frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot bl.a. två poliser och uppgav i huvudsak följande. I samband med att hon åkte spårvagn kontrollerade väktare hennes biljett. Väktarna påstod att hon inte hade en giltig biljett och tog tag i henne. Hon blev rädd och försökte springa ifrån väktarna, men de kom i fatt och satte handfängsel på henne. Två poliser kom till platsen och undersökte hennes väska och lämnade över hennes legitimation till en väk- tare som därefter utfärdade en tilläggsavgift. Efter det avlägsnade polisen henne till en annan plats. AAframförde även synpunkter på polisernas bemötande av henne och deras användning av våld. JO uppmanade att yttra sig över vad AA hade uppgett i an- mälan om att polisen undersökte hennes väska och lämnade över hennes legi- timation till väktaren. Myndigheten uppmanades också att yttra sig över hur ingripandet dokumenterats. () yttrade sig efter att ha gett de berörda befattnings- havarna samt lokalpolisområdeschefen i och regionpolischefen i polisregion tillfälle att lämna synpunkter. Yttrandet kom in till JO . lämnade följande redogörelse för den händelserapport som upprättats vid regionledningscentralen (RLC) i : P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Samtal inkom till RLC där det framgick att en person inte ville betala för en spårvagnsbiljett och att personen med anledning av detta försökt springa ifrån ordningsvakten och biljettkontrol- lanten. Händelsen ägde rum vid Ringdansen centrum i . Perso- nen omhändertogs efter en kortare språngmarsch av ordningsvakten som lade ner henne på marken och belade henne med handfängsel. Av händel- serapporten framgår att den aktuella personen är AA. En polispatrull be- ordrades till platsen och av händelserapporten framgår att AA kontrollera- des och avlägsnades. Det anges även att biljettkontrollanten erhöll den in- formation som behövdes för att kunna skriva en bot avseende tilläggsavgift. AAfortsatte att ”härja”, varpå polispatrullen beslutade sig för att avlägsna AA till andra sidan centrumet. redovisade följande synpunkter från berörda befattningsha- vare i de delar jag har valt att granska: När CC och DD kom till platsen såg de att en ordningsvakt höll fast en person på marken och de övertog hanteringen varpå personen fortsatte kränga med kroppen samt försökte sparkas. De försökte prata med AA och få information om hennes namn men hon vägrade uppge det. Polismännen bedömde att kvinnan gjort sig skyldig till ringa bedrägeri enligt 9 kap. 2 § . Då kvinnan var okänd och vägrade uppge sina personuppgif- ter genomfördes en kroppsvisitation med stöd av 19 § polislagen för att kunna fastställa hennes identitet. I AA:s väska anträffades en identitets- handling. CC och DD överlämnade därefter uppgift om AA:s namn och personnummer till biljettkontrollanten i syfte att denne skulle kunna utfärda en tilläggsavgift. Slutligen vidtogs en bedömning att rapporteftergift skulle lämnas. Bedömningen grundades på att brottet var av enkel beskaffenhet, och föregicks av registerslagningar på AA. Enligt CC bar AA handfängsel under ”” från det att han och DD övertog ingripandet från ordningsvakten. prövade de om beslutet om fängsel skulle bestå eller inte. CC och DD försökte förklara för AA att hon skulle lugna ned sig och gav det effekt. De tog av AA handfängslen och hon kunde visa upp sin biljett via mobiltele- fonen. Biljettkontrollanten kunde då konstatera att biljetten aktiverats först efter att kontrollen påbörjats. Biljettkontrollanten hanterade därefter kon- trollavgiften och en diskussion uppstod mellan AA och biljettkontrollanten. CCoch DD har uppgett att dokumentationen på händelserapporten är brist- fällig. De minns inte den exakta hanteringen av avrapporteringen och kan därmed inte ange om de varit otydliga i avrapporteringen till RLC eller om RLC missat att dokumentera de beslut som fattades. Vidare har blanketten om ordningsvaktens beläggande av fängsel