frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Att nämnden avslutade CC:s ärende utan att ens ha övervägt hans behov av en eventuell uppföljning är enligt min mening anmärkningsvärt, särskilt mot bak- grund av den kännedom som nämnden hade om BB:s situation. I en situation som denna ansvarar för att kontakten med barnet och hans eller hennes vårdnadshavare fortsätter. Syftet med en fortsatt kontakt kan t.ex. vara att motivera vårdnadshavaren att godta en lämplig placering och vid behov er- bjuda annat stöd i form av öppna insatser. Nämnden borde ha gjort en noggrann bedömning av vad som var bäst för CC i den uppkomna situationen. Nämnden förtjänar kritik för att den avslutade ärendet utan att ens överväga CC:s eventuella behov av stöd eller skydd. Min granskning har visat på omfattande och allvarliga brister när det gäller nämndens hantering av AA:s och CC:s ärenden och nämndens placering av CC hos AA. Nämnden har underlåtit att fatta ett formellt beslut om att placera CC hos AA. De många felaktigheterna i handläggningen av ärendet verkar kunna härledas till att nämnden inte förstått att den faktiskt placerade CC hos AA . Detta fick till följd att nämnden inte tog sitt ansvar för CC som placeringen pågick utan i stället överlät allt ansvar för honom på AA. Placeringen av CC hos AA pågick , trots att nämndens plan från början var att han skulle bo hos henne i . Det måste ha stått klart för nämnden att CC inte skulle bo hos AA endast för , och nämnden borde därför ha genomfört en familjehemsutredning och även planerat för var CC skulle placeras stadigvarande. S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 huvud taget inte utrett förhållandena hos AA. Nämnden skulle vidare som CC var placerad hos AA ha hanterat frågan om ersättning till henne. Utöver dessa brister framgår att nämnden i mångt och mycket miss- lyckats med att ge stöd åt AA. Nämnden har heller inte följt vården av CC som han var placerad hos AA. I samband med att nämnden ansökte hos förvaltningsrätten om att CC skulle vårdas med stöd av LVU lämnade den dess- utom felaktiga uppgifter till domstolen. En placering utanför det egna hemmet innebär ett stort ingrepp i ett barns liv och får även konsekvenser för barnets familj. Detta ställer stora krav på en korrekt handläggning från nämndens sida. I detta fall har nämnden misslyckats med att leva upp till dessa krav. Handläggningen av CC:s ärende är helt oac- ceptabel. Sammanfattningsvis förtjänar i allvarlig kritik för de omfattande brister som framkommit i ärendet. Jag noterar att nämnden har redogjort för ett antal åtgärder som vidtagits med anledning av det inträffade. Mot bakgrund av de omfattande brister som kommit fram finner jag anled- ning att skicka en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg. Jag har även meddelat ett beslut om stadsdelsförvaltning i kommuns handläggning av ett ärende där förvaltningen skickade ett brev till CC (dnr 7613-2019). I beslutet kritiserar jag förvaltningen bl.a. för att den skickade brevet till CC trots att BB motsatt sig en kontakt med sonen. Allvarlig kritik mot i för att ha placerat en flicka hos hennes morföräldrar och sedan överlåtit ansvaret för henne på dem, trots att det stått klart för nämnden att flickan hade ett vårdbehov och att morföräldrarna inte kunde ha henne placerad hos sig (Dnr 2965-2019) Beslutet i korthet: inledde en utredning om barnet med anledning av att socialnämnden mottagit en orosanmälan från polisen om förhållandena hemma hos hennes mamma, . placerades BB av socialnämnden hos hennes morföräldrar med stöd av 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. Anledningen till placeringen var att BB skulle skyddas från att hamna i missbruksmiljöer. meddelade BB:s mormor att hon inte fått tjänstledigt och att hon och hennes man inte kunde ha BB fortsatt placerad hos sig. Nämnden lade fram en överenskommelse som in- nebar att AA tillsammans med BB skulle bo hos morföräldrarna. De skulle enligt överenskommelsen bl.a. ständigt kontrollera var AA och BB befann sig och de skulle även ha BB hos sig när de var lediga. