frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 dan en utredning har genomförts är avsikten att ska ha bildat sig en uppfattning av förhållandena i det enskilda fallet och av om det finns behov av insatser från myndighetens sida. I beslutet konstaterar JO att det naturligtvis är mycket allvarligt att den första utredningen innehöll ett flertal brister och att den därtill överskridit den lagstadgade tidsfristen. Om utredningen hade handlagts med tillräcklig omsorg borde nämnden ha kunnat bedöma behovet av bistånd redan genom den första utredningen. har nämnden bedrivit två utredningar direkt efter varandra där utredningstiden i båda utredningarna överskridit den lag- stadgade tidsfristen. Den sammanlagda utredningstiden, som i detta fall uppgick till , är helt oacceptabel. Nämndens agerande innebar att den inte bara kringgått utan också helt bortsett från bestämmelsen i 11 kap. 2 § SoL. JO riktar i beslutet allvarlig kritik mot brister som an- getts ovan. I en anmälan till JO klagade på i med anledning av hur den har handlagt två barnutredningar. Hon anförde bl.a. att kringgått tidsfristen för en barnutredning genom att inleda en ny utredning som den tidigare utredningen avslutades. Inledningsvis lånade JO in och granskade vissa handlingar från i . Därefter begärde JO att i skulle yttra sig över det som framfördes i AA:s anmälan till JO om att nämnden hade bedrivit två utredningar om hennes barn i en följd. beslutade att som sitt remissvar god- känna ett yttrande som BB, förste vice ordförande i nadsnämndens utskott, hade upprättat. I yttrandet anfördes följande: i har en pågående kontakt med den aktuella fa- miljen. En ny anmälan gällande dottern i familjen registrerades den 2 okto- ber 2017 efter en uppföljning av den pågående insatsen i form av kontakt- familj. Beslut fattades om att inleda utredning enligt 11 kap. l § Socialtjänstlagen (SoL). Vilken information som framkommit vid uppföljningen och som föranledde beslutet om att inleda en ny utred- ning framgår inte av dokumentationen. fattades beslut om att avsluta utredningen utan åtgärd. Anledningen till att utredningen av- slutades utan åtgärd var att det inte gick att fatta något beslut utifrån un- derlaget i utredningen. Beslutet om att avsluta utredningen kommunicera- des muntligt till föräldrarna. Samma datum () fattades ett beslut om att inleda en ny ut- redning. Utredningen inleddes utifrån en kvarstående oro för om flickans behov var tillgodosedda av föräldrarna. gjorde bedömningen att barnets behov och föräldrarnas förmåga att tillgodose dessa behövde ut- redas vidare. Skyddsbedömningen som gjordes i samband med aktualiser- 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T ingen visade att det inte förelåg något behov av skydd för flickan. Beslut fattades om att bevilja flickan vård/boende på HVB-hem enligt 4 kap. l § SoL till . Flickan placerades på utredningshemmet, Vårljus familjecentrum, tillsammans med föräldrarna för utredning av hennes behov och föräldrar- nas förmåga att tillgodose behoven. såg även ett behov av att utreda föräldrarnas förmåga att samarbeta. Föräldrarna informerades om anledningen till placeringen och vad den syftade till. Placeringen förläng- des utifrån Vårljus önskan fram till för de skulle hinna full- följa utredningsuppdraget på ett tillfredsställande sätt. Vårljus redogörelse för den utredning som genomförts på utredningshemmet inkom till social- tjänsten i . Utredningen byggde till stor del på informationen som framkommit av den utredning som på begäran genomfördes av Vårljus familjecentrum. In- formation inhämtades under utredningen även från vårdnadshavare, nät- verk och professionella. Beslutsunderlaget kommunicerades skriftligt till föräldrarna och beslut fattades om att avsluta utredningen med åtgärd. Flickan beviljades bistånd enligt 4 kap. l § SoL i form av familjebehandling, umgängesstöd och hemterapeut till en sammanlagd omfattning av till . Ett uppstartsmöte hölls med familjebehandlare för att