· H810329 · 2021-02-02 20:20:06 — har frågat mig hur det nordiska samarbetet har påverkats övergripande, på mellanfolklig nivå och ur ett medborgarperspektiv under det år som präglats av pandemihanteringen - givet olika dödstal, olika strategier och olika restriktioner i länderna. har också frågat mig hur jag blickar framåt och vilka åtgärder som kan sättas in för att inte nordiskt samarbete, särskilt i gränsbygder, ska tillfogas långsiktiga skador. Det nordiska samarbetet har ställts inför stora utmaningar och fortsätter att påverkas av de restriktioner som införts för att bekämpa smittspridningen. På ett övergripande plan vill jag dock först framhålla att de nordiska kontakterna har varit täta under krisen - på ministernivå, departementsnivå och myndighetsnivå. Vi har delat information och erfarenheter och nått fram till pragmatiska lösningar i en rad kritiska frågor. Till exempel har den viktigaste arbetspendlingen över våra gränser kunnat fortsätta. Som också lyfter fram har vi haft ett mycket gott konsulärt samarbete. har också tagit på sig rollen i EU att vidareförsälja vaccin till och . behöver vi utvärdera hur vårt samarbete kan fungera bättre, både för att ta oss an de utmaningar vi står inför och för att kunna stå bättre rustade inför nästa kris. Ur ett medborgarperspektiv har de nordiska ländernas hantering av krisen bitvis framstått som okoordinerad, inte minst för boende och företag i gränsregionerna, som har drabbats hårt av de restriktioner som vidtagits för att bekämpa smittan. Jag ser mycket allvarligt på rapporter om växande missämja och diskriminering från våra vanligtvis så integrerade gränssamhällen. Nära och tillitsfulla mellanfolkliga relationer är en central byggsten för ett starkt nordiskt samarbete. Att återuppbygga förtroende för nordiskt samarbete, särskilt i gränsregionerna, har hög prioritet för mig. Vid möten med mina samarbetsministerkollegor har jag, sedan krisens början, drivit frågan om att vi behöver stärka vårt samarbete i gränshinderfrågor. Jag har särskilt pekat på behovet av att tydliggöra samarbetsministrarnas ansvar och vikten av dialog inför beslut om gränsrestriktioner. Frågan kommer att stå på dagordningen igen vid mitt nästa möte med mina samarbetsministerkollegor . innehar ordförandeskapet i . En av prioriteringarna kommer att vara hur det nordiska samarbetet kan utvecklas i kölvattnet av pandemin, bland annat vad gäller krisberedskap och mobilitetsfrågor. Det är viktiga prioriteringar, som jag ser fram emot att arbeta med . Bland annat kommer ett forskningsprojekt att genomföras som undersöker de samhälleliga konsekvenserna av inresebegränsningar mellan de nordiska länderna under pandemin. Min förhoppning är att resultatet blir ett viktigt underlag för att bedöma hur vi kan stärka vårt samarbete i dessa frågor. Inom kommer de nordiska länderna nu att arbeta tillsammans i flera covid-19-relaterade projekt, bland annat på arbetsmarknadsområdet, på kulturområdet och genom forskningsprojekt. ska också ett nytt mandat till tas fram. Det arbetet ska beakta hur gränsregionalt samarbete kan värnas även i kristider. Det gäller till exempel bättre informationsdelning, beredskap och konsekvensbedömningar av vilka effekter olika åtgärder får i gränsregionerna. För mig fortsätter situationen i gränsregionerna att ha hög prioritet. Vi politiker har bjudit in nordborna att bosätta sig och investera i gränsregionerna. måste vi ta ett gemensamt ansvar för att återuppbygga förtroendet för det nordiska samarbetet. Tätt sammanvävda gränsregioner, där ömsesidigt utbyte kan leda till grön tillväxt på båda sidor om gränsen, är en av nycklarna för att kunna nå visionen om att vara världens mest hållbara och integrerade region 2030. Tack, statsrådet, för svaret! Det finns två verkligheter och en bakgrund. Jag tror att den verklighet som också ger uttryck för är alldeles korrekt, nämligen att det finns ett ganska väl fungerande samarbete på nivån mellan regeringar, mellan departement och mellan myndigheter. Det