kam-sd · H8C120210913sd · 2021-09-13 09:00:00 — håller en särskild debatt om händelseutvecklingen i . Debatten har begärts av respektive . Från regeringen deltar utrikesminister (S). Plats: Kammaren, Allmänhetens entré, , (Antalet besöksplatser är begränsat med anledning av coronapandemin.) Den särskilda debatten är öppen för allmänhet och media och går att se direkt eller i efterhand via webb-tv. Observera att antalet åhörar- och pressplatser är begränsat med anledning av coronapandemin. har stöttat det afghanska folket. Vi gjorde det under ockupation, vi gjorde det under 1996-2001 och vi har gjort det under de som har gått . Svensk politik för framtid är tydlig: Vi kommer att göra det vi kan för att fortsätta stödja landets utsatta befolkning, för att motverka en humanitär katastrof och dess konsekvenser, inklusive en potentiell flyktingkris och för att rädda det vi kan av landvinningar för kvinnors och flickors rättigheter och utbildning. Vi kommer inte att ge bistånd till talibanerna, och vi kommer inte att legitimera de krafter som vill förstöra det som vi har arbetat för. Vi kommer däremot att arbeta för en inkluderande regering och föra en aktiv regional diplomati. Särskild debatt om händelseutvecklingen i I den humanitära kris som pågår är det befolkningen som drabbas. Därför har regeringen flyttat från bilateralt utvecklingsbistånd till humanitärt stöd. Det som är kvar att kämpa för när det gäller fred, frihet och mänskliga rättigheter ska ha vårt stöd liksom de miljoner kvinnor och barn som behöver mat, vård och utbildning. De insatser som vi och likasinnade har gjort i har inte varit förgäves. Vår närvaro har bidragit till säkerhet, som i sin tur har varit en förutsättning för utvecklingsbistånd. Afghaner har mer utbildning och tillgång till sjukvård. Kvinnors och flickors åtnjutande av mänskliga rättigheter har förbättrats radikalt sedan det senaste talibanstyret. Det är ett annat land som kommer att möta den regering som har tagit över. Den tillfälliga regering som talibanerna har utsett innehåller dock inte en enda kvinna. Den inkluderande aspekten, som talibanerna själva har sagt att regeringen skulle ha, är högst begränsad. Detta är oroande för kvinnors och flickors åtnjutande av mänskliga rättigheter liksom för personer som tillhör minoriteter. Vi måste stå upp för respekten för mänskliga rättigheter liksom för rättsstatens principer och för demokrati. Vi behöver påminna om folkrättsliga förpliktelser. Om detta har jag haft diskussioner med kollegor i och utanför , liksom om behovet av humanitärt tillträde som är avgörande för att undvika en humanitär kris. Närmare 20 miljoner människor i är i behov av humanitärt stöd. Tydliga budskap måste kommuniceras av FN, EU och regionala organisationer som , men också av länder i regionen och av . Vi brottas alla med samma utmaningar: Hur förhåller vi oss till talibanerna för att bidra till att folkets lidande minskas? Hur undviker vi att åter blir ett nav för terrorgrupper? Och hur undviker vi att utvecklingen i får konsekvenser bortom landets gränser? Säkerhetssituationen inne i landet är högst osäker, och vi måste alla bidra till att den inte förvärras. Därför är kravet på en inkluderande regering, som återspeglar hela befolkning, så viktig. En förvärrad humanitär kris, flyktingströmmar och terrorism riskerar att skapa instabilitet också utanför gränser. De centralasiatiska länderna har en viktig roll i detta. Och vi ska föra en dialog med dem direkt, vilket jag också har gjort och gör genom det svenska ordförandeskapet i . Talibanernas kontakter med , och kan påverka maktrelationerna i regionen, varför måste vara uppmärksamt på utvecklingen och ha nära kontakter med allierade. kommer inte att överge det afghanska folket; det har vårt långsiktiga stöd. Att vara kvinna är inget brott, men för det kan du straffas i talibanernas . Att vara journalist är inget brott, men för det kan du straffas i talibanernas . Det är om detta dagens debatt handlar - den nya och bistra