frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — (Dnr 4133-2020) Beslutet i korthet: Sedan en 17-åring häktades begärde åklagaren förlängd tid för att väcka åtal nio gånger. Den häktade motsatte sig den första fram- ställningen men medgav övriga. Tingsrätten höll inte en enda omhäktnings- förhandling utan beviljade samtliga framställningar ge- nom beslut på handlingarna. I beslutet gör JO uttalanden om rättens ansvar för att återkommande hålla omhäktningsförhandlingar i enlighet med 24 kap. 18 § . När rätten bedömer behovet av en sådan förhandling har det enligt JO bety- delse att den häktade är . JO understryker att den redogörelse som en åklagare lämnar in i samband med en begäran om förlängd åtalstid utgör en väsentlig del av underlaget för rättens bedömning av om en häktningsfråga kan prövas på handlingarna. Även om den misstänktes inställning också har relevans för rättens prövning av om en omhäktningsförhandling är utan betydelse medför rättens ansvar för ett frihetsberövande att inställningen inte kan tillmätas en avgörande vikt, särskilt inte om en förundersökning drar ut . JO framhåller vi- dare att den misstänkte inte behöver ange någon konkret omständighet för att det ska hållas en förhandling, eftersom utgångspunkten är att en sådan förhandling ska hållas . En annan sak är att om den häktade framför något konkret skäl till att han eller hon motsätter sig en förlängning av åtalstiden så kan en förhandling nästan aldrig anses vara uppenbart utan betydelse. Enligt JO bör det ställas särskilda krav på att en utredning bedrivs skynd- samt när den häktade är . Hon framhåller bl.a. att häktning av en person alltid antas innebära en risk för allvarligt men och att rätten kontinuerligt har att pröva om det är uppenbart att betryggande över- vakning inte kan ordnas samt att det fortsatt finns synnerliga skäl för häkt- ning. I en anmälan som kom in till JO framförde advokaterna klagomål mot . De förde i huvudsak fram följande. Han frihetsberövades och häktades därefter av på sannolika skäl misstänkt för bl.a. grov mord- brand. Huvudförhandlingen påbörjades och frihetsberövan- det upphörde . Under hela den tid som AA var häktad hade han restriktioner och det förekom inte en enda omhäktningsförhandling. Även om AA medgav att det inte skulle hållas sådan förhandling, ifrågasätts om det är förenligt med gällande rätt att låta en person sitta frihets- berövad utan en enda förhandling. En underårigs inställning i 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R frågan om behovet av omhäktningsförhandling kan rimligen inte tillmätas så stor betydelse och en försvarare är bunden av sin klients instruktioner. JO hämtade in dagboksbladet från tingsrättens mål nr B 1326-19, åklagarens häktningsframställning, framställningar om förlängd tid för att väcka åtal och dokumentation beträffande AA:s inställning till dessa , tings- rättens häktningsbeslut, anteckningarna från huvudförhandlingen samt domen i målet. Av handlingarna framgick att AA häktades , och att tings- rätten vid nio tillfällen beslutade om förlängd åtalstid men inte höll någon om- häktningsförhandling. Huvudförhandlingen på- börjades och pågick till , då tingsrätten hävde häktningsbeslutet. AA var under frihetsberövandet. Det framgick vidare att häktningsfrågan prövades av två domare. Lagman- nen höll häktningsförhandlingen och tog ställning till de två först inkomna framställningarna om åtalsförlängning. Därefter prövade en råd- man frågan varefter lagmannen beslutade med anledning av samtliga resterande framställningar. JO begärde att skulle lämna upplysningar och yttra sig över det som fördes fram i anmälan. Av yttrandet skulle särskilt framgå bl.a. hur handläggningen av häktningen beträffande AA och bedömningen av beho- vet av häktningsförhandling förhöll sig till reglerna i 24 kap. 18 § (RB) samt vilka överväganden som gjordes i förhållande till regleringen i 4 § samma kapitel och 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL. Vidare skulle yttrandet