mot · H9022533 · 2021-10-01 00:00:00 — Förstärkta rättigheter för sparande och investeringar ställer sig bakom det som anförs i motionen om att återställa skatten på investeringssparkonton och kapitalförsäkringar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör införas en ny punkt 9 under 13 § i lagen (2011:1268) om investeringssparkonto och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att återinföra ett system för privat pensionssparande och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att förbättra förutsättningarna för personaloptioner i nystartade företag och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att försäkringar tecknade före ska omfattas av den fria flytträtten och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att fonder öppet och uttryckligen ska ange fondinnehavets andel av illikvida tillgångar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska verka för en utredning om likviditetskrav och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att avskaffa det andra amorteringskravet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att regeringen bör utreda om omfrågeuppgifter enligt kreditupplysningslagen om privatpersoner ska gallras än och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ge en utredning i uppdrag att utreda hur ett statligt finansierat bosparande kan utformas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en utredning för att möjliggöra en ökad amorteringstakt utan att behöva betala ränteskillnadsersättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en utredning för att öka transparensen vid ränteskillnadsersättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en utredning för en generell rätt till byte av säkerhet vid flytt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en utredning för symmetrikrav vid förtida återbetalning av lån och tillkännager detta för regeringen. Sänk skatten på investeringssparkonton och kapitalförsäkringar Skatten på investeringssparkonton och kapitalförsäkringar ska återställas till nivån före regeringens senaste höjning av golvet från . Schablonintäkten baserad på tillgångar och insättningar på investeringssparkonton och kapitalförsäkringar ska enligt förslag beräknas med 0,75 plus statslåneräntan. Därefter ska schablonintäkten beskattas med vanlig kapitalskatt. Regeringen har höjt skatten på ISK och därtill signalerat om ytterligare inskränkningar. Utöver högre kostnader för privatpersoner medför detta en stor osäkerhet när det gäller sparformen. Många som sparar i investeringssparkonto uppger att man gör det som ett pensionssparande. Detta bör stimuleras med förmånliga skattevillkor. Man kan befara att regeringen stegvis inför en sorts förmögenhetsskatt, vilket skulle medföra att kapital styrs bort från . Vidare är skattehöjningar på sparande fel väg att gå om man vill främja sunda finanser i hushållen. Tvärtom bör politiken skapa goda förutsättningar för sparande, eftersom det ger en ekonomisk trygghet i livets olika skeden. Modernisera lagen om investeringssparkonto har under rådande coronapandemi vidtagit flera åtgärder för att stötta svenska företag som fått likviditetsproblem till följd av pandemins ekonomiska konsekvenser. Ytterligare ett steg i samma riktning vore att underlätta för bolagen med kapitalanskaffning på den svenska värdepappersmarknaden genom att möjliggöra för investeringssparkontoinnehavare att delta i fler nyemissioner. Investeringssparkontot (ISK) har med sin deklarationsfrihet och schablonbeskattning blivit en folksparform sedan införandet 2012. har fler än 3,1 miljoner svenskar (2021) valt ISK som kontoform för sitt sparande, och i internationella sammanhang ses modellen som en förebild. Kontots enkelhet och avsaknad av krav på extensivt deklarationsarbete bidrar följaktligen till ett ökat svenskt välstånd och engagemang i privatekonomiska frågor. I takt med att värdepappershandeln utvecklats