frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — inte vidtog någon annan åtgärd eller föreslog en placering i ett annat hem än morföräldrarnas för att säkerställa att BB fick det skydd och den vård som hon var i behov av. Överenskommelsen kom till på initiativ av socialnämnden och syftade bl.a. till att säkerställa att BB skyddades. Jag kan inte dra någon annan slutsats av det än att det i praktiken var fråga om att nämnden genom överenskommelsen placerade BB på nytt hos morföräldrarna. När ett barn, som i fallet med BB, placeras tillfälligt i en familj som barnet känner väl , hos en an- hörig eller annan närstående till barnet, är det fråga om en placering utanför det egna hemmet med stöd av 4 kap. 1 § SoL. En sådan placering ska komma till uttryck i ett beslut. Något sådant beslut fattades inte om BB. Detta ledde till en osäkerhet för alla inblandade om vem som ansvarade för vad S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 som BB kom att bo hos sina morföräldrar, och detta har påverkat BB, AA och morföräldrarna negativt. Jag ser allvarligt på detta. Jag är mycket kritisk till nämndens agerande i denna del och att BB fortsatt var placerad hos morföräldrarna trots att det stod klart att BB inte kunde place- ras hos dem. Såvitt kommit fram undersökte nämnden aldrig om morföräldrar- nas hem var lämpligt för BB, och den placerade vidare BB utanför det egna hemmet utan att ha hämtat in båda vårdnadshavarnas samtycke till placeringen. För dessa brister ska nämnden kritiseras. Nämnden hade ansvaret för BB under hela placeringen men överlät det på morföräldrarna Eftersom överenskommelsen innebar att BB var fortsatt placerad av nämnden hos morföräldrarna ansvarade den enligt 6 kap. 1 § SoL för att hon fick god vård. I nämndens ansvar enligt bestämmelsen ingår att noga följa vården, vid behov medverka till att den enskilde får vård i annan form och efter vårdens avslutande ge den enskilde det stöd och den hjälp som han eller hon kan be- höva. Detta ansvar gäller även vid en kortare placering. Nämnden verkar dock inte ha förstått sitt ansvar för att se till att BB fick god vård och medger även i sitt remissvar att den överlät ansvaret för BB på mor- föräldrarna. Även om det naturligtvis är viktigt att involvera de som berörs av en placering utanför det egna hemmet får det inte gå så långt att nämnden för- summar att ta sitt lagstadgade ansvar för barnet. Punkterna i överenskommel- sen visar med tydlighet att nämnden överlät ansvaret för BB på morföräldrarna. Jag tänker främst på formuleringarna om att morföräldrarna skulle kontrollera var AA och BB befann sig och att de skulle ha BB hos sig när de var lediga. Det framgår vidare att nämnden känt till den svåra situation som AA befann sig i. Att nämnden i ett sådant fall inte tog sitt ansvar för BB är särskilt allvarligt. Morföräldrarna fick ta det ansvar som vilade på nämnden. Nämndens agerande är minst sagt anmärkningsvärt. Det ligger enligt min mening nära till hands att se den aktuella överenskom- melsen som ett försök från nämndens sida att avtala bort sitt lagstadgade ansvar för BB. Något sådant får inte förekomma. Nämnden kan aldrig frånsäga sig ansvaret för ett placerat barn. Jag noterar i sammanhanget att nämnden i sitt remissvar uppgett att fick styra vården enligt SoL i för stor ut- sträckning. Det resonemanget visar med tydlighet att nämnden inte har förstått att den ansvarade för BB när hon befann sig hos morföräldrarna. Det är med viss förvåning jag konstaterar att nämnden inte ens i samband med sitt svar till JO insett det felaktiga i hanteringen. Nämnden har över huvud taget inte reflek- terat över om den i och med överenskommelsen rent faktiskt placerade BB hos morföräldrarna. Jag är mycket kritisk till att nämnden inte tog sitt ansvar för BB som hon var placerad hos morföräldrarna, och jag ser allvarligt på att nämn- den i stället överlät ansvaret för BB på dem. Detta skedde trots att det stått helt klart för nämnden att både AA och BB hade ett vårdbehov och att morföräld- rarna tydligt förklarat att BB inte kunde vara placerad hos dem. Detta gör nämndens agerande än mer klandervärt, och nämnden förtjänar kritik för detta. