ip · H910216 · 2021-12-15 00:00:00 — Interpellation 2021/22:216 Den nationella infrastrukturplanen av (KD) till Infrastrukturminister (S) har presenterat den nationella infrastrukturplanen –2033. I denna plan konstaterar trafikverket på sidan 15 till 16: ”Det innebär att inte kan vidmakthålla vägsystemet kostnadseffektivt eftersom nödvändiga åtgärder inte kan utföras förebyggande, i rätt omfattning eller till önskad standard. Både det låg- och högtrafikerade vägnätet försämras, vilket ökar risken för restriktioner på de mest lågtrafikerade delarna av vägnätet. Nedbrytningen ökar som en följd av att nödvändiga rekonstruktioner av vägunderbyggnaden inte kan prioriteras, vilket leder till växande underhålls- och reinvesteringsbehov. För de lågtrafikerade vägarna kommer en snabbare tillståndsförsämring av vägunderbyggnaden att ske . Risken för mindre störningar och tillfälliga restriktioner kommer att öka på denna del av vägnätet.Trafikverket kommer att säkerställa att vägarna inte blir så dåliga att framkomligheten för lätt trafik påverkas.” redovisar också att även fast av alla personkilometrar sker på väg så går av alla investeringar till järnvägsinvesteringar. Vägen får enbart ta del av av investeringspengarna. Myndigheten är alltså tydlig med att våra vägar inte får tillräckligt med resurser för att man ska kunna upprätthålla nuvarande standard. Detta varnade myndigheten för i sitt underlag till infrastrukturpropositionen när den presenterades . Trots det bestämde sig regeringen i infrastrukturpropositionen för den otillräckliga ram som styrt utformningen av infrastrukturplanen. De otillräckliga förutsättningarna riskerar att innebära en kapitalförstörelse när sönderfallet accelererar. Allt fler av våra vägsträckor kommer att få sänkta hastigheter som en konsekvens av bristande underhåll. Infrastrukturens funktionsmål urholkas när vårt vägnät blir alltmer oframkomligt. Myndigheten konstaterarar också att: ”av personresandet sker med bil, och med buss. Att vidmakthålla vägnätet är därför av stor betydelse för god tillgänglighet, i synnerhet utanför tätortskärnorna.” (s. 16) ”Den absoluta merparten av koldioxidutsläppen från inrikes transporter, (2017), kommer från vägtrafiken. Eftersom vägtrafiken utgör av persontransportarbetet och av godstransportarbetet så är det ofrånkomligt att vägen till att nå klimatmålen i första hand handlar om att göra vägtrafiken fossilfri.” (s. 18–19) ”Enligt preliminära beräkningar minskar järnvägsinvesteringarna vägtrafikarbetet med totalt ” (s. 19). Det sistnämnda citatet lämnar läsaren med frågeställningen vilken effekt som de många miljarder i infrastrukturinvesteringar får för att nå klimatmålen. Regeringen uttrycker i BP22 UO 22 Kommunikationer (s. 38) ambitionen att öka transporteffektiviteten och minska utsläppen av växthusgaser genom en ökad andel godstransporter på järnväg och via sjöfart. Regeringen refererar till propositionen En samlad politik för klimatet – klimatpolitisk handlingsplan (prop. 2019/20:65) och den nationella godstransportstrategin Effektiva, kapacitetsstarka och hållbara godstransporter (N2018/03939) i ambitionen att flytta godstransporter från väg till järnväg och sjöfart. Med anledning av detta vill jag ställa följande frågor till infrastrukturminister . Vad ämnar ministern göra för att säkerställa att vägar inte förfaller samt att alla som bor i får tillgång till ett välfungerande vägnät? Har ministern tagit något initiativ till en analys för att granska de faktiska effekterna av ambitionen att överflytta trafik från väg till järnväg och sjöfart? Tänker ministern omvärdera sitt tidigare ställningstagande att överflytta person- och godstransporter från väg till järnväg och sjöfart?