mot · H9023801 · 2021-10-05 00:00:00 — ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inrätta en tioårig nationell strategi för det fortsatta samlade arbetet med psykisk hälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att roll ska förtydligas och förstärkas i samband med inrättandet av strategin och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att anta en tydlig nationell målsättning för förbättrad psykisk hälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en nationell kommitté med huvudansvar för det samlade nationella arbetet med psykisk hälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inrätta ett nationellt forskningsprogram inom området psykisk hälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att psykisk hälsa ska vara ett eget politikområde och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en utredning för nya strukturer som möjliggör förstärkt tillgång till ökad psykiatrisk kompetens inom primärvården och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten till lagstadgat krav på kompetens för att möta patienter med psykisk ohälsa inom primärvården och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska få i uppdrag att arbeta fram förslag på riktade utbildningsinsatser för att stärka kunskapen om tidiga risktecken vid psykisk ohälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att stimulera till åtgärder som verkar för att modernisera och utveckla den psykiatriska vården och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att uppmuntra till studier och pilotprojekt som syftar till att nya arbetssätt och metoder prövas ute i regionerna och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att fastspänning som tvångsåtgärd ska fasas ut och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att initiera en utfasningsplan av fastspänning som tvångsåtgärd och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tidsramen för en total utfasning av tvångsåtgärden fastspänning ska vara högst och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att omgående utveckla och förstärka barn- och ungdomspsykiatrin genom nationella flödesprogram och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att inrätta en strategi för en ändamålsenlig hantering av förskrivning av psykofarmaka till barn och unga och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om standardiserad uppföljning och utvärdering gällande följsamhet av nationella riktlinjer samt rekommendationer vid förskrivning av psykofarmaka till barn och unga och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ta fram riktlinjer för en mer restriktiv förskrivning av psykofarmaka till barn och unga för att minska onödig överförskrivning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att införa kontinuerliga bedömningar av psykisk samt psykosocial hälsa inom grund- och gymnasieskolan och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att standardisera terapeutisk behandlingskompetens inom grund- och gymnasieskolan och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten till stärkt stöd till riktade kunskapsinsatser i grund- och gymnasieskola som fokuserar på psykisk hälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten att integrera kunskap om psykisk hälsa och ohälsa i läroplanen och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ta fram nationella riktlinjer för att främja hbt-plus-personers psykiska hälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att samtalsterapi och psykologisk utredning ska säkerställas som förstahandsalternativ vid vårdande behandling av könsdysfori och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att initiera ett pilotprojekt med syftet att utreda fördelar, kostnader och konsekvenser av ett framtida förstatligande av samtliga rättspsykiatriska vårdenheter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en nationell samordnare med uppdrag att kontrollera de rättspsykiatriska vårdenheternas vårdkapacitet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att den nationella samordnaren ska ansvara för att säkerställa en evidensbaserad vård inom rättspsykiatrin och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att säkerställa en nationellt standardiserad och högkvalitativ utredningsprocess för diagnostisering av neuropsykiatrisk funktionsnedsättning och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ska uppdras att ta fram nationella riktlinjer för en jämlik vård vid neuropsykiatrisk diagnos och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda möjligheten till riktade kunskapsinsatser för att öka kunskapen om neuropsykiatriska diagnoser i samhället och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en nationell samordnare med samlat ansvar för det suicidpreventiva arbetet och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att uppdatera det befintliga niopunktsprogrammet för suicidprevention och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att verkställa konkreta delmål och planlägga det fortsatta arbetet med nollvisionen för suicid och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att standardisera tydliga riktlinjer för eftervård av suicidnära patienter och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att starta projektverksamhet med kriscenter i utvalda län och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om ett utökat stöd till ideella föreningar som arbetar med suicidprevention och psykisk hälsa, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att tillsätta en utredning med syftet att införa en standardiserad uppföljning av självmordsnära patienter inom svensk hälso- och sjukvård och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att stärka stödet till efterlevande genom att arbeta fram riktlinjer för att möta behov och säkra ett riktigt omhändertagande av anhöriga när suicid inträffar och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att utreda behovet av särskilda utbildningsinsatser för en bättre vård av äldre som lider av psykisk ohälsa, och detta tillkännager för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att ta fram en nationell handlingsplan för att möta en väntad ökad psykisk ohälsa med anledning av covid-19-pandemins effekter på den psykiska ohälsan och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att fastslå en etableringsplan för att säkerställa att får en nationell stödlinje för psykisk hälsa och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att den nationella stödlinjen för psykisk hälsa ska startas och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att anmälningsplikt vid suicid ska införas och tillämpas av hälso- och sjukvården samt och tillkännager detta för regeringen. ställer sig bakom det som anförs i motionen om att implementera arbetssättet hos haverikommissioner vid suicid och tillkännager detta för regeringen. vision är att den psykiska hälsan i vårt land ska vara mycket god. Att få må bra och leva ett gott liv ska vara möjligt för alla. Psykiskt välmående ska helt enkelt vara en rättighet. När det psykiska måendet försämras ska samhället möta upp behov i ett tidigt skede och leverera snabb tillgång till psykoterapi och andra effektiva behandlingsmetoder. Den statliga styrningen ska vara tydlig och utgå ifrån ett helhetsperspektiv. Arbetet med att främja den psykiska hälsan ska därför aktualiseras genom samlade och strukturerade insatser, som ska preciseras utifrån övergripande mål för området. Nya innovativa arbetssätt och metoder ska prövas och utvecklas kontinuerligt. Det innebär att primärvården och den specialiserade vården behöver moderniseras och levererar goda resultat. ska vara framstående i arbetet med att främja psykisk hälsa. Vi ska vara ledande i att utveckla en evidensbaserad vård och behandling, som vi alltid ska sträva efter att skapa effektiva strukturer för att hantera komplexiteten av psykisk ohälsa inom alla aktuella samhällsnivåer. För att uppnå en god psykisk hälsa hos befolkningen krävs det kraftfulla insatser och en väl utarbetad plan där långsiktighet är en avgörande faktor för att kunna uppnå resultat. Detta menar vi ska utgöra grunden för det fortsatta politiska arbetet med psykisk hälsa i . Samtliga åtgärder och insatser ska utgå ifrån en tydlig nationell strategi. Förskrivningen av psykofarmaka ska, i största möjliga mån, ersättas med andra åtgärder och ska alltid användas med extra försiktighet när det gäller barn och unga. vill tydligt verka för att minska antalet självmord i . Av den anledningen ska en nationell samordnare med ett samlat ansvar för suicidprevention tillsättas. En långsiktig nationell strategi för arbetet med psykisk hälsa behöver en samlad och långsiktig plan för att hantera den ökade psykiska ohälsan. Enskilda och kortsiktiga satsningar kommer aldrig att kunna möta den problematik som vi står inför. Därför krävs det starka prioriteringar och en seriös plan för det fortsatta arbetet. Den förda kvartalspolitiken måste ifrågasättas och ersättas med en tioårig strategi, i enlighet med vad