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Nämndens ansvar för frågan om ersättning som BB var placerad utanför det egna hemmet ansvarar enligt 6 kap. 1 § tredje stycket SoL för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I förpliktelsen att tillhandahålla god vård ingår enligt praxis ett kostnads- ansvar för nämnden (se t.ex. RÅ 1998 ref. 80 I och II, HFD 2013 ref. 17 och JO 2019/20 s. 486). Nämnden har alltså även vid kortare placeringar som inte kan anses stadigvarande ett ansvar för att lösa frågor om ersättning genom att träffa avtal med dem som nämnden placerat barnet hos. Detta ansvar gäller även när ett barn placeras av nämnden hos en nära anhörig. Av utredningen i ärendet framgår att DD tog upp frågan om ersättning med . En socialsekreterare informerade henne om att det var fråga om en nätverkslösning och att det inte var aktuellt med någon ersättning. Som jag redogjort för ovan var det i BB:s fall fråga om att nämnden place- rade henne hos morföräldrarna. De hade då rätt till ersättning. Nämndens in- formation i fråga om ersättning var alltså felaktig. Till det kommer att nämnden inte hanterade frågan om ersättning till morföräldrarna under hela den tid som BB bodde hos dem. Nämnden förtjänar kritik för hanteringen i denna del. Jag är mycket kritisk till nämndens handläggning av BB:s ärende. Bristerna rör helt grundläggande frågor som t.ex. nämndens ansvar för placerade barn. i förtjänar sammantaget allvarlig kritik för de omfattande brister som kommit fram i ärendet. Jag förutsätter att nämnden vid- tar nödvändiga åtgärder för att förhindra att något liknande inträffar igen. Omsorgsstyrelsen i kommun kritiseras för att ha använt en digital kommunikationstjänst i kontakterna med en enskild utan att ha övervägt de rättsliga förutsättningarna för användandet (Dnr 3224-2019) Beslutet i korthet: En 14-årig flicka var omhändertagen med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, när hon avvek från det HVB-hem (hem för vård eller boende) där hon var placerad. som hon höll sig undan kommunicerade förvaltningen med henne via den digitala kommuni- kationstjänsten Snapchat. JO uttalar att det är ansvar att i varje enskilt fall säkerställa att en digital kommunikationstjänst används på ett sådant sätt att det inte står i strid med de bestämmelser som reglerar hanteringen av uppgifter. Eftersom förvaltningen i det här fallet inte hade utrett de rättsliga förutsättningarna för att använda den digitala kommunikationstjänsten Snapchat uttalar JO att S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 förvaltningen borde ha avstått från att använda tjänsten. Trots det användes tjänsten i kontakterna med den aktuella flickan och bl.a. för att förmedla uppgifter som omfattas av sekretess enligt 26 kap. 1 § of- fentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. JO uttalar att det inte är acceptabelt och att omsorgsstyrelsen förtjänar kritik för hanteringen. beslutade Förvaltningsrätten i att AA, född , skulle få vård med stöd av 1–3 §§ lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. placerades AA på ett HVB-hem. Dagen efter, dvs. , avvek hon från HVB-hemmet och påträffades först se- nare. som AA höll sig undan kommunicerade Omsorgsförvalt- ningen i kommun med henne via den digitala kommunikationstjänsten Snapchat. I en anmälan till JO klagade AA:s mamma bl.a. på att förvaltningen hade haft kontakt med AA på Snapchat. JO begärde in handlingar från förvaltningen. Därefter begärde JO att Omsorgs- styrelsen i kommun skulle yttra sig över anmälan och besvara ett antal frågor. Omsorgsstyrelsen lämnade in ett remissvar och uppgav bl.a. följande: Berörd handläggares och arbetsledares synpunkter. Den 14-åriga flickan omfattades av beslut om omedelbar