frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — kraven på vårdgivarna.44 Lagstiftaren har dock valt att inte reglera frågan. En- ligt ledningen för är det ovanligt med nya oberoende medicinska bedömningar inom den psykiatriska tvångsvården. Det har dock förekommit att sådana bedömningar utförts av andra läkare vid samma vårdinrättning. Ledningens uppfattning var att patienter inom den psykiatriska tvångsvården normalt inte känner till att de kan begära en ny medicinsk bedömning. Det är vanligt att denna patientgrupp byter sjukhus och att de därmed också blir medicinskt bedömda på nytt. har inte följt upp vården av långtidsavskilda patienter som bytt vårdinrättning. Ledningen uppgav även att myndigheten behöver ta ett samlat grepp i tillsynen över vården av de långtidsavskilda patienterna, t.ex. genom att utforma inspektionsprotokollen mer enhetligt och sprida kunskap om goda exempel där vårdgivare har lyckats avsluta avskiljanden som pågått . Frågan om en särskild rutin för att handlägga ärenden som rör denna patientgrupp hade på nytt väckts internt inom myndigheten efter JO:s dialoger med avdelningarna. I departementspromemorian Delaktighet och rättssäkerhet vid psykiatrisk tvångsvård konstaterades bl.a. att patienter hålls långtidsavskilda utan att det kan sägas tydligt framgå av bestämmelsen i LPT att så kan ske.45 Det var av bl.a. den anledningen som det i promemorian föreslogs en ändring i 20 § andra stycket LPT som skulle innebära ett krav på synnerliga skäl för beslut om för- längning av ett avskiljande av en patient , utöver de som medges enligt första stycket. Vidare lämnades ett förslag om att reglera möj- ligheten att hålla patienter långtidsavskilda genom en ny 20 a § i LPT. Förslaget om långtidsavskiljande innebär att det ska vara möjligt att hålla en patient avskild om det är oundgängligen nödvändigt på grund av att patienten genom ett långvarigt och synnerligen aggressivt eller störande beteende utgör en allvarlig fara för någon annan. En patient betecknas då som långtidsavskild direkt när han eller hon blir avskild. Enligt förslaget får tiden för avskiljande förlängas genom ett nytt beslut med högst . Ett beslut om långtidsavskiljande ska vidare omgärdas av sär- skilda kontrollåtgärder i syfte att tiden för avskiljande blir så kort som möjligt. Det handlar bl.a. om att utan dröjsmål ska underrättas om beslutet samt om ett beslut att förlänga ett sådant avskiljande. ska genom tillsyn kon- trollera hur bestämmelsen tillämpas, och beslutet ska kunna överklagas till för- valtningsrätten. Det föreslogs även att chefsöverläkaren ska ombesörja att pa- tienten, inom eller utom det egna (numera regionen, JO:s anm.) får en ”förnyad medicinsk bedömning (second opinion)” inför ett beslut om lång- tidsavskiljande och minst en gång var sjätte månad om tiden för långtidsavskil- jande förlängs. Vidare föreslogs att ett beslut om långtidsavskiljande ska kunna överklagas till förvaltningsrätten. Förslagen har ännu inte genomförts. 44I det remissvar som ledningen för hänvisat till har myndigheten bl.a. ställt sig positiv till att en ny medicinsk bedömning borde gälla alla patienter som vårdas i den psykiatriska tvångsvården (IVO:s dnr 10.1-23831/2014). 45Se Ds 2014:28 s. 71. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Frågan om ny medicinsk bedömning för patienter som vårdas enligt LPT har även behandlats i betänkandet För barnets bästa? en ny paragraf i LPT som erinrar om att patientlagens (2014:821) bestämmelser om patienters möjlighet att få välja mellan behandlingsalternativ och få en ny medicinsk bedömning är tillämpliga. Jag ställde mig positiv till att patienter inom den psykiatriska tvångsvården föreslogs få tillgång till ny medicinsk be- dömning.46 pekade jag på att det behöver tydliggöras hur sådana be- stämmelser ska förhålla sig till chefsöverläkarens rätt att, om det är nödvändigt, fatta beslut om att ge patienten behandling utan samtycke.47 Jag framförde där- för att det av rättssäkerhetsskäl borde övervägas