frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Av 21 § första stycket punkten 5 LPT – vilken i detta sammanhang är till- lämplig även avseende patienter som dömts till rättspsykiatrisk vård, enligt 8 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) – framgår bl.a. att en patient inte får inneha egendom som kan vara till men för vården eller för ordningen på vårdinrättningen. Bestämmelsen i punkten 5 innebär bl.a. att inskränkningar i patientens rätt att själv förfoga över sin egendom kan göras, om det av ordningsskäl bedöms vara nödvändigt. En sådan inskränkning ska föregås av en nog- grann bedömning, i syfte att inskränkningen i patientens rätt att själv be- stämma över sin egendom inte blir alltför långtgående. I praxis har begrep- pet annan egendom ansetts t.ex. innefatta bankkort (se JO:s beslut i dnr 1999-2563). Redogörelse för inkomna frågor Hur hanterar kliniken omhändertagande av patienters tillhörigheter, t.ex. värdesaker? Vid Rättspsykiatriska kliniken finns ett antal rutiner gällande hantering av patienters tillhörigheter som ska följas för att säkerställa god hantering, sä- kerhet samt ordning vid kliniken. Rutin finns t.ex. för patientförrådet, som tillämpas både vid inskrivning av patienten, under patientens vistelse hos kliniken samt även vid vårdens upphörande. Kvittensblanketter finns framtagna för in- och utlämning av patienttillhörigheter. Utöver det finns även en rutin upprättad avseende för- lust av patienttillhörigheter. Kliniken har även tagit fram en brandbelast- ningsrutin som är specifik för varje avdelning. Av denna kan bl.a. utläsas att vid Avdelning 61 (den aktuella avdelningen vid tiden för den händelse som beskrivs i anmälan) får smycken till ett värde av högst ca bäras i patientmiljö. Övriga smycken ska förvaras i värdeskåp på avdel- ningen. Hur och på vilket sätt dokumenteras det när en patients tillhörigheter omhändertas? Sker det i några fall dokumentation i form av fotografering? Får patienten del av den dokumentation som görs? Dokumentation om patientens tillhörigheter följer patienten under hela den- nes vårdtid vid kliniken. Detta genom att bl.a. kvittenser fylls i och skrivs under av såväl personal som patient när egendom tas om hand och när den återlämnas. Det sker alltså en dubbelsignering och patienten får en kopia på kvittensen efter att alla parter har signerat denna. Utöver det så doku- menteras eventuella förluster i patientens journal samt upprättas en avvi- kelse i Region avvikelsehanteringssystem. Även denna doku- mentation är givetvis tillgänglig för patienten. Någon fotodokumentation sker dock i regel inte, såvida inte patienten specifikt begär detta. Hur och på vilket sätt dokumenterar kliniken när förvarade tillhörigheter lämnas tillbaka till patienten? Ska patienten kvittera mottagandet? Av den förrådsrutin som finns vid kliniken framgår att utlämnade och åter- lämnade tillhörigheter måste antecknas noga samt dubbelsigneras av både patient och av medföljande personal. Berörd verksamhet – Rättspsykiatriska regionkliniken – har anfört följande vad gäller det som framförs i anmälan. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Patienten kom till avdelningen efter att ha varit avviken från kliniken. Vid ankomst genomförs sedvanliga rutiner med klädombyte. Smycken och värdesaker får patienten lämna ifrån sig som sedan låses in i avdel- ningens värdeskåp. Patienten påpekar senare att han önskar ha tillbaka sina smycken av en sjuksköterska som då lämnar ut de smycken som finns. Patienten påpekar då att ett halsband av typen guldlänk saknas och säger att detta är värt ca samt ett armband av typen armlänk till ett värde av ca saknas. Han uttrycker att han hade det på sig och att per- sonalen tog av honom dessa. Det finns ingen värdekvittens på att före- målen är inlämnade till sjuksköterska så dåvarande sektionsledare ef- terforskar vad som kan ha hänt. Han samtalar med personal som var med den dagen patienten återkom till kliniken och var närvarande men dessa uttrycker till sektionsledaren att de inte kan återge vilken form av värdesaker som patienten hade på sig när han anlände. Patienten fick tillbaka en ring och en klocka som han själv uttryckt det och som är uppskrivna på en värdekvittens av sjuksköterska att de är utlämnade till patienten. Patienten anser att det är fel och vill att kliniken ska ersätta honom för halsbandet och armbandet