endast vidtagit begränsade åtgärder med anledning av iakttagelser. däremot instämmer till fullo med slutsatser, och välkomnar kritiken mot hur anhöriginvandringen fungerar under denna regering. Vi beklagar att regeringen inte tar kritiken på allvar, och föreslår nedan att anmodar regeringen att agera starkare i en rad avseenden. Handläggningen av migrationsärenden innebär alltid en avvägning mellan effektivitet och säkerhet. Säkerhet innebär här både rättssäkerheten för den enskilde och samhällets intresse av kontrollerad invandring. Reformer för enklare och snabbare handläggning innebär oftast att risken att utlänningar beviljas tillstånd av misstag ökar. På samma sätt leder reformer för fler och grundligare kontroller oftast till att handläggningen tar , även om säkerheten ökar. åskådliggör flera exempel på detta. Ett rör så kallade enmansbeslut, där en enskild tjänsteman själv kan fatta beslut i ett ärende utan att en annan tjänsteman involverats. Denna beslutsordning förenklar handläggningen drastiskt, och leder till en stor ökning i antalet beslut som en enskild tjänsteman eller en enhet kan fatta under en given vecka eller månad. Men precis som skriver är det svårt för att utöva tillsyn över denna typ av beslutsfattande. I regel är det endast bifallsbeslut som fattas som enmansbeslut, och dessa kan alltså inte överklagas till en domstol efteråt. Att över huvud taget får veta att ett felaktigt beslut fattats hänger antingen på ren slump eller dåligt fungerande uppföljningar i efterhand. Dessa problem är inte unika för anknytningsärenden utan rör hela verksamhet. Som skriver har dock problemen varit större bland anknytningsärenden än exempelvis asylärenden, som ju enligt framställan prioriterats. Hela lider dock av bristande uppföljning, dåliga kvalitetskontroller och en decentraliserad ordning för delegering av beslutsrätt. Brister i kompetensförsörjningen och hög arbetsbelastning är även det allmänna problem inom myndigheten. Till saken hör också att uppehållstillstånd är omvittnat svåra att återkalla, något som motionerat om (exempelvis 2020/21:2552 eller 2020/21:4073). Även om det mot all förmodan skulle framkomma att ett uppehållstillstånd beviljats på felaktig grund är sannolikheten mycket liten att som stat kan göra något åt saken. Utlänningens rätt att vistas i väger tyngre än principen om den reglerade invandringen, och skyddet av gränser. anser att rättssäkerheten för den enskilde, och samhällets intresse av en kontrollerad invandring, måste väga tyngre än eventuella effektivitetsaspekter. måste fatta bättre beslut, snarare än snabbare beslut. Till dess att ordentliga reformer kan genomföras för att stärka rättssäkerheten, och för den delen förenkla återkallandet av tillstånd, bör ett första steg vara att begränsa delegeringen av beslutsrätt, så att enmansbeslut kan förekomma annat än i de mest simpla ärendekategorierna. Skärp kontrollerna av identitet och av handlingar tar särskilt upp frågan om kontroller av identiteten hos den sökande, och av handlingar som sökanden lämnat in, främst i syfte att styrka sin identitet. I anknytningsärenden är huvudregeln att den sökande befinner sig i utlandet, och därifrån ansöker om uppehållstillstånd på grund av anknytning. träffar i regel aldrig den sökande, utan det är utlandsmyndigheterna som vid behov utför en utredning, en intervju. kontrolleras också sökandens identitetshandlingar. I de absolut flesta fall görs allt detta av lokalanställda vid utlandsmyndigheten. Av framgår att det saknas kompetens hos lokalanställda för att genomföra erforderliga granskningar och att det saknas teknisk utrustning och fungerande rutiner, och dessutom vägledning från och fungerande kommunikation med ansvariga handläggare. Ofta råder det missförstånd över ansvarsfördelning, som får till följd att ärenden inte utreds ordentligt, eller att viktiga delar av handläggningen i praktiken förbises. Detta gäller särskilt just identitetshandlingar, som utlandsmyndigheterna i princip inte kan granska på det sätt som handläggare ofta förväntar sig. I praktiken skapas en kultur enligt vilken beslut fattas på vad som anses vara en godtagbar grund, trots att sökandens identitet knappast kan anses vara styrkt så