frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Nor- malt utgör sakkunnigutlåtanden interna arbetsmaterial i samband med att vi skriver yttranden i ett s.k. överklagningsärende, dvs. i ett ärende som rör ett överklagat beslut, och de diarieförs därför inte. Enligt våra rutiner för hand- läggning av överklagningsärenden arbetar myndigheten fram yttrande till domstolen genom att medarbetare från olika avdelningar bidrar med olika perspektiv (t.ex. expertkunskap inom sakområdet, inspektion och juridik). Juristen ställer samman yttrandet utifrån underlag från de olika medarbe- tarna. Underlagen betraktas under beredningen inför ett beslut som ett ar- betsmaterial i och med att dessa sedan införlivas i det slutgiltiga yttrandet. Därför finns vanligtvis inte någon anledning att diarieföra sakkunnigutlå- tanden eller andra handlingar som tas fram som arbetsmaterial. Det slutgil- tiga yttrandet med eventuella bilagor diarieförs när det expedieras. I detta fall hade utlåtandet förts in i diariet, trots att det inte var en allmän handling och därför inte var en handling som brukar diarieföras. Handläg- garen tog bort diarieföringen eftersom handlingen inte skulle expedieras. När man tar bort en handling ur diariesystemet kvarstår en markering som indikerar att diarieföringen har makulerats. Så fungerar alla diariesystem. Handlingen fanns kvar inom myndigheten och när den senare efterfrågades lämnades den ut. Då återfördes handlingen till diariet igen, eftersom den var expedierad och därigenom att betrakta som en allmän handling, i enlighet med reglerna för diarieföring. Att handlingen först togs bort och sedan diariefördes igen kan förefalla rörigt och det beklagas av . bedömer dock att handläggningen 2 021 /2 2:JO1 A R B E T S M A R K N A D följer bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen samt i offentlighets- och sekretesslagen, och var sålunda inte en åtgärd i syfte att mörklägga något eller tysta någon intern röst. uppdrag att se till att arbetsmiljölagstiftningen efterlevs har inte ändrat kravnivån i det aktuella ärendet. Tvärtom har vi i domstol argumenterat för att beslutet ska stå fast och vi har drivit ärendet så långt möjligt i överklagandehänseende. har inte heller, som anför i sin anmälan, ändrat sina riktlinjer med anledning av, eller i samband med, avstämningen med andra myndigheter eller SKR. Den webbtext vi publicerade, som förklarade att beslutet mot vård- och omsorgsboendet inte hade generell räckvidd, tillkom för att adressera en upplevd oklarhet. I efterhand kan se att det kunde ha varit bättre att avstå från en sådan publicering, eftersom den tycks ha lett till större oklarhet än klarhet. I det rådande läget hade Arbetsmiljö- verket dock ambitionen att vara så transparent och tydlig som möjligt. Huruvida de krav som ställdes i det aktuella tillsynsärendet, ligger inom ramen för det arbetsmiljörättsliga regelverket, anser yt- terst vara en fråga för förvaltningsdomstol att avgöra i samband med att myndighetens beslut överklagas, vilket också gjordes till förvaltningsrätten i i mål 8036-20. Själva sakfrågan kom aldrig att prövas av dom- stol. [– – –] Ärendet visade sig senare vara det första av ett flertal liknande ärenden där har ställt krav med samma skyddsnivå (munskydd och visir) mot andra liknande verksamheter. I de fallen har Ar- betsmiljöverket skrivit tydliga motiveringar och även exemplifierat vad pa- tientnära arbete är. agerande i mål 8036-20 i förvaltningsrätten i I beslutshandlingen för det omedelbara förbudet utvecklades inte någon motivering skriftligen. Enligt rutiner för inspektion an- vändes blankett för förbud. I denna blankett finns inte utrymme för någon motivering av beslutet. Det kan tyckas olyck- ligt att inte ha någon motivering nedskriven. Detta stödjer sig emellertid på förvaltningslagens regler om när motivering är nödvändig. [– – –] Det stämmer att frågan om riskbedömning inte omnämndes i besluts- handlingen för grundbeslutet. I samband med överklagandet av