en specialreglering av frågan om val av behandlingsmetoder och tillgång till ny medicinsk bedömning i den Vidare uttalade jag att det finns goda skäl för att utvidga patientens möjligheter att överklaga beslut om tvångsåtgärder, men att frågan behöver utredas ytterligare. När det gäller frågan om långtidsavskiljande delar jag den uppfattning som kommer till uttryck i den ovan nämnda promemorian, att en så ingripande åt- gärd bör förutsätta ett uttryckligt lagstöd och omges av omfattande kontrollåt- Sammanfattningsvis ställer jag mig på ett övergripande plan positiv till förslaget i promemorian om en reglering av långtidsavskiljande, att åtgärden endast får tillgripas om det är oundgängligen nödvändigt på grund av särskilt angivna skäl och att ett beslut om en sådan åtgärd ska kunna överklagas. memorians förslag om ny medicinsk bedömning vid långtidsavskiljande väcker dock vissa frågor om bedömningens närmare föremål och funktion. dömningen vara begränsad till att avse behovet av att hålla patienten långtids- avskild eller ska den innehålla en bedömning av alternativa behandlingsåtgär- der för patienten, dvs. den typ av överväganden som chefsöverläkaren har möj- lighet att besluta om enligt 17 § tredje stycket LPT? I det senare fallet gör sig de synpunkter jag framförde i mitt remissyttrande alltjämt gällande, och det finns då ett behov av att belysa hur dessa bestämmelser förhåller sig till varandra vid en reglering av långtidsavskiljande. Som jag tidigare uttalat anser jag att patienters möjligheter att kunna överklaga beslut om tvångsåtgärder bör utvidgas och att även denna fråga därför behöver utredas ytterligare. I avvaktan på en reglering av långtidsavskiljande bör överväga om det finns anledning att se över myndighetens interna rutiner, enligt vilka patienter ägnas särskild uppmärksamhet först när de hållits avskilda i Det kan finnas skäl för myndigheten att se över hur ofta förhållandena för dessa patienter ska granskas. Tillsynsfrekvensen kan enligt min mening be- höva vara flexibel utifrån förhållandena i varje enskilt fall med tanke på bl.a. hur länge avskiljandet pågått, tidigare beslut om avskiljanden som föregått långtidsavskiljandet, beslut om andra tvångsåtgärder och patientens allmäntill- Det är förvisso en mycket liten grupp av patienter som hålls långtidsavskilda inom den psykiatriska och rättspsykiatriska tvångsvården. har det dock förekommit att patienter hållits avskilda . 46 Se mitt remissyttrande, dnr R 10-2018. 47 Se 17 § tredje stycket LPT. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 det bedöms föreligga synnerliga skäl med hänvisning till att patienten kontinu- erligt genom ett aggressivt eller störande beteende allvarligt försvårar vården av de andra patienterna, medför åtgärden särskilda risker för den avskilde. Jag tänker i första hand på att han eller hon kan bli isolerad. Risken för att frihetsberövade blir isolerade finns även i andra typer av verk- samheter. meddelade jag ett beslut som gäller situationen för intagna i landets häkten.48 I svensk rätt saknas en definition av begreppet iso- lering. En sådan definition finns dock i för behandling av fångar (de s.k. ).49 Av dessa regler framgår att en in- tagen är isolerad om han eller hon vistas i ensamhet under mer än utan meningsfull mänsklig kontakt. En intagen anses vara långvarigt isolerad om han eller hon vistats under sådana förhållanden i en period som överstiger . Även om ett häkte som regel utgör en mer sluten miljö – med de särskilda risker för isolering som det för med sig – än en psykiatrisk eller rättspsykiatrisk vårdinrättning, går det enligt min mening inte att bortse från risken för att även patienter som hålls avskilda blir isolerade. Mot den bakgrunden finns det goda skäl för att i sin tillsyn bör ägna särskild uppmärksamhet åt förhållandena för dessa patienter samt frågan hur vårdgivaren kan agera för att kunna häva beslutet om av- skiljande och låta patienten åter vistas tillsammans med andra patienter. Enligt min mening är