vård med grund i §§2 och 3 LVU. Hon undanhöll sig verkställighet. Inga kontaktmöjligheter fanns till henne. Hon stängde av sin telefon och gjorde sig oanträffbar. Skolpersonal hade en upparbetad kontakt med flickan via snapchat vil- ket fick kännedom om. Lämpligheten att söka kontakt med henne via denna kanal diskuterades i ett gruppmöte där arbetsledare och handläggare, men inte enhetschef, deltog. Flickan utsatte sig för uppenbara risker att fara ytterligare illa och det konstaterades att socialtjänst hade ett ansvar i att verkställa den beslutade tvångsvården. Enheten stod mellan att inte ha kontakt och därmed inte någon kännedom om flickans aktuella sta- tus och att försöka få till stånd en dialog på något sätt. Där fanns också en mamma som var mycket angelägen och påstridig om att skulle finna flickan. Mamman förmedlade flickans kontaktuppgifter till snapchat vilket förvaltningen tog som en intäkt för att kontakter via det me- diet godkändes av mamman (mammans sms till arbetsledare 20190117). Mamman var alltså medveten om att det fanns en kontakt mellan flickan och handläggaren via snapchat. När kontakten var etablerad hörde flickan vid ett flertal tillfällen av sig på egen hand, även utanför kontorstid. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Enhetschefen som först i efterhand fick information om att privat snapchat användes krävde ett avslut på kommunikationen. Detta skedde i samband med att flickan återfanns och vården kunde verk- ställas. Mamman har angett oro för att någon annan än flickan skulle kunna vara den som skickat eller mottagit meddelanden. I och med att mamman var den som förmedlade flickans kontaktuppgifter i snapchat utgick förvalt- ningen från att det var rätt person. Dessutom var handläggaren trygg i att hen kände igen flickans sätt att hantera text. Diskussionen rörde frågor som bara flickan kunde känna igen. Handläggaren ansåg sig ha varit så kortfat- tad som möjligt i den aktuella situationen och ofta hänvisat till att hen ville ha en annan form av kontakt än via snapchat. Regler och rutiner när det gäller kommunikation via sociala medier. kommun har övergripande riktlinjer för sociala medier. Dessa kom- mer att uppdateras i närtid -vilket framkommit i kontakt med kommunens kommunikationsansvarige. har inte antagit egna riktlinjer. Socialt ansvarig socionom har i den tidigare utredningen haft kontakt med som inte utarbetat riktlinjer eller rekommendationer i frå- gan. Vilka åtgärder har omsorgsstyrelsen vidtagit för att skydda den enskildes personuppgifter? Handläggaren har i sina kontakter med flickan via snapchat försökt vara så kortfattad och avidentifierad som möjligt. Hen har påtalat behov av att få kontakt på andra sätt än via snapchat. Flickan har kommit med frågor och påståenden som handläggaren har känt ett ansvar att svara på för att komma vidare i sin handläggning. Enheten har uppfattat att mamman genom att lämna ut kontaktuppgifter till flickans snapchat godkänt kontakter via den kanalen. När det gäller lämpligheten i att kommunicera med en ung klient via snapchat på ett privat konto föregicks den av en diskussion i arbetsgruppen. Eftersom gruppen fått flickans kontaktuppgifter till snapchat av mamman ansåg gruppen att det förelåg ett presumerat godkännande till kontakt via denna kanal. Mamman var också mycket drivande och påstridig i förvalt- ningens ansvar att hitta flickan, vilket framgår av journalanteckningar. Ar- betsgruppen beslutade därför att man på något sätt måste få till stånd en kontakt för att försöka skydda flickan från att utsätta sig för ytterligare skada. Kontot raderades när flickan kom till rätta och efter beslut av enhetschef som inledningsvis inte kände till kommunikationen via denna kanal. Mamman har uttryckt oro för att kommunikationen skulle kunna skett med annan än dottern. är övertygad om att den skett med rätt person med tanke på att kontaktuppgifterna kom från mamman samt att in- nehållet var sådant som endast