kam-sd · H8C120210913sd · 2021-09-13 09:00:00 — När det gäller ovärdighet, fru talman, skulle jag vilja veta exakt hur utrikesministern tycker att det som föreslog om att använda kvotflyktingsystemet, som vi gjorde och vilket regeringen sedan själv har gjort, var ovärdigt. Sätt detta i ljuset av uttalanden från regeringssidan om ministerstyre, om grundlagsbrott och att det skulle handla om 10 000 personer, när det nu är två tolkar! Vad, fru talman, i detta har varit ovärdigt? Jag noterar det höga tonläget hos representant. Det är självklart inga sakfrågor och förslag på hur man ska agera som är ovärdiga. Det ovärdiga är att föra samman olika delar för att få politiska poänger, vilket är vad har ägnat sig åt . När vi, Försvarsmakten och personal därnere alla har jobbat året runt tidigare och dygnet runt försöker man i stället att ta politiska poänger. Det är ovärdigt. Vi måste naturligtvis ha en bred utvärdering, och vi tittar på formerna för den. Det finns en massa olika aspekter här, men självklart behöver vi ha en utvärdering. Utrikesministern tycks inte ha någon självkritik. När andra länder evakuerade satt förhållandevis stilla i båten. Någon genomarbetad plan tycktes inte finnas. Senfärdighet har präglat den svenska hanteringen med förödande konsekvenser, och de kunde ha blivit långt mycket värre. Därför finns det en lång rad frågor att få svar på. Varför väntade så länge med att evakuera sin ambassadpersonal? Fanns det över huvud taget någon plan för andra än utsänd svensk personal? Jag har försökt få svar på de här frågorna men aldrig fått några bra svar. Hur många på den så kallade svensklistan är de facto svenska medborgare, och hur har man kvalitetssäkrat listan? Hur har man hanterat säkerhetsbedömningen? Jag börjar bakifrån. När det gäller svensklistan är det alltså något som svenska medborgare eller personer med permanent uppehållstillstånd kan anmäla sig till frivilligt för att få information i ett land. När man sedan har hjälpt dem med själva evakueringen har de fått visa pass eller permanent uppehållstillstånd, som kontrollerats både på flygplatsen i och sedan på de hubbar som man hade. Det görs ingen säkerhetskontroll av svenska medborgare som vill komma hem, utan man kollar att de är svenska medborgare eller att de har permanent uppehållstillstånd. När det gäller senfärdighet konstaterar jag bara att vi lyckades få hem samtliga lokalanställda och samtliga vakter med alla deras familjer. Vi var inte senare än de flesta andra länder. Däremot började en del länder som hade många fler lokalanställda än vad vi hade mycket tidigare. Det är alldeles uppenbart att det inte fanns någon bred plan för hur evakueringen skulle gå till. Det ser vi inte minst när det kommer till hanteringen av tolkarna. Precis som sa var det två tolkar som evakuerades och kom hem, medan talade om tiotusentals med familjer och allt vad det var som han räknade in där. vet vi att personer har kommit till som har fått inreseförbud till , utvisade människor som inte har här att göra. Hela hanteringen präglas av kaos. Och visst var det kaos i , men det hade inte behövt vara så kaosartat som det faktiskt var på grund av att regeringen inte hade någon planering . som andra länder evakuerade satt stilla i båten. Man gjorde vissa justeringar naturligtvis, men det var alldeles . Och när det gäller tolkarna ska vi inte ens snacka. Tolkarna brydde man sig inte om förrän sista dagarna, och då var det . Jag kan bara konstatera att har en fullständigt felaktig bild av verkligheten. Vi lyckades evakuera över 1 100 personer. Vi tog hem samtliga lokalanställda, samtliga vakter och alla deras familjer, och vi påbörjade ett arbete med de så kallade tolkarna. Här handlar det inte om två tre tolkar, utan det handlar om dem som var lokalanställda under Isafstyrkan fram till . Då påbörjade den förra regeringen, som då hade ansvar för Isafstyrkan, ett jobb och fick tillsammans med Försvarsmakten ut ett antal. En del klarade inte säkerhetsprövningen, en del