frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Hur tolkar SLSO begreppet ”vårdinrättning” i 6 § LPT? Begreppet vårdinrättning har ingen närmare definition i lagstiftning, förar- beten eller i termbank. I förarbetena till LPT framförde re- geringen att det måste ställas särskilda krav på vårdens kvalitet när en pati- ent vårdas med tvång. Regeringen menade att tvångsvård i första hand borde ges på ett sjukhus där den psykiatriska vården är samlokaliserad med somatisk vård. I LPT används både termen ”vårdinrättning” samt ”sjukvårdsinrätt- ning”, utan att det i lag eller förarbeten anges att begreppen har skilda de- finitioner. SLSO anser att begreppet ”vårdinrättning” i 6 § LPT innefattar de psy- kiatriska slutenvårdsverksamheternas fysiska lokaler och området i ome- delbar anslutning till dessa, motsvarande det som räknas som ”sjukvårds- inrättningens område” enligt bestämmelsen om permission i 25 § LPT. I lagens förarbeten anges att det inte finns något hinder mot att psykia- trisk tvångsvård ges på en annan sjukvårdsenhet än en psykiatrisk, när en patient har ett behov av såväl somatisk vård som psykiatrisk tvångsvård. Den läkare som ansvarar för den psykiatriska tvångsvården kan då besluta om att patienten tillfälligt kan vårdas på en somatisk enhet. I sådana fall anser SLSO att begreppet ”vårdinrättning” i 6 § LPT även mot- svarar de fysiska lokaler där patienten tillfälligt vårdas och området i ome- delbar anslutning till dessa. 3.Vilken räckvidd anser SLSO att ett beslut om kvarhållning enligt 6 § LPT har när en patient förs över från till annan psykiatrisk verksamhet inom SLSO? 6 § LPT första stycket lyder: ”En patient får, sedan vårdintyg har utfärdats, efter beslut av läkare hållas kvar på vårdinrättningen tills frågan om intag- ning har avgjorts. Om andra åtgärder inte är tillräckliga, får det tvång an- vändas som är nödvändigt för att hindra patienten att lämna den del av vård- inrättningen där patienten skall vistas, för att upprätthålla ordningen på in- rättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården.” Bestämmelsens lydelse tar sikte på en situation då patienten, när vårdin- tyg har utfärdats, befinner sig i hälso- och sjukvårdens lokaler. Syftet med bestämmelsen om kvarhållning är att ge den läkare som ska fatta intag- ningsbeslutet tillräckligt med tid för att kunna göra en självständig bedöm- ning av patientens psykiska hälsa och inhämta kompletterande uppgifter från den läkare som utfärdat vårdintyget. Enligt 6 b § LPT ska frågan om intagning för tvångsvård avgöras skynd- samt efter undersökning av patienten, timmar efter dennes an- komst till vårdinrättningen. I förarbetena anges att kvarhållningsbeslutet gäller ”tills intagningspröv- ning har skett, dvs. inte längre än ”. En patient med vårdintyg som befinner sig på en av SLSO:s psykiatriska verksamheter kan behöva transporteras till en annan verksamhet för intag- ning av flera skäl. Det kan vara fördelaktigt för patienten att vårdas så nära hemmet som möjligt. Olika avdelningar och enheter har olika inriktning för att bättre kunna tillgodose patienternas individuella behov av specialist- vård, vilket innebär att en patient med viss typ av psykisk ohälsa kan be- höva transporteras till en slutenvårdsenhet med rätt inriktning. Beläggningsgraden på slutenvårdsplatser i psykiatrin är hög, och patien- ten kan behöva transporteras för att kunna få sitt behov av psykiatrisk slu- tenvård tillgodosett i rätt tid. Arbetet med att hitta en lämplig och ledig vårdplats, ordna transport samt göra rätt bedömning av patientens behov av intagning för psykiatrisk tvångsvård, får dock inte innebära att en patient med vårdintyg kvarhålls 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Därför anges följande i SLSO:s riktlinje ”Tillämpning av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) - VO Psykiatri”: Kvarhållningsbeslut som fattats på en psykiatrisk verksamhet, varefter patienten överförts till annan psykiatrisk verksamhet, är