innehålla en redogörelse för den prövning som domstolen gjorde i an- slutning till åklagarens framställningar om förlängd tid att väcka åtal och fort- satt tillstånd för åklagaren att meddela AA restriktioner. Berörd befattningsha- vare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter. lämnade genom lagmannen in ett remissvar. Yttrandet finns tillgängligt hos JO, men på grund av dess omfattning har det här delvis sammanfattats. Tingsrätten anförde bl.a. följande under ru- briken Målets handläggning såvitt gäller [AA]. AAbegärdes häktad såsom på sannolika skäl misstänkt för grov mordbrand och grov skadegörelse i två fall. Som särskilda häktningsskäl angav åklagaren ”kollusionsfara, recidivfara och tvåårsregeln” samt att det fanns synnerliga skäl för häktning. Åklagaren begärde också att få tillstånd att meddela restriktioner. Vid häktningsförhandlingen, som ägde rum , yrkade åklagaren att AA skulle häktas för ytterligare ett fall av grov skadegö- relse. Åklagaren uppgav då också att det var uppenbart att det inte kunde ordnas med betryggande övervakning av AA (jfr 24 kap. 4 § första stycket RB). AA förnekade brott och bestred häktningsyrkandet samt förklarade att han inte ville bli omhändertagen och placerad med stöd av bestämmelserna i . D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Tingsrätten gjorde bedömningen att AA var på sannolika skäl misstänkt för ett fall av grov mordbrand och för grov skadegörelse i tre fall. Domstolen häk- tade AA och åklagaren gavs rätt att meddela honom restriktioner. Tingsrätten konstaterade att det fanns en risk för att AA på fri fot genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårade sakens utredning. Vidare fanns det en risk för att han fortsatte sin brottsliga verksamhet. Tingsrätten konstaterade dessu- tom att det för brottet inte var föreskrivet lindrigare straff än fängelse och att det inte var uppenbart att skäl till häktning saknades. Enligt tingsrätten omfattades AA av bestämmelsen i 24 kap. 4 § RB, men det var uppenbart att betryggande övervakning inte kunde ordnas. Det fanns även synnerliga skäl för häktning. Slutligen gjorde tingsrätten bedömningen att skälen för häktning upp- vägde de intrång eller men i övrigt som åtgärden innebar för AA eller för något annat motstående intresse. beslutade socialnämnden i att AA skulle omhändertas med stöd av LUL. Efter ett överklagande fastställdes be- slutet av förvaltningsrätten . kom åklagaren in med en begäran till tingsrätten om förlängd åtalstid. Som skäl för begäran angav åkla- garen följande: Förundersökningen kan inte slutföras inom föreskriven tid. Anledningen är att ytterligare ett flertal förhör som ska hållas. Analys av telefontrafik och telefonuppgifter pågår, vilket är ett omfattande arbete. Den tekniska under- sökningen är ännu inte klar med de analyser som pågår på NFC. Förläng- ning begärs därför till . Det finns fortfarande behov av att den misstänkte är ålagd restriktioner. I ett yttrande motsatte sig AA, genom sin [dåvarande, JO:s anm.] offentlige försvarare, åklagarens framställning om dels förlängd åtalstid, dels fortsatt tillstånd att besluta om restriktioner. Vidare begärde AA att det skulle hållas en förhandling. meddelade tingsrätten följande beslut: Av 24 kap. 18 § tredje stycket framgår att rätten ska, så länge en misstänkt är häktad och till dess åtal har väckts, med högst hålla ny förhandling och därvid särskilt se till att utred- ningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Om det med hänsyn till utred- ningen eller av annan anledning är uppenbart att förhandling inom den an- givna tiden skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mel- lanrum. Häktningsfrågan i målet har prövats vid muntlig förhandling inför tings- rätten. Åklagaren har redogjort för utredningsläget och för vilka åtgärder som återstår. Misstanken rör grov mordbrand och grov skadegörelse. I må- let är två personer misstänkta för brott och berövade friheten. Mot denna bakgrund är det uppenbart att en