planera beviljade insatser och en första uppföljning av insatserna genomfördes . Den utredning som inleddes bedöms av social- och arbetsmarknadsförvaltningen som mycket bristfällig. Utredningen har inte dokumenterats och saknas därmed i skriftlig form vilket förvaltningen ser mycket allvarligt på. Förvaltningen kan konstatera att dokumentationen är mycket bristfällig vilket gör det svårt att följa ärendet. Dokumentationen i ärendet bedöms inte uppfylla de krav som ställs i föreskrif- ter och allmänna råd (SOSFS 2014:5) om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS. Den andra utredningen, som inleddes , bedöms däremot hålla en god kvalitet, liksom dokumentationen i ärendet, med de undantag som beskrivs nedan. De in- satser som beviljades utifrån utredningen är verkställda. Vid en genomgång av ärendet har social- och arbetsmarknadsförvalt- ningen uppmärksammat att aktualiseringarna, som föranlett de båda utred- ningarna, har registrerats på ett felaktigt sätt. Aktualiseringarna har regi- strerats som inkommande anmälningar, vilket är fel, då båda aktualisering- arna har gjorts utifrån egen oro för barnet. De felaktiga re- gistreringarna har skapat missförstånd då modern bett att få ta del av an- mälningarna men fått besked om att dessa inte finns att tillgå. Förvaltningen kan även konstatera att utredningstiden i de båda utredningarna har över- stigit och att det saknas beslut om förlängd utredningstid vil- ket innebär att ordinarie handläggningsrutin inte har följts. Att enheten har bedrivit två utredningar i en följd bedöms som en kon- sekvens av den bristfälliga utredningen som inleddes . Enheten valde att avsluta den första utredningen med att inleda en ny med syfte att försöka klargöra hur flickans omsorgsbehov var tillgodosedda. Den tidi- gare utredningen hade inte på ett tillfredsställande sätt kunnat besvara dessa frågor. Anledningen till att enheten valde att inleda en ny utredning var att den första utredningen var inledd på oklara grunder samt att den pågått i över och en förlängning av utredningstiden ansågs inte räcka till för att färdigställa utredningen. S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 ser allvarligt på hanteringen av ärendet. Ett arbete har gjorts inom enheten för att skapa förutsättningar för en rättssäker handläggning och på så sätt förebygga att liknande brister uppstår framöver. Enheten har arbetat aktivt med att säkra personalförsörj- ningen och har en stabilare personalgrupp med ordinarie handläggare på plats. Även gruppledare och seniora handläggare har rekryterats till en- heten för att möjliggöra en nära arbetsledning och fungera som stöd till handläggarna i det dagliga arbetet. Enheten har även satsat på kompetens- utveckling för handläggarna. Handläggarna har bland annat utbildats i handläggning och dokumentation. Dessa utbildningar erbjuds kontinuerligt och ingår i förvaltningens introduktionsprogram för nyanställda. AA har yttrat sig över remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: Jag har i det här ärendet valt att rikta in min granskning på att social- och ar- betsmarknadsnämnden bedrivit två s.k. barnutredningar i en följd. En utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd ska inledas utan dröjsmål. Utredningen ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast . Om det finns särskilda skäl får socialnämn- den förlänga utredningen för (11 kap. 1 och 2 §§ socialtjänstlagen [2001:453], SoL). Den tidsfrist som anges i 11 kap. 2 § SoL är en maximitid inom vilken en utredning ska slutföras. Bestämmelsen har kommit till bl.a. för att undvika att påbörjade utredningar står öppna utan att bli ordentligt avslutade (prop. 1996/97:124 s. 109–110). I undantagsfall kan socialnämnden fatta beslut om att förlänga utredningstiden. Om det t.ex. i slutet av en barnutredning kom- mer fram nya uppgifter som kan påverka bedömningen finns det givetvis skäl att överväga om utredningstiden behöver förlängas. Det är dock inte meningen att