inte upprättats, vilket är beklag- ligt. Enligt uppgift från CC dokumenteras rapporteftergift vanligtvis i hän- delserapporter. CC har även angett att han var förman vid det aktuella in- gripandet. Därutöver framgick av en bilaga till yttrande bl.a. att CC på fråga från myndigheten uppgett att ordningsvaktens envarsgripande hävdes i samband med att de anlände och fick information från vakten och biljettkon- trollanten om vad som hade hänt. Efter att ha redogjort för de synpunkter som lokalpolisområdeschefen och regionpolischefen lämnat redovisade följande rättslig regler- ing: 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Kroppsvisitation i syfte att säkerställa identitet Enligt 2 kap. 6 § regeringsformen är varje medborgare skyddad mot på- tvingat kroppsligt ingrepp samt mot kroppsvisitation, husrannsakan och lik- nande intrång. Skyddet kan enligt 2 kap. 20 § regeringsformen begränsas genom lag. Av 19 § första stycket 2 polislagen framgår att en polisman som med laga stöd griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon får i anslut- ning till ingripandet kroppsvisitera denne i den utsträckning som är nöd- vändig för att hans identitet ska kunna fastställas. Kroppsvisitation får ske när det behövs för att identiteten hos den mot vilken ingripandet görs ska kunna fastställas. Vid en kroppsvisitation som görs i identifieringssyfte kan det bli fråga om att granska exempelvis körkort eller annan legitimation som den omhändertagne för med sig. Om det med hänsyn till situationen eller den omhändertagne skulle anses omotiverat att genomföra en kropps- visitation i identifieringssyfte bör sådan inte vidtas. Ett konkret exempel då det mer sällan är motiverat att vidta en kroppsvisitation är då en person endast ska avlägsnas (, Polislagen, Zeteo, kommentar till 19 § första stycket). Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får kroppsvisitation göras enligt 28 kap. 11 § första stycket rätte- gångsbalken på den som skäligen kan misstänkas för brottet för att bl.a. utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brot- tet. Definitionen av kroppsvisitation framgår av tredje stycket i samma pa- ragraf. Denna definition är uttömmande och ska tillämpas även vid kropps- visitation enligt speciallagstiftning såsom polislagen (prop. 1993/94:24 s. 80). Kroppsvisitation kan innebära en undersökning av kläder och annat som någon har på sig. I detta ingår även undersökning av exempelvis väs- kor och andra föremål personen har med sig. Det saknar betydelse om ex- empelvis en väska är tillstängd, en sådan undersökning omfattas således av en kroppsvisitation (, Polislagen, Zeteo, kommentar till 19 §). Dokumentationskrav vid beslut om avvisande, avlägsnande och kroppsvisitation Av 27 § polislagen framgår att det ska föras protokoll över ingripanden som innebär att någon avvisas eller avlägsnas. Vidare ska det föras protokoll över en husrannsakan och liknande åtgärder enligt polislagen. Av protokol- let ska framgå vem som har fattat beslutet om åtgärden, grunden för beslutet och när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Beslutsfattaren har ansvaret för att ett protokoll upprättas när det gäller uppgifterna om beslutet. I övrigt ligger ansvaret för dokumentationen på den som är att anse som förman vid ingri- pandet. I 3 och 4 §§ föreskrifter och allmänna råd om doku- mentation enligt 27 och 28 §§ polislagen (RPSFS 2011:12, FAP 100-2) anges att ett särskilt formulär ska användas vid husrannsakan och liknande åtgärder samt vid ingripanden som innebär att någon avvisas eller avlägs- nas. Om en lokal rutin uppfyller lagstiftningens krav på protokollering får dock den rutinen användas. När polisen utför en kroppsvisitation enligt 19 § andra stycket polislagen utan att omhänderta föremål finns det i och för sig ingen lagstadgad skyl- dighet att dokumentera åtgärden, dock framgår det av FAP 100-2 att doku- mentation bör ske. JO har i beslut , dnr 1902-2008, anfört att det ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är lämpligt att en kroppsvisitation med stöd av polislagen dokumenteras, oavsett om något föremål omhändertas eller inte. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Namn och personnummer på en person som har begått ett brott omfattas av sekretess enligt 35 kap. 1 § första stycket 4 offentlighets- och sekretessla- gen. Av bestämmelsen framgår att sekretess gäller för uppgift om en en- skilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i annan verk- samhet [än den som anges i punkterna 1–3 i samma stycke, JO:s anm.] som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott eller verkställa uppbörd och som bedrivs av . Bestämmelsen innebär att det gäller en presumtion för sekretess. Att någon är misstänkt för brott är alltså normalt en så känslig uppgift att den omfattas av sekretess. Av 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen framgår att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt lagen inte får röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i lagen eller i annan lag eller för- ordning som offentlighets- och sekretesslagen hänvisar till. redovisade följande bedömning: Frågan om rättsligt stöd för beslut om kroppsvisitation Av de berörda befattningshavarnas redogörelse framgår att kroppsvisita- tionen av AA genomfördes med stöd av 19 § första stycket 2 polislagen för säkerställande av identitet då hon vägrat uppge sina personuppgifter trots flera uppmaningar om det. Vid kroppsvisitationen genomsöktes hennes väska, varvid identitetshandlingar hittades. Att söka igenom en väska i sam- band med en kroppsvisitation är i och för sig förenligt med ovan angivna bestämmelse. För att beslut om kroppsvisitation enligt 19 § första stycket 2 polislagen ska kunna fattas krävs dock att personen med laga stöd berövas friheten eller avlägsnas av polisman. Av händelserapporten och övriga handlingar i ärendet går inte att klar- göra om polismännen övertog gripandet av AA. När kroppsvisitationen verkställdes hade frågan om avlägsnande ännu inte aktualiserats. AA var enligt uppgift från polismännen inte heller omhändertagen enligt polisla- gen. Det står därför klart att förutsättningar för att kroppsvisitera AA enligt 19 § första stycket 2 polislagen vid det aktuella tillfället endast förelegat om AA var gripen. Enligt bedömning kan lagliga förut- sättningar för kroppsvisitation enligt 28 kap. 11 § första stycket rättegångs- balken ha förelegat i detta fall. Det kan dock ifrågasättas om beslut om kroppsvisitation enligt denna bestämmelse hade varit proportionerlig med hänsyn till den aktuella brottsmisstanken. Det står sammanfattningsvis klart att det inte finns dokumentation som visar att det funnits förutsättningar för att genomföra en kroppsvisitation med stöd av den rättsliga grund som polismännen själva angett. Detta är en brist i ärendet. Frågan om kan lämna ut identitetsuppgifter till tjänsteman som utför avgiftskontroll i syfte att tilläggsavgift ska kunna utfärdas CCoch DD har överlämnat uppgift om AA:s namn och personnummer till tjänstemannen som utförde avgiftskontroll i syfte att denne skulle kunna utfärda en tilläggsavgift enligt lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontra- fik. Enligt 5 § lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik får en resande som vägrar att lösa biljett eller betala tilläggsavgift avvisas från färdmedlet av en tjänsteman som utför avgiftskontroll och är enligt samma bestämmelse skyldig att lämna handräckning för att verkställa så- dan avvisning. Varken denna bestämmelse eller annan bestämmelse i lagen 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L ger dock förutsättningar för att lämna handräckning i syfte att tilläggsavgift ska kunna utfärdas. Denna bedömning ändras inte av omständigheten att brottsmisstanke uppstått om ringa bedrägeri genom s.k. färdsnyltning eller att det blir fråga om att