situation som uppstått efter att Kabulregeringen snabbt fallit som ett korthus. Låt mig uttrycka respekt för den skicklighet som många från utrikesförvaltningen, Försvarsmakten och visat prov på under den svåra och farliga operationen att rädda människor ut ur under en kaotisk evakuering. Till dessa kvinnor och män vill jag rikta ett stort tack. Men efter detta finns det skäl att börja räkna upp de frågor som kräver att regeringssidan axlar sitt politiska ansvar. Utrikesminister har understrukit att det har funnits uppdaterade evakueringsplaner för ambassadanställda. Planeringen och förberedelserna för alla andra verkar dock ha saknats eller vara ett arbete som har inletts väldigt sent. Trots talibanernas framfart avvaktade , medan andra länder redan många månader före Kabuls fall kommit ur sina startblock. Självkritiskt måste väl regeringen erkänna det ovärdiga i all den tid som slösades bort på politiskt tjafsande med oppositionen, då gav konkreta förslag på hur de tolkar som tidigare hjälpt nu skulle ges hjälp från ? Först talades det om grundlagsbrott och ministerstyre. Sedan hävdades siffran 10 000 personer. Efter en helt onödig politisk konflikt ändrade sig regeringen och använde sig av kvotflyktingsystemet - precis som vi hade sagt, och precis som regeringens ministrar hade motsatt sig. Över 1 100 personer har evakuerats till . Av dessa personer handlar det om två tolkar. Det sätter ljuset på en annan fråga. Kan regeringen med trygghet säga att alla personer som har tagits in i har fastställd och säker identitet och inte utgör någon säkerhetsrisk? Åtminstone två personer som har utvisats ur återfanns på på flyg med evakuerade från . Talibanerna styr - en regim bestående av bara män och några som stämplats som internationella terrorister. Hela systemet gungar. Till det kan läggas tidigare års torka, brist på mat och andra resurser. En humanitär katastrof kan vara att vänta med risk för stora flyktingströmmar. Från den sida har det sagts: Inte en spänn till talibanerna! Och bistånd har svängts så att pengarna går till det humanitära och det akuta. Det är en förändring som vi står bakom. Därför efterlyser vi en bredare utvärdering av åren i och inte bara det som regeringen har sagt om en sedvanlig utredning kring det militära inslaget. Det ska vara en bred utredning som även inbegriper det civila och biståndets närvaro. Tänker regeringen sig en bred utvärdering, eller ska det blåsas till onödig strid även här precis som det gjordes kring tolkarna och deras situation? Det är en fruktansvärd och djupt tragisk situation som vi ser i , där av den afghanska befolkningen riskerar att hamna under fattigdomsgränsen . Talibanernas snabba och hänsynslösa frammarsch var och är oroväckande, och jag tror att vi är många som chockerades över det faktum att islamisterna så snabbt kunde ta kontroll över praktiskt taget hela landet. Detta till trots får vi inte glömma den svenska försvarsmaktens insatser som utifrån förutsättningarna förtjänar en stor eloge. måste vi visa vårt fulla stöd för de veteraner som lider av trauman efter sin utlandstjänstgöring. Vi måste också hedra de fem svenskar som har stupat i . Alla de svenskar som har tjänstgjort där förtjänar ett enormt tack, och de ska känna stolthet över sitt historiska bidrag. Mot bakgrund av rådande läge är det oerhört viktigt att vi kommer ihåg att det bara är naivt att tro att talibanerna skulle vara en pålitlig förhandlingspartner. Det har vi sett ett flertal exempel på. Ideologin är oförändrad, och flera gamla talibanledare är kvar. Ökända terrorister får maktpositioner och implementerar samma inslag som kännetecknade den förra . Inte minst sedan man presenterat sin nya så kallade regering ser vi klart och tydligt att det är så: Hela fem ministrar är före detta Guantánamofångar som tillhört . När vi nu ska verka för att hjälpa civilbefolkningen i landet krävs därför varsamhet. har kritiserat regeringen för bristen på kontroll avseende vart svenska biståndsmedel går i ett