Arbetsmil- jöverkets beslut, anförde arbetsgivaren att riskbedömning för varje enskilt boende görs , vid varje skiftbyte samt att vid användning av heltäckande visir behöver munskydd inte användas, eftersom visiret täcker munnen. Eftersom frågan om riskbedömning kom upp i överklagan- det, var det naturligt att i yttrandet till förvaltningsrätten tog upp frågan om riskbedömning. I yttrandet anförde att vi inte delade bedömningen om att munskydd inte behöver användas. Vi anförde också att en lokal riskbedömning av varje arbetsmoment behöver göras, för att avgöra vilken skyddsutrustning som behövs för skydd mot risk för kontakt med kroppsvätska. Det följer också av 14 § Arbetsmiljö- verkets föreskrifter (2018:4) om smittrisker att visir kan behöva användas vid arbetsmoment som innebär risk för kontakt med kroppsvätskor. kommenterade yttrande och vidhöll sin inställ- ning att inte agerat opartiskt. A R B E T S M A R K N A D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Inom ramen för den här utredningen har JO även tagit del av bl.a. Folkhälso- myndighetens Rekommendationer för handläggning och val av skyddsåtgärder mot covid-19 inom vård och omsorg i dess lydelser från och senare, föreskrifter och allmänna råd om smittrisker (AFS 2018:4) i dess lydelse fr.o.m. samt Förvaltningsrätten i dom (mål nr 8036-20) och svar på frågor. I ett beslut anförde JO följande: Inriktningen på min granskning JO ska utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra föreskrifter. Granskningen är av rättslig art och tar främst sikte på frågan om myndigheterna handlägger sina ärenden på ett formellt riktigt sätt. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheternas beslut och brukar inte uttala sig om deras bedömningar i sakfrågor. Detta gäller särskilt när det rör sig om sakom- råden där JO saknar egen kompetens. Av dessa skäl har jag valt att rikta in min granskning i ärendet på de frågor i anmälan som rör ageranden i frågan om vilka krav som ställts på personlig skyddsutrustning för personal i vård och omsorg vid möjlig covid-19 hos brukare. Min granskning fokuserar på frågan om Arbetsmiljöver- ket i sin information om gällande skyddsnivå, eller på annat sätt, ändrat sina uppgifter om hur kravet på adekvat skyddsutrustning skulle uppfyllas och om myndigheten därigenom kan anses ha agerat i strid med de krav på saklighet och opartiskhet som ställs upp i regeringsformen. Innebörden av detta är att jag inte kommer att uttala mig om vilken nivå på personlig skyddsutrustning som i sig är adekvat eller de bedömningar utifrån arbetsmiljölagen (1977:1160) som gjort i sak. Avslutningsvis kommer jag att granska myndig- hetens hantering av ett internt sakkunnigutlåtande som upprättats i samband med att yttrade sig i förvaltningsrätten. Regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet Av 3 § första stycket lagen (1986:765) med instruktion för om- budsmän framgår att JO särskilt ska se till att myndigheterna följer grundlagens krav på saklighet och opartiskhet. Den reglering som avses är 1 kap. 9 § RF, där det föreskrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opar- tiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen. Skyldigheten att diarieföra handlingar hos en myndighet Enligt 5 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, ska allmänna handlingar registreras så snart de kommit in till eller upp- rättats hos en myndighet. Skyldigheten att diarieföra handlingar hos en myn- dighet gäller alltså bara handlingar som är allmänna. 