och vill att kliniken ska polisanmäla detta. Sektionsledaren pratar med säkerhetsavdelningen på kliniken som säger att patienten själv ska anmäla det så hans uppgifter finns i anmälan. Patienten blir inte nöjd med denna information men polisan- mälde händelsen själv. Polisen lägger ner utredningen och patienten kontaktar då själv en advokat och önskar dra kliniken inför rätta som han uttrycker det då han vill bli ersatt. Han hänvisar till personalen som arbetade dagen när han inkom från att varit avviken och ”ligger på” dessa personal, som blir påtryckta att säga vad de minns. Vissa uppger att han hade några smycken på sig och andra är oklara vad som egentligen var med. När sektionsledaren hade samtalat med personalen tidigare så var alla på det klara att de inte kunde härleda till vilka smycken patienten hade. Men de vet att patien- ten ägt dessa smycken vid tidigare vistelser på kliniken och minns att han haft dem men inte om han hade dem vid denna an- komst till kliniken. Patienten fortsätter sitt arbete med advokaten och plockar fram bil- der på smyckena för att bevisa och tillstyrka att han ägt dem, men dock är dessa bilder från tidigare vårdtillfällen och kan inte styrka att han haft smyckena när han ankom till kliniken med polis . Vidare anför kliniken följande. Vid förlust eller misstänkt stöld av patienttillhörigheter, kräver klinik- ledningen alltid att avvikelse upprättas från avdelningsnivå, i kombina- tion med att avdelningschefen även skriver en egen förklarande text/ut- redning. Om det uppstår en oklar lägesbild utifrån vidare utredning och upprättad avvikelse – relaterat till avdelningschefens egen utredning – och att patienten inte polisanmäler det inträffade gör kliniken, från fall till fall, ett eget övervägande om att polisanmäla sig själv. Kontanter eller värdesaker, såsom smycken av ett högre värde, bland pati- enterna torde, utifrån gällande lagstiftning och praxis kunna hänföras till sådan egendom som skulle kunna påverka såväl vården som ordningen på avdelningen menligt. Risk finns exempelvis att smycken kan stjälas eller användas som vapen eller på annat sätt påverka säkerhet och god ordning på avdelningen. Omhändertagande av patienttillhörigheter behöver även sättas in i det sammanhang som det sker. Avdelning 61 och då främst östra 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D delen utgör en av klinikens högsäkerhetsavdelningar, där det förekommer rätt långtgående restriktioner vad gäller vilken egendom patienten får in- neha han/hon vårdas på avdelningen (se bifogad brandbelast- ningsrutin) [bilagan har här utelämnats, JO:s anm.]. En avvikelserapport upprättades , i samband med att patienten hörde av sig till patientnämnden. Avvikelsen har även utretts vid Rättspsykiatriska regionkliniken. Av klinikens redogörelse framgår att det inte går att säkerställa att de påstått försvunna smyckena funnits på pa- tientens person när denne återintogs på kliniken , efter att ha varit avviken. Detta även om han vid tidigare vistelse på kliniken kan ha ägt sådana smycken. Polisanmälan har gjorts av patienten, men ärendet lades ner. Regionens bedömning att det finns lagligt stöd att omhänderta den typ av egendom som anmälan avser samt att det vid rättspsykiatriska regionkli- niken finns adekvata rutiner för omhändertagande av sådan egendom. Rättspsykiatriska regionkliniken har agerat i enlighet med gällande lagstift- ning och har följt de rutiner som finns vad gäller omhändertagande av pa- tienttillhörigheter. Kliniken har även i samband med att patienten påtalade att värdesaker saknats upprättat avvikelse och utrett densamma. Samman- taget har ärendet hanterats av kliniken på ett tillfredsställande sätt. Avse- ende nu aktuell anmälan går det inte att med någon grad av säkerhet säga att de smycken som patienten hänvisar till har funnits på hans person i sam- band med återintagning vid kliniken och att de försvunnit medan de varit i klinikens vård. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret. Vissa grundläggande fri- och rättigheter I 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen (RF) föreskrivs att den offentliga makten utövas under lagarna. Bestämmelserna ger uttryck för den s.k. legali- tetsprincipen och innebär att all offentlig maktutövning ska vara grundad på en lag eller någon annan föreskrift. Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. informationsfrihet, dvs. frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden (2 kap. 1 § första stycket RF). Informationsfriheten får begränsas ge- nom lag i den utsträckning som framgår av 2 kap. 20–23 §§ RF. Lagstöd för att få vidta vissa tvångsåtgärder som begränsar den enskildes fri- och rättigheter finns i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, LRV. Tvångsåtgärder vid vård enligt LRV får endast användas om de står i rimlig proportion till syftet med åtgärden (2 a § LRV). Är mindre ingripande åtgärder tillräckliga, ska de användas. Tvång ska utövas så skonsamt som möjligt och med största möjliga hänsyn till patienten. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Förbud mot innehav av viss egendom samt omhändertagande av egendom När det gäller förbud mot innehav av viss egendom samt omhändertagande av sådan egendom vid sluten rättspsykiatrisk vård enligt LRV gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 21 § LPT. I 21 § LPT anges att en patient inte får inneha narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, vissa hälsofarliga varor eller dopningsmedel. Av bestämmelsen framgår även att en patient inte får inneha injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av narkotika. En patient får inte heller inneha annan egendom som kan skada ho- nom själv eller någon annan eller vara till men för vården eller ordningen på vårdinrättningen. Om sådan egendom påträffas ska den omhändertas. I förarbetena till lagstiftningen uttalas att ”annan egendom” som kan vara till skada för patienten eller till men för vården kan vara t.ex. gamla läkemedel samt vapen och tillhyggen som kan innebära risker för såväl patienten som andra patienter och vårdpersonal (se prop. 1990/91:58 s. 262). JO har i tidigare ärenden gjort bedömningen att begreppet ”annan egendom” även kan anses in- nefatta pengar eller bankkort (se JO 1996/97 s. 301 och JO 2000/01 s. 343). Chefsöverläkaren får enligt 20 b § LPT besluta att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster, om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada. Den tekniska utrustning som möjliggör användningen får då omhändertas beslutet gäller. Omhändertagen utrustning ska återlämnas till patienten senast när beslutet om inskränkning upphör att gälla. Därutöver gäller att den som ges rättspsykiatrisk vård med beslut om sär- skild utskrivningsprövning och som vårdas på en sjukvårdsinrättning eller av- delning för vilken en förhöjd säkerhetsklassificering gäller, endast får använda sådan teknisk utrustning för elektroniska kommunikationstjänster som tillhan- dahålls av vårdgivaren (8 a § LRV). Om patienten innehar annan utrustning för elektroniska kommunikationstjänster än sådan som tillhandahålls av vårdgiva- ren, ska den omhändertas patienten vårdas på en inrättning eller avdelning som avses i första stycket. Uppgift om omhändertagande av egendom ska antecknas i patientens jour- nal (2 § 12 förordningen [1991:1472] om psykiatrisk tvångsvård och rättspsy- kiatrisk vård). Ett beslut enligt 21 § LPT eller 8 a § LRV kan inte överklagas (se 18 § LRV). Verksamhetschefen ansvarar för att fastställa ändamålsenliga rutiner och för- dela ansvaret för den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vår- den (2 kap. 3 § föreskrifter och allmänna råd om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård [SOFS 2008:18]). Rutinerna och ansvars- fördelningen ska dokumenteras. Det finns inte några uttryckliga bestämmelser om vilka ordningsregler som får finnas inom den psykiatriska tvångsvården och den rättspsykiatriska vården. Verksamhetschefen ansvarar emellertid för att det finns rutiner som säkerställer 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D att inskränkningar i en patients rätt att inneha viss egendom, ta emot eller skicka försändelser, ta emot besök, använda telefon eller med andra tekniska hjälpme- del kontakta utomstående endast görs med stöd av lag (se 2 kap. 4 § i de ovan nämnda föreskrifterna från ). Allmän bestämmelse om god vård De allmänna bestämmelserna i bl.a. hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL, och patientsäkerhetslagen (2010:659) gäller all psykiatrisk vård, liksom annan hälso- och sjukvård. Vården ska bedrivas så att kraven på en god vård uppfylls (5 kap. 1 § HSL). Det innebär bl.a. att vården ska vara av god kvalitet och att den ska vara säker, trygg och bygga