socialnämnden ska avsluta en utredning och sedan direkt inleda en ny ut- redning för att förlänga utredningstiden. Fyramånadersfristen blir i sådant fall verkningslös. Nämnden har ett ansvar för att driva en utredning framåt, och aktiva utred- ningsåtgärder måste vidtas löpande. Sedan en utredning har genomförts är av- sikten att ska ha bildat sig en uppfattning av förhållandena i det enskilda fallet och av om det finns behov av insatser från myndighetens sida. Hanteringen i detta fall inledde nämnden en utredning enligt 11 kap. 1 § SoL. Ef- tersom något beslut om förlängning av utredningstiden inte fattades skulle ut- redningen ha avslutats . Nämnden avslutade dock utredningen utan åtgärd först . Av nämndens remissvar fram- går att utredningen var mycket bristfällig. Den inleddes på oklara grunder och klargjorde inte om flickans omsorgsbehov var tillgodosedda. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T kumenterades inte och saknas därmed i skriftlig form. mycket allvarligt att en utredning innehåller denna typ av brister och att den därtill överskridit den lagstadgade tidsfristen. som utredningen avslutades, dvs. nämnden ett beslut om att inleda en ny utredning utifrån en kvarstående oro för om flickans behov var tillgodosedda av föräldrarna. efter att den inletts, med ett be- slut om att bevilja flickan bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL i viss utsträckning. heller under denna utredning fattade nämnden något beslut om att förlänga ut- När nämnden kunde konstatera att den första utredningen hade sådana bris- ter att den inte kunde ligga till grund för någon bedömning av om flickans om- sorgsbehov var tillgodosedda, borde nämnden enligt min mening ha fattat ett beslut om att förlänga utredningstiden med någon eller möjligtvis några måna- der och då prioriterat arbetet med utredningen. Om utredningen hade handlagts med tillräcklig omsorg borde nämnden ha kunnat bedöma behovet av bistånd redan genom den första utredningen. har nämnden i stället bedrivit två ut- redningar direkt efter varandra där utredningstiden i båda utredningarna över- skridit den lagstadgade tidsfristen. Den sammanlagda utredningstiden, som i detta fall uppgick till , är helt oacceptabel. Nämndens agerande innebär att den inte bara har kringgått utan också helt bortsett från bestämmelsen i 11 kap. 2 § SoL. Sammanfattningsvis förtjänar nämnden allvarlig kritik för de brister som I sitt remissvar har nämnden angett att den har vidtagit åtgärder för att se till att bristerna inte upprepas. Jag ser positivt på detta. Det som AA har anfört i övrigt i sin anmälan till JO ger inte anledning till något uttalande från min sida. i får kritik för att inom ramen för en utredning om försörjningsstöd ha genomfört ett hembesök i ett hus där den biståndssökande och en kvinna bodde, utan att ha hämtat in kvinnans samtycke till åtgärden (Dnr 6367-2019) Beslutet i korthet: Inom ramen för en utredning om en mans rätt till för- sörjningsstöd genomförde nämnden ett hembesök i ett hus där både han och en kvinna bodde. Syftet med hembesöket var att utreda om mannen och kvinnan var sambor. De hade båda inom ramen för den aktuella utredningen lämnat uppgifter om att mannen var inneboende hos kvinnan och att hon ensam förfogade över vissa utrymmen i huset. Innan hembesöket genomför- des kontaktade en handläggare mannen som samtyckte till ett hembesök. Nämnden tog inte någon kontakt med kvinnan gällande den saken. Vid hem- besöket gick handläggarna runt i huset och även in i de rum som pekats ut som kvinnans egna. S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Var och en är enligt 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) skyddad mot intrång i sin bostad från det allmänna. För att ska ha rätt att gå in i en enskilds bostad krävs att han eller hon har samtyckt till detta. JO har i flera tidigare beslut konstaterat att nämnden i vissa fall kan ha ett befogat intresse av att inom ramen för en utredning om försörjningsstöd få