giltigt även på den mottagande verksamheten. Man får inte fatta fler kvarhållningsbe- slut efter varandra. Kontrollera beslutsjournalen från sändande verk- samhet. Tidpunkten måste vara införd i journalen. SLSO anser således att ett beslut om kvarhållning enligt 6 § LPT aldrig har längre räckvidd än , och att det inte är rättsligt möjligt att (genom att fatta flera beslut i följd) förlänga . Ovan citerade for- mulering i SLSO:s riktlinje har tillkommit för att betona att det inte är möj- ligt att förlänga tiden för kvarhållning utöver . Kvarhållningsbeslutets geografiska räckvidd är begränsat till den psyki- atriska slutenvårdsenheten där patienten befinner sig, i enlighet med vad som angetts ovan. Ett beslut om kvarhållning enligt 6 § LPT är en frihets- berövande åtgärd och får inte ges vidare tolkning än vad som är nödvändigt med hänsyn till syftet med lagregeln. SLSO anser inte att ett sådant beslut ger psykiatripersonalen befogenhet att kvarhålla patienten utanför sjuk- vårdsinrättningens område, till exempel vid en transport från en av SLSO Psykiatris verksamheter till en annan. I 47 § andra stycket p. 2 LPT anges i stället att man kan begära handräckning från Polisen för att föra patienten till en vårdinrättning sedan vårdintyg har utfärdats, om det inte är möjligt att genomföra transporten utan tvång. När en patient med vårdintyg och fattat kvarhållningsbeslut, efter trans- port, ankommer till den verksamhet där frågan om intagning ska avgöras, har mottagande läkare följt riktlinjen som anger att kvarhållningsbeslutet gäller även på den sjukvårdsinrättning dit patienten har ankommit. SLSO kommer att se över riktlinjen för att ta reda på om kvarhållnings- beslutet ska vara mer knutet till varje separat sjukvårdsinrättning inom SLSO. En förutsättning för att besluta om behandling enligt LPT 6 a § blir då ett kvarhållningsbeslut på den aktuella vårdinrättningen. Det kan ju ha gått kvarhållningsbeslutet fattades på den avlämnande enheten och patientens tillstånd kan ha förändrats, varför det torde vara rim- ligt med ett aktuellt beslut om kvarhållning enligt LPT 6 § före beslut om den typ av tvångsåtgärder som förutsätter nämnda kvarhållningsbeslut. Möjligheten att fatta ett nytt beslut om kvarhållning när patienten kom- mit till en annan vårdinrättning innebär dock inte att den sammanlagda ti- den då en patient med vårdintyg vistas på vårdinrättning eller transporteras mellan vårdinrättningar får överskrida innan frågan om intag- ning prövas. 4.Anser SLSO att handräckning kan begäras från Kriminalvården även för en patient som inte är intagen enligt LPT men har ett kvarhållningsbeslut enligt 6 § LPT? Nya bestämmelser som reglerar Kriminalvårdens ansvar för transporter av frihetsberövade personer infördes . I 47 § andra stycket p. 6 LPT anges att Kriminalvården ska lämna hjälp på begäran av chefsöver- läkaren för att ”förflytta en patient som är intagen på en sjukvårdsinrättning med stöd av denna lag”. Övriga bestämmelser i 47 § LPT om rätten att begära handräckning berör handräckning från Polisen. I den aktuella situationen har frågan om intagning ännu ej prövats, och patienten är inte att anse som intagen enligt LPT. Enligt paragrafens orda- lydelse kan då inte handräckning begäras från Kriminalvården, utan från Polisen. I den omfattande diskussion som förts med Kriminalvården samt Polisen i nationella och regionala samverkansgrupper framkommer att dessa myn- H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 digheter inte gör denna tolkning, vilket har lett till oklarheter i tillämp- ningen av regeln. Det har funnits olika ståndpunkter i frågan. Med anled- ning av detta har instruktioner från SLSO behövt ändras med åtföljande informations- och tillämpningsproblem. Frågan är för närva- rande aktualiserad i en myndighetsgemensam juristgrupp. Kriminalvården och Polisens rådande tolkning av de nya reglernas inne- börd är att Polisen ska transportera icke frihetsberövade patienter och att Kriminalvården ska transportera frihetsberövade personer. Inom ramen för en sådan tolkning anser SLSO att handräckningsbegäran i det fall frågan gäller kan göras till Kriminalvården, även om ordet ”intagen” i 47 § andra stycket p. 6 LPT egentligen utesluter en sådan tolkning. 