det angeläget att i ett tidigt skede uppmärksammar patienter som löper en risk för att bli isolerade. I samband med dialogmötena kom det fram att IVO:s tillsyns- avdelningar inte arbetade enhetligt med tillsynen av vården av långtidsavskilda patienter. Av myndighetens handlingsplan framgår att den har antagit en ny delprocessbeskrivning där det bl.a. anges vad som särskilt ska granskas vid så- dan tillsyn. Jag har inte granskat delprocessbeskrivningens innehåll, men kan ändå konstatera att det är positivt att myndigheten har vidtagit åtgärder för att säkerställa att tillsynsavdelningarna agerar enhetligt i denna fråga. Förutom att tillsynen inleds efter det att en patient avskilts, är det enligt min mening viktigt att samtalar med patienten vid inspektionen när det är möjligt. För att kunna bedöma om patienterna får god vård behöver även ha kunskap om vårdmiljön. Slutligen bör myndigheten vidta åtgärder som sä- kerställer en fortlöpande tillsyn av vården av dessa patienter. Det har vidare kommit fram att inte har någon myndighetsgemensam syn på att det förekommer att patienter tillåts vistas tillsammans med andra patienter de enligt beslut ska hållas avskilda. Jag vill därför un- derstryka att ett beslut om avskiljande grundas på bedömningen att patienten måste hållas avskild från andra patienter på grund av han eller hon allvarligt försvårar vården av dessa, genom aggressivt eller störande beteende. När chefs- överläkaren bedömer att den avskilde kan vistas med andra patienter måste be- slutet om avskiljande upphävas. Om chefsöverläkaren därefter anser att patien- ten åter behöver hållas avskild måste det fattas ett nytt beslut. Jag har förståelse för att patienter som hållits avskilda i vissa fall kan behöva 48Se JO 2020/21 s. 164, mitt beslut , dnr O 7-2018. 49Se The United Nations Standard Minimum Rules for the Treatment of Prisoners, regel 44. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D vänja sig successivt vid att vistas med andra patienter på en vårdavdelning, ge- nom någon form av utslussning. Enligt min mening ger den nuvarande lagstift- ningen inte utrymme för att en sådan utslussning görs under ett löpande beslut Med tanke på att det ändå kan finnas ett behov av utslussning finns det skäl att se över de aktuella bestämmelserna. behöver även uppmärksamma vissa andra patienter som inom vården bedömts vara särskilt svårbehandlade. Inte sällan har sådana patienter hållits avskilda vid upprepade tillfällen under samma vårdperiod. dessutom att de vårdas enligt LPT på en avdelning där övriga patienter vårdas enligt LRV, just för att de har bedömts svårbehandlade. Det kan också handla om patienter som, trots att de bedömts psykiatriskt färdigbehandlade, fortfa- rande vårdas inom sluten psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård för att deras behov av samordnade insatser av region och kommun inte tillgodo- I förebyggande syfte behöver därför vidta åtgärder som säkerställer att förhållandena även för dessa patienter granskas av myndigheten i ett tidigt En sådan proaktiv tillsyn kan även bidra till att risker för inlåsningsef- fekter uppmärksammas och förebyggs. har en skyldighet att föra ett automatiserat register över verksamheter som sjukvårdsinrättningar och enheter där det får ges vård enligt LPT och LRV samt enheter för rättspsykiatrisk undersökning.50 Registret får användas för tillsyn, forskning, framställning av statistik och för placering av patienter. innehålla uppgifter om bl.a. verksamhetens inriktning och omfattning. avser att bedriva verksamhet som omfattas av IVO:s tillsyn ska anmäla verk- samheten till myndigheten. Även väsentliga förändringar i verksamheten ska Verksamheter som med uppsåt eller på grund av oaktsamhet låter bli att göra dessa anmälningar kan bötfällas. Om får kännedom om att någon har brutit mot en bestämmelse som gäller en verksamhet som står under myndighetens tillsyn ska myndigheten vidta åtgärder så att bestämmel- sen följs och, om det behövs, göra anmälan till åtal. Efter