på respekt för patientens självbestäm- mande och integritet. I ett beslut anförde chefsJO följande: Genom utredningen har det kommit fram att AA vårdades med stöd av LRV på en av klinikens avdelningar och att han då anmälde att smycken till ett högt värde som tillhörde honom hade försvunnit från klinikens värdeskåp. Vidare framgår det av utredningen att AA polisanmälde händelsen och att polisutredningen lagts ned. AA:s påstående om försvunna smycken har anmälts till polisen och utretts av kliniken. Av remissvaret framgår att kliniken inte har kunnat säkerställa att patienten hade med sig de aktuella smyckena när han återintogs på kliniken . Det har inte gått att få klarhet i om detta har berott på att AA faktiskt inte hade med sig smyckena eller att ett omhändertagande av dem inte har dokumenterats av kliniken. Jag bedömer inte att ytterligare utred- ning skulle leda till något annat resultat och får därför konstatera att det som har kommit fram när det gäller detta inte ger anledning till några uttalanden från min sida. Det aktuella ärendet aktualiserar emellertid även allmänna frågor om klini- kens hantering av patienters egendom. Min granskning kommer fortsättnings- vis att koncentreras på dessa frågor. Klinikens rutiner för innehav av egendom i patientrummen Av regionens remissvar framgår att kliniken har långtgående restriktioner på vissa avdelningar vad gäller vilken egendom en patient får inneha denne vårdas där. Såvitt jag uppfattar remissvaret framgår den egendom som är tillåten för patienter att inneha på respektive avdelning av klinikens rutin ”Brandbelastning patientrum”, som jag har tagit del av. I det aktuella doku- mentet anges detaljerade begränsningar när det gäller bl.a. antal böcker och tidningar som får innehas i patientrummen samt pengar och smycken. Vidare framgår att t.ex. tv-spelsenhet, cd-skivor, telefoner och datorer är tillåten egen- dom att inneha på vissa avdelningar men inte på andra. I dokumentet anges vidare: ”Efter bedömning finns möjlighet för avdelningschef att göra avsteg H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 från matrisen → speciell omvårdnad.” Enligt klinikens rutin för patientförrådet får en patient vid sin ankomst till kliniken information om vilken egendom denne får ha med sig på patientrummet och vad som får vara i förrådet. Jag har uttalat att bestämmelsen i 21 § första stycket 5 LPT om förbud mot att inneha ”annan egendom” ska tillämpas efter en bedömning i varje enskilt fall och att det inte finns lagstöd för att generellt inskränka pati- enters rätt att inneha viss egendom (se JO 2020/21 s. 77). Detsamma gäller bestämmelsen i 20 b § LPT om inskränkning av en patients rätt att använda utrustning för elektronisk kommunikation och omhändertagande av sådan ut- rustning. Av den rättsliga regleringen följer vidare att verksamhetschefen kan besluta om ordningsregler i lokala rutindokument. Områden där ordningsregler kan be- hövas är t.ex. besökstider, användande av mobiltelefoner i gemensamma ut- rymmen och egendom som är otillåten enligt 21 § LPT. Det kan bl.a. vara fråga om exemplifiering av vilken annan egendom som kan komma att omhändertas med stöd av den nämnda bestämmelsen. Jag har uttalat att det inte hel- ler finns något hinder mot att en klinik uppställer regler för att patienter ska upprätthålla viss ordning i sina rum, i den utsträckning det bedöms vara pro- portionerligt (se mitt beslut , dnr 5277-2018). Som exempel kan nämnas att vissa mer generella begränsningar kan vara motiverade av brandskydds- eller hygienskäl. Ordningsreglerna får dock inte inskränka pati- enternas fri- och rättigheter på ett sätt som strider mot den gällande lagstift- ningen (se även JO 2015/16 s. 498 och JO 2020/21 s. 77). Kliniken tillämpar alltså en ordning som går ut på att patienterna bara får inneha den egendom i patientrummen som framgår av klinikens listor. Det in- nebär långtgående generella begränsningar av patienternas möjligheter att in- neha annan egendom, dvs. även sådan egendom som sannolikt inte skulle anses otillåten enligt 21 § LPT. Som framkommit finns det inte lagstöd för en sådan ordning. Jag finner inte anledning att göra någon fullständig genomgång av klinikens listor inom ramen för den här utredningen. Jag vill dock som exempel framhålla att JO har uttalat att det inte är självklart att 21 § LPT ger lagstöd för att ens efter en bedömning i