är den ena verkligheten. Sedan finns den andra verkligheten, den människor möter, med stängda gränser, affärer som inte längre har några kunder och pendling som inte fungerar - i , i , i , i . Båda verkligheterna finns, och jag tror att det är viktigt att man håller båda sakerna i huvudet . Sedan, fru talman, är ju bakgrunden den att på ett dramatiskt sätt sticker ut: Vi kommer de kommande dagarna att notera över 12 000 döda i pandemin. Det finns alltså en förklaring till att olika länder agerat på ett visst sätt mot . Alltså: två verkligheter och en bakgrund. spreds en nyhet om att lastbilar som skulle transportera sjukvårdsmateriel till stoppades i och att det fanns någon lag som förhindrade detta. Det blev ett ganska stort rabalder. Folk blev väldigt upprörda. Jag fick mejl och flera synpunkter och kommentarer på Facebook. Jag tycker att det hedrar statsrådet , fru talman, att hon väldigt snabbt var ute och tog reda på fakta och också försökte dementera detta. Sedan kan man väl säga att nyheten om den inte helt korrekta uppgiften kanske spreds på ett mer braskande sätt än det som sedan kom att bli dementin med sanningen. Det säger väl också något. Detta visar dock att det finns en grund för upprördhet. Folk blir ilskna över sådant här, sant eller osant. Det finns en växande känsla av att det nordiska samarbetet inte fungerar. Jag ska jag också säga, fru talman, att statsrådet sedan var väldigt förekommande. Jag kallade till ett digitalt möte bara någon dag . ställde upp tillsammans med sin gode kollega från . Vi hade med oss de båda ambassadörerna - den danska i , , och vår svenska, . Vi var också över 25 ledamöter från som ställde upp med ganska kort varsel. Det här visar att på den nivån fungerar det. Det går snabbt, det finns en tillit och det finns också en ärlig ambition att försöka rätta till det som är fel. Problemet är den andra verkligheten, med de stängda gränser som människor nu möter och den frustration de känner över att ha blivit inkapslade. Här tror jag att det är oerhört viktigt att vi funderar igenom vad man ska göra. Jag tycker att det är ett balanserat svar, fru talman, som avger. Hon anger också att ett möte med samarbetsministrarna i ska ske . Jag tror att det är viktigt att man då inte bara inventerar problemen utan också funderar igenom vad man måste göra, hur vi kan läka och hela de ganska stora, dramatiska sår som har rivits upp i gränsregionerna. I eller i kanske man inte alls känner på samma sätt som man gör i gränsregionerna i , i , i och i där man har levt ett liv med öppna gränser, med fri handel, med pendling och med glädjen över att ha bekanta, vänner och släktingar på andra sidan gränsen och där nu den gränsen har stängts. Vi har alltså två verkligheter, fru talman, och en bakgrund. Och bakgrunden är mörk: 12 000 döda i covid-19. Även jag vill tacka för ett mycket utförligt svar och också för en mycket angelägen interpellation. säger i svaret att de nordiska kontakterna har varit täta på ministernivå, departementsnivå och myndighetsnivå. Utan att på något sätt förringa det tror jag ändå att det är en ganska klen tröst för de tusentals människor i gränsbygder som verkligen hamnat i kläm i kölvattnet av pandemin. Det handlar om människor som förlorat sitt livsförvärv och sina inkomster och i många fall inte kunnat träffa familjemedlemmar som bor på andra sidan gränsen. Familjer har dragits isär, och det är naturligtvis djupt tragiskt. Jag noterar också en viss ödmjukhet i svar, vilket jag tycker är ett klokt förhållningssätt, beträffande de utmaningar som pandemin skapar för det långsiktiga nordiska samarbetet. Det har utan tvekan varit ett mörkt år för det nordiska samarbetet i allmänhet och det svensk-norska samarbetet i synnerhet. är ett av de länder som har infört striktast inreserestriktioner i hela . Det är första gången sedan som vi upplever en situation där gränsen mellan och är stängd. Det är för övrigt den längsta gränsen i hela , , och det är faktiskt beväpnad personal som