2 021 /2 2:JO1 A R B E T S M A R K N A D Enligt 2 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen (TF) är en handling allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 9 eller 10 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En handling anses enligt 2 kap. 10 § första stycket TF ha upprättats hos en myndighet, när den har expedierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende som den hänför sig till har slutbehandlats hos myndig- heten, eller, om handlingen inte hänför sig till ett visst ärende, när den har ju- sterats eller färdigställts på annat sätt. I 2 kap. 12 § TF anges vad som gäller för att minnesanteckningar ska anses vara allmänna handlingar. Enligt paragrafen ska en minnesanteckning som har gjorts hos en myndighet och som inte har expedierats inte heller efter den tid- punkt då den enligt 10 § är att anse som upprättad anses som allmän handling hos myndigheten. Minnesanteckningen anses dock som upprättad om den har tagits om hand för arkivering. Med minnesanteckning avses t.ex. promemorior som har kommit till endast för föredragning eller beredning av ett ärende, dock inte till den del de har tillfört ärendet någon sakuppgift. Har agerat i strid med objektivitetsprincipen? Bestämmelsen i 1 kap. 9 § RF ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip som innebär att myndigheter inte får låta sig vägledas av andra intressen än de som myndigheterna ska tillgodose eller ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. Kravet på saklighet och opartiskhet omfattar inte enbart hur en sak rent fak- tiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande av en myndighet. Även hur myndighetens agerande har upp- fattats är av betydelse. Man talar ibland om en objektiv och en subjektiv sida av bestämmelsen. Med den subjektiva sidan menas hur en myndighet själv an- ser sig ha agerat, medan den objektiva sidan avser hur myndighetens agerande kan uppfattas utifrån. Det räcker att det förekommer rent objektiva invänd- ningar mot en myndighets agerande för att det kan anses strida mot objektivi- tetsprincipen, se bl.a. och , Regeringsformen (Version 4, , s. 54 f.) samt JO 2010/11 s. 278 och JO 2015/16 s. 456. Om kravet på saklighet kan sägas rikta sig mot vilka faktorer som ligger till grund för t.ex. ett fattat beslut, avser kravet på opartiskhet i huvudsak frågan hur beslutsprocessen upp- fattas utifrån, se t.ex. JO:s beslut i ärende med dnr 4141- 2018. JO har tidigare uttalat att den information som en myndighet tillhandahåller allmänheten, exempelvis på en webbplats eller i sociala medier, omfattas av kraven på saklighet och opartiskhet. Det innebär bl.a. att det ska vara sakligt motiverat för myndigheten att sprida informationen samt att den ska vara allsi- dig och objektiv (se JO 2010/11 s. 616, JO 2019/20 s. 54 och JO 2019/20 s. 60). A R B E T S M A R K N A D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 I olika omgångar gav på sin webb- plats och i rekommendationer ut information som syftade till att fungera som stöd för vården och omsorgen bl.a. i frågan om vilken skyddsutrustning som skulle användas i olika situationer till följd av smittspridningen. konstaterade i sin granskning att flera olika myndig- heter och aktörer utfärdat riktlinjer för vilken skyddsutrustning som skulle an- vändas . Enligt kommissionens bedömning stämde dessa rikt- linjer inte alltid helt överens med varandra som de ändrades under tidens gång (SOU 2020:80 s. 158). Kommissionen gjorde den sammanfattande bedömningen att det tidigt borde ha funnits ett samstämmigt budskap i riktlin- jerna för användandet av skyddsutrustning från och Folk- hälsomyndigheten. Alternativt borde det ha framgått hur målen om arbetar- skydd och smittskydd skulle vägas av mot varandra (s. 266). Jag instämmer i kommissionens bedömningar. För egen del kan jag också konstatera att riktlinjer för skyddsnivån inte är helt enkla att förstå och tillämpa, vilket enligt min mening måste bero på hur de blivit utformade. Där framgår inte bara i vilka vårdsituationer som riktlinjerna ställer krav på personlig skyddsutrustning utan det anges också hur kraven ska uppfyllas. En svårighet i sammanhanget är att riktlinjerna inte bara består av Folkhälsomyn- dighetens egna krav utan det görs också hänvisningar till föreskrifter och allmänna råd om smittrisker (AFS 2018:4), men utan att det framgår hur myndigheternas regelverk förhåller sig till varandra. I t.ex. den version av rekommendationer som uppdaterades