5.Vilka tvångsåtgärder anser SLSO att sjukvårdspersonal kan vidta under transport utanför sjukhusområdet mot en patient som endast omfattas av ett kvarhållningsbeslut enligt 6 § LPT? Grundas tvångsanvändning på 24 kap. 2 § eller någon annan bestämmelse? När en transport utförs utan att hjälp har begärts från Polisen eller Krimi- nalvården innebär det att man från vårdens sida har bedömt att transporten kan genomföras utan de särskilda befogenheter som nämns i 10 och 10 a §§ polislagen (1984:387) eller 4 kap. 4 § och 10 § första stycket häkteslagen (2010:611). Som anförts ovan anser SLSO inte att ett kvarhållningsbeslut ger psyki- atripersonalen befogenhet att kvarhålla patienten utanför sjukvårdsinrätt- ningens område, till exempel vid en transport från en av SLSO Psykiatris verksamheter till en annan. Inte heller tvångsanvändning enligt 6 a § LPT är tillåten. Enligt regeln om nöd i 24 kap. 4 § får vårdpersonalen in- gripa för att t.ex. rädda patientens liv, även med tvång om det är försvarligt med hänsyn till omständigheterna. I 24 kap. 2 § sägs: ”Rymmer den som är intagen i krimi- nalvårdsanstalt eller som är häktad, anhållen eller annars berövad friheten eller sätter han eller hon sig med våld eller hot om våld till motvärn eller gör han eller hon på annat sätt motstånd mot någon som han eller hon står under uppsikt av, när denne ska hålla honom eller henne till ordningen, får det våld användas som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att rymningen ska hindras eller ordningen upprätthållas. Detsamma ska gälla om någon annan än de som har nämnts gör motstånd i ett sådant fall.” Frågan gäller en situation där vårdintyg utfärdats, vilket innebär att en läkare bedömt att det sannolikt finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med patientens samtycke. Kvarhållningsbeslut har utfärdats, vilket innebär att läkare bedömt att patienten inte frivilligt kommer att stanna kvar på vårdinrättningen för att frågan om intag- ning ska kunna avgöras. Läkare har enligt 47 § andra stycket p. 2 LPT haft möjlighet att, om det behövs, begära handräckning från Polisen för den ak- tuella transporten. Sammantaget innebär dessa omständigheter enligt SLSO att patienten är att anse som frihetsberövad, även om patienten ännu inte är intagen i den mening som avses i LPT. Vårdpersonalen får alltså hindra patienten från att rymma under en sådan transport, även med tvång om det är försvarligt med hänsyn till omständigheterna. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövanden. Den som är svensk medborgare är även i övrigt tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och att lämna det (2 kap. 8 § regeringsformen). Skyddet mot frihetsberö- vande får begränsas i lag för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, men begränsningen får inte gå utöver vad som är nöd- vändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den (2 kap. 20 och 21 §§ regeringsformen). Ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för tvångsvård får inte fattas utan att ett läkarintyg (vårdintyg) har utfärdats, av vilket det framgår att det finns sannolika skäl för att förutsättningarna för sluten psykiatrisk tvångsvård av patienten är uppfyllda (4 § första stycket LPT). Vårdintyget ska grundas på en särskild läkarundersökning. En undersökning för vårdintyg får företas endast om det finns skälig anled- ning till det (4 § andra stycket LPT). Undersökningen utförs av en legitimerad läkare. Om undersökningen inte kan utföras med patientens samtycke, får pa- tienten tas om hand för undersökning. Beslut om sådant omhändertagande får fattas endast av en läkare i allmän tjänst eller av en läkare som enligt avtal med regionen har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg. Den