mot · H9022591 · 2021-10-04 00:00:00 — välkomnar dessa föreslagna utbildningssatsningar som går i linje med det förslag som anges i vår motion Stoppa mäns våld mot kvinnor, konkreta åtgärder (2021/22:V622) om ett s.k. ”femicid-paket” där polis, åklagare och domare ska ingå för att kompetensutvecklas i syfte att mäns våld mot kvinnor, sexköp och människohandel för sexuella ändamål ska hanteras med kunskap, rättssäkerhet och seriositet i hela rättskedjan. Även om det i föreliggande motion inte föreslås särskilt kan det inte nog betonas att bredare och fler kunskapshöjande insatser behövs för att öka uppmärksamheten och upptäckten av våld i nära relationer. För att detta ska lyckas är det angeläget att rutinmässiga frågor om våld i olika former ställs inom hälso- och sjukvård, elevhälsan, ungdomsmottagningar och socialtjänst m.fl. Undersökningar visar att de flesta som utsätts för våld inte söker vård för akuta skador utan för andra symtom som ångest, sömnsvårigheter, långvarig smärta, riskbruk, självskadebeteende och depression, våld och psykisk ohälsa, såsom depression, ångest eller självmordstankar. Ohälsan kan ofta bli långvarig, och ett samband med sociala problem såsom sämre ekonomi och social isolering har enligt också påvisats[15]. tar upp vikten av att ställa frågor om våldsutsatthet i vår motion Rutinfrågor om våldsutsatthet inom hälso- och sjukvården (2021/22:360). Kvinno- och tjejjourernas arbete bygger på en idéburen grund utan vinstintresse och är en uppskattad tillgång för samhällets gemensamma strävan att motverka våld. Kvaliteten på jourernas stöd lovordas ofta högljutt och inte minst har detta hörts från olika håll under vårens debatt inom politiken. Men det finns en skillnad i de olika politiska förslagen för hur jourernas framtid ska säkras. De idéburna jourerna har en avgörande funktion som röstbärare för kvinnor och barn. Den rösten är och har alltid varit avgörande för jämställdhetsarbetet. Detta till skillnad från det ökande antal privata aktörer, vars plats på ”marknaden” medför risk för att jourrörelsens mångåriga erfarenhet och kunskap utarmas. Ett viktigt bidrag är utbildning och information till beslutsfattare och yrkesgrupper som möter våldsutsatta i sitt arbete. All denna kunskap, erfarenhet och ideella engagemang riskeras att konkurreras ut till förmån för privata vinstintressen när skyddet av våldsutsatta kvinnor, tjejer och barn konkurrensutsätts. Det har skett en ökning av privat drivna skyddade boenden . Enligt (2020) har antalet fyrdubblats . Vart tredje boende drivs i privat regi med vinstintresse. Som orsak till ökningen uppges bl.a. att aktörer som arbetat med unga ensamkommande nu börjat erbjuda skyddat boende och att det är enkelt att starta ett skyddat boende om företaget har tillgång till fastigheter. Det är inte reglerat vad ett skyddat boende är eller vem som får driva ett skyddat boende. Krav på bemanning eller kompetens hos personalen är inte formulerat, och det finns aktörer som helt saknar erfarenhet inom området. En aspekt som sällan belyses i den allmänna debatten är att arbetet med våldsutsatta faktiskt innebär mer än bara tak över huvudet. Förutom skydd hos jourerna ingår oftast flera delar som t.ex. samtalsstöd, gruppverksamhet, praktisk hjälp, barnverksamhet och chatt- och mejlstöd. Forskning visar att dessa sammanhållna insatser bidrar till att öka självkänslan och välbefinnandet hos den som är våldsutsatt. Rådgivning och stöd som ges med skydd och ett tryggt boende är viktigt för möjligheten att bryta upp från en våldsam relation. har vid upprepade tillfällen tidigare lyft frågan om kvinnojourernas framtid och behov av stabil finansiering. drivs verksamheten ofta i projektform och är beroende av tillfälliga satsningar. Den ökade graden av privatisering inom området hotar hela den ideella stödverksamheten och all kunskap som byggts upp av jourkvinnors arbete med utsatta kvinnor och barn. Vi vill skydda och bibehålla starka fristående kvinnojourer. Deras viktiga