göra ett hembesök i den enskildes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om hjälpbehov och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd. I beslutet framhåller JO att nämnden måste överväga om en utred- ningsåtgärd kan komma att påverka utomstående personer i något avseende och kanske till och med kränka deras grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Nämnden måste se till att den varken kränker den biståndssökandes eller någon utomståendes rätt till skydd mot intrång i sin bostad när den genomför ett hembesök inom ramen för en utredning. Enligt JO borde handläggarna, eftersom annat inte var klarlagt vid tid- punkten för hembesöket, ha utgått från att kvinnan ensam förfogade över vissa rum i huset. Då krävdes ett samtycke från hennes sida för att handläg- garna skulle ha rätt att gå in där. Nämnden får kritik för att handläggarna inte hämtade in ett samtycke från kvinnan innan de gick in i de rum som pekats ut som hennes egna. AAansökte om försörjningsstöd för hos i . för ansökan bodde han i ett hus som BB ägde. Även BB bodde i huset. gjorde två handläggare ett hembesök hos AA inom ramen för utredningen om försörjningsstöd. I en anmälan till JO klagade på i . BBuppgav bl.a. följande: AA hyrde två rum i hennes hus. De delade på vissa gemensamma utrymmen. För att komma till husets toalett behövde man gå genom hennes sovrum, vilket AA hade fått tillåtelse att göra. Vid hembesö- ket gick handläggarna in i hennes sovrum och in på hennes kontor. Hon hade inte samtyckt till detta. Handläggarnas agerande stod därför i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) och artikel 8 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakon- ventionen). Till anmälan fogade BB bl.a. en journalanteckning från ett telefonsamtal mellan henne och en handläggare . JO begärde att i skulle yttra sig över det BBhade anfört i sin anmälan om att nämnden endast hämtat in samtycke från AA och inte från BB själv innan hembesöket gjordes i bostaden. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T skulle också redogöra för hur förfarandet stod i överensstämmelse med 2 kap. 6 § RF. Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande: i har gjort hembesök hos en klient 190829. Hem- besöket var planerat och överenskommet med klienten som inte motsatte sig besöket. Hembesöket planerades och utfördes som en del i utredning om huruvida klienten och BB är sambos, vilket fått information om. Denna klient är den inneboende som BB tar upp i sin anmälan. Inget specifikt samtycke har inhämtats från fastighetsägaren BB. Vid hembesök brukar so- cialtjänsten inte inhämta samtycke från fastighetsägare, vare sig för perso- ner som bor i lägenhet eller är inneboende. Den inneboende förutsätts ha rätten att förfoga över små utrymmen på så vis att denne kan ta hem besökare. Om så inte är fallet förutsätts den inneboende informera om detta och därmed inte ta emot besök. gör inte oanmälda hembesök, eller hem- besök där klienten motsätter sig besöket av något skäl. Vid besöket visade klienten runt i huset. Han visar ”sina” utrymmen samt gemensamma utrymmen, då han uppger att huset till största del används av ho- nom och BB gemensamt. För att nå husets enda toalett måste man gå ige- nom BB:s sovrum. BB uppger i sin anmälan att hon lämnat godkännande till klienten att gå igenom hennes sovrum men att hennes kontor är helt förbjudet att gå in i. får ingen information om detta förbud från klienten vid besöket. har inte haft för avsikt att göra något intrång i BB:s eventuella privata delar av hemmet och har endast undersökt de delar som den inneboende haft tillgång till och visat upp. Till remissvaret fogade nämnden bl.a. vissa journalanteckningar i AA:s ärende. BBkommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: AA ville vara till lags vid hembesöket och visade därför upp de utrymmen som handläggarna krävde att få se. Enligt AA hade handläggarna gått in i hennes rum innan han haft möjlighet att säga ifrån. JO