av världens mest korrupta länder. Den senaste visade klart och tydligt hur biståndet rent av kan ha varit kontraproduktivt. Det är uppenbart att biståndet till stora delar inte bara har slösats bort och fortsatt göda korruptionen utan dessutom kan ha motverkat själva syftet. Vår mångåriga kritik ligger med andra ord fast, och det är kanske viktigare än någonsin att biståndet är strikt fokuserat på det humanitära, det vill säga mat och mediciner. engagemang i måste utvärderas. Jag talar då inte bara om det närmast självklara, nämligen en utvärdering av biståndets effekter och konsekvenser, utan jag talar naturligtvis även om vårt militära bidrag. Även om vår försvarsmakt bidragit till mycket gott för enskilda går det inte att komma ifrån att det också är ett fundamentalt misslyckande i strategin om militära utlandsinsatser. Det är alldeles uppenbart att en god relation till var en viktigare faktor för insatsen i än omsorg om landets framtid. Svenska soldaters liv får aldrig riskeras i insatser som saknar rimliga mål. Inledningsvis vill jag rikta ett stort tack till alla utsända och deras anhöriga som åtagit sig att fullfölja våra beslut utifrån FN:s mandat. har varit på plats med väpnad styrka, på inbjudan av . Era insatser har samlat gjort skillnad för säkerhet och utveckling, för att öppna demokratins dörrar för det afghanska folket och för att ge kvinnor och flickor kraft, utbildning, ett ansikte och en synlig plats i samhället. Förändring tar tid. Frihet som vunnits och drömmar som tänts lever vidare. Talibanernas väg till maktövertagande väcker många frågor. Att lämna tillsammans, under mer ordnade former, hade varit möjligt. Avslutet på vår gemensamma insats rör bland annat krishantering, omställningsförmåga och planering. Mitt i det kaos som följde gjordes fantastiska insatser. Tack till alla, från och globalt, som med sina insatser gjorde det möjligt att evakuera över 1 100 personer till och sammantaget över 120 000 personer ! Det vi har sett hända visar att den internationella närvaron var nödvändig för att ge förutsättningar för utveckling, ökad frihet och demokrati, men det ger oss också många fler insikter. En av dem är vikten av att skapa väl underbyggda underlag för framtiden. vill se en bred analys av våra i inkluderande alltifrån bistånd och diplomati till militära insatser, inklusive en internationell utblick. Den måste få en parlamentarisk dimension för att säkra en god grund för kommande beslut. bygger säkerhet tillsammans med andra, och vi vill inte att drar sig tillbaka från insatser med EU, Nato och FN. anser att samlade åtagande har varit så brett och omfattande att en särskild parlamentarisk kommitté bör tillsättas. Denna debatt begärde vi efter att ha följt regeringens agerande. Utrikesministern har varit tydlig: Det har funnits en evakueringsplan för ambassadpersonalen. Det verkar däremot inte har funnits några reservplaner eller en gemensam hållning inom regeringen kring evakueringen av lokalanställda. innan föll ifrågasatte en av regeringens ministrar till och med behovet av att hjälpa de afghaner som bidragit till vår insats och våra lokalanställda - detta som andra länder tydligt visat viljan att skydda och ge afghaner som varit en del av de internationella ansträngningarna en . Många av dem som förts till borde inte ha behövt lämna i kaos. Fler hade kunnat evakueras till säkerhet. Vår tjugoåriga militära insats i hade kunnat avslutas på ett mer värdigt sätt. Ansvaret delas av många, men ytterst bär regeringen ansvar för agerande. Talibanernas maktövertagande är ett hårt slag för det redan prövade afghanska folket. Talibanernas övertagande av makten hotar små men påtagliga demokratiska framsteg som gjorts i landet. Särskilt kvinnor och flickor riskerar att fråntas sina ekonomiska och sociala rättigheter, såsom att få gå i skolan, kunna välja sitt arbete, utöva sport och få tillgång till mödrahälsovård - helt enkelt ha makten över sina egna liv. Den kaosartade evakueringen började för sent och