kom hit, en del fick studera i andra länder och en del blev omlokaliserade i . Och när faran återigen ökade för dem sattes arbetet igång. Detta behöver dock säkerhetskollas, och det borde begripa. vill ha en bred analys av , inklusive bistånd, diplomati, militära insatser och internationell utblick. Vi vill gärna höra om ministern och regeringen också är beredd att tillsätta en parlamentarisk kommitté. Förebilden från lämnar rätt mycket övrigt att önska. Det behövs en bred genomlysning, och den behöver få en parlamentarisk dimension för att kunna säkra att vi får bra förutsättningar att fatta fortsatta beslut, oavsett om det gäller bistånd, militära insatser eller annat. Är regeringen beredd att gå oss till mötes i detta? Vi vet att det fanns en evakueringsplan för utsända. Men fanns det i förväg också reservplaner och planer för en större krets? Jag håller helt med om att vi måste utvärdera hela vårt engagemang i - bistånd, militärt och politiskt - . Vi har börjat bereda hur detta ska se ut. Jag kan inte säga exakt hur det blir, men vi tittar på hur vi ska få denna breda utvärdering. När det gäller evakueringsplanen vill jag påminna om det som gäller enligt folkrätten, det vill säga att man måste se till de utsändas säkerhet men att det land man är i har ansvar för de lokalanställda. Men när vi såg att de lokalanställda på svenska ambassaden kunde vara hotade började vi diskutera hur vi skulle hantera det, och det fanns en plan som vi tyvärr inte kunde genomföra fullt ut. Men vi fick hem samtliga lokalanställda och deras familjer. Jag hoppas verkligen att ministern tar till sig också den parlamentariska dimensionen. Den är viktig om vi ska undvika att få en ständig Afghanistanfaktor i varje fortsatt debatt om militära insatser och bistånd. Vi behöver få en bredare genomlysning också där. Så till planer och reservplaner. När president beslutade att avsluta insatsen förstod alla tidigt att talibanerna skulle ta över, och de tog också snabbt över delar av . Därför är det förvånande att planeringen inte kom igång för lokalanställda och övrig personal som kunde vara i behov. Denna insikt borde inte ha kommit , utan den borde ha funnits tidigare. Den fanns ju hos andra. Jag tycker att vi ska fortsätta att diskutera hur vi på bästa sätt kan utvärdera hela engagemang. Det är ju olika regeringar som har varit ansvariga för militära insatser, bistånd med mera, så det finns verkligen skäl - inte minst eftersom vi säkert kommer att tänka på detta när vi tar andra beslut. När till exempel fattar beslut om insatser kommer detta att vara väldigt viktigt. När det gäller planeringen började vi som sagt att titta på detta . Det finns nämligen många juridiska och övriga aspekter när det gäller just lokalanställda som kan få enorma konsekvenser för vårt agerande. Det handlar inte om 10 000 utan väldigt många fler om vi skulle göra på ett sätt som blir prejudicerande för framtiden. Jag konstaterar dock att vi fick hem samtliga lokalanställda och deras familjer och samtliga vakter och deras familjer, och vi fortsätter med att försöka få hem dem från Isafstyrkan som inte togs hem av den förra regeringen. Kaos och tidsnöd är väl två ord som bäst beskriver , och västvärldens uttåg ur . Att människor försöker klänga sig fast vid flygplan visar deras skräck för ett talibanvälde och vad det kan innebära. lyckades evakuera över 1 100 personer. Det var en imponerande luftbro som fungerade väl för att rädda såväl svenskar som afghaner undan talibanstyret. Svensk civil och militär personal gjorde en fantastisk insats. Men många blev kvar. Tre svenska bussar med nödställda stoppades i evakueringens slutskede av talibanerna, och meddelade utrikesministern att evakueringen var avslutad. Men många MR-kämpar, kvinnorättsaktivister, journalister och tidigare lokalanställda är kvar i talibanernas terror i . Vad kommer regeringen att göra för alla de MR-kämpar som finns kvar? När kommer vi att kunna evakuera dem? Och de som befinner sig här i som har