som föreslås i slutbetänkandet SOU 2018:90. I slutbetänkandet föreslås likaså ett nationellt mål för strategin och en målstruktur som ska verka sektorövergripande. Detta är ytterst angeläget och behöver konkretiseras. Den växande psykiska ohälsan kräver att vi ser över det statliga styret och skapar nya strukturer för ökad förståelse och ett förbättrat samarbete mellan departement, myndigheter och involverade aktörer. Med tydliga resultatmål och ett seriöst analytiskt åtagande ska utförda insatser grundligt följas upp. Med anledning av detta vill vi se en tydlig nationell, pådrivande styrning och verka för att roll förstärks och förtydligas. För en långsiktig och tydlig politisk linje krävs målmedvetenhet. Därför är partiöverskridande konsensus helt avgörande för att kunna uppnå verkliga resultat och komma ifrån kortsiktiga insatser. Av den orsaken bör samtliga partier i riksdag gemensamt utforma de slutliga detaljerna i den nationella strategi som föreslås i utredningens slutbetänkande. En nationell kommitté för arbetet med psykisk hälsa behöver tillsättas. Kommittén ska bestå av ansvariga ministrar, utsedda representanter från samtliga riksdagspartier och personer som besitter särskild expertis inom området. Slutresultatet av den nationella kommittén bör sedan formuleras i en proposition som behandlas av . Forskning är avgörande för den fortsatta utvecklingen av evidensbaserade metoder inom både hälso- och sjukvård samt socialtjänst. Detta utgör också en grundläggande förutsättning för ökad kunskap om psykisk ohälsa i relation till livsomständigheter, och hur dessa påverkar hälsan. Långsiktighet är lika relevant när det gäller forskningen. För att uppnå god kontinuitet och en hållbar kunskapsutveckling inom området psykisk hälsa finns det behov av ett särskilt forskningsprogram inom området. Det nationella forskningsprogrammet ska även fungera stödjande i arbetet med den nationella strategin och verka . Psykisk hälsa som eget politikområde Vi har en statlig verksamhet som indelas i politiskt relevanta områden. Syftet med indelningen är att tydliggöra kopplingen mellan mål, måluppfyllelse, resultat och kostnader. Det skapar i sin tur bättre underlag för arbete och ger ledamöter samt regeringar nödvändigt underlag för hur statliga medel sedan ska prioriteras. indelas den statliga verksamheten i totalt 47 politiska områden. Vissa är sektorsövergripande och andra mer avgränsade. Varje politiskt område delas in i olika verksamhetsområden. Psykisk hälsa/ohälsa ligger exempelvis inom ramen för hälso- och sjukvårdspolitiken samt folkhälsopolitiken. För att stärka den psykiska hälsan i samhället, och möta den ökade psykiska ohälsan, krävs det ökad förståelse för att det är ett område som berör flera politik- och samhällsområden. Det finns därför behov av att samla psykisk hälsa till ett politikområde, som ska vara styrande när det gäller insatser inom andra politikområden. Det innebär alltså en sammanfogad utgångspunkt för politisk styrning och insatser. Den statliga styrningen ska utgå ifrån framtagna principer, vilka ska verkställas genom regeringens förvaltningspolitik. Det innebär således att dessa principer ska tillämpas av riksdag och regering vid styrning av myndigheter och verksamheter. Politikområdet psykisk hälsa ska ha ett övergripande mål vilket kräver att insatser, åtgärder och prioriteringar likaså preciseras inom varje utgiftsområde. Åtgärder för att möta det ökade antalet sjukskrivningar vid psykisk ohälsa Hälso- och sjukvårdens primära ansvar ska vara att förebygga ohälsa och erbjuda en kvalitativ vård för de som drabbas av sjukdom. Sjukförsäkringen ska i sin tur verka för möjlighet till tillfrisknande och en framtida återgång till arbete. Vi menar att fokus måste lyftas från sjukintygen och istället handla om varje enskild individs hälsa. hanteras psykisk ohälsa ofta reaktivt snarare än proaktivt. Därför behöver vi se över hur hälso- och sjukvården kan omstruktureras för att tidigt fånga upp patienter som drabbas av psykisk ohälsa, och kunna erbjuda adekvata insatser. En av tre i väntrummet på en vårdcentral i vårt land har någon form av psykisk ohälsa. Trots detta faktum saknas resurser att erbjuda patienter ändamålsenlig behandling. För att kunna erbjuda rätt insatser krävs förstärkning av viss kompetens, såsom psykologer, specialistsjuksköterskor i psykiatri, arbetsterapeuter och fysioterapeuter. Bemanningen på våra vårdcentraler behöver utgå från flödesanalyser och därmed vara behovsstyrd. Vi måste därför