omhäktningsförhandling skulle vara utan betydelse. Tingsrätten medger därför åklagaren förläng- ning av tiden att väcka åtal till . Åklagaren har fortfarande tillstånd att meddela beslut om restriktioner enligt 24 kap. 5 a § . Tingsrätten erinrar åklagaren om att förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som möjligt. Den 3, 17 och samt kom åklagaren in med ytterligare framställningar om förlängd åtalstid. Vid samtliga fyra tillfällen motiverades behovet av förlängd tid med att de tekniska undersökningarna hos NFC ännu inte var klara, att det pågick ett arbete med genomgång av telefontrafik och att 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R ytterligare förhör behövde hållas. Genom sin nye offentlige försvarare medgav AAåklagarens framställan om förlängd åtalstid. I samband med den sista fram- uppgav han dessutom att ”en omhäktningsförhandling, i skrivande stund, är uppenbart obehövligt. Utredningsläget är oförändrat”. I samband med de tre första framställningarna gjorde tingsrätten bedöm- ningen att det var uppenbart obehövligt med en omhäktningsförhandling. Be- dömningen grundades dels på att åklagaren redogjort för hur förundersök- ningen förlöpte, dels på att AA hade medgett begäran och inte begärde att det skulle hållas en förhandling. Vid bedömningen av behovet av förhandling i samband med framställningen tog tingsrätten även hänsyn till att AA, genom den offentliga försvararen, hade bekräftat utredningsläget och gjorde bedömningen att en förhandling var uppenbart obehövlig. kom åklagaren in med ytterligare en framställning om förlängd tid för att väcka åtal. Skälen för denna begäran var i stort sett desamma som i de tidigare framställningarna. Åklagaren uppgav dessutom att de utestå- ende utredningsåtgärderna beräknades vara klara . Därefter kunde slutdelgivningen påbörjas. Av den anledningen begärde åkla- garen förlängning av tiden för åtals väckande till , och uppgav att det med hänsyn till utredningsläget var uppenbart obehöv- ligt att hålla en förhandling i häktningsfrågan. Genom sin offentlige försvarare uppgav AA att han medgav begäran och att ”inga förändringar har skett som föranleder att min huvudman påkallar muntlig förhandling”. Därefter gjorde tingsrätten bedömningen att det var uppenbart obehövligt med en omhäktnings- förhandling. gjorde åklagaren ytterligare framställningar om förlängd åtalstid. Av den första framgick att slutdelgivningen av förunder- sökningen skulle påbörjas senare, och att AA och den offentlige för- svararen behövde beredas skäligt rådrum. I den senare framställningen uppgav åklagaren att det relativt omfattande förundersökningsmaterialet hade överläm- nats till AA och dennes offentlige försvarare. De hade begärt för skäligt rådrum, vilket enligt åklagaren var rimligt med hänsyn till omfattningen av materialet. AA medgav framställningarna. Därefter framgår följande av tingsrättens remissvar: I sin begäran av förlängd tid för åtals väckande redogjorde åklagaren utför- ligt för hur förundersökningen förlöpte. Försvararen angav att förläng- ningen medgavs, bekräftade åklagarens uppgifter om utredningsläget, gjorde bedömningen att en omhäktningsförhandling skulle vara uppenbart obehövlig, m.m. Med hänsyn till vad åklagaren och försvararen anförde samt till att AA inte begärde att någon omhäktningsförhandling skulle hål- las gjorde tingsrätten bedömningen att det var uppenbart obehövligt med en omhäktningsförhandling och beslutade därför på handlingarna (ab 113) att förlänga tiden för åtals väckande på handling- arna. Ny tid för åtals väckande bestämdes till . Åklagaren begärde förlängd tid för att väcka åtal en sista gång . I ett yttrande dagen efter medgav AA, genom den offentlige försvararen, begäran och framhöll att det var försvaret som påkallat förlängningen. I sitt beslut bedömde tingsrätten att det var uppenbart obehövligt med en omhäkt- ningsförhandling och bestämde att åtal skulle väckas . D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Huvudförhandling i målet