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T I beslutet konstaterar JO att överenskommelsen innebar att BB var fort- satt placerad av nämnden hos morföräldrarna och att den därför ansvarade för att BB fick god vård. JO är kritisk till att det inte fattades ett beslut om placeringen och framhåller att den omständigheten ledde till en osäkerhet för alla inblandade om vem som ansvarade för vad under placeringen. Vid tiden för överenskommelsen hade BB:s föräldrar gemensam vårdnad om henne, men nämnden hämtade trots detta inte in faderns samtycke till placer- ingen, vilket nämnden också får kritik för. JO påpekar vidare att nämnden inte tagit sitt ansvar för BB som hon var placerad utanför det egna hemmet. I stället överlät nämnden ansvaret för henne på morföräldrarna, trots att de påtalat att de inte hade möjlighet att ta det ansvaret. Nämnden kände till den svåra situation som AAbefann sig i, och det är därför särskilt allvarligt att nämnden då inte tog sitt ansvar för BB. Enligt JO:s mening ligger det nära till hands att se över- enskommelsen som ett försök från nämndens sida att avtala bort sitt lagstad- gade ansvar för BB. JO slår fast att något sådant inte får förekomma och att en socialnämnd aldrig kan frånsäga sig ansvaret för ett placerat barn. I beslutet uttalar JO allvarlig kritik mot omfattande brister som kommit fram i ärendet. I en anmälan till JO klagade på i och uppgav i huvudsak följande: När hennes dotter föddes in- ledde en utredning. hade fått in en orosanmälan på grund av hennes missbruk. placerade sedan BB hos AA:s föräldrar. Först placerades BB där i , men sedan fortsatte placeringen. Morföräldrarna fick aldrig någon ersättning av kommunen under placeringen, och de fick inte heller någon hjälp av . följde heller aldrig upp placeringen. AA och morföräldrarna fick däremot en hel del förhållningsorder från som de var tvungna att följa. Ingen från hörde av sig för att höra hur BB mådde. Till anmälan fogade AA en handling daterad med rubriken , skriven på kommuns brevpapper. I handlingen finns en rad för AA:s namnteckning. Av handlingen framgår bl.a. följande: •BB och AA sover hos mormor och morfar i . •AA lämnar drogtester i på VuP. AA får inte vara positiv på annat än vad läkare ordinerat. •AA har kontakt med behandlare efter planering. •AA ska följa planeringen på . •Vid de tillfällen som DD och EE [BB:s mormor och morfar, JO:s anm.] arbetar ska BB följa med AA till VuP genom att åka buss till . CC möter upp AA och BB vid bussen och kör dem sedan till busshåll- platsen. Sms kontakt sker därefter mellan CC och DD och EE. Inget undantag om att stanna i de dagar som BB är med. •Vid de tillfällen som BB har BVC besök eller besök på sjukhus alt. myndigheter för AA är det inget undantag om att stanna i de dagar som BB är med. Någon i nätverket ska veta var de befinner sig. S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 •Vid de tillfällen som DD och EE är lediga ska BB vara kvar hos dem när AA åker in till och tar drogtester. •AA ska aldrig vistas i missbruksmiljöer. AA ska alltid uppge till sina föräldrar vem hon vistas med när de inte är i DD:s och EE:s hus i […] Detta är lägsta krav utifrån den livsmiljö som BB har varit exponerad för. Om överenskommelsen inte hålls ska samtliga inblandade ta kontakt med socialsekreterare alt. socialjour för att göra en ny skyddsbedömning då BB:s skydd inte lägre kan garanteras. kommer då föreslå en familjehemsplacering till BB. Överenskommelsen följs upp minst en gång . Efter att ha tagit del av vissa handlingar från begärde JO att i skulle yttra sig över AA:s anmälan. Nämnden uppgav i ett remissvar i huvudsak följande: Efter inkommen orosanmälan från polismyndigheten 190208 framkom att polis varit