frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Att ytlig kroppsbesiktning förutsätter ett beslut framgår av 8 § 1 st. LRV jämförd med 23 § 2 st. LPT. Enligt 8 § 1 st. LRV jämförd med 21 § 2 st. LPT ska otillåten egendom omhändertas; och även om det inte uttryckligen nämns i lagen torde omhändertagandet också förutsätta ett beslut (JO 2015/16 s. 501). Jag menar att beslut om ytlig kroppsbesiktning och omhändertagande av egendom utgör beslut som avser frihetsberövande åtgärd. Enligt förarbe- tena avses förvisso i allmänhet överklagbara beslut om till exempel intag- ning, permissioner och utskrivning (prop. 1979/80:2 Del A s. 175 och prop. 1991/92:59 s. 29 f.), i prejudikat nämns även begäran om polishandräck- ning (RÅ 2000:6). Å andra sidan syftar frihet enligt regeringsformen (1974:152) inte bara på rörelsefrihet, och dessutom bör intresset av insyn särskilt tillgodoses när vården innefattar myndighetsutövning (prop. 1979/80:2 Del A s. 161 och 163). Vidare menar jag att uppgiften om vari den omhändertagna egendomen bestod inte omfattas av sekretess. Visserligen gäller sekretess för uppgifter på vilka ett beslut som avser frihetsberövande åtgärder grundar sig, men däremot inte för uppgifterna i själva beslutet (prop. 1991/92:59 s. 30). Jag anser att chefsöverläkare BB:s handläggning av ärendet varit korrekt, och jag instämmer i hans beslut att i detta fall lämna ut uppgifter till andra myndigheter. Enligt mitt förmenande har chefsöverläkaren inte överträtt sekretessen. Innan uppgifterna lämnades ut samrådde chefsöverläkaren med mig just vad gäller sekretessfrågan, som en förberedelse hade han kon- sulterat rättskällorna och även överlagt med regionens jurister och med Kronofogden. Därvid konstaterades visserligen att denna typ av ärende så- vitt känt inte varit föremål för rättslig prövning, och denna omständighet föranledde chefsöverläkaren att sedan upplysa patienten om att sekretessen kan ha överträtts. Att tidigare rättslig prövning saknas innebär emellertid inte per automatik att lagstöd saknas. Chefsöverläkarens förberedelse ut- mynnade i det ovan beskrivna juridiska resonemanget, vilket ledde fram till hans bedömning av att uppgifterna kunde lämnas ut utan hinder av sekre- tess. Om det skulle visa sig att sekretessen trots allt överskridits då uppgif- terna lämnades ut menar jag att chefsöverläkarens förberedelser tydliggör att han därvid inte handlat uppsåtligt eller av oaktsamhet. Synpunkter från berörd befattningshavare Den berörda befattningshavaren, det vill säga chefsöverläkare , har getts tillfälle att lämna synpunkter. Han har också fått ta del av detta underlag. Regionen och kliniken har förvisso riktlinjer eller rutindokument vad gäller sekretess, men inga som bedöms vara relevanta för just detta ärende. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 AA kommenterade remissvaret. En myndighet ska inom sitt verksamhetsområde samverka med andra myndig- heter (8 § förvaltningslagen [2017:900]). Inom hälso- och sjukvården gäller sekretess för uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att upp- gifterna kan lämnas ut utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men (25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400], OSL). Sekretess gäller dock inte för bl.a. beslut i ärende enligt lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård, om beslutet avser frihets- berövande åtgärd (25 kap. 10 § 1 OSL). Som huvudregel råder sekretess även mellan myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till (8 kap. 1 § OSL). Det är förbjudet för såväl myndigheter som vissa personer (som har tystnads- plikt) att röja uppgifter som är sekretessbelagda (2 kap. 1 § OSL). I 10 kap. OSL finns vissa sekretessbrytande bestämmelser om undantag från sekretess. Sekretess till skydd för en enskild hindrar inte att en uppgift lämnas ut till en annan enskild eller till en