läkare som har utfärdat vårdintyget ska se till att det kommer till den sjukvårdsinrättning där frågan om intagning för tvångsvård ska prövas (5 § tredje stycket LPT). Sedan vårdintyg utfärdats får en patient efter beslut av läkare hållas kvar på vårdinrättningen tills frågan om intagning har avgjorts (6 § första stycket LPT). Om andra åtgärder inte är tillräckliga, får det tvång användas som är nödvän- digt för att hindra patienten att lämna den del av vårdinrättningen där patienten ska vistas, för att upprätthålla ordningen på inrättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården. Om det är nödvändigt får patienten, sedan beslut om att hålla kvar denne har fattats, kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att denne inte bär på sig viss otillåten egendom (andra stycket). Under vissa angivna förutsättningar får en patient som hålls kvar enligt 6 § LPT efter beslut av läkare kortvarigt spännas fast med bälte eller liknande an- ordning, kortvarigt hållas avskild från de andra patienterna eller ges nödvändig behandling (se 6 a § LPT). Frågan om intagning för sluten psykiatrisk tvångsvård ska avgöras skynd- samt efter undersökning av patienten, timmar efter dennes ankomst till vårdinrättningen (6 b § första stycket LPT). Ett beslut om intagning får inte grundas på ett vårdintyg som är äldre än . Beslut om intagning fattas av en chefsöverläkare vid en enhet för psykiatrisk vård (andra stycket). Beslutet får inte fattas av den läkare som har utfärdat vårdintyget. eller, om det gäller en transport av någon i fall som avses i 6, Kriminalvården ska lämna hjälp på begäran av (1) en läkare som avses i 4 § andra stycket sista meningen för att han eller hon ska kunna genomföra en H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 undersökning för vårdintyg, (2) en läkare som avses i 4 § andra stycket sista meningen eller av chefsöverläkaren för att föra patienten till en sjukvårdsinrätt- ning sedan vårdintyg har utfärdats, (3) chefsöverläkaren för att återföra en pa- tient som har lämnat vårdinrättningen utan tillstånd, (4) chefsöverläkaren för att återföra en patient till vårdinrättningen, om denne inte har återvänt dit sedan tiden för ett tillstånd att vistas utanför inrättningens område har gått ut eller tillståndet har återkallats, (5) chefsöverläkaren för att återföra en patient till vårdinrättningen, om denne inte har återvänt dit sedan beslut om sluten psyki- atrisk tvångsvård har fattats, (6) chefsöverläkaren för att i annat fall förflytta en patient som är intagen på en sjukvårdsinrättning med stöd av denna lag, eller (7)för att sända hem en patient som är utländsk medborgare och som vårdas enligt denna lag (47 § andra stycket LPT). En sådan begäran får göras endast om det på grund av särskilda omständig- heter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att de särskilda befogenheter som anges i 10 och 10 a §§ polislagen (1984:387) eller, om det gäller en trans- port som utförs av Kriminalvården, 4 kap. 4 § och 10 § första stycket häktesla- gen (2010:611) behöver tillgripas [kroppsvisitation och fängselanvändning, JO:s anm.], eller det annars finns synnerliga skäl (47 § tredje stycket LPT). Kriminalvården ska vid en transport enligt 47 § LPT tillämpa följande be- stämmelser i häkteslagen: 4 kap. 4 § om kroppsvisitation, 4 kap. 10 § första stycket om användning av fängsel och 8 kap. 2 a § om möjligheten att i vissa fall begära hjälp av (47 a § LPT). En gärning som någon begår i nödvärn utgör brott endast om den med hänsyn till angreppets beskaffenhet, det angripnas betydelse och omständigheterna i övrigt är uppenbart oförsvarlig (24 kap. 1 § ). Rätt till nödvärn fö- religger mot (1) ett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp på person eller egendom, (2) den som med våld eller hot om våld eller på annat sätt hind- rar att egendom återtas på bar gärning, (3) den som olovligen trängt in i eller försöker tränga in i rum, hus, gård eller fartyg, eller (4) den