ett utvisningsbeslut till , vad gör regeringen för dem? Som jag sa fortsätter vi att hitta sätt för att evakuera framför allt dem som har en svensk koppling, journalister, författare, MR-kämpar och så vidare. Det kan förhoppningsvis ske i samarbete med EU. Vi har sagt att man inom EU måste hjälpas åt för att få tillstånd för exempelvis flyg och så vidare och att EU:s utrikestjänst ska placera sig i för att kunna hjälpa till med till exempel kvinnliga domare och med de grupper jag nämnt. Detta hoppas jag verkligen att vi ska lyckas med. När det gäller afghaner i genomförs nu inga utvisningsbeslut eftersom det är verkställighetshinder. Det är bra att utrikesministern ger klarhet i att evakueringen inte är klar. Det gläder mig, för vi behöver fortsätta att kämpa för alla dem som har kämpat för ett friare . Det bästa sättet är att öka mottagandet av så kallade kvotflyktingar. tar emot 5 000 kvotflyktingar, men det skulle kunna vara 10 000. Vi behöver öppna upp och tillfälligt vidga kvotflyktingsystemet så att personer som har familj här eller felaktigt har utvisats härifrån omfattas. Vi har redan utvisat alltför många tusen till talibanernas terror i . Kvotflyktingar är den enda grupp som får permanent uppehållstillstånd, och detta system är en av få säkra vägar till . I samarbete med FN och ambassaderna kan, precis som utrikesministern beskriver, nya vägar öppnas så att kan bli en . Och för dem som redan är här måste det vara slut på det här jäkla tjafset vi har haft . Ja, nu är det tillfälligt verkställighetshinder. Men de måste få besked om att de faktiskt får stanna här , för talibanerna kommer nog att styra länge till. Frågan om kvotflyktingar ligger inte på mitt bord. Men låt mig säga så här: Det är också viktigt att vi hittar sätt att stödja dem som är kvar i . Om alla välutbildade tas därifrån blir framtiden ännu svårare för . Dock måste vi få försäkringar om att de kan finnas kvar och ges stöd både humanitärt och på andra sätt, och uppmärksammas mer och mer möjligheten och säkerheten för inte minst kvinnor att fortsätta att verka i . I förordet till en nyutkommen bok om tar socialdemokraten till orda. , som varit bland annat försvarsminister, kritiserar den svenska försvarsmaktens insatser. Han skriver att svenska soldater inte hade någonting i att göra. Jag ska inte be recensera sin partikamrat, men eftersom han säger sig företräda ett brett motstånd mot insatser vill jag ändå fråga: Hur kommer det sig att socialdemokratin inte förmår att stå samlad bakom svenska försvarsmakten och den personal som har riskerat livet i arbetet för humanitet och säkerhet i ? Till skillnad från kommer jag inte att kritisera mina partikamrater offentligt på något sätt. Jag konstaterar bara att socialdemokratin, som vi är , är helt eniga om att de svenska soldaterna, den civila personalen samt de som jobbar i en NGO och så vidare har gjort ett fantastiskt jobb. Vi stöder dem fullt ut. Vi tror inte att det hade varit möjligt att genomföra utvecklingssamarbetet i utan de militära styrkorna, så de har fullt stöd från oss. Jag tackar för svaret. En slutsats av detta, , blir väl då att vi får hjälpas åt att lyfta fram de stora insatser som den svenska försvarsmakten har gjort i . Det är väl den bästa repliken på utrikesministerns partikamraters utspel. Både utsänd och lokalanställd personal har gjort enastående insatser. Inte minst av det skälet, , är det dystert att regeringen inte har klarat att ge alla tolkar en . Att 1 100 personer kunde evakueras är självfallet goda nyheter, och alla som fanns med i det arbetet förtjänar respekt. Men, , att tolkar och försvarsanställda inte evakuerades , långt innan den militära personalen hade lämnat landet, är ett ansvar som faller tungt på regeringen. Jag kan bara önska att den förra regeringen, som fanns då Försvarsmakten hade tolkar och andra lokalanställda till och med , hade slutfört hela arbetet. Man kom en lång bit på vägen, och Försvarsmakten gjorde ett fantastiskt jobb med att på olika