vaktar den gränsen. Det är klart att detta är ett hårt slag för . är vår viktigaste handelspartner. Det är ett extra hårt slag för de människor som bor i gränsbygderna utmed den norska gränsen. Jag tror faktiskt att jag inte kan komma på något annat län som i det här fallet är så drabbat som mitt eget hemlän . I grunden beror det på att är det geografiska fönstret mot den dynamiska , inte minst eftersom E18 går tvärs igenom mitt hemlän och utgör själva kroppspulsådern för ett stort flöde av människor, varor och kapital. Så har det varit . Närheten till har också präglat den regionala utvecklingen i mitt hemlän när det gäller arbetsmarknad, besöksnäring, turism, detaljhandel och så vidare. Det har underlättat för att till exempel ställa om en traditionell industristad som min egen, , till att också bli en tjänste- och besöksnäringsstad. Jag kan ge några exempel, fru talman. pendlar ungefär 18 000 personer till för att jobba. Mellan av dem bor i fyra mindre kommuner i . Det handlar om , , och . Procentuellt sett är det alltså en väldigt stor del av den sammanlagda befolkningen som faktiskt drabbas just i . Förrförra året hade 400 000 besöksnätter från norska gäster. De spenderade i genomsnitt per dag. Gränshandeln i omsatte 5,5 miljarder förrförra året. Allt detta är i princip borta. Det är borta från den värmländska samhällsekonomin, och det är ett stenhårt slag mot och den regionala utvecklingen. Vilka de långsiktiga effekterna blir när det gäller hur tilliten påverkas i det nordiska samarbetet är det nog för tidigt att säga. Men jag tycker att det finns skäl att känna oro . För det första tror jag att det finns en risk att många människor känner en begränsning och en tveksamhet när det gäller att arbeta eller söka sig arbete på andra sidan gränsen på grund av osäkerheterna som har uppstått. För det andra har vi sett att norrmän nu börjar sälja sina fastigheter i eftersom de inte kan rå om husen . Vi har också sett tendenser på vad vi kallar en vi-och-dom-mentalitet mellan svenskar och norrmän både i sociala sammanhang och på arbetsplatser. Det inger oro . Tack till statsrådet för svaret på den här oerhört angelägna interpellationen från min kollega ! Jag representerar också en gränsregion som har drabbats oerhört hårt av pandemin och de restriktioner som har följt av densamma. Som var inne på i sitt inlägg handlar det mycket om att vi i har tacklat pandemin så olika och att situationen när det gäller smittspridning och dödstal är väldigt olika. Jag jämförde statistiken i och och konstaterade att bara mellan och nyårsafton rapporterade fler dödsfall i covid19 än vad gjorde . Det är viktigt att ha med sig det. Det är naturligtvis orsaken till att har valt att ha en stängd gräns under långa perioder mot och egentligen ända mot mitt och mitt . Detta har fått oerhört allvarliga konsekvenser för människor och företag i gränsregionerna. största köpcentrum, , har gapat tomt . av omsättningen har försvunnit. Närmast en varseltsunami har rullat in över och omkringliggande kommuner, där arbetslösheten nu har fördubblats. Väldigt många ytterligare jobb kan komma att förloras om inte vaccinationen nu blir framgångsrik och gränsrestriktionerna kan lättas. Jag tror att väldigt många av invånarna i gränsregionerna har förståelse för att vi är i ett exceptionellt läge som innebär att den fria rörlighet som vi tagit för given tillfälligt får ta paus. Men jag vet att väldigt många medborgare känner en enorm frustration över den närmast totala bristen, som det uppfattas, i koordination mellan de nordiska länderna. Det kommer ett besked ena dagen från den i och ett annat besked från den norska regeringen i någon dag . måste man söka ny information om vad som gäller för att få lov att korsa gränsen. har gränspendlingen, som statsrådet nämnde i sitt svar, kunnat fungera. Men är det så allvarligt att inte den heller fungerar utan att många medarbetare inte kommer till sina arbetsplatser i . I det läget finns det personer som har sin arbetsplats i