som vägrar att lämna en bostad efter tillsägelse. Rymmer den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller som är häktad, an- hållen eller annars berövad friheten eller sätter han eller hon sig med våld eller hot om våld till motvärn eller gör han eller hon på annat sätt motstånd mot någon som han eller hon står under uppsikt av, när denne ska hålla honom eller henne till ordningen, får det våld användas som med hänsyn till omständighet- erna är försvarligt för att rymningen ska hindras eller ordningen upprätthållas (24 kap. 2 § ). Detsamma ska gälla om någon annan än de som har nämnts gör motstånd i ett sådant fall. En gärning som någon, i annat fall än som nämnts tidigare i 24 kap. brotts- balken, begår i nöd utgör brott endast om den med hänsyn till farans beskaf- fenhet, den skada som åsamkas annan och omständigheterna i övrigt är oför- svarlig (24 kap. 4 §). Nöd föreligger när fara hotar liv, hälsa, egendom eller något annat viktigt av rättsordningen skyddat intresse. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D LPT innehåller bestämmelser som ger en vårdgivare möjlighet att under sär- skilda förutsättningar vidta tvångsåtgärder som inskränker en patients grund- läggande fri- och rättigheter. Sådana tvångsåtgärder är mycket ingripande för den enskilde. En grundläggande förutsättning är därför givetvis att åtgärderna har ett klart och tydligt lagstöd samt att tillämpningen uppfyller det krav på förutsebarhet som ställs på all lagstiftning som avser ingrepp i enskildas för- hållanden. En bestämmelse om tvångsbefogenheter bör därför inte ges ett allt- för vidsträckt tillämpningsområde (jfr bl.a. JO 2015/16 s. 498). Min granskning inom ramen för det här ärendet har varit inriktad på vissa frågor som aktualiserats med anledning av organisationen av den psykiatriska tvångsvården inom Region . SLSO har i uppdrag att bl.a. bedriva psykiatri och primärvård inom Region . Psykiatrisk slutenvård bedrivs på flera sjukhus och kliniker inom regionen men länsakuten vid är den enda vuxenpsykiatriska akutmottagningen. Genom utredningen har det kommit fram att beslut om kvarhållning av en patient enligt 6 § LPT fattas på länsakuten, medan efterföl- jande beslut om intagning för vård enligt LPT som regel fattas vid en annan enhet inom SLSO. Kvarhållningsbeslutet anses dock enligt SLSO:s riktlinjer giltigt även vid den mottagande verksamheten. Ett sådant beslut anses enligt SLSO även kunna läggas till grund för en begäran om handräckning hos Kri- minalvården enligt 47 § andra stycket LPT. Mot bakgrund av utformningen av de aktuella bestämmelserna i finns det i flera avseenden anledning att ifrågasätta om SLSO:s tillämpning är fören- lig med regelverket. Jag kommer här att redogöra för mina synpunkter i dessa delar. Innebörden av begreppen ”sjukvårdsinrättning” och ”vårdinrättning” I LPT används begreppen ”sjukvårdsinrättning” (se bl.a. 3 § första stycket 1, 4 § första stycket, 5 § tredje stycket, 15 § och 25 § första stycket) och ”vårdin- rättning” (se bl.a. 6 § första stycket, 6 b § första stycket, 18 §, 21 § första stycket 5 och 25 § andra stycket). SLSO anför i sitt remissvar att begreppet ”vårdinrättning” i bestämmelsen om kvarhållning i 6 § LPT innefattar de psykiatriska slutenvårdsverksamheter- nas fysiska lokaler och området i omedelbar anslutning till dessa, motsvarande det som räknas som ”sjukvårdsinrättningens område” enligt bestämmelsen om permission i 25 § LPT. Eftersom det inte finns något hinder mot att psykiatrisk tvångsvård även kan ges på en annan sjukvårdsenhet, om patienten har behov av både psykiatrisk och somatisk vård, anser SLSO att även eventuella lokaler för somatisk vård där patienten tillfälligt vårdas och området i omedelbar an- slutning till dessa kan omfattas av begreppet. Det finns inte någon närmare definition av begreppen ”sjukvårdsinrättning” och ”vårdinrättning” i LPT eller i lagens förarbeten. Det finns dock inte anled- ning att tro att lagstiftarens avsikt varit att göra någon