det att JO 2014 uppmärksammade att IVO:s säkerhetsregister i vissa delar var inaktuella beslutade dåvarande JO att utreda frå- gan.51 I ett yttrande till JO anförde att myndigheten ar- betade aktivt med att få vårdgivarna att i högre grad anmäla såväl nya verksam- heter som förändringar av befintliga verksamheter och att det pågick ett arbete med att utveckla och förbättra kvaliteten på myndighetens alla register. exempel uppgav myndigheten att en ny registerplattform höll på att utvecklas och att den beräknades vara på plats . JO uttalade att han förutsatte att de åtgärder som vidtagit skulle säkerställa att uppgifterna i registret var aktuella. Vid de dialoger som mina medarbetare hade med IVO:s tillsynsavdelningar lämnades samstämmiga uppgifter om att säkerhetsregistret fortfarande 50 2 kap. 1 och 2 §§ samt 4 § andra stycket, 7 kap. 7 § första stycket samt 10 kap. 1 § PSL. 51 Se JO:s beslut , dnr 733-2015. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 inte var uppdaterat och att det därför generellt inte användes för planering av tillsynen. En avdelning förde ett regionalt register med begränsade uppgifter medan en annan hänvisade till att kunskapen om vårdinrättningarna fanns i ”det kollektiva minnet”. En avdelning hade uppmärksammat att flera verksamheter inte kände till att de är skyldiga att rapportera uppgifter till registret. Några av avdelningarna hade påpekat skyldigheten i dialoger med verksamheterna. Vid mitt möte med ledningen för uppgav den att en anledning till att vårdgivarna inte rapporterar som de ska till säkerhetsregistret troligen är att de inte själva har uppgifterna samlade på ett lättillgängligt sätt. En uppdatering av säkerhetsregistret beräknades vara genomförd , och myndighetens nya registerplattform bedömdes kunna tas i bruk . Enligt ledningen för ska vårdgivarna själva kunna rapportera uppgifterna till registret, och förhoppningen är att då kan hålla registret uppdaterat. Ledningen framhöll att myndigheten inte har några sanktionsmöj- ligheter mot de vårdgivare som inte rapporterar förändringar till registret, men medgav att myndigheten kan bli bättre på att påtala för vårdgivarna hur viktig rapporteringsskyldigheten är. Det är av stor betydelse för bl.a. de myndigheter som bedriver tillsyn över den psykiatriska tvångsvården att säkerhetsregistret innehåller korrekta uppgifter. Jag kan dock konstatera att JO även efter 2015 haft problem med att få korrekt information ur säkerhetsregistret om de verksamheter som bedriver vård enligt de psykiatriska tvångsvårdslagarna. Problemet uppmärksammades även i be- tänkandet För barnets bästa? – Utredningen om tvångsåtgärder mot barn i psy- kiatrisk tvångsvård.52 har i yttrandet i detta ärende redovisat att deras nya registerplattform är satt i drift och att säkerhetsregistret har uppdaterats. Det är positivt, men jag ser mycket allvarligt på att det dröjde innan den registerplattform som aviserade 2015 var på plats. behöver även vidta åtgärder som säkerställer att vårdgivarna fullgör sin skyldighet att rapportera förändringar i verksam- heten så att uppgifterna i registret hålls aktuella. Jag vill understryka att det inte minst är en fråga om transparens. Det handlar om människor som omhänderta- gits för psykiatrisk tvångsvård eller som överlämnats till vård efter det att de dömts för brott. Det måste naturligtvis kunna krävas att det i en rättsstat inte råder någon tvekan om var sådana frihetsberövanden kan verkställas och vem som är ansvarig för dessa verksamheter. Att säkerhetsregistret inte har varit uppdaterat är således helt oacceptabelt, och jag förväntar mig att säkerställer att uppgifterna i registret fortsättningsvis hålls uppdaterade. Som framgått ovan får säkerhetsregistret användas för bl.a. tillsyn och pla- cering av patienter. När registret infördes motiverades det bl.a. med att det be- hövs för att underlätta placering av patienter som remitteras från häkten, krimi- nalvårdsanstalter eller särskilda ungdomshem för rättspsykiatrisk vård. Regist- ret ansågs även behövas för (numera IVO:s) tillsyn och för att 52Se SOU 2017:111, s. 276–279. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D ta fram statistik.53 Det är därför mycket besvärande att det i inte har varit möjligt att få en tillförlitlig överblick över antalet vårdplatser och hur de är fördelade över landet. Jag vill uppmana att se över registret för att det ska bli ändamålsenligt för det syfte som avses. Av registret bör bl.a. framgå vilka vårdinrättningar som vårdar patienter liksom antalet vårdplat- ser i respektive säkerhetsklass på en avdelning eller enhet. Sammanfattningsvis är jag mycket kritisk till att , under de mer än sex år som verksamheten hade bedrivits vid tiden för granskningen, inte kommit längre med att utveckla de metoder som behövs för att fullgöra kravet på att tillsynen över vården enligt de psykiatriska tvångsvårdslagarna ska bedrivas strategiskt, effektivt och enhetligt. Sådan vård innefattar inskränkningar av grundläggande fri- och rättigheter för patienter som generellt sett har svårt att ta till vara sina rättigheter. Som jag tidigare framhållit är det därför särskilt viktigt att den blir föremål för systematisk granskning av den ordinarie tillsyns- Enligt min mening behöver säkerställa en central styrning och systematisk uppföljning av tillsynsavdelningarnas verksamhet för att syftet med tillsynen ska kunna uppnås. Jag noterar att detta även var något som Stats- kontoret framhöll i sin rapport . Jag förutsätter att IVO:s ledning har tagit till sig de synpunkter som jag framförde vid det avslutande mötet och redan har påbörjat det förändringsar- bete som krävs för att myndigheten ska kunna bedriva en strategisk, effektiv och enhetlig tillsyn över den psykiatriska tvångsvården. När det gäller frågan om långtidsavskiljanden kan jag konstatera att det nu gått förslagen i den nämnda departementspromemorian läm- nades och att den ännu inte har resulterat i några förändringar i lagstiftningen. Det innebär bl.a. att patienter alltjämt hålls avskilda utan att denna ingripande åtgärd har ett tydligt lagstöd. Besluten om avskiljande får inte överklagas, och patienterna är inte garanterade en ny medicinsk bedömning. Situationen är således mycket allvarlig, och det är enligt min mening angeläget att lagstiftningen ses över. Mot denna bakgrund får jag härmed, enligt 4 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän, väcka frågan om en översyn av lagstiftningen i de hänseenden som berörts. en kopia av detta beslut till regeringen. Jag noterar att har fått i uppdrag att genomföra en kartlägg- ning av den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vården.54 Mot den bakgrunden finner jag anledning att skicka en kopia av detta beslut även 2005/06:63 s. 32. 54Se regeringsbeslut , S2021/02640. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Uttalanden i vissa frågor som rör organisationen av den psykiatriska tvångsvården inom Region (Dnr 1732-2019) Beslutet i korthet: Inom Region har sjukvårds- område (SLSO) uppdrag att bedriva bl.a. psykiatrisk vård. SLSO tillämpar en ordning där beslut om kvarhållning enligt 6 § lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT) fattas vid regionens enda vuxenpsykiatriska akutmottag- ning, trots att det sällan är där frågan om intagning prövas, och anses giltiga även vid andra vårdinrättningar inom regionen. Kvarhållningsbeslutet anses också kunna ligga till grund för viss tvångsanvändning utanför vårdinrätt- ningen och för att begära handräckning hos . I beslutet uttalar chefsJO att räckvidden av ett kvarhållningsbeslut är be- gränsad till den vårdinrättning där beslutet fattats. En patient som endast omfattas av ett sådant beslut och således ännu inte är intagen för vård enligt LPT, kan enligt chefsJO inte anses frihetsberövad när patienten lämnar den aktuella vårdinrättningen. Kvarhållningsbeslutet ger därför inte vårdper- sonal rätt att utanför vårdinrättningen vidta tvångsåtgärder med stöd av LPT, och bestämmelsen om laga befogenhet är då