utreda var särskild kompetens, såsom exempelvis psykologer, gör mest nytta och pröva nya strukturer för ett bättre strukturerat omhändertagande av patienter. Förebyggande och hälsofrämjande insatser är otroligt viktigt när det gäller psykisk hälsa. Det kan motverka förekomsten av sjukskrivningar på ett mycket effektivt sätt. En viktig aspekt är stärkt kunskap om tidiga risktecken vid psykisk ohälsa, såsom exempelvis sömnsvårigheter och minnesrubbningar. Med ökad medvetenhet om tidiga risktecken vid psykisk ohälsa hos både allmänhet och personal inom primärvården, kan psykisk ohälsa upptäckas i ett tidigt skede. Det kan i sin tur minska behovet av resurskrävande insatser från sjukvården och samhället i övrigt. För att stärka allmänhetens kunskap finns olika typer av kommunikativa insatser man kan använda sig av. För att stärka kompetensen hos vårdpersonal krävs riktade utbildningsinsatser. Utvecklingen av den psykiatriska vården i behöver sättas högt på agendan. Genom riktade insatser och tydliga resursförstärkningar kan vi skapa utrymme för att svensk psykiatrivård moderniseras och tydligt följer den löpande kunskapsutvecklingen. Det finns ett växande behov av en psykiatrisk vård som möter den kraftigt ökade psykiska ohälsan hos vår befolkning. Därför ska vi också tydligt arbeta för en hög vårdstandard där vi kan erbjuda en kvalitativ vård som är patientcentrerad och säker. Personer som lider av psykisk sjukdom är en väldigt utsatt patientgrupp. Vi ser stora brister när det kommer till flera viktiga områden inom psykiatrin. Det kräver i sin tur komplexa åtgärder och insatser. Forskning och kontinuerlig utveckling av den psykiatriska vården är avgörande faktorer för att vården ska hålla hög kvalitet och generera positiva resultat. Ute i våra regioner prövas nya metoder och arbetssätt genom exempelvis forskningsstudier och olika typer av pilotprojekt. Goda exempel på detta är psykiatrisk akut mobilitet () och brukarstyrd inläggning (BI). För att möta ökade behov av psykiatrisk vård krävs ett kvalitetsorienterat fokus som möter aktuella behov genom resurseffektiva processer. Nya innovativa metoder och arbetssätt som resulterat i goda utfall bör därför, i högre utsträckning, implementeras i den ordinarie verksamheten och standardiseras inom svensk psykiatri. Med tanke på att regionernas resurser och förutsättningar skiljer sig åt krävs således åtgärder för att stimulera till att implementering aktualiseras. För att upprätthålla fortsatt utveckling av den psykiatriska vården är det likaså relevant att uppmuntra projekt som avser att verka för det ändamålet. Inom den psykiatriska tvångsvården förekommer fortfarande fastspänning som tvångsåtgärd. Enligt användes fastspänning som tvångsåtgärd inom svensk psykiatri vid 3 820 tillfällen , och det var 1 348 patienter som blev utsatta för tvångsåtgärden. Fastspänning som tvångsåtgärd regleras i lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen om rättspsykiatrisk vård (LRV). fastslår att tvångsvård ska vara en sista åtgärd när alla andra alternativ har uttömts. I det fall en fastspänning varar i en period som är längre än måste detta rapporteras till Inspektionen för vård och omsorg (). förekom det 197 sådana fall och det var 141 patienter som drabbades. menar att det är ett frihetsberövande och inhumant förfaringssätt som ska fasas ut. Fastspänning kan vara mycket traumatiskt och kan innebära allvarliga följder, såsom posttraumatiskt stressyndrom. Den här typen av tvångsåtgärd är likaså kränkande för den drabbade individen och kan ge svåra men för resten av livet. En förlegad metod, som fastspänning med bälte, är inhuman och det finns starka skäl för att psykiatrin borde hitta och tillämpa mer humana metoder, framför allt när det gäller barn och unga vuxna. På slutade man att spänna fast psykiskt sjuka . Istället använder man sig av metoder där samtal och mänsklig kontakt primärt används för att få patienten lugn. Personalen tränas också i team där de får lära sig att hantera våldsamma och farliga patienter. Det handlar om fysiska grepp, men också om att samtala för att lugna patienten. Det finns alltså fungerande exempel på andra metoder som är betydligt mer humana, där patienten inte behöver bli helt omyndigförklarad eller fullkomligt utlämnad. menar därför att fastspänning inte längre ska användas som tvångsåtgärd. Vi menar likaså att ett totalt förbud mot fastspänning ska vara målsättningen även när det gäller vuxna. Det är hög tid att inrätta en långsiktig och patientsäker