som lagen kräver. Regelverket kring intervjuer med anknytningspersonen här i är på liknande sätt diffust, och det spretar i handläggningen, särskilt mellan olika regioner och olika enheter. Detta är förstås inte acceptabelt, vare sig för rättssäkerheten i handläggningen eller för förtroendet för myndighetens arbete. ansluter sig till kritiken, som också bekräftar vad som tidigare framförts både i medier och inifrån . Dagens undermåliga rutiner riskerar, precis som skriver, att leda till allvarliga konsekvenser, såsom ”risk för skenäktenskap, människohandel, att personer tar barn till som de inte är föräldrar till och som utnyttjas och far illa på olika sätt, eller att en person kan fungera som anknytningsperson i olika ärenden”. Myndigheten måste ta frågan om identitetskontroller på mycket större allvar och prioritera den före strävan efter snabbare handläggning eller enklare ansökningsförfaranden. Detta gäller i synnerhet som numera tar ett större ansvar för migrationsverksamheten vid utlandsmyndigheterna. De åtgärder som redan företagit, enligt både och regeringens skrivelse, är härvidlag välkomna, men likväl otillräckliga. Inte heller regeringens begränsade uppdrag i frågan är tillräckligt. Frågor om kontroll och säkerhet måste bli högsta prioritet oavsett vilken ärendekategori myndigheten arbetar med. bör förlita sig mer på utsända medarbetare snarare än lokalanställda, man bör anskaffa mer och bättre teknisk utrustning för att granska handlingar och få ett tydligt uppdrag att kontroll och säkerhet måste överväga andra mål. Frågan om ett nationellt id-center, som nämner, är särskilt intressant, eftersom ansvaret för att granska utländska handlingar delas av flera olika myndigheter, däribland , och . Att olika myndigheter har olika id-enheter som kan göra olika bedömningar är ett problem enligt uppgifter från såväl som , varför ett nationellt id-center skulle kunna vara en lösning. Frågan bör utredas, och det i större utsträckning än inom det begränsade uppdrag regeringen gett . En statlig utredning torde vara lämpligast, med mandat att utreda hur svenska myndigheters arbete med utländska handlingar, främst identitetshandlingar, kan förbättras. går också in på frågan om kompetensförsörjningen, både hos och hos utlandsmyndigheterna. För del handlar det om att det saknas kompetent personal, att erfaren personal slutar och att det tar tid att lära upp nyanställda. Problemet är inte nytt utan härrör först och främst från krisen , som föranledde en mycket snabb expansion av myndigheten, följt av en dramatisk omställning (som granskat och kritiserat i RiR 2021:24). Situationen på utlandsmyndigheterna, och bristen på kompetens och erfarenhet där, har mer att göra med att frågan inte prioriterats politiskt och att först blivit ansvarig för migrationsverksamheten där. ansluter sig till kritik och beklagar att det saknats ansvarsfull styrning i denna fråga. Det är ytterst regeringen som är ansvarig för att myndigheterna får en resurstilldelning som deras uppdrag kräver. Som revisionen skriver ledde regeringens hårda besparingskrav till både anställningsstopp och massuppsägningar, som utlänningsrätten blivit alltmer komplicerad till följd av regeringens lagstiftning och övriga beslut. I slutändan har det, som otaliga prognoser och andra rapporter från visat, lett till större kostnader än vad som annars hade varit fallet. Regeringens bristfälliga styrning har också lett till försämrad rättssäkerhet och brister i kontroller, eftersom kvarvarande tjänstemän fått fokusera på produktion snarare än ordentliga kontroller. Problemen rör förstås även utlandsmyndigheterna, där det saknas såväl utbildning som kontinuerlig uppföljning. anser att frågan om kompetensförsörjningen är helt grundläggande för att den kontrollerade invandringen ska kunna upprätthållas. Regeringen måste ta denna fråga på allvar, och ge tydliga direktiv till och vid behov andra myndigheter att prioritera kompetensförsörjningen över tiden. De begränsade förslag regeringen nämner, om ett uppdrag till , är härvidlag inte tillräckligt. Det måste finnas ett långsiktigt perspektiv i resurstilldelningen också, så att omedelbara besparingar inte leder till att utlänningar får uppehållstillstånd