flickan och mamman kunde känna till. Det är tydligt att handläggaren inledningsvis höll sig kortfattad och hän- visade till andra sätt att kommunicera. Ju kommunikationen på- gick blev den alltmer omfattande och gled över en gräns i vad som kan anses lämpligt.Innehållet och omfattningen i snapchatkonversationen kan S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 inte anses vara i enlighet med regelverket eller JO:s yttrande avseende hur en myndighet kan kommunicera via mail och sociala medier. Det kan uppstå svårigheter för i situationer när man ham- nar i en zon mellan sitt uppdrag att skydda unga utsatta personer och lämp- ligheten/ lagligheten i kontaktvägar. I en snabbt växande digital värld räcker det inte med uppsökare och fältarbetare som finns i ungas fysiska Unga finns i den digitala miljön på ett sätt som verksamhet, lagar, riktlinjer och rutiner inte hinner anpassa sig till. Det bör vara en modern socialtjänsts uppgift att försöka få och upprätthålla kontakter där unga Det val arbetsgruppen gjorde när man sökte och hade kontakt via denna typ av sms/mailfunktion gjorde man med mammans goda minne och för att man ansåg det nödvändigt för att föra ärendet framåt och skydda Förvaltningen ser allvarligt på den alltför omfattande kommunikation som skett via snapchat. Kommunikationen går utanför ”Mejl av enklare slag, som inte innehåller personuppgifter som är känsliga ur integritetssyn- punkt....”. Den har dessutom skett via ett privat konto. pade den hen fick kännedom om den. Riktlinjer för hur/om sociala medier kan användas i kontakter med kli- enter har påbörjats i kommunen. skapa riktlinjer och rutiner för olika typer av digital kommunikation och I dialog med enhetschefen har förvaltningen beslutat att utbilda och informera handläggare och chefer om vilka regler som gäller för kontakt via sociala medier och journalföring kopplad till dessa kanaler. Planering för detta pågår f.n. BB fick tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, innehåller bestämmelser om myndigheters och vissa andra organs handläggning vid registrering, utläm- nande och övrig hantering av allmänna handlingar. Lagen innehåller också be- stämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Dessa bestämmelser avser förbud att röja upp- gift, vare sig detta sker muntligen, genom utlämnande av allmän handling eller på annat sätt (1 § OSL). Enligt 26 kap. 1 § OSL gäller sekretess inom för uppgift om en enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. I princip om- fattar uttrycket personliga förhållanden alla uppgifter som hänför sig till den berörda personen. En uppgift om att det pågår en utredning hos kan vara känslig och omfattas vanligtvis av sekretess. Utöver bestämmelserna i måste också förhålla sig till och rådets förordning (EU) 2016/679 av om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv /46/EG (allmän dataskyddsförordning), nedan dataskyddsförordningen. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T I dataskyddsförordningen finns bestämmelser som bl.a. reglerar myndighet- ers behandling av personuppgifter. Begreppet personuppgift omfattar varje upplysning som avser en identifierad eller identifierbar fysisk person, och med behandling av personuppgifter avses alla åtgärder som rör sådana uppgifter (ar- tikel 4.1 och 4.2). Alla personuppgifter ska som utgångspunkt behandlas på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet (se bl.a. artikel 5.1). särskilda krav för behandlingen av vissa typer av personuppgifter (se bl.a. arti- kel 9) och i de fall personuppgifter överförs till ett tredjeland finns ytterligare krav som myndigheten måste ta hänsyn till (se bl.a. artikel 44). OSL och dataskyddsförordningen är två skilda regelverk. Vad som är tillåtet enligt förordningen är inte alltid tillåtet enligt OSL och vice versa. vanskligt att försöka hitta en gemensam standard för myndigheters hantering Bedömningen skiljer sig åt mellan regelverken, och bara den