lämnade kvar många som hjälpt oss och som hade behövt vårt skydd. Vi måste nu ta ansvar för att skydda alla MR-försvarare, kvinnorättsaktivister, journalister och tolkar som finns kvar i och som riskerar att torteras och dödas av talibanerna. måste därför omgående höja mottagandet av kvotflyktingar från 5 000 till 10 000. I måste de afghaner som fått eller riskerar att få ett utvisningsbeslut omgående få stanna och ges permanent trygghet här. Kalla det vad ni vill - vi har redan utvisat alltför många tusen till talibanernas piskrapp. Deras liv har ni på ert samvete. stöd och bistånd till måste fortsätta med oförminskad kraft. Världssamfundet behöver nu sluta upp bakom FN, såväl politiskt som ekonomiskt. behöver i samarbete med andra länder driva på för att FN ska få en ledande roll. FN är tydliga med att de avser att "stay and deliver". Det gör också många biståndsaktörer, och som svensk måste man vara extra stolt över Svenska Afghanistankommitténs arbete. Om vi inte stöder dem lär torkan, hungersnöden och coronapandemin drabba många afghaner hårt. Hela idén med invasion av byggde på en imperialistisk tanke. , och västvärldens militära uttåg visar på att man aldrig satt det afghanska folkets intressen främst. Det är ett oundvikligt slut på en militär insats som redan från början var dömd att misslyckas. Det afghanska folket har fått betala priset för denna övertro på militära lösningar. i är den största och längsta militära insats vi genomfört utomlands. Närheten till Nato och har allvarligt skadat internationella rykte. Civilt har biståndet bestått av , och har i rad varit det land som tagit emot mest svenskt bistånd. Detta måste utvärderas grundligt och seriöst. När regeringen nu inte gör det kommer vi i oppositionen att gå ihop, från vänster till höger, för att se till att det blir verklighet. Engagemanget för är nämligen stort i . Det är stort hos dem som flytt, hos dem som är veteraner och hos dem som står utanför och demonstrerar. Låt oss ta vara på det och fortsätta att stödja det afghanska folket - inte talibanerna! hedrar vi offren för terrorattackerna . Det oerhörda som hände då har direkt bäring på det vi debatterar . Det var i tallklädda dalar, djupa grottor och tunnelsystem som planerade och tränade. Det var talibanernas som 20 000 islamistiska rekryter anlände till för att lära av budskap och dödliga färdigheter i det som har kallats ett universitet för terror. Vi blir alla djupt berörda när vi påminns om talibanernas skräckvälde 1996-2001. Detta är ett av de mest vedervärdiga system som världen upplevt. Trots detta - trots de offentliga avrättningarna och förtrycket av kvinnor - jublas det på sina håll över det nya islamiska emiratet. I propaganda och i jihadistiska chattforum hyllas det som kallas talibanernas historiska seger. Den nya regimen, i vilken fler än hälften av personerna finns på FN:s sanktionslista, välkomnas, liksom återkomst till . Detta är en återkomst som enligt terrorexperter är oundviklig. Vid fredsförhandlingarna i påstod talibanernas företrädare att relationerna till var brutna. Dessa uppgifter har dock tillbakavisats och motbevisats av FN. uppmanades därför FN:s medlemsländer att agera, särskilt medlemmarna i säkerhetsrådet. Alla verktyg måste användas för att möta det globala terrorhotet i , sa generalsekreteraren . Västländerna måste enas för att förhindra att bli en för terrorism, sa den brittiske premiärministern . Av alla de utmaningar som förknippas med är talibanernas koppling till terrorism bland de allvarligaste. Om vi inte inser detta och inte hörsammar uppmaningarna till handling är utgången given - då kommer det som hände att hända igen. Vi från kan vara stolta över vår långvariga närvaro i . Det är just det fokus på det afghanska folket som har lyckats hålla under alla år - att vi från svensk sida har hållit huvudet kallt och lagt många andra politiska mål åt sidan för att värna det afghanska folket - som gjort oss så framgångsrika med många av de saker som vi har åtagit