på felaktiga grunder, ökade kostnader, eller minskad säkerhet, . Ordentlig kvalitetssäkring och uppföljning pekar på stora brister i kvalitetssäkringen och uppföljningen hos , både generellt och för anknytningsärenden. Det rör sig alltså om arbetet både under handläggningen av ärenden och i efterhand. Revisionen nämner exempelvis att det saknas rutiner och rättsliga ställningstaganden för att vägleda handläggningen, och att kommunikationen mellan enheter och regioner, och mellan handläggare och rättsexperter, är bristfällig. Det tar tid att få det stöd man behöver, som tjänstemännen upplever ett mycket starkt tryck att ”plocka pinnar”, alltså avgöra så många ärenden som möjligt, snarare än att utreda ärendet i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Även i uppföljningen finns omfattande brister. har traditionellt främst utgått från ändringsfrekvenser, alltså hur stor andel av verkets avslagsbeslut som efter överklagan ändras av högre instans. Detta säger dock ingenting om ärenden som bifallits eller avslutats på annat sätt. De interna förfaranden som skapat för uppföljning har enligt ”för stora brister för att kunna mäta den rättsliga kvaliteten i handläggningen”. menar att arbetet med kvalitetssäkring och uppföljning måste prioriteras. Kommunikationen inom måste förbättras, framtagandet och delandet av olika rättsliga dokument måste göras snabbare och handläggningen måste både övervakas och följas upp ordentligt, med målet att hjälpa handläggarna att göra bättre bedömningar. Frågan om felaktigt beviljade uppehållstillstånd måste prioriteras och tydligt analyseras. Det handlar både om rättssäkerheten för den enskilde och om och dess medborgares förtroende för att de som invandrar till verkligen ska vara här. Genomför en ordentlig digitalisering tar också upp frågan om digitalisering och användandet av olika former av datasystem. har länge arbetat med detta, och anställda vittnar om ständiga nya satsningar och program som vanligtvis inte leder någonvart. beskriver just detta, och tar upp den misslyckade satsningen , bara ett i raden av program som aldrig infördes fullt ut. börjar ett av de viktigaste ärendehanteringssystemen, , närma sig två decennier sedan starten, eller som själv uttrycker det: ”Så gamla att det är någon idé att utveckla dem.” lyfter upp resursbrist som en förklaring till dessa problem, och det är sannolikt helt korrekt. Det har till stor del att göra med de ständiga omställningar som skett. har som tidigare nämnts genomgått dramatiska förändringar sedan krisen . pekar dock också ut bristfällig styrning som en orsak till den bristfälliga digitaliseringen. Olika projekt har kolliderat med varandra, det finns ständiga oklarheter och kortsiktiga överväganden har fått gå ut över långsiktiga konsekvenser. Detta kan i viss mån förklaras med den nyssnämnda omställningen, och särskilt den bristfälliga tidskonsistensen i anslagen. Anslagshöjningar och satsningar har varit tillfälliga och fluktuerat, och rent av lett till ökade kostnader i längden. kan bara beklaga regeringens tafatta hantering av dess myndighet. Regeringen har vid upprepade tillfällen valt att underminera långsiktiga arbete genom otillräckliga anslag. Den bristfälliga digitaliseringen kan inte åtgärdas genom plötsliga neddragningar utan genom genomtänkt planering och rimliga neddragningar. Även om får till en mer förnuftig, strikt och begränsad invandring måste den likväl handläggas på ett modernt och effektivt sätt. är det viktigt att beakta det även själva anfört, att en digitalisering inte alltid innebär reella förbättringar i handläggningen, eller att det kan innebära så ringa förbättringar att det inte är värt satsningen. Den enskilda handläggaren måste alldeles oavsett genomföra en bedömning av huruvida vissa steg behöver tas, vissa slagningar göras, viss information inhämtas. Digitalisering får inte ske för sin egen skull, men det får heller aldrig undvikas eller undermineras av bristande resurser eller politisk vilja. menar sammanfattningsvis att regeringen ska prioritera långsiktiga utveckling och ge myndigheten i uppdrag att genomföra en ordentlig digitalisering, med tydliga garantier att nödvändiga anslag finns tillgängliga. i (SD)