meddela rapporteftergift. Uppgifterna om AA:s namn och personnummer omfattades av sekretess enligt 35 kap. 1 § första stycket 4 offentlighets- och sekretesslagen. Det finns inte några sekretessbrytande bestämmelser som är tillämpliga i denna situation. har, som framgår ovan, inte heller någon upp- giftsskyldighet enligt lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik eller annan liknande författning. kan således konstatera att det i en situation som denna saknas lagliga förutsättningar för Polismyndig- heten att lämna ut personuppgifter till en tjänsteman som utför avgiftskon- troll. Denna bedömning ändras inte av omständigheten att brottsmisstanke uppstått om ringa bedrägeri genom s.k. färdsnyltning eller att förutsätt- ningar att meddela rapporteftergift föreligger. kan konstatera att dokumentationen i förevarande fall har brustit bl.a. genom att det inte är tydligt vilka beslut som har fattats med anledning av ingripandet mot AA. Vidare saknas dokumentation om grun- den för besluten. Det slutliga ansvaret att kontrollera uppgifterna i avrap- porteringen har ålegat polisassistent som vid ingripandet hade rollen som förman i förhållande till ordningsvakten och polisassistent . anser att det ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är viktigt att samtliga omständigheter som legat till grund för ett ingripande redovisas och att de återges korrekt. Det får inte råda några tvivel om varför ett polisingripande görs. Särskilt angeläget är detta när ingripandet medför en inte obetydlig integritetskränkning. Den information som i detta fall framgår av den upprättade händelserapporten uppfyller inte dessa krav. Po- lismyndigheten konstaterar att det är en klar brist att samtliga beslut och omständigheter som lades till grund för besluten gentemot AA inte doku- menterades. Det som kommit fram visar att det finns anledning att informera och utbilda poliser för att förbättra kunskapen om förutsättningarna för att ingripa i lik- nande situationer. avser att följa upp frågan. Det finns även anledning att understryka vikten av att omsorgsfullt dokumentera grunderna för polisingripanden. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: Den rättsliga reglering som har redogjort för är relevant i sammanhanget, men det finns anledning att nämna följande om aktuell straff- rättslig reglering och om s.k. envarsgripanden: Den som utan att göra rätt för sig tillgodogör sig en transport som tillhanda- hålls under förutsättning av kontant betalning döms för ringa bedrägeri till bö- ter eller fängelse (se 9 kap. 2 § andra stycket ). Om den som har begått brott på vilket fängelse kan följa påträffas på bar gärning eller flyende fot, får han eller hon gripas av envar. Den gripne ska skyndsamt överlämnas till närmaste polis. (Se 24 kap. 7 § , RB.) Syftet med att den gripne ska överlämnas är att polisen ska kunna ta P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 ställning till om gripandet är berättigat eller inte. Polisen ska alltså pröva om gripandet är befogat och om det ska övertas av polisen. (Se , Rätte- gångsbalk [1942:740] 24 kap. 7 §, avsnitt 3.1.4 Förfarandet efter gripandet, Lexino [].) När det gäller brott för vilket inte är föreskrivet fängelse eller däröver får en polis överta ett envarsgripande bl.a. om den gripne är på sannolika skäl misstänkt för brottet samt är okänd och vägrar uppge namn och hemvist (se 24 kap. 1, 2 och 7 §§ RB). Även om det finns en formell möjlighet att överta gripandet bör dock polisen i enlighet med proportionalitetsprincipen vara allt- mer restriktiv med frihetsberövanden ju lindrigare brottet är (se t.ex. JO 2008/09 s. 113). Om polisen inte övertar gripandet ska den gripne friges. Om polisen övertar gripandet får polisen i anslutning till ingripandet kroppsvisitera den gripne i den utsträckning som är nödvändig för att identiteten ska kunna fastställas (se 19 § första stycket 2 polislagen). Den som gör ett envarsgripande