hemma hos mamma och BB för en husrannsakan. Vid till- fälle befann sig en av för polisen känd kriminell missbrukare i hemmet. Enligt polis spelades hög musik och lägenheten var rökfylld, BB lämnades i missbrukarens famn. Det bedömdes av vara en olämplig miljö för ett spädbarn att vistas i och stor risk för henne att fara illa i den livsmiljön. BB jourplacerades enligt 4 kap. 1 § SoL hos sina morföräldrar i närliggande kommun. BB var placerad utanför hemmet , utifrån att det fanns risker i hemmiljön. för placer- ingen fick mormor omkostnadsersättning samt ersättning för förlorad ar- betsinkomst. Morfar har fått information om att lämna in arbetsintyg för förlorad arbetsinkomst. Morföräldrar uppgav under placeringstillfället att de inte hade möjlighet att agera jourfamilj för BB. Överenskommelse gjor- des därefter med mamma och morföräldrar att mamma och BB skulle bo tillsammans med morföräldrarna och att de skulle sova hos dem under en 6 månaders period. Jourplaceringen avslutades därefter då skyddet bedömdes vara säkerställt för BB. Därefter har ingen ersättning tilldelats morföräldrar då detta är en lösning inom nätverket. som mamma och BB bodde hos morföräldrar skulle de be- viljade insatserna i fortgå från socialtjänst, VUP samt att mamma skulle meddela sitt nätverk om var mamma och BB befann sig om dagarna. Detta var lägsta krav för att skulle kunna säker- ställa skyddet för BB som mamma och BB bodde tillsammans med morföräldrarna i närliggande kommun. Utifrån att mamma tidigare va- rit positiv på amfetamin samt uteblivit vid flera inplanerade drogtester och med anledning att hon själv önskade medicin utifrån sin ADHD lämnades drogtester 2 tillfällen , dessa togs av VUP i . Att flytta tillbaka till lägenheten var under den tiden inte lämp- ligt eftersom mamma behövde uppvisa förändring innan hon åter gick till- baka med BB till sin lägenhet. som mamma och BB bodde hos morföräldrarna beviljade busskort till mamma för att hon skulle kunna ta sig till och från de möten som fanns inplanerade. har vid upprepade tillfällen överlåtit BB:s skydd till nät- verket, för att undvika eventuell tvångsvård. Att föräldrar upplevt att soci- altjänsten vid upprepade tillfällen ”hotat” med LVU är förståeligt, men det visar också att bedömning vid upprepade tillfällen gjorts att föräldrarna inte kunnat tillgodose BB:s behov av skydd och säkerhet. Att an- sökte om LVU berodde inte på att lägenheten var osäker, utan andra om- 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Det var oroligt runt mamma och BB:s livssituation där soci- altjänsten ansåg att det var tveksamt om mamma kunde säkerställa BB:s trygghet trots att de bodde med BB:s morföräldrar. Sammantaget fick soci- altjänsten styra SoL-vården i för stor utsträckning, trots att oro för BB:s situation från olika instanser och personer fortsatt att inkomma. Socialtjäns- ten kunde därav inte garantera BB:s skydd. Det ansågs inte förenat med rättssäkerhet att styrde SoL-vården då mamma inte upplevde att hon har något annat val, varför ansåg att förvaltningsrätten behövde besluta i frågan gällande vård enligt LVU. Förvaltningsrätten gav avslag på ansökan 190520 och mamma samt BB flyttade kort därefter hem till lägenheten i igen. Pappa ville för utredningen inte ha någon kontakt på barn och ungdomsenheten. Det framkom även uppgifter att BB:s pappa har varit i aktivt missbruk och under den tiden bedömdes det olämpligt att pappa skulle vara tillsammans med BB. Pappa tog senare stöd och fick hjälp via på vuxenenheten och blev beviljad behandlingshem utifrån sitt missbruk. AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret. Jag har tagit del av Förvaltningsrätten i dom i mål nr 1634-19 meddelad . I ett beslut anförde JO följande: Inriktningen på min granskning Jag har i ärendet valt att rikta in min granskning på frågan om nämndens över- enskommelse med AA och dess rättsliga betydelse för nämndens