arbete med utsatta kvinnor och barn ska inte bedrivas som affärsverksamhet. Kvinnojourerna beskriver att efterfrågan på stöd och hjälp från våldsutsatta har ökat som coronapandemin pågått. Detta kan antas bero på att isolering i hemmet har lett till en ökning av våld i nära relationer. När kvinnor blir utsatta för våld drabbas även barn och unga, och familjer vars tillvaro blivit extra ansträngd till följd av exempelvis arbetslöshet, distansundervisning och trångboddhet, är troligen särskilt utsatta. Regeringen avsatte 2020 i en extra ändringsbudget till civilsamhällesorganisationernas arbete med barn och unga i utsatta situationer samt med våldsutsatta kvinnor, hbtqi-personer och de som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck. välkomnar detta, men vill framhålla risken för att kvinnojourerna framledes försätts i en svår situation utifrån att arbetsbelastningen förväntas öka ytterligare. Av den anledningen lade ett förslag i motion vår 2020/21:4019 med anledning av prop. 2020/21:100 ekonomiska vårproposition, om att dessa anslag ska permanentas. Kvinnojourerna behöver kontinuerlig och tillräcklig finansiering för att kunna bedriva ett fungerande arbete på lång sikt och särskilt nu med tanke på konsekvenserna av pandemin. Det är av största vikt med långsiktiga och stabila lösningar. Att regeringen valt att permanenta statsbidragen på samt även skjuta till [16], ser som mycket positivt. Dock måste ett varningens finger höjas för det faktum att dessa resurser ska delas av ”andra organisationer som arbetar med liknande stöd till våldsutsatta”. Här skulle regeringen, enligt , behöva tydliggöra att kvinnojourerna faktiskt kommer att garanteras långsiktiga och stabila ekonomiska lösningar för att kunna fortsätta bedriva sin verksamhet och föreslår därför ett anslag på särskilt riktat till kvinnojourerna. För närmare beskrivning av våra budgetsatsningar inom området, se vår motion på Utgiftsområde 13 Jämställdhet och nyanlända invandrares etablering (2021/22:V244). Regeringen bör tydliggöra att kvinnojourernas verksamhet inklusive deras skyddade boenden kommer att garanteras långsiktigt, stabila ekonomiska lösningar. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Att en kommun väljer att konkurrensutsätta skyddade boenden är ett ideologiskt beslut som får stora konsekvenser för arbetet med att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. har lyft frågan om hur regeringen egentligen tänker kring detta och utifrån det engagemang för frågan som regeringen nu påstår sig ha, vill vi återigen uppmärksamma att kvinnojourerna måste prioriteras högre för det viktiga arbete som de gör och att de måste få möjlighet till stabil finansiering. Kommuner kan bestämma lämpligt finansieringsverktyg utifrån verksamhetens syfte och brukarnas behov. Det finns alltså utrymme inom gällande lagstiftning att ingå avtal utan att det innebär ett offentligt kontrakt enligt eller upphandlingsdirektivet. I betänkandet Idéburen välfärd (SOU 2019:56) anges att möjlighet finns för kommuner att ingå ett idéburet offentligt partnerskap (IOP) med kvinnojourer. Utredningen motiverar detta med att dessa insatser inte är lika strikt reglerade i socialtjänstlagen och det står att ”det kan konstateras att skyddat boende inte är en reglerad insats enligt socialtjänstlagen på samma sätt som hem för vård eller boende (HVB), stödboende och familjehem är. Det finns dock en beskrivande definition av skyddat boende i termbank. Kvinnojourerna tar dels emot kvinnor som vänder sig direkt till kvinnojouren för att få stöd och hjälp av olika slag, dels sådana som kommer via . Det kan, som kvinnojourerna påpekat, vara svårt att separera de olika verksamheterna som bedrivs. Vissa kvinnor behöver mer stöd, t.ex. komma bort från hemmet, medan andra behöver praktiskt stöd av olika slag eller samtal och vägledning. Ofta behövs en kombination av detta. Utredningens bedömning är att det är möjligt att finansiera verksamhet, även skyddade boenden, som bedrivs