och som riskerar att gå utan lön för att arbetsgivaren väljer att inte permittera dem och de inte får lov att korsa gränsen om de inte tillhör de kategorier som har klassat som samhällsviktiga. Ska vi ha det på det viset? Mitt svar är självklart nej. Regeringen måste säkerställa att vi löser den typen av praktiska problem i gott samarbete med våra kollegor i i det här fallet. Jag tycker närmast att det behövs någon form av för det nordiska samarbetet. har det gått många månader sedan pandemin inleddes, och jag tycker att det är djupt otillfredsställande att vi inte har kommit längre i koordineringen och samarbetet mellan våra nordiska länder. Det behövs en pånyttfödelse av det nordiska samarbetet. Svaret ska inte bli att vi glider isär, utan vi ska naturligtvis knyta näven i fickan och göra allt vad vi kan för att förbättra detta och närma oss varandra igen. Här behövs en motoffensiv. Vi behöver konkreta initiativ från den för vad man kan göra för att utveckla samarbetet. Vi behöver investeringar i infrastruktur och investeringar och initiativ för att förbättra samarbetet i en lång rad frågor. Jag återkommer till det. Tack, , och , för att ni lyfter den här frågan! Jag delar verkligen bilden att den är oerhört angelägen. Vi kan väl börja med den ena av de verkligheter som beskrev och även berörde, det vill säga smittspridningen. Ja, har drabbats hårdare än våra grannländer av pandemin. Det gjorde vi redan från start. Jag tycker att det är viktigt att säga att vi måste kunna göra internationella jämförelser. Det kan vara med våra grannländer, men det behöver inte vara en geografisk närhet. Vi behöver titta på det här och se vad det är som gör att har drabbats hårdare. Det kan vara befolkningstäthet, ålder på befolkningen, hur vi lever, hur vi bor hemma, hur vi bor på vårdboenden och så vidare. Det finns säkert många skäl till det, och ingen här har svaret . Men absolut har drabbats hårdare. Jämfört med de andra nordiska länderna har vi också ett större resande i . Allt det här kan spela roll när det gäller varför vi har drabbats mer än vad framför allt och har gjort. De här jämförelserna har lett till att också har stuckit ut i . Det är en verklighet, och den lever vi fortfarande med . Den andra verkligheten är vardagen i våra gränsregioner. De kontakter, möten och digitala besök - tyvärr har det inte blivit så många fysiska besök - som jag har haft med alltifrån privatpersoner till företagare och kommunföreträdare, regionföreträdare och så vidare visar på precis de svårigheter som jag verkligen är fullt medveten om. Det handlar om dem som har familj på andra sidan gränsen, om dem som arbetar i ett annat nordiskt land och om dem som har företag och som har sett inte bara sin kundbas raseras utan också att deras medarbetare inte kan ta sig till jobbet längre. Jag och mina kollegor i regeringen har arbetat hårt ända sedan krisens inledande för att kunna underlätta den här situationen och framför allt för att få igång en god dialog med de andra nordiska regeringarna. Jag har haft en väldigt tät bilateral kontakt med samarbetsministerkollegorna. Är det en verklighet? Ja, det är en verklighet, men det är inte en verklighet för medborgarna i vardagen - men det syftar självklart till att förbättra deras verklighet. Jag har också träffat företrädarna för näringslivet vars företag är så skadeskjutna nu att man inte vet om de kommer att kunna resa sig igen. De har drabbats otroligt hårt, inte minst gränshandeln, som nämner. Det är ett otroligt svårt läge. Trots de historiskt stora insatser som regeringen har gjort på generell basis för att stötta både medborgare och företag är det svårt att se att gränshandeln kommer att komma tillbaka . Jag bejakar detta. Och vi förstår detta. Men vi ser också vad vi behöver göra framåt. Jag håller verkligen med om och instämmer i det som sa på slutet: Vi måste få igång en ny samarbetsmodell i . Vi måste få igång en dialog. Och vi måste få igång en informationsgivning som fungerar. Jag delar frustrationen