sätt få hit en del tolkar och andra. När vi sedan såg att vi skulle hamna i en ny situation var det problematiskt att hitta alla som hade jobbat. Totalt med familjer handlade det om flera tusen och om att få dem säkerhetskontrollerade och sedan få hem dem. Alla klarade inte säkerhetskontrollen förra gången. Vi hade fler på gång än de som lyckades komma ut, men talibanerna stoppade dem. Det var inte den som stoppade dem. Jag hoppas att vi ska kunna fortsätta arbetet med att identifiera och säkerhetskontrollera de som har varit lokalanställda fram till samt deras familjer och att få ut dem. Jag tycker att det är uppenbart att grundproblemet är att egentligen saknar ett nationellt koncept för att i krisläge undsätta personer som är utsända, personer på ambassader, hjälparbetare och medborgare utomlands. Det är en brist som har påtalats tidigare i utredningar och som tagits upp av Försvarsberedningen, men det verkar inte som att detta har plockats upp av utrikesministern. Jag har två frågor, fru talman. Den ena frågan är: Varför fungerade inte den plan som utrikesministern påstår fanns för att undsätta de lokalanställda? Den andra frågan är: Är det utrikesministerns bild att det var det politiska ledarskapet eller enskilda initiativ från opolitiska tjänstemän på som ledde till att det trots allt gick att få hem dem som man ville få hem? Självfallet var det en oerhört tydlig politisk signal att vi skulle ta hem alla lokalanställda och deras familjer och alla vakter och deras familjer och naturligtvis följa våra planer för de utsända, som fungerade till punkt och pricka trots att det var en dags varsel. Självfallet fanns ett mycket tydligt politiskt ledarskap genom hela evakueringen. Att de planer som fanns för de lokalanställda inte fungerade berodde på att de plan som vi hade hyrt och som skulle gå i två omgångar den veckan blev inställda därför att det inte gick att flyga från då. Detta ändrades sedan, och vi fick dit Herculesplanen och andra länders plan och kunde då få hem samtliga lokalanställda med familjer och samtliga vakter med familjer. Jag tror att , den svenska befolkningen och de som är medarbetare på svenska myndigheter uppfattade signalen väldigt tydligt från regeringen - att man inte var särskilt intresserad av att få hem tolkarna. Det var den politiska signal som gick ut från regeringen - att man angrep de initiativ som kom från riksdag för att få hem tolkarna. Det var den politiska signalen. Jag tycker inte att det är särskilt värdigt att ta åt sig äran för sådant som enskilda UD-tjänstemän har tagit initiativ till eller för lösningar som enskilda UD-tjänstemän på plats har kommit med och som har fått det att fungera trots att de planer som man haft från början inte har fungerat eller trots att planerna i vissa fall har brustit. Det är inte särskilt värdigt att kalla det för en plan att man har en tanke om att få hem folk i civila flygplan när denna plan inte funkade. Jag tycker att det politiska ledarskapet måste ta på sig ansvaret. Personer inom , utrikesförvaltningen, ambassaden i , Försvarsmakten, säkerhetsföretaget , , , , specialförbanden och polisen lyckades i en gemensam insats, inklusive med starkt stöd och ledarskap från den politiska nivån, evakuera över 1 100 personer och få hem samtliga lokalanställda och deras familjer och samtliga vakter och deras familjer. Men vi lyckades inte uppnå våra ambitioner fullt ut och få ut tolkar och andra lokalanställda samt MR-aktivister och feminister. Det arbetet fortsätter, men arbetet med evakueringen har varit fantastiskt. Alla som har varit engagerade i detta har vårt varma och starka tack. blev en avgörande vattendelare. Det var detta som sedan kom att leda till den breda internationella koalitionen mot terrorism för att slå mot i . Det har också lett till i i blickljuset för all internationell uppmärksamhet. Jag delar den bedömning som flera kollegor, inklusive utrikesministern, har gett uttryck för, nämligen att tiden i har varit viktig och