ansvar för BB.Jag kommer även att kommentera nämndens ansvar för frågan om ersätt- ning till BB:s morföräldrar. Ett barns vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare ska de utöva bestämmanderätten tillsammans (6 kap. 11 och 13 §§ ). Ett barns vårdnadshavare är alltså i egenskap av ställföreträdare för ett barn alltid part i ärenden som rör barnet. Har ett barns föräldrar gemensam vårdnad är båda föräldrarna parter i ärenden som rör barnet, även om de inte bor till- sammans. Barn kan under vissa förutsättningar ges vård utan vårdnadshavares sam- tycke med stöd av bestämmelserna i lagen (1990:52) med särskilda bestämmel- ser om vård av unga, LVU. Enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, har kommunen det yt- tersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. ska verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet (5 kap. 1 § SoL). S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom an- sökan, anmälan, eller på något annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (11 kap. 1 § SoL). En social- nämnd har ett långtgående utredningsansvar när det gäller barn som kan vara i behov av skydd och stöd, och sådana utredningar bör ha högsta prioritet inom (se prop. 1996/97:124 s. 110 och prop. 2012/13:10 s. 55). Syftet med utredningen är att nämnden ska klarlägga barnets situation och behov samt föreslå insatser för att tillgodose behoven (se prop. 2012/13:10 s. 64). När det gäller barnets boende ska socialnämnden utreda vilken boendeform som passar bäst för att tillgodose barnets behov. Enligt 6 kap. 1 § SoL ska socialnämnden se till att den som behöver vård eller behöver bo i ett annat hem än det egna tas emot i t.ex. ett familjehem. ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande (1 kap. 2 § SoL). När nämnden ska placera ett barn ska den enligt 6 kap. 5 § SoL i första hand överväga om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Bar- nets bästa ska dock alltid vara utgångspunkten när nämnden bestämmer om en placering. Med hänsyn till barnets bästa kan en socialnämnd i vissa fall akut behöva placera ett barn utanför det egna hemmet för , och barnet kan då placeras tillfälligt i en familj. Ett enskilt hem som vid upprepade tillfällen tar emot barn för tillfällig vård och fostran kallas jourhem (6 kap. 6 § tredje stycket SoL). Jourhem är alltså utredda och godkända hem som står redo att ta emot barn, i avvaktan på att barnet ska kunna flytta tillbaka till vårdnadsha- varna eller i väntan på en mer varaktig lösning (se prop. 2006/07:129 s. 60 f.). Enskilda hem i barnets nätverk som tar emot ett och samma barn för en eller flera kortare perioder omfattas inte av bestämmelserna om jourhem. Utöver att barn placeras i jourhem förekommer det även att socialnämnden akut placerar ett barn för hos en anhörig eller annan närstående. Dessa placeringar kallas ibland nätverks- eller anhörigplaceringar. Sådana till- fälliga placeringar i barnets nätverk omfattas varken av reglerna om familjehem eller jourhem i SoL. När bestämmelserna om jourhem infördes i SoL under- strök dock regeringen vikten av att även ett tillfälligt hem är lämpligt för barnet att vistas i (se a. prop. s. 61). ansvarar alltså för att även tillfäl- liga hem är lämpliga för det enskilda barnet. När ett barn placeras tillfälligt hos en anhörig eller annan närstående sker placeringen med stöd av 4 kap. 1 § SoL, och placeringen kräver alltså samtycke från barnets vårdnadshavare. Om barnet är krävs även att barnet samtycker till placeringen (11 kap. 10 § andra stycket SoL). Utöver sådana placeringar som en socialnämnd beslutar om förekommer det att vårdnadshavarna placerar ett barn i en familj. En sådan placering brukar kallas för privatplacering. I de fallen är det alltså inte nämnden som beslutar om placeringen, men för att barnet ska få bo i den familj som vårdnadshavaren vill krävs i dessa fall att nämnden lämnar ett medgivande till boendet (6 kap. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T 6 § första stycket SoL). En privatplacering är alltså inte en placering i egentlig mening, och det brukar därför inte betalas ut någon ersättning till hemmet från socialnämnden i de fallen. inledde en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL om BB mot bakgrund av att myndigheten fått in uppgifter om att AA hade pro- blem med missbruk och att hon även missbrukat under graviditeten. redningen kom flera orosanmälningar in till om att BB:s föräldrar hade problem med missbruk. Under utredningen lämnade AA ett positivt drog- avslutades utredningen med beslut om insats i form av familjebehandling enligt 4 kap. 1 § SoL. inledde på nytt en utredning om BB med anledning av att nämnden mottagit en orosanmälan från polisen om förhållan- dena i AA:s hem. Polisen gjorde bedömningen att det inte var en lämplig miljö för ett litet barn. som utredningen inleddes placerades BB hos sina morföräldrar med stöd av 4 kap. 1 § SoL. Vid ett möte uppgav AA att hon ville att BB skulle flytta hem till henne igen. Handläggaren informerade om att be- dömning var att BB behövde vara placerad och att skulle vara tvungen att ansöka om vård av BB med stöd av LVU om AA åter- kallade sitt samtycke till placeringen och tog BB med sig hem. ningen från mötet framgår vidare att AA var oense med handläggarna i vissa frågor och att hon menade att hon fått bort alla missbrukare ur sitt liv. reslog en ”mamma–barn-placering”, vilket en enhetschef godtog under förut- sättning att AA lämnade negativa drogtester . BB:s mormor deltog under en del av mötet och uppgav bl.a. att hon måste undersöka om hon kunde vara tjänstledig för att kunna ha BB placerad hos sig. DD uppgav även att hon skulle genomgå en operation, och att det även av den anledningen inte var helt klart om hon och hennes man kunde ta hand om BB. uppgav DD att BB inte kunde vara placerad hos dem då hon inte fick tjänstledigt och snart skulle genomgå en operation. nades att en förste socialsekreterare gjorde bedömningen att AA och BB kunde bo hos morföräldrarna. I journalen noterades även bl.a.: ”Det kommer inte vara en placering, men vi får göra en trygghetsplan”, samt att AA behövde visa att ”det är lugnt” innan hon och BB kunde flytta hem igen. bad DD om ersättning för t.ex. blöjor under den tid som BB bott hos henne och hennes man. Myndigheten betalade ut viss er- sättning till dem. avslutades placeringen av BB hos morföräldrarna. höll ett möte där bl.a. AA, morföräldrarna och två Socialsekreterarna informerade om en ”säkerhetspla- nering som behöver upprättas utifrån BB:s skydd”. I en journalanteckning från mötet finns en överenskommelse nedtecknad med följande innehåll: BBoch mamma sover hos mormor och morfar i . S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Mamma lämnar drogtester i på VuP, inget undantag. Vid de tillfällen som mormor och morfar arbetar ska BB följa med mamma på de inplanerade drogtester på VuP genom att åka buss till stad. CC möter upp mamma och BB vid bussen och kör dem sedan till busshållplatsen efter drogtestet igen. Sms kontakt sker därefter mellan CC och morföräldrarna. Inget undantag om att stanna i de dagar som BB är med. Vid de tillfällen som mormor och morfar är lediga ska BB vara kvar hos dem när mamma åker in till och tar drogtester. Mamma ska ald- rig vistas i missbruksmiljöer. Mamma ska alltid uppge till sina föräldrar vem hon vistas med när de inte är i morföräldrarnas hus i , ex med sin kusin. Detta är lägsta krav utifrån den livsmiljö som BB har va- rit exponerad för. Om överenskommelse inte hålls ska samtliga inblandade ta kontakt med socialsekreterare alt. socialjour för att göra en ny skyddsbedömning då BB:s skydd kan garanteras. kommer då föreslå en familjehemsplacering till BB. Uppföljning sker via telefon med AA, morföräldrar och CC. ringde AA till och uppgav att hon kommer att