myndighet om den enskilde samtycker till det (10 kap. 1 § och 12 kap. OSL). Sekretess hindrar inte heller att en uppgift lämnas ut till en enskild eller till en annan myndighet om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet (10 kap. 2 § OSL). Hälso- och sjukvården kan vidare med stöd av bestämmelsen i 10 kap. 21 § OSL till bl.a. lämna ut uppgifter som normalt omfattas av sekretess vid misstanke om vissa brott mot barn. Hälso- och sjukvårdspersonal får även lämna ut en uppgift till polisen bl.a. enligt 10 kap. 23 § OSL om miss- tanken angår 1.brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse 2.försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse 3.försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse iett år, om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168). En sekretessbelagd uppgift får vidare lämnas till en myndighet om det är up- penbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda (10 kap. 27 § OSL). Det gäller dock inte i fråga om sekretess enligt bl.a. 25 kap. 1–8 §§ OSL. Sekretessen hindrar inte heller att en uppgift lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning (10 kap. 28 § OSL). Vid sluten psykiatrisk tvångsvård får en patient inte inneha narkotika, alko- holhaltiga drycker, andra berusningsmedel, vissa hälsofarliga varor eller dop- ningsmedel (21 § lagen [1991:1128] om psykiatrisk tvångsvård, LPT). Av be- stämmelsen framgår även att en patient inte får inneha annan egendom som kan skada honom själv eller någon annan eller vara till men för vården eller 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D ordningen på vårdinrättningen. Om sådan egendom påträffas ska den omhän- dertas. Om det är nödvändigt får en patient kroppsvisiteras eller ytligt kropps- besiktigas bl.a. för kontroll av att han eller hon inte bär på sig sådan egendom som avses i 21 § (23 § LPT). Dessa bestämmelser gäller även vid sluten rätts- psykiatrisk vård (8 § lagen [1991:1129] om rättspsykiatrisk vård, LRV). Ett omhändertagande av egendom enligt 21 § LPT ska föregås av en bedöm- ning i det enskilda fallet. I förarbetena till lagstiftningen uttalas att ”annan egen- dom” som kan vara till skada för patienten eller till men för vården kan vara t.ex. gamla läkemedel samt vapen och tillhyggen som kan innebära risker för såväl patienten som andra patienter och vårdpersonal (se prop. JO har i tidigare ärenden gjort bedömningen att begreppet ”annan egen- dom” även kan anses innefatta pengar eller bankkort (se JO 1996/97 s. 301 och JO 2000/01 s. 343). Den som bl.a. hjälper en person som är frihetsberövad att komma lös eller främjar flykten genom att dölja honom eller henne eller genom annan sådan åtgärd döms för främjande av flykt till böter eller fängelse i högst (se 17 kap. 12 § ). Om brottet är grovt, döms man till fängelse i lägst och högst . För försök eller förberedelse till bl.a. främjande av flykt döms det till ansvar enligt 23 kap. (17 kap. 16 § ). Om någon röjer en uppgift som han eller hon är skyldig att hemlighålla en- ligt bl.a. lag eller annan författning kan han eller hon dömas för brott mot tyst- nadsplikt (20 kap. 3 § ). Den som av oaktsamhet begår en sådan gärning döms till böter. I ringa fall ska dock inte dömas till ansvar. Genom utredningen i ärendet har det kommit fram att chefsöverläkaren lämnade uppgifter till om att en namngiven medpatient tagit ut ca i kontanter till AA för att underlätta en eventuell flykt från kliniken. Av polisanmälan framgår att en kroppsbesiktning gjorts på AA efter ett besök och att vårdare hittat kontanterna i AA:s kalsonger. I anmälan lämnas även vissa andra uppgifter om patienterna, bl.a. om permis- sioner och avvikningar. Vidare har utredningen visat att Kronofogdemyndig- heten underrättades om att personal vid kliniken vid en kroppsvisitation av den aktuella patienten hade hittat som om- händertagits. Uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden inom hälso- och sjukvården är typiskt sett information som är mycket känslig ur integritetssynpunkt. Utgångspunkten är att sekretess råder för sådana upp- gifter och att det krävs lagstöd för att lämna ut dessa, t.ex. till en annan myn- dighet. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen finns det vissa sekretessbrytande bestämmelser som innebär att hälso- och sjukvårdsper- sonal under vissa förutsättningar får lämna uppgifter ur patientjournaler till Po- lismyndigheten, bl.a. om uppgiften angår misstanke om brott av en viss allvar- lighetsgrad eller om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 kunna fullgöra sin verksamhet. Sekretessen är av grundläggande betydelse för att patienter ska kunna känna förtroende för hälso- och sjukvårdspersonalen. I de journalanteckningar som chefsöverläkaren upprättat efter de aktuella händelserna anges att det var han som kontaktade . Under den förundersökning som jag inledde med anledning av händelserna framkom dock uppgifter om att det kunde vara en annan person vid kliniken som lämnat uppgifterna till . I remissvaret har klini- ken svarat svävande i den delen och uppgett att chefsöverläkaren ”lät kontakta” . I min fortsatta bedömning kommer jag mot den bak- grunden att utgå från att chefsöverläkaren lämnade uppgifterna till Kronofog- demyndigheten eller att de åtminstone lämnades på uppdrag av honom. Omfattades de utlämnade uppgifterna av sekretess? Föremålet för sekretessen i 25 kap. 1 § OSL är uppgifter om enskildas hälso- tillstånd och andra personliga förhållanden. Bestämmelsen omfattar inte bara uppgifter som avser vårdbehövande utan också uppgifter som en vårdbehö- vande lämnar om andra personer, exempelvis närstående, grannar eller arbets- kamrater (m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [, version 21, ], kommentaren till 25 kap. 1 §). Därutöver faller även upp- gifter om ekonomiska förhållanden in under begreppet personliga förhållanden. Chefsöverläkaren beslutade att lämna ut uppgifter till och som gäller patientens personliga förhållanden, bl.a. att han undergått en kroppsvisitation och att kontanter till ett visst värde påträf- fats på honom. Till polisen lämnades även vissa uppgifter om en medpatient och om patientens bakgrund. Detta är alltså uppgifter som omfattas av bestäm- melsen i 25 kap. 1 § OSL. I klinikens yttrande anförs att sekretess inte gällde för vissa av uppgifterna med hänvisning till bestämmelsen i 25 kap. 10 § 1 OSL om undantag från sek- retess för beslut i ärende enligt lagstiftningen om psykiatrisk tvångsvård eller rättspsykiatrisk vård, om beslutet avser frihetsberövande åtgärd. I förarbetena till den aktuella bestämmelsen uttalas att med frihetsberövande åtgärd avses inte bara beslut om intagning för tvångsvård utan även t.ex. beslut om utskriv- ning, tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område och återkallande av sådant tillstånd (prop. 1979/80:2 Del A s. 175 och prop. 1991/92:59 s. 29 f.). I den förstnämnda propositionen uttalas även att beslut som blir offentliga i all- mänhet är sådana som kan överklagas till förvaltningsdomstol (s. 175). Beslut som angår den löpande vården vid ett sjukhus eller någon annan anstalt faller vid sidan om den särskilda regeln om offentlighet; för att denna ska vara till- lämplig ska beslutet hänföra sig till ett ärende. I praxis har bestämmelsen i 25 kap. 10 § 1 OSL ansetts omfatta beslut om att omhänderta en patient för undersökning enligt 4 § LPT och beslut om att begära polishandräckning enligt 47 § andra stycket 1 samma lag för att under- sökningen skulle kunna genomföras (se RÅ 2000 ref. 6). Däremot har bestäm- melsen inte ansetts tillämplig på utfärdande av ett vårdintyg (se RÅ82 Ab247). Beslut om ytlig kroppsbesiktning och omhändertagande av egendom kan inte överklagas (se 32 och 33 §§ LPT) och är enligt