hölls den 11, 12, 20, 25 och samt . Tingsrätten beslutade att AA inte längre skulle vara häktad i målet. Tingsrätten meddelade dom i målet . I målet förekom en medtilltalad, BB (född ). Även han var häktad och efter att åklagaren begärt förlängd tid för att väcka åtal höll tingsrätten, på BB:s begäran, omhäktningsförhandlingar och . Efter att tingsrätten bl.a. under rubriken i och lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare lämnat en utförlig redogörelse för bl.a. rättsliga regleringar, anfördes under ru- briken Tingsrättens yttrande: I målet fanns skäl för häktning enligt 24 kap. § 1 Den utredning som presenterades av åklagaren vid häktningsförhandlingen var sådan att det förelåg sannolika skäl för att AA var misstänkt för ett fall av grov mordbrand (straffminimum fängelse ) och tre fall av grov skadegörelse (straffminimum för vart och ett av brotten fängelse i sex må- nader och straffmaximum fängelse ). Eftersom AA förnekade brott, inte medgav någon omständighet som åklagaren angett föreligga som grund för misstanken och det fanns en med- misstänkt bedömde tingsrätten att det fanns risk att AA genom att undan- röja bevis eller på något annat sätt skulle försvåra sakens utredning. Tings- rätten biföll således det särskilda häktningsskälet försvårande av sakens ut- redning (kollusionsfara). Av det vid häktningsförhandlingen redovisade utdraget av belastnings- registret (ab 10) framgick att AA var ostraffad. Emellertid var AA miss- tänkt för fyra mycket allvarliga brott av samma slag, anläggande av eld med följden omfattande skada, varför bedömningen gjordes att det fanns risk för att han på fri fot skulle fortsätta denna brottsliga verksamhet. Med hänsyn härtill biföll tingsrätten även det särskilda häktningsskälet risk för fortsatt brottslighet (recidivfara). För brottet grov mordbrand är inte föreskrivet lindrigare straff än fäng- else . Med hänsyn härtill och till de båda andra häktningsskäl som förelåg bedömde tingsrätten att det inte var uppenbart att skäl till häktning saknas. Även detta särskilda skäl för häktning (tvåårsregeln) bifölls av tingsrätten. Det var uppenbart att betryggande övervakning av AA inte kunde ordnas Med hänsyn till att AA var omfattades han av bestämmelsen i 24 kap. 4 § dvs. att häktning får ske endast om det är up- penbart att betryggande övervakning inte kan ordnas. Vid häktningsförhandlingen framkom uppgifter från åklagaren att någon alternativ placering utöver i häktet inte fanns. Något beslut om omhänder- tagande enligt LVU fanns – som framgått ovan – inte vid det tillfället. AA, med ombudet som företrädde honom i förvaltningsrätten, motsatte sig, som framgått ovan, ända fram till för huvudförhandlingen om- händertagande för vård enligt LVU. Tingsrätten prövade således löpande, på sätt som anförts i rättsfallet NJA 2008 s. 81, om det var möjligt att anordna betryggande övervakning i stället för häktning. Någon sådan kunde inte, som framgår av det ovan anförda, åstadkommas förrän AA under slutanförandena vid tingsrättens sista dag för huvudförhandlingen medgav att placeras enligt LVU. 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R Synnerliga skäl för häktning av AA förelåg Eftersom AA inte hade fyllt fick han häktas endast om det fanns synnerliga skäl. Som Högsta domstolens anfört i beslutet i målet Ö4583-15 … ska frågan om det finns synnerliga skäl för häktning bedömas med hänsyn främst till den misstänktes ålder och brottslighetens allvar. En- ligt HD är även styrkan i de särskilda häktningsskälen av betydelse. Vid häktningsförhandlingen var AA , dvs. han var betyd- ligt äldre än personen i HD:s beslut (). Den brottslighet som AA var på sannolika skäl misstänkt för var mycket allvarlig vilket framgår av lagrummen och straffskalorna som har redovisats ovan (personen i HD:s beslut var misstänkt för tillgreppsbrott med en straffskala som inrymmer avsevärt kortare fängelsestraff än i nu aktuellt fall). De särskilda häktnings- skälen var såväl flera som mycket starka bl.a. risk för