åtskillnad mellan dessa H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 begrepp (jfr t.ex. 25 § LPT där båda begreppen används och 33 § första stycket 3 och 4 LPT). Jag delar därför SLSO:s uppfattning om innebörden av dessa begrepp. Möjligheten till tvångsanvändning innan beslut om intagning fattas Tvångsanvändning i samband med vårdintygsprövningen Vid intagning för tvångsvård tillämpas ett s.k. tvåläkarsystem där frågan avgörs efter bedömning av två olika läkare, en som tar ställning till om vårdintyg ska utfärdas och en som beslutar om själva intagningen för tvångsvård (se 4 § LPT). Beroende på när och hur frågan aktualiseras kan vårdintyget utfärdas på den sjukvårdsinrättning där intagningsbeslutet sedan fattas, men intyget kan även utfärdas på annat håll, exempelvis i den öppna vården. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen får den läkare som ska utfärda vårdintyg under vissa förutsättningar omhänderta patienten för undersökningen (4 § andra stycket LPT). Ett omhändertagande för vårdintygs- undersökning mot patientens vilja är en frihetsberövande åtgärd. Beslutet med- för dock inte att vårdpersonalen får vidta några tvångsåtgärder eller utöva våld mot patienten, t.ex. för kvarhållande (se m.fl., Psykiatrin, lagen och tvånget, sjunde uppl., kommentaren till 4 §). Om sådana åtgärder behövs får läkaren begära biträde av (47 § andra stycket 1 LPT). Läka- ren har även möjlighet att begära polishandräckning för att föra patienten till en sjukvårdsinrättning sedan vårdintyget har utfärdats (47 § andra stycket 2 LPT). Polisen har rätt till viss vålds- och tvångsanvändning (se 10 och 10 a §§ polislagen). Tvångsanvändning med stöd av ett beslut om kvarhållning enligt 6 § LPT Det kan krävas för att få ett tillfredsställande underlag för bedömning av förutsättningarna för tvångsvård. En patient får enligt 6 § första stycket LPT efter beslut av läkare hållas kvar på vårdinrättningen tills frågan om intagning har avgjorts (kvarhållningsbeslut). Syftet med bestämmelsen är att ge intag- ningsläkaren möjlighet att i anslutning till undersökning av patienten göra en självständig bedömning av patientens psykiska tillstånd och förutsättningarna i övrigt för tvångsvård samt att inhämta kompletterande uppgifter av den läkare som har utfärdat vårdintyget (se m.fl., a.a., kommentaren till 6 §). Ett kvarhållningsbeslut gäller tills en intagningsprövning har gjorts, dvs. längst efter patientens ankomst till vårdinrättningen (jfr 6 b § LPT). Ett kvarhållningsbeslut ger vårdpersonalen rätt att ingripa med tvång om andra åtgärder inte är tillräckliga för att hindra patienten från att lämna den del av vårdinrättningen där patienten ska vistas, för att upprätthålla ordningen på inrättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården (6 § första stycket LPT). Patienten får även under vissa förutsättningar kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas (6 § andra stycket LPT), kortvarigt spännas fast med bälte eller liknande anordning, kortvarigt hållas avskild från de andra patienterna och, om det finns en överhängande fara för patientens liv eller hälsa, ges nöd- vändig behandling (6 a § LPT). 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Bestämmelsen i 24 kap. 2 § om laga befogenhet är tillämplig i fråga om den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller som är häktad, anhål- len eller annars berövad friheten (min kursivering). Jag har uttalat att ett kvarhållningsbeslut enligt 24 § tredje stycket lagen (1988:870) om vård av missbrukare innebär ett sådant frihetsberövande som bl.a. gör bestämmelsen om laga befogenhet tillämplig för sjukhuspersonalen (se JO 2020/21 s. 135). Jag har samma uppfattning när det gäller ett beslut om kvarhållning enligt 6 § Ett kvarhållningsbeslut innebär enligt bestämmelsen att patienten får hållas kvar på vårdinrättningen tills frågan om intagning har prövats. SLSO har i sitt remissvar anfört att kvarhållningsbeslutets geografiska räckvidd mot bakgrund