min mening inte sådana 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D beslut enligt LPT som avser frihetsberövande åtgärder. Jag anser således att sekretess som utgångspunkt råder för uppgifter i sådana beslut. kommit fram någon annan omständighet som talar för att de uppgifter som chefsöverläkaren lämnade till och skulle ha varit undantagna från sekretess. Min bedömning är därför att uppgif- terna som lämnades ut omfattades av sekretess. Fanns det någon tillämplig sekretessbrytande bestämmelse? I det här fallet hade patienten inte lämnat samtycke till att uppgifterna lämnades Frågan är om det fanns någon annan sekretessbrytande bestämmelse som var tillämplig vid utlämnandet. Utlämnande vid misstanke om begånget brott Som framgått av den rättsliga regleringen får uppgifter som angår misstanke om brott och som är sekretessbelagda under vissa förutsättningar lämnas till (se 10 kap. 23 § första stycket OSL). enbart om misstanken avser ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök till ett brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse . Exempel på sådana brott är allvarligare vålds- och sexualbrott såsom mord, dråp, grov misshandel och våldtäkt. stämmelsen medför dock inte någon anmälningsskyldighet för hälso- och sjuk- vården utan innebär att det är möjligt för myndigheten att lämna uppgifter i sådana fall, om det med hänsyn till samtliga omständigheter framstår som lämpligt (se prop. 2005/06:161 s. 79). I förarbetena till bestämmelsen understryks vikten av att den enskildes för- troende för hälso- och sjukvården kan upprätthållas och att den enskilde vågar lämna uppgifter om sina personliga förhållanden till sådana myndigheter (se 2005/06:161 s. 77 f.). Lagstiftaren ansåg dock att vissa brott är av så all- varlig art att samhället inte bör vara utestängt från möjligheten att ingripa och att ett s.k. sekretessgenombrott, även i fråga om den starka sekretess som finns inom hälso- och sjukvården, därför var motiverat av principiella skäl. I det här fallet avsåg chefsöverläkarens polisanmälan försök till främjande Straffskalan för det brottet är böter eller fängelse i högst , eller om brottet är grovt fängelse i lägst och högst . läkaren har därför inte med hänvisning till bestämmelsen i 10 kap. 23 § första stycket 2 OSL kunnat lämna uppgifter om de inblandade patienterna utan att beakta hälso- och sjukvårdssekretessen. I klinikens yttrande anförs att det varit nödvändigt att lämna ut uppgifterna för att kliniken skulle kunna fullgöra sin verksamhet, dvs. 10 kap. 2 § OSL om nödvändigt utlämnande varit tillämplig. Bestämmelsen i 10 kap. 2 § OSL syftar till att förhindra att sekretessregler- ingen omöjliggör för en myndighet att sköta de uppgifter som åvilar den. är alltså det intresse som den utlämnande myndigheten har av att lämna upp- giften som är avgörande, inte vilket intresse den mottagande myndigheten har H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 av uppgiften (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [, version 21, ], kommentaren till 10 kap. 2 §). Enligt förarbetena till bestämmelsen ska den tillämpas restriktivt (se prop. 1979/80:2 Del A s. 465 och 494). Sekretessen får efterges bara i sådana fall där ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är en nödvändig förutsättning för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra ett visst åliggande. Enbart en bedömning att effektiviteten i myndighetens handlande sätts ned genom en föreskriven sekretess får alltså inte leda till att sekretessen åsidosätts (se Len- berg m.fl., a.a.). Som exempel på situationer när bestämmelsen kan komma att aktualiseras anges i förarbetena att en myndighet kan vara tvungen att ge en annan myndighet hemlig information till grund för ett remissyttrande (se prop. 1979/80:2 Del A s. 121 f.). måste det ligga inom en myndighets verksamhet att se till att misstanke om