av idéburna kvinnojourer utan att upphandla denna verksamhet enligt ”[17]. Skyddat boende kan som en annan lösning direktupphandlas upp till ett värde om . Direktupphandling är visserligen en form av upphandling men den behöver inte konkurrensutsättas, varför kommunen kan vända sig direkt till en kvinnojour. Nya regler väntas även träda i kraft [18] där gränsen för direktupphandling föreslås höjas för bl.a. sociala tjänster. Detta kan öka möjligheterna för exempelvis kvinnojourer att komma överens med kommuner om lösningar för skyddade boenden men det anses inte vara möjligt att bedriva omfattande eller långsiktig social verksamhet inom ramen för den föreslagna gränsen. Många kommuner är oroliga för att göra fel och vågar inte annat än att ta vägen via upphandling, men det finns som angivet andra lösningar och den informationen måste kommunerna få, i syfte att kunna ha kvar kvinnojourerna som den ovärderliga aktör de är och framför allt för att ge kvinnor livsviktigt skydd och stöd. Regeringen bör ta initiativ till att öka informationen till kommunerna om alternativa vägar för finansiering utan upphandlingsprocess i konkurrens med privata aktörer. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. efter att fem kvinnor mördats och frågor om mäns våld mot kvinnor debatterades flitigt i media, gick det även att läsa om goda exempel och innovativa lösningar. Ett sådant är den mobila kvinnojour som drivs av den ideella organisationen i . Idén att starta en mobil jour kom till följd av coronapandemin då många kvinnor till följd av isolering i hemmet antogs ha blivit mer kontrollerade. För de som saknar tillgång till bil eller pengar till bussbiljett är den mobila jouren en förutsättning för vissa kvinnor att få stöd. Om läget är akut erbjuder personalen sig att komma ut och möta den som är utsatt där hen befinner sig. Enligt [19] finns det ett skyddat boende endast i hälften av landets kommuner varav de flesta i storstadsregionerna. I syfte att ge fler våldsutsatta möjligheter att få tillgång till stöd anser att idén om att mobila jourer bör utvecklas och det måste finnas tillgång till jourverksamhet i alla kommuner. Det är en fråga om jämlikhet att öka tillgängligheten för alla oavsett bostadsort. Regeringen bör ta initiativ till att det ska finnas kvinnojourer i alla kommuner samt en mobil jour i varje län. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Män är i stor majoritet i de s.k. kriminella gängen eller nätverken och så har det varit . Kvinnor med ett aktivt deltagande i de kriminella nätverken är ytterst få i jämförelse. Men antalet anhöriga kvinnor som befinner sig i gängmiljön, frivilligt eller ofrivilligt, är desto fler och de befinner sig ofta i en vardag kantad av hot och våld. I flera fall är våldet riktat direkt mot kvinnorna själva antingen av en utåtagerande partner eller av andra gängkriminella. Att lämna en destruktiv relation är alltid svårt men kompliceras ytterligare av att partnern här kan ha tillgång till vapen och även upp av ett helt gäng. Många kvinnojourer nekar att ta emot den här typen av placeringar p.g.a. att hotbilden och att andra boende och personal riskerar att drabbas. Dessa kvinnor lämnas således ofta utan hjälp och menar att metoderna för att hjälpa dem ta steget ut ur den kriminella världen behöver utvecklas. Regeringen bör tillföra resurser för att inrätta ett nationellt skyddat boende för kvinnor som är våldsutsatta av gängkriminella. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Den som utsätts för våld i en nära relation får i många fall problem med sitt boende eller, vilket troligen är vanligare, blir boendesituationen ett hinder att fly från en våldsam relation med i värsta fall dödlig utgång, då tillgången och möjligheten till en egen bostad är minimal. Kommunerna kan i många fall inte erbjuda våldsutsatta kvinnor ett lämpligt boende p.g.a. den generella bristen på bostäder. Enligt kartläggning (2020) är det många skyddade boenden som lyfter att det är ett problem att kvinnor och barn bor kvar länge på det skyddade boendet p.g.a. att det är svårt att hitta en ny permanent bostad. Det råder bostadsbrist i många kommuner, och detta gör att personer kan bli kvar längre än nödvändigt på det skyddade boendet. Det kan också leda till att kvinnan och barnen flyttar ut från det skyddade boendet utan att ha ett stadigvarande annat boende. Utförsäljningen av allmännyttan som ägt rum, främst i storstadsområdena, gör inte saken bättre. Att det byggs bra lägenheter till rimliga priser är en grundläggande förutsättning för att kommunerna ska kunna ta sitt ansvar för våldsutsatta kvinnors och barns boende. Regeringen föreslår i sitt åtgärdsprogram att en kartläggning ska genomföras av vilka insatser kommunerna vidtar för att öka kvinnors möjlighet till eget boende efter placering på skyddat boende. Det är såklart positivt, men anger jämställdhetsministern i ett svar på en skriftlig fråga[20] angående våldsutsatta kvinnors svårigheter att skaffa egen bostad, att det visst är angeläget att alla våldsutsatta vuxna och barn som behöver ska få stöd i övergången till stadigvarande boende efter placering, men ministern för därefter ett resonemang med hänvisning till att regeringen vidtagit åtgärder eller inväntar förslag för att förbättra bostadsförsörjningen för ”socialt utsatta personer” och ”hushåll med svag ställning på bostadsmarknaden”. För blir detta en märklig retorik. Dessa kvinnors bostadsproblem är en konsekvens av våldsutsattheten och dess ofta ekonomiska följdverkningar samt byråkrati och juridiska regler, inte för att de är socialt utsatta eller har en svag ställning i allmänhet. Det behövs tydlighet från regeringens sida för att kommunerna ska kunna ge det stöd och hjälp som behövs till våldsutsatta kvinnor. Regeringen bör utöka stödet till kommunerna för att de ska kunna erbjuda stabilt boende till våldsutsatta kvinnor efter placering på skyddat boende. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. 9 Heder och könsstympning 9.1.1 Hedersrelaterat våld och förtryck och tvångsgifte Hedersrelaterat våld och förtryck har, liksom mäns våld mot kvinnor i övrigt, generellt sin grund i kön, sexualitet, makt och kulturella föreställningar om dessa företeelser. Det hedersrelaterade systemet är komplext och innehåller en rad förtryckande former av strukturell och organiserad karaktär. Det specifika med hedersvåldet är att det utövas med hjälp av kollektiva kontrollmekanismer och sanktioneras av släkt och omgivning. Främst är det flickor och unga kvinnor som drabbas av hedersrelaterat våld och förtryck, men även pojkar och unga män blir utsatta. En särskilt utsatt grupp är hbtqi-personer. De som utsätts för hedersrelaterat våld och förtryck har ofta komplexa problem och behov av ett långvarigt stöd från samhället. För att komma bort från våldet och hotet tvingas de inte sällan bryta helt med sina familjer. Det är viktigt att arbetet för att stävja och verka preventivt baseras på multipla förståelser för hur hedersnormer tar sig uttryck. Det gäller att aktörer som möter målgruppen lär sig att både upptäcka och se varningssignaler tidigt men även att de insatser som sätts in är adekvata och utgår från evidens. brister i att erbjuda långvariga och stödjande insatser vilket allt som oftast är ett resultat av att kostnadseffektivitet sätts före individers behov. Det finns ingen samlad bild av hur utbrett hedersrelaterat förtryck är. fick 2017 i uppdrag av regeringen att kartlägga omfattningen av hedersrelaterat våld och förtryck i alla åldersgrupper i . I uppdraget användes uppgifter från myndigheter, forskningsstudier, kartläggningar och regionala och lokala undersökningar, en enkät till om deras kartläggningar av våld, samt intervjuer. konstaterar att det är mycket svårt att fastställa omfattningen av det hedersrelaterade våldet och förtrycket i . Uppdraget har därför inte varit möjligt att genomföra inom ramen för rapporten. bedömer att arbetet behöver fortsätta för att undersöka, analysera och utveckla stöd och hjälp till personer som är utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck[21]. För att få en adekvat bild av omfattningen av hedersrelaterat förtryck behövs en större kvantitativ studie. Regeringen bör ge Brå i uppdrag att kartlägga omfattningen av hedersrelaterat förtryck. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Alla har rätt att välja om och med vem de ska gifta sig. Barn ska inte kunna ingå äktenskap. Trots det är det allt för många kvinnor och flickor som lever i äktenskap som de tvingats in i av sina föräldrar. Lagstiftning ska fungera dels som ett skydd för människor som riskerar att få sina mänskliga rättigheter kränkta, dels som ett normerande verktyg för att få till attitydförändringar i samhället. Det är därför av stor vikt att vara konsekvent i att inte erkänna tvångsäktenskap, utländska barnäktenskap och fullmaktsäktenskap, både för att inte underminera lagens normerande effekt och för att sådana äktenskap strider mot grundläggande värderingar om mänskliga rättigheter. Enligt information från för kvinnofrid (NCK) gäller från nya bestämmelser som stärker skyddet mot tvångsäktenskap och barnäktenskap. Två nya brott har förts in i . Det är brottet äktenskapstvång och brottet vilseledande till tvångsäktenskapsresa. Brottet äktenskapstvång innebär att genom olaga tvång eller utnyttjande av utsatt belägenhet förmå en person att ingå ett äktenskap eller en äktenskapsliknande förbindelse. Straffet för äktenskapstvång är fängelse i högst . Brottet vilseledande till tvångsäktenskapsresa handlar om att lura någon att resa utomlands i syfte att han eller hon ska giftas bort genom tvång eller utnyttjande. Straffet är fängelse i högst . Möjligheten för barn att få dispens för att gifta sig har tagits bort. Den lägsta åldern som gäller för att ingå äktenskap i är alltså utan undantag . är även stämpling till äktenskapstvång kriminaliserat, dvs. att man planerat att tvinga någon att gifta sig. Från erkänns i inte heller äktenskap som ingåtts utomlands om någon av de inblandade varit under när giftermålet skedde. Förbudet mot att erkänna sådana äktenskap gäller även om parterna inte haft någon anknytning till när äktenskapet ingicks. Det har ingen betydelse hur gamla parterna är då prövar erkännandet av äktenskapet. Undantag från förbudet kan göras om det finns synnerliga skäl, men aldrig om någon av parterna är . Från gäller bestämmelsen om det nya brottet barnäktenskapsbrott, som kan ge fängelse . Till skillnad från brottet äktenskapstvång behöver det inte ha förekommit något olaga tvång, eller utnyttjande av offrets utsatta situation, för att döma för barnäktenskapsbrott om brottet har begåtts mot ett barn. Den nya bestämmelsen innebär också att den som gifter sig med ett barn kan straffas. Ett utreseförbud införs också som ska skydda barn från att föras utomlands för att ingå barnäktenskap eller könsstympas. Att bryta mot utreseförbudet kan innebära ett fängelsestraff [22]. Från yrkesverksamma meddelas dock att det fortfarande råder otydlighet för berörda myndigheter kring hur de ska agera när risk föreligger för unga personer att giftas bort och det finns därmed risk för godtyckliga bedömningar. Regeringen bör ge lämplig myndighet i uppdrag att ta fram tydliga riktlinjer för hur svenska myndigheter ska agera när unga riskerar att giftas bort utanför landets gränser. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Regeringen beslutade om en handlingsplan mot könsstympning av flickor och kvinnor. I samband med beslut om handlingsplanen fick flera myndigheter uppdrag på området. Regeringen har meddelat att arbetet kommer att intensifieras och fler myndigheter har fått i uppdrag att genomföra åtgärder för att förebygga och bekämpa könsstympning av flickor och kvinnor. Detta utifrån att flera myndigheter har redovisat att det finns utvecklingsområden, bl.a. behov av en tydlig samverkansstruktur och kunskapshöjande insatser samt ett stort behov av kompetensutveckling inom