att försvåra sakens utredning och två-års regeln (i HD:s beslut var det särskilda häktningsskälet endast risk för fortsatt brottslighet). Med hänsyn till det anförda var det tveklöst så att det var uppenbart att det förelåg synnerliga skäl för häktning. Skälen för häktning uppvägde det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebar för AA eller för något annat motstående intresse Tingsrätten beaktade vidare proportionalitetsprincipen. Med hänsyn till den prövning som tidigare gjorts – se ovan – och de bedömningar som blivit resultatet av denna var det uppenbart att skälen för häktning uppvägde det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebar för AA eller för något annat motstående intresse. Tingsrätten utgick från att försvararen agerade enligt vad som anges i 21 kap. 7 § första stycket Försvararens skyldighet under processen regleras bl.a. i 21 kap. 7 § första stycket . Med hänsyn härtill utgick tingsrätten (liksom i alla andra mål där en misstänkt har en av staten avlönad försvarare med uppgift endast att tillvarata den misstänktes/tilltalades rätt) från att CC med nit och omsorg tillvaratog den misstänktes rätt. Av AA:s yttranden över åklagarens återkommande begäran om förlängd tid för åtals väckande fram- gick löpande – sedan CC förordnats till försvarare – bl.a. att AA medgav åklagarens samtliga begäran om förlängning av tid för åtals väckande, att AAinte begärde att någon omhäktningsförhandling skulle hållas, att AA i de fall detta särskilt angavs delade åklagarens be- skrivning av utredningsläget och därför inte hade någon framställan om att få någon ytterligare information och att AA dessutom angav att en omhäktningsförhandling var uppenbart obehövlig. Utgångs- punkten vid tingsrättens ställningstaganden var mot denna bakgrund att AA vid en omhäktningsförhandling inte skulle ha en annan uppfattning än den som tydligt redogjorts för under den skriftliga handläggningen. Tingsrätten har prövat åklagarens begäran om åtalsförlängning I samband med att AA häktades, och i samband med alla beslut om förläng- ning av tid för åtals väckande, omhäktningsbesluten, bestämde tingsrätten att åtal skulle väckas vid ett datum som inföll efter den dag beslu- tet om häktning fattades. Det var uppenbart att någon omhäktningsförhandling beträffande AA inte behövdes för att tingsrätten skulle kunna bedöma bl.a. att utredningen bedrevs så skyndsamt som möjligt Väcks inte åtal , skall rätten, så länge den misstänkte är häktad och till dess åtal har väckts, med högst hålla D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 ny förhandling i häktningsfrågan och därvid särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Är det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning uppenbart att förhandling inom nu angiven tid skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum (24 kap. 18 § ). Som redogjorts ovan, i anslutning till vad som anges i kom- mentar till bestämmelsen, [utelämnad här, JO:s anm.] är syftet med en om- häktningsförhandling att rätten ska utöva viss kontroll över förundersök- ningens bedrivande och underkasta häktningsfrågan en förnyad prövning. Vid en omhäktningsförhandling ska sålunda, enligt vad som anges i kom- mentaren, prövas dels om de förhållanden som föranlett häktningen fortfa- rande föreligger, dvs. om den häktade är på sannolika skäl miss- tänkt för det brott som utredningen gäller och om den särskilda häktnings- grund som befunnits motivera häktning är aktuell, dels om för- undersökningen bedrivs med den skyndsamhet som är nödvändig. Vidare sägs i kommentaren att förhandling ska som regel hållas och att omhäktningsförhandling får underlåtas om det med hän- syn till utredningen eller av någon annan anledning är uppenbart att för- handling inte behövs. Enligt förarbetena till bestämmelsen kan det i undantagsfall vara uppen- bart att en häktningsförhandling inte skulle tjäna något syfte. Som exempel på när detta kan vara aktuellt anges mål om grova våldsbrott där åtalet är beroende