brott blir utredd (se prop. 1979/80:2 Del A s. 123). Så är exempelvis fallet när misstanke om skattebedrägerier upp- kommer hos . Ett annat exempel är att fall av misstänkt barnmiss- handel kommer till en socialnämnds kännedom. Det ligger i denna myndighets intresse att få utrett huruvida misshandel verkligen har förekommit, och i vissa fall måste nämnden se till att brottet beivras. Inom en myndighets verksamhet ligger också att se till att misstanke om förmögenhetsbrott som riktar sig mot den del av den offentliga verksamheten som företräds av myndigheten blir ut- redd. När det gäller hälso- och sjukvården kan det röra sig om en sådan situat- ion om en patient åberopar förfalskade recept, eftersom gärningen riktar sig mot hälso- och sjukvården (se JO 1986/87 s. 159). Utgångspunkten är alltså att bestämmelsen i 10 kap. 2 § OSL ska tillämpas restriktivt. I praktiken handlar det om situationer av undantagskaraktär (se JO 2015/16 s. 606). En vårdgivare som bedriver sluten rättspsykiatrisk vård har bl.a. till uppgift att tillgodose patientens behov av god vård och i förekommande fall även sam- hällsskyddet. För att vårdgivaren ska kunna lyckas med sitt uppdrag måste det finnas förtroende och respekt mellan vårdpersonalen och patienterna. Vårdgi- varen har vidare möjlighet att vidta långtgående tvångsåtgärder med stöd av LRV och LPT för att t.ex. förhindra att en patient lämnar kliniken. Försök till främjande av flykt är visserligen ett brott som riktar sig mot det allmännas verksamhet. Det rör sig dock om ett i detta sammanhang mindre allvarligt brott. I det här fallet framstår kopplingen mellan det påstådda brottet och innehavet av kontanterna inte som särskilt stark. Det har inte heller kommit fram något som tyder på att vårdgivaren varit förhindrad att lösa frågan på ett sätt som inte hade riskerat att komma i konflikt med sekretessbestämmelserna, t.ex. genom att vidta säkerhetsåtgärder vid besök och permissioner. Jag bedö- mer därför inte att ett utlämnande av de aktuella uppgifterna till polisen kunde vara nödvändigt för att kliniken skulle kunna fullgöra sina åligganden. Grunden för utlämnandet av uppgifter till kom- menteras inte särskilt i remissvaret. Jag har mycket svårt att förstå varför upp- giftslämnandet i det fallet skulle ha varit nödvändigt för fullgörandet av klini- kens verksamhet. Chefsöverläkaren har möjlighet att omhänderta bl.a. egen- dom som kan vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen (se 21 § LPT jämförd med 8 § LRV). Sådan egendom kan t.ex. vara kontanter. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Även om jag kan ha förståelse för svårigheterna att förvara en större summa kontanter vid vårdinrättningen måste det problemet kunna lösas på annat sätt än genom underrättelse till för beslut om utmätning. Mina slutsatser är således att de uppgifter som lämnades till och omfattades av sekretess samt att det inte fanns någon sekretessbrytande bestämmelse som var tillämplig när uppgifterna läm- Jag har förståelse för att sekretesslagstiftningen ibland kan vålla be- I det här fallet har chefsöverläkaren gjort vissa an- strängningar för att ta reda på vilka lagliga möjligheter som fanns att lämna ut de aktuella uppgifterna. Utredningen har dock visat att hans efterforskningar inte ledde till någon klarhet i sekretessfrågan. detta att uppgifterna skulle lämnas ut och var då – vilket framgår av patientens journal – fullt medveten om att det kunde innebära en överträdelse av sekre- Jag vill i sammanhanget framhålla den särskilda betydelse hälso- och sjukvårdssekretessen har för patienternas förtroende för vården. Chefsöverläkaren förtjänar allvarlig kritik för sitt agerande. Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till några uttalanden från min sida. Det saknas lagstöd för en rättspsykiatrisk klinik att generellt inskränka patienters rätt att inneha viss egendom i sina patientrum (Dnr 4225-2019) Beslutet i korthet: En rättspsykiatrisk klinik har haft rutiner för hantering av patienters tillhörigheter som inneburit generella och långtgående in- skränkningar av deras rätt att inneha egendom i patientrummen. ChefsJO konstaterar att en patient som är intagen på en rättspsykiatrisk sjukvårdsin- rättning utöver narkotika och liknande heller inte får inneha ”annan egen- dom” som kan skada honom eller henne själv eller någon annan eller vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen. Vad som är sådan annan egendom ska avgöras efter en bedömning i varje enskilt fall och det finns inte lagstöd för att generellt inskränka patienters rätt att inneha viss egendom. Inte heller framstår det som rimligt att brandskydds- eller hygien- skäl skulle kunna utgöra tillräcklig motivering för klinikens detaljerade och långtgående begränsningar. Kliniken förtjänar enligt chefsJO kritik för att ha tillämpat en ordning som saknar rättsligt stöd. ChefsJO uttalar även att smycken med ett högt ekonomiskt värde får anses utgöra sådan egendom som bland patienter kan vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen. Det kan därför efter en bedömn- ing i det enskilda fallet finnas förutsättningar att vägra en patient att inneha sådana smycken och omhänderta dem. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Vidare framhåller chefsJO vikten av en korrekt och noggrann dokumen- tation vid förvaring, omhändertagande och återlämnande av patienters tillhörigheter. Om tillhörigheter med högt ekonomiskt värde eller egendom som är särskilt stöldbegärlig förvaras för en patients räkning är det enligt chefsJO lämpligt att dokumentation även sker genom fotografering. Avslutningsvis konstaterar chefsJO att det finns otydligheter vid tillämp- ningen av de bestämmelser som rör hantering av patienters egendom inom den rättspsykiatriska vården och den psykiatriska tvångsvården. ChefsJO har gjort en framställning till regeringen om en översyn av den aktuella lagstiftningen i vissa avseenden. Eftersom det här beslutet rör tillämpning av samma bestämmelser översänds en kopia till regeringen för kännedom. I en anmälan som kom in till JO framförde AA klagomål mot Rättspsykiatriska regionkliniken i , Region , och anförde bl.a. följande: Han har på kliniken blivit bestulen på guldsmycken till ett värde av . Smyckena var inlåsta i ett skåp som endast personal kommer åt. Personalen har slarvat med säkerheten och skåpet har ofta stått olåst. Personalen har inte heller skrivit någon inventarielista. Flera andra pati- enter på avdelningen har också blivit bestulna på saker . Handlingar i ärendet, bl.a. klinikens avvikelserapport, hämtades in och grans- kades. Anmälan remitterades därefter till inom Re- gion för yttrande över anmälan och besvarande av ett antal frågor (frågorna framgår nedan av remissvaret). I sitt remissvar anförde nämnden bl.a. följande: Region , (Regionen), har av Ju- stitieombudsmannen anmodats att avge yttrande över ovanstående anmä- lan. Av bestämmelser i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) framgår att en patient inte får inneha föremål som kan vara till men för vården eller ordningen på en vårdinrättning. Påträffas sådan egendom ska den omhändertas. Rättspsykiatriska regionkliniken har rutiner för omhän- dertagande samt återlämnande av patienttillhörigheter, utifrån kraven i SOSFS 2011:9 [föreskrifter och allmänna råd om led- ningssystem för systematiskt kvalitetsarbete, JO:s anm.]. Dessa rutiner har följts i aktuellt ärende. Patienten har anmält stöld av värdesaker, men polis- anmälan har lagts ner. Det går inte med någon grad av säkerhet att säga att de smycken som patienten hänvisar till har funnits på hans person i sam- band med återintagning vid kliniken och att de försvunnit medan de varit i klinikens vård. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D