värdefull. Därför ska alla som på olika sätt har deltagit i detta under ha ett varmt och stort tack. Det är som har organiserat i , men det är också den svenska försvarsmakten, till priset av att några av dem inte har kommit hem levande, till priset av att några av dem inte har kommit hem hela. Med detta sagt är det i detta man ska se det engagemang som finns i för tolkarna. Det finns en enkel basprincip i många svenskars hjärta: att de som har hjälpt ska också hjälpa. Det är därför det faller en så tung skugga över regeringen för att det bara har kommit två. Detta är att beklaga. Därför, fru talman, tror jag att det är viktigt att man ser och börjar försöka analysera hur det kom sig att Kabulregeringen föll så snabbt, som ett korthus. Då, fru talman, är min enkla slutsats att man inte kan bortse från den omfattande korruption som har gröpt ur . Då måste vi också se på oss själva lite självkritiskt och fråga vilken betydelse den utländska närvaron har haft. Det är också i det ljuset man ska se de önskemål som har kommit till uttryck om en bred utvärdering. Låt oss utvärdera de här 20 åren i ! Hungersnöden rasar i i torkans och pandemins spår. Lägger man dessutom till talibanernas maktövertagande förstår vem som helst att situationen för en afghansk medborgare är horribel. Många är de MR-aktivister och journalister som fruktar för sina liv. Där ingår också tolkar, som har fokuserat mycket på. Ni i har lyft att ni vill ha hem tolkarna via kvotflyktingsystemet. Men skulle ni också vilja att fler - MR-försvarare, kvinnorättsaktivister och journalister - kommer till via kvotflyktingsystemet? I en ny rapport från UNDP riskerar av 36 miljoner människor att leva under fattigdomsgränsen om ingenting görs. Risken för en fullständig samhällskollaps är alltmer överhängande, särskilt om inte bankväsendet öppnar upp på nytt. saknas resurser till bistånd, och FN har bara fått av finansieringen. I detta läge har velat sänka biståndet. Vad vill ni göra för att hjälpa folk? har uppenbarligen inte riktigt lyssnat på vad har sagt. Det regeringen nu gör är precis i linje med det som vi själva har talat om, nämligen att gå från den typen av utvecklingsbistånd till det akuta och humanitära biståndet. Det är precis som säger att riskerar att gå mot en stor humanitär katastrof, och då pratar vi inte om några 5 000 eller 10 000 som är på flykt, utan vi pratar om risken att miljoner dras mot , och norrut mot och . Därför är det viktigt att man har just det humanitära, det akuta, biståndet, vilket vi från moderat sida har prioriterat. När det gäller själva flyktingströmmarna är det också viktigt att inse att har tagit ett oerhört stort ansvar och sannolikt också kommer att ta ett stort ansvar. Men vad har gjort är någonting som oftast bortser från, inte minst i ljuset av det som hände 2015. Det är i grunden bra att ser att behöver bistånd. militärinsats präglades av att man satsade i taget, och biståndspolitik har lite samma problem. Man vill ge hjälp och humanitärt stöd här och , men man har ingen långsiktig tanke på vart man ska framåt. Här behöver vi faktiskt visa på och stödja ett annat samhälle som kommer att vara fritt . Ingen har sagt att det kommer att bli enkelt, men vi måste våga ta oss dit. Då måste man också våga satsa på andra saker än bara matpåsar just för dagen. lyfter fram tolkarna. Han tycker att de har gjort en fantastisk insats. Men jag tycker att man också ska komma ihåg alla kvinnorättsaktivister, och journalister som har funnits i . Om vi inte har samma glöd i vårt engagemang för dem som i det som har för tolkarna tycker jag att vi sviker det afghanska folket. Det är därför jag menar att kan vara en för alla dem som kämpar för ett annat . Talibanernas styre kommer inte att vara för evigt, och då måste det finnas en ny generation som kan ta vidare . Återigen ska jag säga att inte fullt ut har förstått vad vi har sagt inom biståndspolitiken. Vi har förordat fyraåriga biståndsramar. Det är långt mycket längre än planer bara för och ettåriga sådana. I svensk migrationspolitik är det en mycket stor skillnad mellan och . Det kan vi båda erkänna. är ett parti som säger att ett nej är ett nej och ett ja är ett ja, och vi vill på ett helt annat sätt omforma den svenska migrationspolitiken. Huruvida ligger närmare den rödgröna regeringen eller inte är lite oklart, för den rödgröna regeringen vill nog hålla er på avstånd för att inte bekräfta att de kanske i grunden delar er syn på detta. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi i riksdag nu inser att den kommande tiden i kommer att bli väldigt avgörande. Det är 36-38 miljoner människor som befinner sig i ett land i kaos, sönderfall och möjligtvis också svält givet den humanitära situationen. Detta måste som land också förhålla sig till, och vi måste förstå hur vi ska hantera det. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Särskild debatt om händelseutvecklingen i Det här är en debatt som skulle kunna pågå i timmar just för att det finns så extremt många olika aspekter att ta upp. En av de absolut viktigaste är hur regeringen hanterade evakueringen av ambassadpersonal och andra medarbetare. Regeringens senfärdiga och ytterst märkliga agerande var under all kritik. Man förhalade nödvändiga beslut till dess att det kunde vara , vilket kunde få förödande konsekvenser för enskilda. För den som följde regeringens utlåtanden i medierna var det också alldeles uppenbart att regeringen inte hade någon koll. Det borde vara en självklarhet att vi hjälper tolkar och lokalanställda som tjänat , men icke. Först hävdade justitie- och migrationsminister att det skulle vara grundlagsvidrigt att ta hem tolkarna. Ministern menade att det närmast skulle ha varit en omöjlig uppgift då det kanske handlade om uppemot 10 000 personer. Det stämde inte, och man verkade inte ha lagt mycket möda på att ens lokalisera tolkarna. Berörda myndigheter, Försvarsmakten och , hade tydligen fått i uppgift att lokalisera tolkarna, sa man, och ministern påstod att arbetet var i full gång. Försvarsmakten undrade dock vad det var ministern pratade om, för man hade inte alls fått något sådant regeringsuppdrag. Det här är ju lite rörigt, milt uttryckt, men det blir värre. Plötsligt skulle alla med svenskkoppling hämtas till , förvisso först efter att talibanerna hade tagit huvudstaden. Den så kallade svensklistan bara växte och växte. Det tycktes inte finnas någon gräns över huvud taget. Från att det kanske hade handlat om 50 tolkar och lika många lokalanställda med familjer blev skaran större och växte till över 1 000 personer - utvisningsdömda och potentiella terrorister, you name it. Det är minst sagt anmärkningsvärt att den inte var bättre på att tidigt verkställa och planera evakueringen eller hade någon nämnvärd säkerhetskontroll. Det finns ett ord för detta: skam. fattade beslut om den svenska Afghanistaninsatsen . Då valde att reservera sig. Man ville avslå förslaget om vår fortsatta närvaro i . Jag har läst reservationen och de särskilda yttrandena, fru talman, men jag har inte läst att hade ett krav på att ta hem tolkar eller annan lokalanställd personal. Jag vill därför höra hur hade förberett sig för detta i samband med att man redan då ville att vi skulle avveckla insatsen. Sedan undrar jag, fru talman, om ser ett behov av fortsatt bistånd till . Jag börjar med det sista. Naturligtvis ser vi ett behov av fortsatt bistånd till , men det ska vara strikt humanitärt och gå till mat och mediciner. Precis som utrikesministern själv sa ska inte en krona gå till talibanerna. Det är oerhört viktigt att vi har en god transparens när det gäller vart biståndet går och att vi har kontroll över att det faktiskt går till det som det ska gå till. När det kommer till lokalanställda och tolkar har vi sagt att om människor har tjänat har vi också en plikt att hjälpa dem. Om det innebär att vi ska ta dem till eller inte är en helt annan fråga. Men det här är någonting som vi har sagt , för det är en principiellt viktig fråga.