har dock brister i lagstiftningen utkristalliserat sig. Vid börsnoteringar är det vanligt förekommande att emissioner innehåller både nyemitterade och befintliga aktier, exempelvis när storägare avyttrar eget innehav. Kombinationen av nyemitterade och befintliga aktier har gjort att vissa banker och finansinstitut exkluderat ISK-innehavare från deltagande i dessa börsnoteringar. Anledningen är en otydligt formulerad lagtext (lagen [2011:1268] om investeringssparkonto) som räknar upp vilka tillgångar som är tillåtna att överföra till ISK. Detta har av några marknadsaktörer tolkats som att det som inte räknas upp inte är tillåtet. Vidare anger lagtexten att investeringssparkontot upphör om kontoinnehavare eller investeringsföretaget inte följer bestämmelserna i lagen. Risken är således att spararen tvingas betala konventionell skatt på alla sina tillgångar på investeringssparkontot om skulle göra en sådan bedömning av lagstiftningen. Flera aktörer har därför vidtagit försiktighetsåtgärder och utestängt ISK-innehavare från mixade emissioner, medan andra tvärtom erbjudit sina kunder att delta trots att de inte bestått av nyemitterade aktier. Det är uppenbart att lagen behöver förtydligas, eftersom det förefaller osannolikt att det skulle ha varit lagstiftarens intention att skapa den här sortens godtycklighet i tillämpningen. Hanteringen av denna fråga torde bli enkel eftersom förändringen är av lagteknisk karaktär och några partipolitiska åsiktsskillnader inte bör föreligga. föreslår därför att, när ett prospekt har upprättats enligt lagen om handel med finansiella instrument, ska värdepappret vara tillåtet att inneha på ett ISK. Det bör således formuleras och adderas en ny punkt under 13 § i lagen om investeringssparkonto 13 § Investeringstillgångar får överföras till ett investeringssparkonto från någon annan än kontoinnehavaren bara om tillgångarna överförs till kontot i samband med kontoinnehavarens förvärv av tillgångarna och om förvärvet har skett – enligt ett erbjudande till allmänheten för vilket prospekt upprättats enligt lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. Regeringen begick ett misstag när man avskaffade möjligheten att spara privat till sin pension. Effekten blir att invånarna blir mer beroende av ett offentligt ålderspensionssystem, som inte klarar av att leverera tillräckligt höga pensioner. Det gamla systemet var förvisso bristfälligt, eftersom det i praktiken bara var lönsamt att pensionsspara för relativt välavlönade individer. förslag är ett system för privat pensionssparande, där man inte gör något skatteavdrag vid själva insättningarna, och heller ingen drabbas av reavinstbeskattning när man säljer exempelvis fonder eller aktier, utan i stället betalar en väldigt låg schablonskatt. Förslaget är att denna schablonbeskattning uppgår till av föregående års statslåneränta, vilket är detsamma som för befintliga tjänstepensioner. Bättre villkor för personaloptioner Villkoren för personaloptioner behöver förbättras, främst i nya innovativa företag med hög risk. I ett företags tidiga skede kan det vara svårt att knyta till sig rätt kompetens, vilket ofta är nära sammankopplat med lönerna och således ytterligare ökar behovet av finansiering. Kapitalförsörjningen i nystartade företag innebär ofta ett hinder som resulterar i att många potentiella innovationer inte når ända fram. Finansieringsproblemen i bolagens tidiga faser skulle dock delvis kunna avhjälpas genom bättre villkor för personaloptioner, där den anställde får ta del av eventuella framtida vinster. Sålunda behöver företagen inte erbjuda lika hög lön, men anställda får ett extra incitament att bidra till företagets framgångar. Vi vill därför att förutsättningarna för personaloptioner förbättras i nystartade företag. Sänk flyttavgifterna på försäkringssparande Konkurrens är en grundläggande princip i ett marknadsekonomiskt system. Konsumenternas möjlighet att