plan för att verkställa utfasningen av fastspänning som tvångsåtgärd inom psykiatrin. Utfasningsplanen ska initieras och tidsramen för utfasningen ska vara högst . Krisen inom barn- och ungdomspsykiatrin (BUP) drabbar barn och unga svårt. vill införa nationella flödesprogram och vårdpaket för barn och ungdomar som drabbats av psykisk ohälsa, som till exempel självskadebeteende, ångest och depression. Dessa nationella program ska beskriva hur och vilka insatser som denna målgrupp ska få tillgång till och inom vilken tidsram. Även koordineringen mellan olika sektorer såsom bup, socialtjänst, förskola/grundskola och elevhälsan måste ses över så att insatserna fungerar som en helhet. De nationella programmen ska tidigt fokusera på förebyggande insatser, som förhindrar att sjukdomstillståndet hos barn och unga förvärras. Nationella flödesprogram och vårdpaket för barn och ungdomar som drabbats av psykisk ohälsa ska innebära att målgruppen erbjuds en snabbare och mer sammanhållen hjälp som innebär bästa möjliga utredning och behandling. Modellen är inspirerad av de danska ”forløbsprogrammer” och ”pakkeforløberne” som säkrar en snabb och sammanhängande vård av barn och unga som drabbats av psykisk ohälsa. har tidigare haft liknande problem som , med långa köer till barn- och ungdomspsykiatrin, men sedan man infört nationella flödesprogram och vårdprogram har man kunnat korta väntetiderna till barn- och ungdomspsykiatrin från 52 . Förskrivning av psykofarmaka till barn och unga I och med att den psykiska ohälsan ökar hos barn och unga ökar också förskrivningen av psykofarmaka. Vi ser bland annat en ökning av bensodiazepiner, vilket är ett läkemedelspreparat som främst används för att behandla ångest och sömnsvårigheter. Det föreligger en stor beroenderisk av användandet och risken för biverkningar är likaså avsevärd. Trots det får en stor andel unga preparaten utskrivna, och i många fall handlar det om . Förskrivningen av bensodiazepiner är också något som går emot befintliga riktlinjer, vilket är mycket allvarligt. anser att det är alarmerande att barn och unga behandlas med den här typen av preparat i så pass hög utsträckning. Psykofarmaka som enskild behandlingsmetod är inte en hållbar praxis inom svensk hälso- och sjukvård. Vi menar därför att förskrivningen av den här typen av läkemedel ska ske i samband med kompletterande behandling och en seriös uppföljning av patienten. Därför ser vi också behov av att vårdens behandlingsmetoder kontinuerligt kvalitetsgranskas och utvärderas. Det krävs specialiserad kunskap och förståelse för medicinska risker och långsiktiga effekter vid förskrivning av psykofarmaka. Det menar vi stärker behovet av att rätt kunskaper och resurser finns tillgängliga för en adekvat behandling. Praxis bör likaså vara att den medicinska behandlingen understöds av uppföljande behandling. Det är en viktig och central faktor för att behandlingen ska vara patientsäker. Vi behöver därmed säkra den farmakologiska behandlingens följsamhet, genom standardiserad uppföljning och kontinuerliga utvärderingar. menar att en ökad förskrivning av psykofarmaka till barn och unga måste problematiseras i högre grad. Befintliga rekommendationer och nationella riktlinjer ska efterföljas. Det uttalade målet ska vara en minskad läkemedelsförskrivning och en behandlingspraxis där fokus ligger på långsiktiga och ändamålsinriktade behandlingsåtgärder. De allvarliga konsekvenserna av tidiga psykiska besvär har redan påvisats. Unga som behandlats för ångest och depression, inom den specialiserade vården, har ökad risk för långdragna sjukdomsförlopp, ohälsa och en försämrad funktionsförmåga. Därför är det oerhört viktigt med återhämtning från psykisk ohälsa, vilket kan ske genom en kvalitativ och fullständig vård som är individanpassad. Behandling med psykofarmaka är inte en långsiktig lösning. Det krävs istället andra verkningsfulla behandlingsåtgärder, som exempelvis terapeutisk behandling, för att hantera den underliggande problematiken. Att med medicinering bedöva orsaken till den psykiska hälsan är inte en godtagbar strategi. Därför behöver vi se över befintliga rutiner. Riktlinjer för en mer restriktiv förskrivning av psykofarmaka ska tas fram för att minska förekomsten av onödig överförskrivning och minska risken för svåra biverkningar i de fall när läkemedel kombineras. Den psykiska ohälsan hos barn och unga ökar kraftigt, vilket kräver ett flertal åtgärder som kan möta och förebygga framtida psykiska besvär i ett tidigt skede.