socialtjänst, skola och rättsväsende. Det finns också ett behov av informationsinsatser för att öka kunskapen om brottet könsstympning och få fler flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning att söka vård. För är dessa brister inget nytt och vi har drivit frågor i syfte att förbättra upptäckt av risk för och skador av könsstympning samt påtalat behov av vård för dem som behöver. Enligt inventering av regionernas riktlinjer om vård av könsstympade flickor och kvinnor visar att av alla de 21 regionerna som ingår i inventeringen har sex regioner regionala riktlinjer, nio har lokala styrdokument och en region har både regionala och lokala styrdokument och riktlinjer. Fem regioner har inga riktlinjer[23]. I är det uppskattningsvis ca 38 000 kvinnor som är könsstympade. konstaterar att vårdkonsumtionen i relation till detta antal antas vara låg. Flickor under och kvinnor som söker vård och får diagnoser kopplade till könsstympning är särskilt lågt. En hypotes är att dessa åldersgrupper antingen inte behöver vård, inte har tillgång till vård och information om vård, inte vågar söka vård eller inte vill söka vård för att inte bli stigmatiserade. Det kan också vara möjligt att de söker vård inom primärvård eller specialistvård men inte registreras med en diagnoskod för könsstympning och därför inte syns i statistiken. Inrapporteringen till registren varierar också mellan olika regioner. I en tidigare rapport från [24] beskrivs vikten av dokumentation i patientjournalen och att det ibland saknas dokumentation om könsstympning i patientjournalen. menar att registrering av koder behöver förbättras och framför att de flesta fall av könsstympning upptäcks i samband med graviditet och förlossning, vilket kan förklara att upptäckten av könsstympning är högre bland kvinnor i barnafödande ålder. En del av de regioner som har lokala styrdokument har i första hand dessa för barnmorskemottagningar, obstetrik och mödravård är därför viktigt. kan, som inventeringen visar, även övrig hälso- och sjukvårdspersonal inom olika delar av hälso- och sjukvårdens verksamheter också behöva kunskap om kvinnlig könsstympning. Ur ett jämlikhetsperspektiv är detta extra viktigt. har tidigare framfört att det är av största vikt att tillgången till vård är jämlik runt om i . Regeringen bör uppdra åt lämplig myndighet att ta fram nationella riktlinjer för en tillgänglig vård i hela landet för flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. Att regeringen har aviserat att uppdrag ska lämnas i syfte att ta fram kunskapshöjande insatser välkomnar . För att kunna upptäcka flickor och kvinnor som utsatts för könsstympning krävs både kompetens och kunskap. Eftersom könsstympning likt andra delar av våldsspektrumet innebär ett stort stigma gäller det att lära sig att förstå vad som kan vara viktigt att vara observant på för att kunna upptäcka att en flicka eller kvinna utsatts för könsstympning. Viktigt är att olika verksamheter har rutiner för både det preventiva och det reaktiva arbetet. Om personal som riskerar att missa dessa unga flickor och kvinnor inte erbjuds utbildning inom området kan många falla mellan stolarna. har föreslagit införande av obligatorisk utbildning om könsstympning för personal inom hälso- och sjukvården, skolväsendet, och skolhälsovården (mot. 2018/19:2227) och anser att detta är aktuellt. Regeringen bör ge lämplig myndighet att följa upp och utvärdera de kunskapshöjande insatser om könsstympning som ska genomföras. Detta bör ställa sig bakom och ge regeringen till känna. har tidigare föreslagit att en utredning ska tillsättas för att se över förutsättningarna för att verksamheter som har specialistkompetens om kvinnlig könsstympning, ska få ett utvidgat ansvar för att kunna fungera som regionala eller nationella . Det är av största vikt att den kompetens som redan finns på området tas till vara och förvaltas. Amelmottagningen på i har arbetat metodiskt och effektivt för att sprida kunskap gällande könsstympning.