ta med sig BB dit hon vill samt att hon och BB:s far planerade att åka till . En socialsekreterare förklarade att AA inte kunde ta med sig BB till eftersom det skulle bryta mot överenskommelsen. Då avslutade AA telefonsamtalet. hölls ett s.k. nätverksmöte och överenskommelsen gicks igenom på nytt. AA förklarade att hon inte ville skriva under den utan att först ha pratat med sin advokat. skickades en reviderad överenskom- melse till AA. Utredningen om BB, som inleddes , avslutades med förslag om att nämnden skulle ansöka om vård av henne med stöd av 2 § LVU. I en dom avslog Förvaltningsrätten i Jönkö- ping nämndens ansökan. samtalade handläggarna med bl.a. AA om domen. Hon uppgav då att hon och BB skulle flytta hem till hennes lägenhet igen. Överenskommelsen utgjorde inte en s.k. privatplacering Frågan i ärendet är vilken betydelse överenskommelsen mellan nämnden och AAhaft och vad den egentligen innebar för nämndens ansvar för BB. Till att börja med kan jag konstatera att villkoret i överenskommelsen om att BB och AA skulle tillbringa hos morföräldrarna i praktiken innebar att BB och AA bodde hos dem. Även nämnden har i sitt remissvar konstaterat att AA och BB skulle bo tillsammans med morföräldrarna. Enligt nämnden var det fråga om ”en lösning inom nätverket”. Exakt hur nämnden ser på överenskommelsen framgår inte av remissvaret. Så mycket är dock klart att nämnden i och med överenskommelsen ansåg att AA:s föräldrar inte längre hade rätt till någon ersättning för BB. Nämnden verkar således ha haft uppfattningen att det var fråga om en s.k. privatplacering, alltså en över- enskommelse mellan AA och morföräldrarna om att hon och BB skulle bo hos dem. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Som jag nämnt är en privatplacering en överenskommelse mellan ett barns vårdnadshavare och ett visst hem, och en sådan placering kräver att social- nämnden lämnat ett medgivande enligt 6 kap. 6 § första stycket SoL. andra stycket samma paragraf får socialnämnden inte lämna ett medgivande utan att förhållandena i det enskilda hemmet är utredda av nämnden. måste alltså innan den lämnar sitt medgivande till en privatplacering genomföra en s.k. medgivandeutredning. Hur omfattande en sådan utredning behöver vara är beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Om det under en medgi- vandeutredning framkommer att barnet har behov av vård i form av en famil- jehemsplacering saknas förutsättningar för en privatplacering (prop. 2012/13:10 s. 86). Vid en privatplacering förutsätts alltså att barnet inte har Jag kan konstatera att det i BB:s ärende helt saknas uppgifter om att nämn- den skulle ha gett sitt medgivande till en placering hos morföräldrarna eller genomfört en medgivandeutredning. Av underlaget framgår i stället att över- enskommelsen om att AA och BB skulle bo hos morföräldrarna kom till på Nämnden kände även till att både BB och AA hade ett vård- Som jag nämnt bestämmer föräldrar tillsammans om barnets förhållan- den om de har gemensam vårdnad. Vid tillfället för överenskommelsen hade BB:s föräldrar gemensam vårdnad om henne, men det finns inte några uppgifter i ärendet om att BB:s far var delaktig i överenskommelsen. Jag kan mot den bakgrunden konstatera att det i detta fall alltså inte varit fråga om en privatpla- Överenskommelsen innebar att BB var fortsatt placerad av nämnden hos DD och EE När nämnden beslutade att placera BB hos morföräldrarna angavs att det gjordes för att säkerställa att hon bl.a. var skyddad ”från att ex- poneras i missbruksmiljöer”. Som nämnts stod det klart för nämnden att DD inte fick tjänstledigt och att BB därför inte kunde vara fortsatt placerad hos morföräldrarna. I det läget lade nämnden 2019 fram den aktuella överenskommelsen och BB kom att bo kvar hos mor- De förhållanden som föranledde placeringen synes vid denna tid- punkt ha varit oförändrade. Det är därför förvånande att nämnden i detta skede