fritt jämföra olika varor och tjänster driver innovation och säkerställer en effektiv prissättning. Om rättigheten att lämna en aktör till förmån för en annan begränsas skapas en incitamentsstruktur som hämmar utveckling, där kostnaden får bäras av konsumenten och samhället genom omotiverade prisökningar och välfärdsförluster. har det uppmärksammats att försäkringsbranschen tagit ut höga flyttavgifter för pensionsförsäkringar. Flyttavgifterna är avgifter som försäkringsföretagen tar ut av kunderna för att handlägga återköp och flytt av individuella personförsäkringar. Deras storlek och art har begränsat kundernas möjlighet att flytta sitt pensionskapital till andra presumtivt mer förmånliga alternativ. Situationen har uppmärksammats av och i rapporterna Flyttavgifter på livförsäkringsmarknaden (2016) respektive Konsumentskyddet på finansmarknaden (2017). konstaterade i sin rapport att kundrörligheten på pensionsförsäkringsmarknaden är mycket låg och att de höga flyttavgifterna i synnerhet drabbar grupper med lägre kapitalmängder, där kundrörligheten också är som minst. är flyttavgifterna högre i nominella termer för de individer som har stora monetära värden i sitt pensionssparande. Avgifterna kan uppgå till 2,5–5,av kapitalet beroende på teckningstidpunkten. riktade ett tillkännagivande till regeringen med anledning av propositionen. Tillkännagivandet innebar att regeringen bör återkomma skyndsamt till med ett lagförslag där: Flyttavgifterna kraftigt begränsas. Ett avgiftstak införs. Försäkringar tecknade före omfattas. Ett fribelopp införs. Regeringen har efter press från och övriga oppositionen levererat på tre av fyra punkter, men i skrivande stund, , väntar fortfarande på att regeringen ska återkomma med en proposition på punkten 3 i enlighet med tillkännagivandet. Synliggör likviditetsriskerna på företagsobligationsmarknaden Under inledningen av covid-19-pandemin fick vi se stora fall på världens börser. Ungefär som pandemin kulminerade frös den svenska kreditmarknaden och företagsobligationsfonder tvingades tillfälligt att stänga för uttag. Orsaken stavades bristfällig likviditet. På grund av de kraftiga börsfallen försökte många avyttra sina innehav , på en marknad som till stor del saknade köpare och därför inte kunde prissätta tillgångarna. Småsparare fick problem med att likvidera sina positioner och företagen kunde inte finansiera sig genom att emittera nya obligationer. Riskerna på obligationsmarknaden hade underskattats och i förlängningen skulle en dåligt fungerande kreditmarknad även utgöra en risk för den finansiella stabiliteten eftersom företagen i högre grad skulle bli beroende av bankfinansiering. Ur ett internationellt perspektiv var den svenska situationen närmast unik, även om likviditetsriskerna varit kända . Senast kreditmarknaden upplevde utbredda uttagsstopp var i samband med brexit (2016) och finanskrisen (2008). () har varnat för och påtalat dessa risker och sagt att man vill se reformer för en förbättrad likviditet på kreditmarknaden. Såväl som har adresserat problemet och har tillsammans med branschorganisationer tagit fram en handlingsplan. En del av likviditetsrisken utgörs av portföljens underliggande tillgångar och hur enkelt dessa kan avyttras. Likviditetsrisken värderas emellertid inte i fondens riskklassindikator och kan därför vid ett investeringsbeslut framstå som en trivialitet för småspararkollektivet. Den utgör icke desto mindre en risk som många inte kalkylerat med. Regelverket för fonder bygger till största delen på EU:s UCITS-direktiv, vars huvudsyfte är att skapa ett jämlikt regelverk i hela EU för att stärka konkurrensen och säkra ett effektivt skydd för investerarna. Jämfört med de likviditetskrav som ställs på amerikanska fonder är dock kraven i relativt svaga. Den amerikanska tillsynsmyndigheten för värdepappershandel (SEC) har ett likviditetskrav med ett tak () för hur stor andel av fondens