oss i . Det har varit seriöst och långsiktigt, och det har byggt förtroende. Det har möjliggjort etableringen av flickskolor. Det har gjort att vi har kunnat se till att det funnits grundläggande vård att tillgå för många ur det afghanska folket. Det har gjort att förnödenheter har kunnat komma fram till dem som behövt dem. Detta har berott på att har haft ett långsiktigt engagemang som har funnits kvar oavsett vad som har hänt i övrigt i landet. Det ska vi vara stolta över, och det ska vi fortsätta med. Den skräckregim av terrorister som har intagit och som styr över är en regim som anser det vara brottsligt att stå upp för mänskliga rättigheter och som förföljer människor som gör detta. Det handlar om journalister och om kvinnor som lever helt vanliga liv och som därmed utövar sina mänskliga rättigheter. Personerna i denna regim är människor som tycker att det är brottsligt att agera tolk eller att hjälpa länder som i deras åtaganden i . Även om vi kan vara stolta över det humanitära biståndet och över vår långvariga närvaro i tycker jag att man kan häpna över bristen på självkritik vad gäller evakueringen och den situation som har rått . När vi från har misslyckats med att få ut alla dem som vi hade velat få ut - när vi från har agerat för sent och misslyckats med att se signalerna för att kunna agera - måste vi vara mycket självkritiska. Jag vill i sammanhanget tacka Försvarsmakten, UD:s tjänstemän och andra som har varit där och hjälpt till, både före detta, under vår långvariga närvaro och under evakueringen. Men jag vill också rikta mycket stark kritik mot det politiska ledarskapet. Det har karakteriserats av att vara för lite och , och där vilar ett mycket stort ansvar. Vår närvaro i i form av humanitärt bistånd måste få fortsätta, för det afghanska folket måste sättas i första rummet. Men vi ska också vara självkritiska mot den senaste tidens agerande från svensk sida. Det råder ingen tvekan om att engagemanget för är stort här i kammaren och runt om i . Engagemanget är stort, men det ser olika ut. Det är allt från familjehem, gode män och lärare som har tagit emot unga afghaner i sina hem och klassrum till en - efter alla dessa år av konflikter - afghansk diaspora i och runt om i världen som drömmer om en annan framtid för sitt land än den vi nu ser målas upp. Det är människor som vi nu vet behöver långsiktigt skydd i och i andra länder. Engagemanget visas genom organisationer som , som bedriver utbildning och sjukvård i ett sargat land. Engagemanget visas också av alla dem som har deltagit i svenska insatser . För är internationellt engagemang väl grundat i våra tre solidariteter: med planeten, med världens människor och med framtida generationer. Med den grunden är det naturligt att bistå de människor som lever i och deras kamp för jämställdhet, mänskliga rättigheter och ett fritt och tryggt liv, precis som vem som helst av oss vill ha. Detta vill jag verkligen understryka, fru talman: Det handlar i första hand om människorna som lever i ; det handlar inte i första hand om oss andra. Men med det sagt är internationell solidaritet någonting som tjänar hela världen väl. Varje land som blir tryggare och mer demokratiskt ökar säkerheten för oss alla. Många, för att inte säga alla, blev överraskade över hur snabbt talibanerna tog makten. Klädsamt nog är det ändå få som säger att de visste att det skulle gå så här fort. Man kunde också ha tyckt att allting skulle ha gått snabbare, lättare och bättre på alla sätt och vis, men en akut situation är en akut situation. avslutade en av sina svåraste evakueringar . Talibanernas snabba frammarsch, som förvånat hela världen, skapade en situation som ingen, vare sig i eller i EU, hade förutspått. evakuerade vi i nära samarbete med andra länder över 1 100 personer från . Vi lyckades mot alla odds vidarebosätta drygt 660 afghanska medborgare till . I detta ingick alla ambassadens lokalanställda och vakter med familjer liksom några tidigare lokalanställda, som arbetat för den