blandas myndighetens krav i fråga om t.ex. skydd mot dropp- och kontaktsmitta med hänvisningar till föreskrifter när det gäl- ler dels behovet av att göra lokala riskbedömningar vid all vård- och omsorgs- nära kontakt, dels kravet på att visir ska användas vid arbetsmoment som inne- bär risk för kontakt med kroppsvätskor. Jag menar att riktlinjerna med denna utformning riskerar att lämna öppet för olika tolkningar och tillämpningar, vil- ket i sig skapar osäkerhet om vad som egentligen gäller. I konsekvens med det är det inte alldeles enkelt att utan vidare sluta sig till om olika uttalanden om riktlinjernas innebörd t.ex. går i skärpande riktning eller inte. Exempel på så- dana frågor, som också aktualiserats i detta ärende, är om riktlinjerna ska anses generellt tillämpliga när det t.ex. gäller de krav på skydd som anges i riktlin- jerna, och vilken betydelse lokala riskbedömningar har i sammanhanget. Som framgått ovan beslutade att vid vite förbjuda att utföra patientnära arbete med brukare på Se- rafens vård- och omsorgsboende med konstaterad eller misstänkt covid-19. Förbudet grundade sig på bl.a. 7 och 14 §§ föreskrifter och allmänna råd om smittrisker. Sedan beslutet överklagats till förvaltningsrätten hade domstolen att pröva när förbudet gällde i den aktuella verksamheten, dvs. i vilka situationer, på vilket avstånd eller vid vilka vårdmoment som heltäck- ande visir ska kompletteras med munskydd för att kommunen ska kunna und- vika att behöva betala det aktuella vitesbeloppet. 2 021 /2 2:JO1 A R B E T S M A R K N A D arbete, och förvaltningsrätten konstaterade att det av utredningen i målet inte gick att identifiera vilka situationer eller arbetsmoment som förbudet tog sikte på. Förvaltningsrätten upphävde därför det överklagade beslutet utan att ta ställning i frågan om vad som utgör adekvat skyddsutrustning, dvs. vilken skyddsnivå som gäller. Den fråga som faller inom ramen för min granskning gäller om Arbetsmil- jöverket i sin information om gällande skyddsnivå, eller på annat sätt, ändrat uppfattning om hur kravet på adekvat skyddsutrustning skulle uppfyllas och om myndigheten därigenom agerat i strid med de krav som objektivitetsprinci- pen ställer. har i sin anmälan till JO anfört att har agerat i strid med objektivitetsprincipen. Enligt har myndigheten gjort det bl.a. genom att ha tagit intryck av de uppfattningar om skyddsnivån som ut- trycktes av SKR och de myndigheter som utöver deltog vid den s.k. samverkanskonferensen . har enligt uppfattning låtit dessa uppfattningar påverka såväl handlägg- ningen av det tillsynsärende som gällde Serafens vård- och omsorgsboende som den information om kraven på skyddsutrustning som vid olika tillfällen lämnats av myndigheten. Den konkreta innebörden av myndighetens ageran- den är enligt att den anpassade sig till andras uppfattningar om skyddsnivån och att den genom att ändra sina riktlinjer bidrog till att kraven på personlig skyddsutrustning sänktes. Enligt över- ensstämmer inte det agerandet med de kritiska synpunkter som Arbetsmiljö- verket lämnade till i samband med att den myndigheten reviderade sina rekommendationer . har å sin sida anfört att myndigheten varken i tillsyns- ärendet eller genom sin information gett uttryck för en ändrad uppfattning om vilken skyddsnivå som gäller. Än mindre har myndigheten ändrat sina riktlinjer med anledning av, eller i samband med, den avstämning som gjordes vid sam- verkanskonferensen . har påpekat att det mötet hölls efter det att myndigheten fattade sitt beslut i det aktuella ärendet och att det som diskuterades vid mötet inte föranledde myndigheten att ändra uppfattning i frågan om kravet på skyddsutrustning. har vi- dare konstaterat att myndigheten inte ändrade sitt beslut i ärendet och att kommun inte heller återkallade sitt överklagande efter det att myndig- heten lämnade information på sin webbplats , vilket den hade haft anledning att göra om skulle ha anpassat sin upp- fattning om skyddsnivån på det sätt som