innehav som får bestå av illikvida tillgångar. Den övre gränsen är till för att minska risken för ett uttagsstopp likt det vi såg på den svenska fondmarknaden . En undersökning (MSCI 2019) visade att europeiska UCITS-fonder i flera fall överskred likviditetskravet som deras amerikanska motsvarigheter begränsas av. För det svenska småspararkollektivet är det här naturligtvis ett problem eftersom offentliga nyckeltal om illikvida tillgångar är svåra att hitta. Snarare finns exempel på fonder som marknadsförts som ett säkert och likvid placeringsalternativ men i realiteten ägt en hög andel high yield-obligationer. Därför bör likviditetsrisken i form av andelen illikvida tillgångar uttryckligen och öppet anges i exempelvis fondfaktablad. Vidare bör på EU-nivå verka för en översyn av , med tyngdpunkt på frågeställningen om en utvärdering av ett tak för illikvida tillgångar. Avskaffa det skärpta amorteringskravet vill se en långsiktigt hållbar bostadspolitik och en sund amorteringskultur med genomtänkta kreditrestriktioner. En målsättning för oss är att alla som vill ska kunna äga sitt hem. För att underlätta det vill vi se en tydlig och förutsägbar bostadspolitik som inte begränsar människors möjlighet till bostadsägande i onödan. En grundförutsättning för stabilitet är att långtgående förändringar av bostadsmarknadens funktionssätt och makrotillsynsåtgärder föregås av en noggrann analys. infördes det andra amorteringskravet av . Det innebär att bolånetagare som tar nya lån som överstiger 4,5 gånger bruttoårsinkomsten måste amortera extra , utöver amorteringstakten på 1–som första amorteringskravet föreskriver. Utöver det finns ett bolånetak som innebär att låntagare får låna maximalt av bostadens marknadsvärde och en ”kvar att leva på”-kalkyl som bankerna använder för att uppskatta hushållens betalningsförmåga. Kreditgivningen i var således tydligt reglerad och styrd redan innan det andra amorteringskravet infördes. utövar tillsyn över kreditgivningen och stresstestar såväl banker som hushåll regelbundet i scenarier där man ökar arbetslösheten och höjer räntorna. Myndighetens återkommande slutsats i bolånerapporterna är att hushållen har en bra motståndskraft mot prisfall, räntehöjningar och inkomstbortfall (Den svenska bolånemarknaden ). Detta är en trend som varit uppåtgående , alltså innan amorteringskravens införande. De välkapitaliserade svenska bankerna står sig också väl i stresstesterna och bedöms kunna stå emot kreditförluster. Vidare är den fördelningspolitiska profilen av det andra amorteringskravet av intresse i sammanhanget eftersom det drabbar unga vuxna och ensamstående i högre utsträckning än andra grupper. Hushåll med god betalningsförmåga men med ett lågt startkapital, exempelvis ett nyexaminerat par från , träffas av det andra amorteringskravet trots att de skulle klara bolånetaket och grundamorteringarna. Många tvingas då i stället ut på en osäker andrahandsmarknad, alternativt tacka nej till jobberbjudanden i storstadsregionerna. Ytterst innebär detta att städer och regioner kommer att lida stora samhällsekonomiska förluster när företag får allt svårare att rekrytera rätt kompentens som bostadsbyggandet bromsar in. Försvaret av det andra amorteringskravet vilar således på en svag grund. Som ett socialkonservativt parti är det viktigt att värna försiktighetsprincipen, och då i synnerhet inom ekonomisk politik. Av den anledningen vill vi utvärdera effekterna och måluppfyllelsen av det första amorteringskravet innan fler permanenta restriktioner kommer på plats. vill därför avskaffa det andra amorteringskravet tills det konstaterats vara utformat på ett ändamålsenligt sätt. Inför en sparbonus för förstagångsköpare Klyftan mellan de som har ett eget hem och de som inte har det tillåts vidgas. Unga vuxna som vill flytta hemifrån befinner sig i en svår situation på grund av bostadsbristen, i kombination med prisutveckling på