av teknisk utredning. I rättsfallet NJA 1997 s. 368 … angav HD att det redan av lagtexten framgår att förutsättningarna för att bestämma längre tids mellanrum mel- lan förhandlingarna är mycket begränsade. Betydelsen av att rätten kontrol- lerar att utredningen bedrivs skyndsamt och att häktningsskälen kvarstår ökar, som HD påpekade, allt eftersom tiden går. Detta gäller enligt HD sär- skilt i de fall där den misstänkte yrkat att förhandling ska hållas. JO har i det ovan redovisade beslutet /06 s. 42 [utelämnat här, JO:s anm.] utöver vad där refererats angett även att det kan förekomma att den häktade och hans försvarare har sådan insikt såväl i hur utredningen fort- skrider som om häktningsskälens fortsatta bärkraft att åklagarens begäran om förlängning medges. I sådant fall kan det naturligtvis finnas utrymme för att avstå från en omhäktningsförhandling anförde JO. Om den häktade framför något konkret skäl till att han motsätter sig en förlängning kan en- ligt JO en omhäktningsförhandling nästan aldrig anses uppenbart vara utan betydelse. I samband med att den första begäran om förlängning av tid för åtals väckande gjordes av åklagaren bestred AA genom sin försvarare denna be- gäran. Någon omständighet – varken konkret eller annan (se JO:s beslut /06 s. 42) – till varför han motsatte sig förlängningen angavs inte. AA begärde att det skulle hållas en förhandling. Åklagaren hade i sin begäran om förlängning av tid för åtals väckande – se ovan – angett skäl för sin begäran. Av dessa skäl framgick tydligt att förundersökningen, som tog sikte på mycket allvarlig brottslighet, framskred och att adekvata förunder- sökningsåtgärder hade vidtagit. Härigenom var det möjligt att vidta den kontroll över förundersökningens bedrivande som domstolen ska göra. Några omständigheter framkom inte, varken i AA:s bestridande eller i åkla- garens redogörelse för utredningsläget, som gjorde att det fanns anledning att anta att misstankegraden ändrats. Mot denna bakgrund gjordes, trots AA:s begäran vid endast detta tillfälle om att en förhandling skulle hållas, bedömningen att det var uppenbart att någon omhäktningsförhandling inte behövde hållas. I samtliga fall härefter som åklagaren begärde ytterligare tid för åtals väckande – detta skedde – redovisade åklagaren hur utredningsläget var och vilka förundersökningsåtgärder som företagits och avsåg att företas. Vad åklagaren anförde vid vart och ett av dessa 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R tillfällen framgår ovan. De av åklagaren redovisade åtgärderna möjlig- gjorde för tingsrätten att fullgöra sin skyldighet att kontrollera att förunder- sökningen bedrevs skyndsamt. Sedan CC inträtt i målet som offentlig försvarare – detta var kort efter att tingsrätten medgett åklagarens första begäran om förlängd tid för åtals väckande – medgav AA samtliga åklagarens begäran om förlängd tid för åtals väckande. Skälen för medgivande angavs inledningsvis kortfattat men ju längre häktningstiden löpte ju mer uttömmande blev motiveringarna från CCtill varför AA medgav åklagarens begäran om ytterligare tid för åtals väckande (se ovan under där samtliga svar finns redovisade). Inte begärde AA – genom CC – att någon omhäktningsförhandling skulle hållas. Genom att åklagaren utförligt redovisade utredningsläget, genom att AA medgav åklagarens begäran om förlängd tid för åtals väckande, genom att AA inte begärde att någon förhandling för prövning av häktningsfrågan skulle äga rum (se betydelsen av detta i NJA 1997 s. 368 och JO:s beslut /06 s. 42) och genom att AA genom sin försvarare motiverade – mer och mer utförligt ju längre häktningstiden varade (se om detta i NJA 1997 s. 368) – varför åklagarens begäran medgavs kunde tingsrätten vid vart och ett av samtliga tillfällen göra bedömningen att förundersökningen bedrevs med den skyndsamhet som krävs när den misstänkte är frihetsbe- rövad samt bedöma såväl om det alltjämt fanns sannolika skäl för misstan- karna som om de särskilda häktningsskälen förelåg.