påstått. Vilken uppfattning om skyddsnivån gav uttryck för ? För att kunna avgöra om agerat på det sätt som påstår i sin anmälan till JO kommer jag i det följande att jämföra de uppgifter om skyddsnivån som myndigheten lämnat vid olika tillfällen och på olika sätt som min granskning avser. Jämförelsen kommer att göras utifrån dels reviderade rekommendationer för handläggning och val av skyddsåtgärder mot covid-19 inom vård och A R B E T S M A R K N A D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 omsorg, dels föreskrifter och allmänna råd om smittrisker (AFS 2018:4, i den version som beaktat beslutade ändringar t.o.m. ). Innan den jämförelsen kan göras behöver jag först ta ställning till betydelsen av de synpunkter som lämnade i anledning av att Folkhälso- myndigheten reviderade sina rekommendationer . Vilken betydelse ska tillmätas de synpunkter som lämnade till ? Enligt min mening finns det skäl att helt bortse från syn- punkter när myndighetens ageranden ska bedömas. Här vill jag särskilt peka på följande: Inledningsvis kan jag konstatera att i sitt remissvar till JO inte närmare kommenterar det förhållande att myndigheten lämnade syn- punkter på rekommendationer eller berör frågan vil- ken betydelse dessa synpunkter bör tillmätas i min granskning av myndigheten. I svaret förs t.ex. inte något resonemang om hur just de synpunkter som läm- nades förhåller sig till de uttalanden om vilken personlig skyddsutrustning som personal inom omsorgen ska använda som bl.a. kom till uttryck i dels Arbets- miljöverkets beslut angående Serafens vård- och omsorgsbo- ende, dels den information om kraven på skyddsutrustning som lämnades på myndighetens webbplats . Oaktat dessa förhållanden har det trots allt inte varit fråga om annat än att lämnat vissa remissynpunkter som det stått Folkhälsomyn- digheten fritt att beakta eller bortse från i arbetet med att revidera rekommen- dationerna. Synpunkterna har alltså inte varit bindande på något sätt för Folk- hälsomyndigheten. Det har inte heller framkommit att änd- rade sina egna föreskrifter i anledning av just de remissynpunkter som lämna- des, eller att myndigheten för den delen informerade externt på t.ex. webbplat- sen om vilka synpunkter som den lämnade eller på vilket sätt de hade betydelse för myndighetens tillsyn. Sammanfattningsvis anser jag att jag utifrån det som redovisas kan bortse helt från remissynpunkter i min granskning av om myndig- heten agerat i strid med objektivitetsprincipen. Jag övergår därför till att redo- visa vilka krav på skyddsutrustning som myndigheterna ställde i vart fall fr.o.m. . Vad gällde fr.o.m. angående skyddsnivån? publicerade dokumentet Rekom- mendationer för handläggning och val av skyddsåtgärder mot covid-19 inom vård och omsorg. Dessa rekommendationer, som alltså reviderades , ersatte två tidigare dokument: dels ett dokument med rekommen- dationer för handläggning av misstänkta fall av covid-19, som publicerades , dels ett dokument med rekommendationer för handläggning av bekräftade fall, som publicerades . I de avseenden som 2 021 /2 2:JO1 A R B E T S M A R K N A D redovisas nedan överensstämmer den version av rekommendationerna som är daterad med den reviderade versionen . Inledningsvis anger att det övergripande syftet med rekommendationerna är att utgöra ett stöd till smittskyddsenheter, vårdhygi- eniska enheter och vårdgivare vid hantering av covid-19 inom vård och om- sorg. Rekommendationerna ska också vara ett stöd vid riskbedömningar och utarbetande av rutiner för smittskyddande åtgärder i samband med olika vård- nära situationer. I rekommendationerna finns ett avsnitt om personlig utrustning för personal. Där framgår följande: Vid all vård- och omsorgsnära kontakt ska en riskbaserad och adekvat an- vändning av personlig skyddsutrustning användas i tillägg till de basala hy- gienrutinerna. Det är arbetsgivarens ansvar att tillhandahålla adekvat skyddsutrustning och att se till att personalen är väl förtrogen med handhavandet. Lokal