bostadsrätter. I bor nu var fjärde ung vuxen ofrivilligt kvar hemma hos föräldrarna, som andelen unga som behöver hjälp med kontantinsatsen eller medlåntagare har ökat från 2020. Mot denna bakgrund har regeringen tillsatt en utredning som ska lämna förslag på åtgärder för att underlätta för förstagångsköpare att komma in på den ägda bostadsmarknaden, samt inom ramen för uppdraget föreslå hur ett statligt startlån för gruppen bör utformas. har drivit förslaget om startlån i och ser därför positivt på tillsättandet av utredningen, men saknar ändå en viktig komponent. Ett statligt startlån är en reform som, såväl rent principiellt som för maximal nytta, bör föregås av ett eget sparande. I , , och finns ett statligt finansierat bosparande som innebär att unga vuxna kan spara till en kontantinsats med särskilda skatteregler. Utformningen av sparformen kan liknas vid ett inverterat ränteavdrag, men i stället för återbäring på lånet ges återbäring på sparandet. På så sätt kan unga vuxna snabbare bygga upp en kontantinsats för ett första bostadsförvärv. Vi vill därför ge utredningen ett tilläggsdirektiv med uppdraget att utreda hur ett statligt finansierat bosparande kan utformas för förstagångsköpare, alternativt ge en ny utredning ett sådant uppdrag. Förstärkt integritetsskydd vid kreditupplysning De allra flesta människor har ansökt eller kommer att ansöka om ett lånelöfte i syfte att finansiera ett bostadsköp. I samband med det tas kreditupplysningar på den som gör anspråk på lånet. Kreditupplysningar begärs av olika anledningar och innehåller olika mycket information beroende på vem som begär dem och varför. Generellt innehåller en kreditupplysning uppgifter om inkomster, lån, krediter, betalningsanmärkningar och tidigare kreditupplysningar. Den sparade ansöknings- och kredithistoriken utgör en balansgång mellan en fungerande kreditmarknad med riskminimering å ena sidan och konsumentens möjlighet att sluta kreditavtal å andra sidan. Om man ansöker om lån hos flera banker, t.ex. i syfte att få ner räntan, så registreras lika många kreditupplysningar. Den presumtiva fordringsägaren kan tolka detta som att man planerar att ta flera olika lån oavsett om de kvitteras ut eller inte, vilket i sin tur sänker kreditvärdigheten hos den som ansöker om lånet. Systemet är naturligtvis legitimt i sig för att bankerna ska kunna göra välavvägda riskbedömningar. Det man dock kan ifrågasätta är hur länge omfrågeuppgifter ska lagras. Frågan är i synnerhet relevant vid bolåneansökningar och omförhandlingar av befintligt bolån, där konsumenter å ena sidan rekommenderas att söka lån hos olika banker, i syfte att få den lägsta räntan, å andra sidan får försämrade kreditbetyg som ett resultat av att samtliga banker tar ut separata kreditupplysningar. 2010 ändrade den dåvarande alliansregeringen kreditupplysningslagen och sänkte gallringstiden från tre till . Detta faktum ger stöd åt argumentet att flera nya omfrågeuppgifter belastar kreditvärdigheten mer än flera som är spridda . Om det är ett riskbeteende lagstiftaren vill fånga upp med denna lag så är det utkvitterade låneansökningar med hög frekvens som man måste komma åt. Därför bör mer transparenta informationsflöden möjliggöras, så kreditgivare ser hur många låneerbjudanden som individen accepterat och refuserat. Detta är inte möjligt på 1 ½ månad. Situationen är problematisk och direkt konkurrenshämmande eftersom det drabbar bostadssökande som tvingas vänta för att anmärkningen om en kreditupplysning ska tas bort. Det är dags att modernisera dagens regelverk så att det inte utesluter individer med en sund privatekonomisk ställning. Genom att konsumenterna får större flexibilitet att jämföra bankernas erbjudanden, utan att riskera sänkt kreditvärdighet, skulle också konkurrenssituationen förbättras. Därför bör regeringen utreda huruvida omfrågeuppgifter enligt kreditupplysningslagen om privatpersoner ska gallras än . Reformera systemet med ränteskillnadsersättningen Hushållens skulder har stigit snabbare än både BNP och inkomsterna, och har en av de högsta privata skuldsättningarna per capita i (2020). Den svenska skuldsättningen har uppmärksammats av internationella aktörer som IMF och fått att vidta flera makrotillsynsåtgärder för att stävja kredittillväxten. Eftersom skuldsättningen främst drivits av bostadspriserna har bolånetak och amorteringskrav införts. Bostadsköpen finansieras ofta via ett fast och rörligt bolån och återbetalas tillsammans med ränta efter en amorteringsplan. Vissa hushåll har dock möjligheten att förtidsinlösa lån och det måste ur samhällets synvinkel, mot bakgrund av skuldsättningen, anses som positivt. Det kan handla om familjeskäl, förmånligare villkor hos en annan bank eller att hushållet helt enkelt fått en förändrad privatekonomisk situation som möjliggör en förtida återbetalning. Oavsett anledning kan man enligt konsumentkreditlagen bli skyldig att betala en ränteskillnadsersättning till banken om lånet löses , på grund av bankens presumtiva ränteförlust. Förutsättningen som måste vara uppfylld för att konsumenten ska bli betalningsskyldig är att räntan vid inlösentillfället är lägre än avtalad ränta i det bundna lånet, dvs om räntorna har fallit sedan ingånget avtal. Man betalar alltså en riskpremie trots att bankens kreditrisk elimineras genom att lånet löses . Dessutom är reglerna asymmetriska. Om räntorna stigit och det är lönsamt för banken att ta emot ditt amorterade kapital för vidareutlåning mot en högre ränta kommer låntagaren inte att erhålla någon ersättning, men man blir betalningsskyldig om räntorna fallit. Inför bostadsköp är det därtill vanligt att hushållen ges rådet av banken att binda en del av lånet för att minska hushållets ränterisk, som bankerna inte direkt marknadsför de komplexa och ofördelaktiga reglerna kring ränteskillnadsersättningen. Många, däribland unga förstagångsköpare, kan därför inte fatta ett välinformerat beslut eftersom man befinner sig i ett informationsunderläge då förpliktelserna mot banken, vid fast ränta, inte framgår på ett ändamålsenligt sätt. Denna problembild lade grunden till att 2014 beslutade om ändrade regler i konsumentkreditlagen. I ett remissvar angående ändringen av regelverket till framförde emellertid följande: ”Det är tveksamt om den föreslagna metoden leder till den transparens som krävs för att en konsument på ett enkelt, tillförlitligt och effektivt sätt ska kunna göra en beräkning eller kontrollera kreditgivarens beräkning av ränteskillnadsersättningen.” Samma principproblem med bristfällig transparens mot konsumenter har funnits på finansmarknadsområdet där man åstadkommit en lösning med det så kallade Normanbeloppet, som visar fondernas faktiska avgifter uttryckt i kronor. Det finns inga uppenbara skäl till att en liknande modell skulle vara omöjlig med ränteskillnadsersättningen vid tecknande av bolån. Inte heller i andra länder verkar det omöjligt att upprätthålla konsumentskyddet på ett mer rimligt sätt. I och har exempelvis låntagaren rätt att amortera av lånet , utan att betala ränteskillnadsersättning. Detta betyder att lånet kan återbetalas . I och ligger gränsen i stället på . I behöver man inte betala ränteskillnadsersättning förutsatt att lånet återbetalas i samband med en bostadsförsäljning och att det gått lånet togs. Om dessa förutsättningar inte uppfylls begränsas dock ränteskillnadsersättningen till att enbart motsvara självkostnaden, dvs banken får inte göra ett vinstpålägg. I finns en regel om att ränteskillnadsersättningen får motsvara högst av det kvarvarande lånebeloppet. I har man krav på att låntagaren måste förvarna innan vid förtida inlösen och i begränsas ränteskillnadsersättningen till högre belopp. Dessutom är reglerna symmetriska i , vilket betyder att låntagaren har motsvarande rätt att få kompensation av banken ifall räntan stigit.