svenska Isafstyrkan, och deras familjer. hjälpte även EU-anställda att evakueras. Vi i var inte långsammare med att evakuera våra lokalanställda än huvuddelen av de andra länder som evakuerade lokalanställda från sina ambassader. Jag hade själv samtal med mina utrikesministerkollegor i och för att säkra tillstånd med mera. I början av operationen hade jag också långa samtal med den amerikanska administrationen. Bland de afghaner som vidarebosattes akut fanns ett antal kvinnorättsförsvarare, försvarare av mänskliga rättigheter och journalister som kunde komma till som kvotflyktingar. Ambitionen var naturligtvis att evakuera ännu fler, och vi hade beredskap att göra så. De svåra och riskfyllda omständigheterna gjorde att detta inte gick, men vi gjorde mer än vad vi eller några andra länder i denna extremt svåra situation kunde förväntas göra. Ett problem var, som bekant, att talibanerna stoppade afghanska medborgare som vi lyckades få fram ända till flygplatsen. Vi arbetar nu vidare med olika lösningar för att bistå särskilt utsatta grupper och andra kvarvarande som vi vill evakuera. De som önskar lämna landet måste tillåtas att göra det på ett säkert och ordnat sätt. Talibanernas övertagande i påverkar självklart säkerheten i regionen. Det finns en oro i grannländerna för fortsatt konflikt, att blir ett tillhåll för terrorister och narkotikasmugglare och för omfattande flyktingströmmar. har inga stora förändringar över gränserna märkts, men läget är oklart. Dessutom finns tecken på en tilltagande humanitär kris. Det talibanska styret blir inte heller så inkluderande som många hade hoppats, vilket kan skapa konflikter mellan olika grupper i samhället. Den senaste tidens demonstrationer visar också på människors missnöje, som knappast kommer att minska ifall den humanitära krisen förvärras. Situationen ger all anledning till oro, och vi kan inte utesluta en väpnad konflikt. Vi måste göra allt vi kan för att stötta det afganska folket. Jag har tre frågor till utrikesministern. För det första: Delar utrikesministern den bild som jag målade upp i mitt anförande av att det var ett ovärdigt politiskt tjafsande om tolkarna? Det hävdades från regeringssidan att det skulle vara grundlagsbrott, ministerstyre och handla om 10 000 personer, och kanske det har kommit två tolkar. För det andra: , och , i likhet med , har från talarstol gett uttryck för behovet av en bred utvärdering, inte bara av den militära insatsen utan även det civila och biståndet. Har regeringen för avsikt att komma till mötes på den punkten? För det tredje: Det har kommit över 1 100 personer till . Är vi säkra på allas identitet? Precis som utrikesministern påpekade var det ju under kaotiska förhållanden evakueringen skedde. Hur ska vi hantera dem som vi inte är säkra på har korrekt identitet? Jag håller med om att det är ett ovärdigt politiskt tjafsande när , just för att försöka få politiska poänger, för samman olika saker som inte har ett dugg med varandra att göra. Det är mycket ovärdigt. Jag är väldigt ledsen för det. När det gäller utvärdering måste självklart de senaste 20 årens engagemang för utvärderas på olika sätt. Det har gjorts en del stora utvärderingar, och det pågår en del. Vi måste se hur vi ska göra detta på bästa sätt. Det har varit flera regeringar, det har varit bistånd, militärt och annat och vi har börjat ett arbete om hur detta ska utvärderas på bästa sätt. När det gäller att säkra allas identitet har det i , precis som i många andra länder, kunnat slinka igenom vissa personer som inte skulle ha kommit igenom - de har stoppats på - trots att vi har haft tre kontrollstationer. Detta måste vi försöka undvika. De sitter nu i förvar. Jag förstår uppriktigt sagt inte varför regeringen alltid gör det så oerhört svårt för sig. När det finns en bred uppslutning i riksdag bakom en bred utvärdering kring insatserna i under de 20 åren borde det vara ganska enkelt för en regering som ändå vill spela med öppna kort och visa sina böcker att komma till mötes.