inte heller tillämplig. ChefsJO uttalar vidare att en förutsättning för att Kriminalvården ska anlitas för att förflytta en patient är att ett beslut om intagning för vård enligt LPT har fattats. ChefsJO konstaterar att den psykiatriska tvångsvården inom Region är organiserad på ett sätt som inte är förenligt med de aktuella bestämmelserna i och som medför en risk för otillåtna inskränkningar av patienternas grundläggande fri- och rättigheter. ChefsJO anser att SLSO förtjänar allvarlig kritik för sin hantering av dessa frågor och förutsätter att åtgärder omgående vidtas för att säkerställa att samtliga steg i intagnings- processen hanteras på ett rättssäkert och korrekt sätt inom regionen. Genom utredningen har chefsJO vidare uppmärksammat att vissa bestämmelser i är utformade på ett otydligt sätt som riskerar att försvåra en enhetlig och rättssäker tillämpning. Ärendet har även visat att det finns behov av att överväga hur den psykiatriska tvångsvården behöver vara or- ganiserad för att säkerställa en rättssäker intagningsprocess samt tillgodose patientens behov av trygghet och säkerhet i vården. Mot bakgrund av de påtalade oklarheterna i de aktuella bestämmelserna i finner chefsJO anledning att, med stöd av 4 § JO-instruktionen, göra en framställning till regeringen om en översyn av lagstiftningen. I ett beslut anförde chefsJO följande: genomförde på mitt uppdrag en inspektion av , psykiatriska akutmottagningen (länsakuten) och avdelning 1 vid , sjuk- vårdsområde (SLSO) inom Region . 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D I protokollet från inspektionen (dnr 5990-2018) gjorde jag vissa uttalanden om beslut om kvarhållning enligt 6 § lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångs- vård, LPT, och organisationen av den psykiatriska slutenvården inom Region . Därefter uttalade jag att jag inom ramen för ett särskilt initiativ- ärende avsåg att utreda bl.a. Region sätt att organisera den psykia- triska slutenvården, innebörden av begreppet ”vårdinrättning” i 6 § LPT och räckvidden av ett beslut om kvarhållning. Inledningsvis begärdes vissa riktlinjer och rutiner in och granskades. Därefter upprättades en promemoria med bl.a. de iakttagelser som JO hade gjort under inspektionen. JO begärde att styrelsen för SLSO skulle yttra sig över denna promemoria med ett antal särskilda frågeställningar (vilka framgår av SLSO:s remissvar nedan). I sitt remissvar anförde styrelsen för SLSO bl.a. följande [bilagorna har här utelämnats, JO:s anm.]: 1.Hur är den psykiatriska tvångsvården inom Region organiserad? Inom Region är det , , som har uppdraget att bland annat bedriva psykiatri och primärvård. SLSO:s verksamheter är organiserade i fem verksamhetsområden varav ett är psykiatri, VO Psykiatri. Detta verksamhetsområde leds av verksamhets- områdeschef (VO-chef), som genomdriver vårdgivarens direktiv om tvångsvård samt tillsätter och förordnar verksamhetschefer för de olika psykiatriska resultatenheterna. Dessa verksamhetschefer utser i sin tur chefsöverläkare för respektive resultatenhet. SLSO Psykiatri är största vårdgivare av specialistpsykiatri och omfattar barn- och ungdomspsykiatri, vuxenpsykiatri, ätstörningsvård, be- roendevård och rättspsykiatri. Verksamheten omfattar den psykiatriska hel- dygnsvården i större delen av länet, den länsövergripande psykiatriska akutmottagningen på och den mobila akutenheten med akutbil för omhändertagande av personer med akut psykisk ohälsa. Inom SLSO Psykiatri finns fem vuxenpsykiatriska verksamheter som erbjuder psykiatrisk heldygnsvård, inklusive psykiatrisk tvångsvård, till personer : ∙Norra psykiatri () ∙Psykiatri Nordväst (och ) ∙Psykiatri Sydväst () ∙Psykiatri (Gubbängen, , , , , ) Rättspsykiatrisk vård bedrivs vid i , vid och vid Helix i . BUP ger psykiatrisk heldygnsvård för barn och ungdomar, inklusive psykiatrisk tvångsvård, vid och sjuk- hus. för ätstörningar, SCÄ, ger heldygnsvård inklusive psykiatrisk tvångsvård på . ger heldygnsvård inklusive psykiatrisk tvångsvård vid .