om- ständigheten att det i dataskyddsförordningen ställs upp särskilda regler för hur en viss uppgift får behandlas (t.ex. i artikel 9) innebär inte per automatik att uppgiften också omfattas av sekretess enligt OSL. Däremot kan den omstän- digheten att en uppgift omfattas av sekretess enligt OSL vara en indikation på att det i dataskyddsförordningen uppställs särskilda regler för hur den får be- Det är ansvar att i varje enskilt fall säkerställa att en viss uppgift hanteras i enlighet med bestämmelserna i både OSL och data- Användandet av digitala kommunikationstjänster inom Det finns inte något generellt förbud för mot att använda digitala kommunikationstjänster, såsom Snapchat, men användandet är inte helt opro- blematiskt eller fritt från risker för att obehöriga kommer åt uppgifter som t.ex. Det kan t.ex. vara svårt för att säkerställa att de uppgifter som förmedlas via en sådan tjänst inte blir tillgängliga för ut- Det ställer också krav på att det inom finns kunskap om hur den aktuella tjänsten är uppbyggd, om och i så fall i vilket land uppgifter lagras och vem som ansvarar för den. måste säkerställa att tjänsten inte används på ett sådant sätt att det står i strid med de bestämmelser som reglerar hanteringen av uppgifter, och JO har tidigare, när det gäller användandet av e-post, uttalat att det kan innebära ett krav på att myndigheter använder s.k. krypterad e-post vid för- medling av vissa uppgifter (se JO 2016/17 s. 333). Det sker dock en ständig utveckling på det digitala området, och det kommer nästan oavbrutet nya tjäns- En viss tjänst kan också komma att förändras med följden att en tidigare tillämpad säkerhetsåtgärd inte längre erbjuder ett tillräckligt säkert skydd. är därför inte möjligt att uttala sig om vilka digitala kommunikationstjänster som erbjuder ett tillräckligt säkert skydd. Inte heller är det möjligt att ge ett generellt svar på vilka åtgärder en myndighet måste vidta vid användandet av För att undvika att uppgifter hanteras felaktigt är det av avgörande betydelse att det finns tydliga rutiner och riktlinjer inom socialnämnden som talar om i vilken utsträckning digitala kommunikationstjänster får användas i kontakterna S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Innan en ny digital kommunikationstjänst används måste de rättsliga förutsättningarna för användandet utredas, och den bedömning som görs i fråga om möjligheten att använda en viss tjänst bör alltid dokumenteras. Bedömning av hanteringen i det här fallet AAvar omhändertagen med stöd av LVU när hon avvek från det HVB-hem där hon var placerad. begärde hjälp av polisen för att söka efter henne och hon påträffades . som AA höll sig undan fanns det en oro för att hon, på grund av sitt beteende, skulle komma till skada, och förvaltningen var därför angelä- gen om att hitta henne. Sedan det hade kommit fram att hon svarade på med- delanden som skickades till henne på Snapchat tog en socialsekreterare kontakt med henne från ett privat konto. AA:s kontaktuppgifter förmedlades av AA:s mamma och kontakten föregicks av en intern diskussion inom förvalt- ningen. , i förevarande fall omsorgsstyrelsen, har det övergripande ansvaret för att söka efter och återföra en ungdom som har avvikit från det hem där han eller hon är placerad, och det gäller även om nämnden har begärt hjälp av polisen i sökandet efter den unge (se JO:s beslut , dnr 3760-2018). Det kan i en sådan situation framstå som självklart att nämnden ska använda alla tillgängliga medel för att hitta den unge. får det inte ske på bekostnad av andra skyddsintressen som lagstiftaren också har bedömt som viktiga. Nämnden måste förhålla sig till de regler som gäller för handlägg- ningen av ärenden, vilket bl.a. omfattar bestämmelserna i och i data- skyddsförordningen. Som jag har redogjort för är det skyldighet att säkerställa att digitala kommunikationstjänster används på ett sådant sätt att det inte står i strid med de bestämmelser som reglerar