har däremot inte rättslig befogenhet att vidta några åtgärder för att fastställa den gripnes identitet. Den gripne har inte heller någon skyldighet att upplysa den som har gjort gripandet om sin identitet. (Se JO 2000/01 s. 137 och särskilt s. 162 f.) Jag har inriktat min granskning på vad AA har uppgett i anmälan om att poli- serna undersökte hennes väska och lämnade över hennes legitimation till väk- tare och på hur ingripandet dokumenterades. Jag går därför inte in på AA:s klagomål i övrigt. Av utredningen framgår att en ordningsvakt och en biljettkontrollant miss- tänkte att AA reste med en spårvagn utan giltig biljett. Sedan de tre klivit av spårvagnen försökte AA springa ifrån ordningsvakten och biljettkontrollanten. Ordningsvakten sprang efter och stoppade AA, belade henne med handfängsel och tog kontakt med polisen. Ordningsvaktens ingripande mot AA var att be- trakta som ett envarsgripande på grund av misstanke om ringa bedrägeri som hade stöd i 24 kap. 7 § andra stycket RB. När polisen kom till platsen överlämnades AA till polisen. Av den doku- mentation som upprättades i ärendet framgår inte tydligt vilket beslut polisen då fattade i fråga om gripandet. I utredningen hos JO har dock en av de två berörda poliserna förklarat att envarsgripandet hävdes efter att de fått infor- mation om vad som hänt. Jag utgår därför från att polisen inte övertog gripandet av AA. Som situationen såg ut när polisen gick igenom AA:s väska, vilket är att betrakta som kroppsvisitation, var hon alltså inte gripen. Poliserna har inte uppgett att det fanns något behov av att fastställa AA:s identitet för att genom- föra avlägsnandet. Det fanns således inte lagliga förutsättningar att genomföra kroppsvisitationen med stöd av 19 § första stycket 2 polislagen. har lyft fram att kroppsvisitationen kan ha haft stöd i 28 kap. 11 § första stycket RB. Det var dock inte den bestämmelsen som poli- serna utgick från, och myndigheten har också ifrågasatt om ett beslut om kroppsvisitation enligt bestämmelsen hade varit proportionerligt. 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L inte anledning att gå in närmare på om 28 kap. 11 § första stycket RB kunde utgöra lagstöd för åtgärden. Poliserna bedömde att AA gjort sig skyldig till ringa bedrägeri. De sökte igenom AA:s väska och hittade ett identitetskort. Identitetsuppgifterna använ- des för att göra slagningar i polisens register. Poliserna kunde konstatera att AAinte tidigare hade gjort sig skyldig till liknande brott och det beslutades om en rapporteftergift. Poliserna överlämnade dock också AA:s namn och person- nummer till biljettkontrollanten för att denne skulle kunna utfärda en tilläggs- avgift enligt lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik. AA:s namn och personnummer förekom i ett sammanhang där Polismyn- dighetens verksamhet syftade till att utreda eller beivra brott. Det stod inte klart att uppgifterna kunde röjas utan att AA led skada eller men. Sekretess gällde därför för uppgifterna enligt 35 kap. 1 § första stycket 4 offentlighets- och sek- retesslagen (OSL). En uppgift som omfattas av sekretess får enligt 8 kap. 1 § OSL inte röjas för en enskild om inte annat anges i offentlighets- och sekre- tesslagen eller i lag eller förordning som den lagen hänvisar till. Något sådant stöd i författning för att lämna ut uppgifterna till biljettkontrollanten fanns dock inte. Jag instämmer därför i bedömning att det saknades lag- liga förutsättningar att lämna ut uppgifterna till biljettkontrollanten. Jag delar även myndighetens uppfattning att dokumentationen av polisernas ingripande var bristfällig och inte uppfyllde de krav som kan ställas ur kontroll- och rätts- säkerhetssynpunkt. kritiseras för att det utan att det fanns rättslig grund för det genomfördes en kroppsvisitation enligt 19 § första stycket 2 polislagen och för att sekretessbelagda uppgifter därefter lämnades ut. kri- tiseras också för den bristfälliga