över och instämmer i problembeskrivningen av att bristen på information och dialog har lett till att medborgarna och företagen i onödan har blivit mer osäkra på vad som gäller. Det är anledningen till att jag under vid vartenda ministerrådsmöte och varenda bilateral kontakt har lyft upp just samarbetsministrarnas roll. Hur ska vi ha en informationsgivning till våra medborgare? Hur ska vi ha en dialog innan vi fattar de här svåra, stora besluten som påverkar våra gränsmedborgare i deras vardag? Jag kommer att ta upp det igen vid vårt nästa möte . Jag har fått visst medhåll från de andra länderna, men inte fullt ut. Vi behöver en helt ny modell. Det behövs kanske snarare en modell för hur vi ska jobba tillsammans framåt. Jag vill tacka mina kollegor , som lyfter fram sina aspekter och sina hemlän. Det gäller i det fallet i stor utsträckning gränsen mellan och . Man berör konsekvenserna för just pendlingen och för butikerna. Det är sår som har rivits upp. Så är det i gränsbygderna. Statsrådet berör också de nedsättande omdömen som förekommer. Smutsiga svenskar, sägs det i . Smutsiga svenskar, sägs det i . Det lägger ytterligare sten på redan tung börda. Hemma i mitt , vid , får jag också känslan att vi får igen. Det skapar en nedåtgående spiral som det gäller att stoppa på något sätt. Återigen, det är en verklighet. Den andra verkligheten är precis det som statsrådet och jag är överens om. Det är bra att de tre EU-länderna i har bistått och när det gäller att få hängavtal för vaccin. Under pandemins början flögs svenskar hem till då de var strandsatta i olika delar av världen och inte kunde flyga hem till . En annan aspekt är att på ett mycket aktivt sätt hjälpte i deras kampanj för att hamna i . Det är alltså de två olika verkligheterna. Den verklighet som finns i , , och , med sår som har rivits upp. Och den verklighet som vi också kan prata om: ett samarbete som fungerar och där man löser problem. Där finns också ett aktivt engagemang, som jag uppfattar det, från statsråden och ministrarna i de olika regeringarna. Jag tycker ärligt talat att och är goda exempel. Men det är medborgarnas verklighet som är den relevanta för alla som bor i gränsbygderna. Därför är det viktigt att man när man träffas funderar igenom hur det balsam ska se ut som kan appliceras på de sår som har rivits upp, primärt i de olika gränsbygderna. gjorde en undersökning via Novus. Av de tillfrågade i hela instämde var tredje i att samarbetet mellan de nordiska länderna hade försämrats under coronapandemin. Men man gjorde en specifik mätning för . Där var det många fler. Det finns alltså tydlig evidens för att man i just gränsbygder uppfattar att det är värre, sämre och mer plågsamt. Det positiva är att Novusundersökning också visade att nära nio av tio anser att de nordiska länderna borde samordna sin beredskap. Här finns ett frö man förhoppningsvis kan odla. Det är också något vi kan lära av pandemin, med all sin död och all sin tragik, hur vi som nordbor kan möta nästa kris och nästa utmaning på ett bättre och mer välkoordinerat sätt. Precis som mina kollegor vittnar om från den svensk-norska gränsen har det uppfattats som att det har varit fram och tillbaka, hit och dit. Därför är det verkligen att titta på hur vi kan samordna, samverka och koordinera. Hur kan vi planera för nästa utmaning? Det kan gälla cyberområdet, det kan gälla en ny pandemi och det kan gälla försörjningsfrågor. Det är olika verkligheter. Jag tror att den verklighet som medborgare i gränsbygder känner och de sår som har rivits upp kommer att kräva balsam för att läka. Visionen om som världens mest hållbara och integrerade region är satt under enorm press i och med coronapandemin. Det är bara att konstatera. Om inte den norska och den , som vi pratar mycket om , tar tag i de problem som har uppstått riskerar ett halvt sekel av integration och samarbete i de gränsregionerna att gå förlorat. Det är djupt oroväckande. Låt mig ändå titta på ett område där vi skulle kunna blicka framåt