hanteringen av uppgifter. I det här fal- let framgår det inte vare sig av dokumentationen i ärendet eller av remissvaret att det vidtogs några sådana åtgärder som krävs för att t.ex. kunna utreda hur tjänsten Snapchat är uppbyggd, vem eller vilka som ansvarar för den, om och i så fall i vilket land de uppgifter som förmedlas via tjänsten lagras samt om uppgifterna är skyddade från att bli tillgängliga för utomstående. Det saknades därmed möjlighet för förvaltningen att säkerställa att tjänsten kunde användas i enlighet med bestämmelserna i och i dataskyddsförordningen, och för- valtningen borde därför ha avstått från att använda Snapchat i kontakterna med AA. När en digital kommunikationstjänst, på sätt som skett i det här fallet, an- vänds utan att de rättsliga förutsättningarna för användandet har utretts, finns det en uppenbar risk att det sker på bekostnad av de skyddsintressen som kom- mer till uttryck i OSL och i dataskyddsförordningen. Ett sådant risktagande är inte godtagbart och det gäller särskilt när konversationen utvecklas på det sätt som den gjorde i det här fallet. Från att inledningsvis ha varit mycket begränsad och i huvudsak bestått av försök att etablera en kontakt med AA, övergick kon- versationen mellan den aktuella socialsekreteraren och AA till en längre diskussion om anledningen till att AA var omhändertagen. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T meddelandena innehåller uppgifter som omfattas av sekretess enligt 26 kap. 1 § OSL och i remissvaret ges inte någon förklaring till varför det var nödvändigt att föra den här diskussionen via Snapchat. Meddelandena synes ha skickats utan att det hade gjorts tillräckliga överväganden om riskerna med användandet Jag ser positivt på att det inom omsorgsstyrelsen har påbörjats ett arbete med att ta fram riktlinjer och rutiner för användandet av digitala kommunikations- tjänster i kontakterna med enskilda. Det är av stor vikt att dessa riktlinjer och rutiner hålls uppdaterade samt att det säkerställs att det inom myndigheten finns kunskap om hur de tjänster som används är uppbyggda. Det som är en tillräck- lig säkerhetsåtgärd vid användandet av en viss tjänst kanske inte är tillräckligt vid användandet av en annan tjänst. måste i varje enskilt fall överväga vilka risker användandet av en viss tjänst medför och anpassa använ- Sammanfattningsvis hade förvaltningen i det här fallet inte utrett de rättsliga förutsättningarna för att använda den digitala kommunikationstjänsten Snapchat och förvaltningen borde därför ha avstått från att använda den. det användes tjänsten i kontakterna med AA och bl.a. för att förmedla uppgifter som omfattas av sekretess enligt 26 kap. 1 § OSL. inte acceptabelt, och omsorgsstyrelsen förtjänar kritik för hanteringen. Vad BB i övrigt har uppgett ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. i får allvarlig kritik för att ha brustit i handläggningen av två utredningar enligt 11 kap. 1 § SoL bl.a. genom att ha överskridit den tidsfrist som anges i 11 kap. 2 § SoL (Dnr 3372-2019) Beslutet i korthet: i inledde en s.k. barnutredning enligt 11 kap. 1 § SoL. Efter att ut- redningen hade pågått avslutade nämnden den utan åtgärd. Utredningen var mycket bristfällig enligt nämndens remissvar till JO. Den var inledd på oklara grunder och klargjorde inte om flickans omsorgsbehov var tillgodosedda. Utredningen dokumenterades inte och saknas därmed i skriftlig form. som utredningen avslutades inledde nämnden en ny utred- ning utifrån en kvarstående oro för barnet. Den nya utredningen avslutades efter att den inletts med ett beslut om att bevilja flickan bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL i viss utsträckning. Enligt 11 kap. 2 § SoL ska en barnutredning bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Om det finns särskilda skäl får nämnden förlänga utredningen för . Nämnden har ett ansvar för att driva en utredning framåt, och aktiva utredningsåtgärder måste vidtas löpande.