dokumentationen. Avslutningsvis vill jag nämna att jag ser positivt på att avser att följa upp frågan om att informera och utbilda poliser för att förbättra kunskapen om förutsättningarna för att ingripa i liknande situationer. Polisen har utan att det fanns rättslig grund för det genomfört en husrannsakan i en lokal som användes av en mc-klubb (Dnr 3729-2019) Beslutet i korthet: Polisen bedrev spaning mot en lokal som användes av en mc-klubb. var enligt polisen lokalt känd för narkotikahan- tering. En man som, enligt polisen, också var känd i narkotikasammanhang sågs lämna lokalen efter att ha varit inne i den endast . När han därefter stoppades av polisen var han narkotikapåverkad och innehade tre narkotikaklassade tabletter. Mot den bakgrunden beslutades om en husrann- sakan i lokalen på grund av misstanke om narkotikabrott. JO redogör i beslutet utförligt för vissa delar av regleringen om hus- rannsakan, bl.a. i fråga om vad som ligger i kravet i 28 kap. 1 § andra stycket P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 respektive 3 § andra stycket att det ska finnas synnerlig respektive särskild anledning till att syftet med husrannsakan ska uppnås. JO konstaterar att det i det här fallet inte fanns sådan anledning och att det därför saknats rättslig grund för beslutet. kritiseras för att beslutet ändå fattades och för brister i dokumentationen. I en anmälan, som kom in till JO , förde AA fram klagomål mot , polisregion , för att polisen hade genomfört en hus- rannsakan i en lokal som användes av en mc-klubb. Han uppgav bl.a. att det i samband med husrannsakan hade försvunnit i kontanter, en mo- biltelefon och nycklar till lokalen samt att polisen beslagtog ett kassaskåp utan att lämna något kvitto på det. JO uppmanade att yttra sig om den rättsliga grunden för hus- rannsakan och hur åtgärden hade dokumenterats samt över anmälarens påstå- ende att bl.a. i kontanter försvunnit i samband med husrannsakan. () yttrade sig . Inför yttrandet hade de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att yttra sig. Myndigheten angav följande om händelsen: Polisen befann sig utanför en viss mc-klubbs lokal. En per- son lämnade adressen i en personbil. Bevakning av lokalen fortgick, medan en annan polispatrull med bl.a. polisassistenten följde efter bilen. När fordonet parkerat kontrollerade patrullen föraren, varvid misstanke om drograttfylleri uppstod. Vid kroppsvisitation av föraren hittades tre tabletter av ett narkotikaklassat läkemedel i dennes byxficka. Föraren medtogs för kroppsbesiktning samt förhör där han delgavs misstanke om drograttfylleri och ringa narkotikabrott (eget bruk och innehav). Anmälan för dessa brott upprättades av CC. Föraren förnekade drograttfylleri och bruk av narkotika. Avseende tabletterna vidgav föraren innehavet men uppgav i förhör att tab- letterna tillhörde en vän och att han endast tillfälligt tagit hand om dessa natten innan och att han sedan glömt dem i sin ficka. Inspektör fattade beslut om reell husrannsakan i den klubblokal som föraren hade setts lämna. Av protokollet för husrannsakan framgår att ändamålen var att utröna omständigheter som kunde ha betydelse för utredning om brott och att söka efter föremål som var underkastat beslag. Som brott har angetts ”brott mot narkotikastrafflagen, innehav”. Husrannsakan verkställdes av åtta polismän och lokalen letades igenom med hjälp av en narkotikahund. Misstanke om narkotikabrott genom eget bruk uppstod gällande två personer som befann sig i lokalen. Inspektör beslutade därför om kroppsbesiktning avseende dessa två personer. Vid kroppsvisitation av den ena personen påträffades misstänkt narkotika. Man hittade därtill en mindre mängd narkotika (1,cannabisharts) i en snusdosa på bardisken. Den narkotikan kunde inte härledas till någon per- son. redovisade upplysningar från bl.a. polisassistenten och polisinspektören . 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L