tog del av Förvaltningsrätten i Faluns dom i mål nr 4416-19 och 4569-19. I ett beslut anförde JO följande: Handläggningen av ett ärende om försörjningsstöd Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörj- ningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (4 kap. 1 § socialtjänstlagen [2001:453], SoL). ska utan dröjsmål inleda en utredning när någon har ansökt om bistånd (se 11 kap. 1 § SoL). Syftet med en sådan utredning är att klarlägga vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få behovet tillgo- dosett på annat sätt än genom bistånd från socialnämnden. an- svarar för att utredningen ges en sådan omfattning att ett materiellt riktigt beslut kan fattas. verksamhet ska bygga på respekt för människors självbe- stämmande och integritet (1 kap. 1 § SoL). Utgångspunkten är att en utredning S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 om rätt till bistånd genomförs tillsammans med den enskilde (3 kap. 5 § SoL). Nämnden får alltså inte vidta utredningsåtgärder utan den enskildes samtycke. För att nämnden i en utredning om rätt till försörjningsstöd ska kunna hämta in uppgifter från någon annan än den enskilde, t.ex. från anhöriga, krävs att han eller hon samtycker till detta. JO har i flera tidigare beslut behandlat frågan om att genomföra hembesök hos en enskild inom ramen för en utredning om rätt till försörjningsstöd. JO har då uttalat bl.a. att nämnden i vissa fall kan ha ett befogat intresse av att få göra ett hembesök i den enskildes bostad för att kunna bilda sig en uppfattning om hjälpbehov och i vad mån den enskilde har rätt till bistånd. Det kan t.ex. vara svårt för beslutsfattaren att avgöra om den biståndssökande är sammanboende med någon annan. Den enskilde kan också sakna möjlighet att ta fram egentlig bevisning, som stöder de uppgifter han eller hon lämnat om sina förhållanden och sitt stödbehov. Ett verksamt sätt att få klarhet i fråga om de faktiska för- hållandena kan uppenbarligen vara att tjänstemän vid socialnämndens förvalt- ning gör iakttagelser i samband med ett hembesök. Hembesök är dock ett ut- redningsmedel som inte får tillgripas utan vidare och som måste hanteras med stor försiktighet. Det kan aldrig bli fråga om att enskil- des vilja bereder sig tillträde till dennes bostad. JO 2011/12 s. 392, JO 2013/14 s. 387 och JO 2019/20 s. Var och en är skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång från det allmännas sida (2 kap. 6 § RF). utgör en del av det allmänna och omfattas således av bestämmelsen. Med husrannsakan avses varje undersök- ning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som görs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen (prop. 1973:90 s. 246). Skyddet mot intrång i 2 kap. 6 § RF får endast begränsas genom lag (2 kap. 20 § RF). Det finns inte någon bestämmelse som ger en socialnämnd rätt att gå in i en enskilds bostad. Grundlagsskyddet gäller dock endast påtvingade ingrepp (prop. 2005/06:29 s. 25 f.). Det innebär att en socialnämnd kan göra ett hembesök hos den enskilde i en utredning om rätten till bistånd om han eller hon samtycker till detta. JO har i flera tidigare beslut understrukit att ett sådant samtycke från den enskilde måste vara reellt (se t.ex. JO 2013/14 s. 392). Det får alltså inte vara fråga om att den enskilde samtycker till ett hembesök för att han eller hon känner sig tvungen att göra det. Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () Enligt artikel 8 i har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En offentlig myndighet får inte ingripa i den rättigheten annat än med stöd av lag och om det i ett de- mokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till vissa särskilt angivna in- tressen, exempelvis till skydd för hälsa. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T BBhar klagat på handläggning i flera avseenden. Jag har inrik- tat min granskning på hembesöket . informerade en handläggare om att hade fått uppgift om att han var sambo med BB. kontaktade AA handläggaren och meddelade att han inte var sambo med BB. Han uppgav också bl.a. att BB bodde i ett rum i huset och att han bodde i ett annat rum samt att de delade på vissa gemensamma utrymmen. informerade handläggaren om att nämnden be- hövde utreda hans boendesituation eftersom det fanns indikationer på att han var sambo med BB. Handläggaren antecknade bl.a. följande i AA:s journal: UT frågar om vi kan göra ett hembesök, vilket går bra, och säger att någon kommer 190829 efter lunch. UT frågar också om det är ok att vi pratar med hyresvärden ang. detta. AA säger att det är ok. Handläggaren ringde till BB . Vid samtalet uppgav BB bl.a. att hon hade ett eget sovrum och ett kontor i huset och att AA och hans son hade egna sovrum. Vid samtalet berördes inte frågan om hembesök. gjorde handläggarna ett hembesök i huset. BB var inte hemma . Nämnden avslog AA:s ansökan om försörjningsstöd . I beslutet gjorde nämnden bedömningen att det inte var sannolikt att AA var att betrakta som inneboende utan att han och BB antogs leva under samboliknande förhållanden. Nämnden ska se till att ett biståndsärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver (jfr 23 § förvaltningslagen [2017:900]). JO har i tidigare beslut framhållit vikten av att nämnden när den genomför en utredning om bi- stånd kontinuerligt väger det intrång i den personliga integriteten som utred- ningen medför mot de intressen som myndigheten ska tillgodose. I detta ligger att nämnden alltså inte ska vidta mer ingripande utredningsåtgärder än nödvän- digt. Det finns i det sammanhanget anledning att påpeka att ett hembesök otvivelaktigt utgör ett intrång i den biståndssökandes integritet (se JO 2013/14 s. 387). Försiktighet är således påkallad när nämnden överväger att göra ett hembesök hos en enskild inom ramen för en utredning om rätt till bistånd. ska vid sin verksamhet agera med respekt för enskildas in- tegritet. Enligt min mening måste nämnden också överväga om en utrednings- åtgärd kan komma att påverka utomstående personer i något avseende och kanske till och med kränka deras grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Som jag nämnt är var och en skyddad mot intrång i sin bostad. Nämnden måste se till att den varken kränker den biståndssökandes eller någon utomståendes rätt S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 till skydd mot ett sådant intrång när den genomför ett hembesök inom ramen för en utredning. Det innebär att när frågan om att genomföra ett hembesök uppkommer måste nämnden i varje enskilt fall säkerställa att dess personal inte agerar på ett sätt som står i strid med bestämmelsen i 2 kap. 6 § RF och artikel 8 i Euro- pakonventionen. Bestämmelserna aktualiseras i förhållande till den eller de som bor i den bostad som nämnden vill besöka. Som jag redan påpekat krävs det ett samtycke från den enskilde för att nämnden ska kunna gå in i hans eller hennes bostad. Om en biståndssökande uppger att han eller hon bor ensam i en bostad där nämnden vill göra ett hembesök måste nämnden enligt min mening normalt sett kunna förlita sig på den uppgiften – detta givetvis under förutsättning att det inte kommer fram uppgifter som talar för att det bor någon ytterligare person där. I ett sådant fall bör nämnden ta upp saken med den enskilde och försöka reda ut hur det förhåller sig, för att inte vid ett besök i bostaden riskera att kränka någon annans rätt till skydd mot intrång i sin bostad. I detta fall var det ostridigt att både BB och AA bodde i huset för hembesöket. Enligt BB och AA var han inneboende och hade ett eget sov- rum i huset medan BB ensam förfogade över ett sovrum och ett kontor. Såvitt kommit fram var syftet med nämndens hembesök att utreda om AA var inne- boende hos BB eller om de var sambor. Att AA kunde samtycka till att handläggarna gick in i rum som han förfo- gade över är självklart. Jag har således inte något att invända mot att handläg- garna vid hembesöket gick in i det sovrum som AA pekade ut som sitt.