riskbedömning behöver utföras i enlighet med föreskrifter om smittrisker (AFS 2018:4, se exempelvis 17 § för vård av patienter). Där framgår att särskilda skyddsåtgärder vidtas när det gäller vård av patient, transporter och vid laboratoriediagnostik. Mer information om vad man kan tänka på vid valet av personlig skydds- utrustning finns på webbplats. I fråga om skydd mot dropp- och kontaktsmitta föreskriver rekommendation- erna följande: Visir, skyddsglasögon och munskydd Vid arbetsmoment som innebär risk för kontakt med kroppsvätskor ska ögon, näsa och mun skyddas mot stänk. Enligt före- skrifter (AFS 2018:4) ska visir användas vid arbetsmoment som innebär risk för kontakt med kroppsvätskor. Om visir vid riskbedömning inte be- döms helt skydda mot stänk mot munnen kombineras det med munskydd. Som ett alternativ till visir kan skyddsglasögon tillsammans med munskydd användas. Utifrån en riskbedömning och de arbetsmoment som utförs väljs det mest lämpliga alternativet. I föreskrifter och allmänna råd om smittrisker (AFS 2018:4) framgår av 1 § att syftet med föreskrifterna är att förebygga risker för att arbetstagare blir infekterade av smittämnen, eller blir varaktiga bärare av smittämnen, på grund av sina arbetsuppgifter. Av föreskrifterna i 7 och 14 §§ följer bl.a. att arbetsgivaren på arbetsställen där det finns smittrisk ska vidta åtgärder för att undvika att smittämnen sprids. Arbetsgivaren ska även se till att särskilda hygienåtgärder tillämpas inom bl.a. verksamheter där man kan riskera att komma i kontakt med kroppsvätskor från människor. Vid arbetsmoment som innebär risk för kontakt med kroppsvätskor ska personlig skyddsutrustning användas, såsom engångshandskar och visir (punkten 7 i 14 §). Vid en jämförelse mellan föreskrifter och Folkhälso- myndighetens rekommendationer kan konstateras att de skiljer sig åt såtillvida att det i rekommendationer anges att visir ska kombi- neras med munskydd om visir vid en riskbedömning inte bedöms helt skydda mot stänk mot munnen. Beroende på utfallet av riskbedömningen kan det A R B E T S M A R K N A D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 alternativet dock väljas som innebär att munskydd i stället kombineras med skyddsglasögon. Kraven på skyddsutrustning enligt dessa rekommendationer kan därmed sägas gå något längre än vad som anges i före- skrifter. Det som anges i dessa föreskrifter är dock minimikrav. En konsekvens av det är bl.a. att getts ett betydande handlingsutrymme i sin tillsyn av att arbetsmiljölagen följs och när myndigheten meddelar de föreläg- ganden eller förbud som då kan behövas (se RÅ 2010 not. Arbetsmiljöver- ket har därmed möjlighet att kräva att arbetstagarna har mer omfattande per- sonlig skyddsutrustning än vad som anges i föreskrifterna. Som nämnts ovan faller det utanför min granskning att avgöra om ställt orimliga krav på t.ex. adekvat skyddsutrustning. Det är en fråga som avgörs av domstol. beslut om Serafens vård- och omsorgsboende fattade ett beslut om Serafens vård- och omsorgsboende i . Beslutet, som förenades med ett vite om , innebar ett förbud att utföra patientnära arbete med brukare med konstaterad eller misstänkt covid-19. I beslutet angav som villkor för att förbudet skulle upphöra att adekvat skyddsutrustning ska bäras. Den uttryckliga innebörden av det villkoret var att visir skulle användas i kombination med munskydd. Beslutet motiverades inte på annat sätt än att följande angavs i en förtryckt text på den beslutsblankett som användes: ”Det finns en eller flera risker som innebär omedelbar och allvarlig fara för person- skada.” Den fråga som beslutet aktualiserade var om det gav uttryck för ett mer kategoriskt krav på skyddsutrustning, dvs. att kravet på adekvat skyddsutrust- ning alltid innebär att visir ska kombineras med munskydd, än vad som framgår av riktlinjer. Beslutet gällde och det hän- visade till 2 kap. 1 § och 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen (1977:1160) samt 7 och 14 §§ AFS 2018:4.