och bygga något nytt, vilket jag tror är viktigt. och även diskuterade det i sitt svar. Det gäller samarbetet om krisberedskap. Pandemin har väl varit det största stresstestet av vårt krisberedskapssystem som vi har haft i modern tid. Det är klart att vi har viktiga erfarenheter att dra. Jag tror att det finns ett utomordentligt stort intresse av att fördjupa det nordiska samarbetet på området. Vi har till exempel jobbat med det i och har skrivit en rapport om det som på norska heter samfundssäkerhet. Men frågan är lite bredare än bara coronapandemin. Vi jobbade också utförligt med detta i Försvarsberedningen. Då handlade det om samverkan för att säkra flödessäkerhet i fred, kris och konflikt, inte minst i och . Jag tror att den har stor potential att vidareutvecklas. Vi har jobbat ganska mycket med detta i . Det handlar om att hantera skogsbränder, om att hantera ambulanssjukvård och om gemensam räddningstjänst. Jag tror att det finns ett frö här för att vi ska kunna stå bättre rustade inför nästa kris som otvivelaktigt kommer att påverka oss. Jag vet att inrikesministern har föreslagit ett fördjupat samarbete med på området. Jag skulle välkomna ett liknande initiativ tillsammans med , inte minst för att läka de djupa sår som har skapats. Det är glädjande att vi trots allt är överens om vart vi vill. Vi vill komma tillbaka till en vardag där gränsen inte känns, där vi kan röra oss fritt i och där det inte spelar någon roll på vilken sida av gränsen man arbetar eller bor. För mig betyder mycket också på ett privat plan. Min fru är svensk, men vi träffades i . Mina barn är svenskar, men vår andre son föddes på sjukhuset , för att det är närmare eller lika nära till BB där som det är till BB på Näl utanför . Det är så livet ska se ut i en gränsregion. Vi lever gränslöst, samarbetar och knyter band över våra gränser. Hemma från mitt vardagsrumsfönster har jag kunnat blicka ut över havet sent på kvällarna och se silhuetten av färjorna som går mellan och . har gett besked om att de lägger ned den linje som de har trafikerat . Saga ligger vid kaj i och är ute till försäljning. Det är ett konkret exempel på hur band som knyter samman löses upp. måste vi knyta band som för oss samman igen. Vi behöver verkligen den motoffensiv som jag var inne på. Vi behöver nya initiativ där vi stärker och utvecklar samarbetet. De boende i gränsregionerna behöver konkreta besked om hur man löser vardagsproblemen. Arbetspendlarna i eller som inte får lön på grund av att gränsen är stängd kan kanske inte vänta till . Jag börjar med att kommentera inlägg om det som gäller mellanmänskliga relationer. Vi nordiska regeringsföreträdare delar bilden av att det här är fullständigt oacceptabelt. De vittnesmål man hör om den behandling folk möts av - den vi-och-dom-känsla som finns vid våra gränser - är något helt oacceptabelt. Vi har hört dessa vittnesmål . Vi måste göra allt för att stävja detta. Kanske är det framför allt de mjuka värdena som kan skapa långsiktiga sår och negativa spår i de nordiska relationerna. Om vi tittar framåt ser jag flera vägar. På kort sikt måste vi få till stånd en modell för hur vi fattar beslut och vad som är samarbetsministrarnas ansvar och roll i respektive regering. Jag har lyft upp det förr och kommer att göra det igen. Det här är inget som vi kan påtvinga de andra regeringarna, men jag kan föreslå och vi kan ihärdigt förespråka att om man har rollen som samarbetsminister eller Nordenminister måste man bevaka, om jag får uttrycka mig så, de nordiska frågorna och gränshinderfrågorna vid regeringsbeslut. Varför säger jag detta? Jo, för det får oerhört stora konsekvenser för tusentals människor när man fattar beslut om att stänga gränserna i . måste man göra det. Det har funnits sådana tillfällen, och det finns tillfällen just nu när vi måste göra det. Men hur kan vi begränsa dessa restriktioner så mycket det går? Och hur kan vi hitta undantag? Låt mig lyfta upp några exempel från den här perioden som är positiva, fru talman.