det enskilda fallet omhänderta vissa dator- eller tv-spel (se JO 2015/16 s. 498). Inte heller framstår det som rimligt att brandskydds- eller hygienskäl skulle kunna utgöra tillräcklig motivering för klinikens detaljerade och långtgående begränsningar. Att det i dokumentet anges att det efter en bedömning kan göras avsteg från listan är inte tillräckligt för att rutinen ska anses förenlig med den rättsliga regleringen. Kliniken förtjä- nar kritik för att ha tillämpat en ordning som saknar rättsligt stöd. Jag utgår från att kliniken ser över sin hantering av patienters egendom för att säkerställa att den i alla avseenden sker i enlighet med gällande lagstiftning. Förutsättningarna för att begränsa innehav av värdefulla smycken i det enskilda fallet En annan fråga som aktualiseras är om det i ett enskilt fall finns lagligt stöd för att omhänderta den typ av egendom som anmälan avser. Som framgår av redo- görelsen för den rättsliga regleringen har JO tidigare gett uttryck för uppfatt- ningen att begreppet ”annan egendom” i 21 § första stycket 5 LPT kan innefatta 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D pengar eller bankkort. JO uttalade bl.a. att det får anses uppenbart att sådan egendom bland patienter menligt kan påverka både vården och ordningen på vårdinrättningen (se JO 1996/97 s. 301 och JO 2000/01 s. 343). skett några förändringar av den aktuella bestämmelsen i LPT efter JO:s avgö- Saken har såvitt jag känner till inte heller berörts inom ramen för de lagstiftningsarbeten som skett därefter (se bl.a. prop. 2013/14:119). Jag instämmer i den uppfattning som JO tidigare gett uttryck för och anser att samma resonemang kan göras gällande i fråga om smycken med ett högt Det kan således efter en bedömning i det enskilda fallet fin- nas förutsättningar att med stöd av bestämmelsen i 21 § första stycket 5 LPT vägra en patient att inneha smycken med ett högt värde och omhänderta egen- Klinikens rutiner för dokumentation om patienters tillhörigheter Regionen har redogjort för de rutiner som finns på kliniken för dokumentation vid omhändertagande och förvaring samt återlämnande av patienters tillhörig- Av uppgifterna framgår bl.a. att dokumentation i form av fotografering bara sker i undantagsfall, om patienten särskilt begär det. Jag vill i sammanhanget nämna att när Kriminalvården förvarar omhänder- tagna tillhörigheter med högt ekonomiskt värde för en intagens räkning ska dokumentation ske genom fotografering (se 5 kap. 17 § Kriminalvårdens före- skrifter och allmänna råd om fängelse [KVFS 2011:1]). En korrekt och noggrann dokumentation av omhändertagande och återläm- nande av patienters tillhörigheter är viktigt både för att skydda patienterna mot att saker försvinner och för att kliniken ska kunna freda sig mot oriktiga påstå- enden om vad som har förvarats för patienternas räkning. vet gäller enligt min mening både när egendom omhändertas med stöd av 8 § LRV och 21 § LPT samt om tillhörigheter av annan anledning förvaras av vård- givaren för en patients räkning, i exempelvis ett förråd (jfr 2 § 12 förordningen om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård, se även mitt beslut den 5 , dnr 5277-2018). Om tillhörigheter med högt ekonomiskt värde eller egendom som är särskilt stöldbegärlig förvaras för en patients räkning är min uppfattning att det är lämpligt att dokumentation även sker genom fotogra- fering, i likhet med vad som är fallet inom . Utifrån vad som har kommit fram i utredningen ser jag inte anledning att i övrigt kommentera klinikens rutiner i denna del. Min utredning i det här ärendet har påvisat brister i hanteringen av patienters egendom vid kliniken men även bekräftat den bild som jag har fått i andra ären- den, av att det finns otydligheter vid tillämpningen av den aktuella lagstift- Av rättssäkerhetsskäl är det viktigt att det klart framgår av lag vilka tvångsåtgärder som får vidtas inom den psykiatriska tvångsvården och den Jag vill nämna att jag tidigare uttalat att en möjlighet att överklaga beslut om omhändertagande av egendom bl.a. skulle bidra till en ökad rättssäkerhet och att jag även har gjort en framställning till regeringen om H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 en översyn av den aktuella lagstiftningen i vissa avseenden (se det ovan nämnda beslutet, JO 2020/21 s. 77). Detta beslut rör således tillämpningen av vissa bestämmelser i som jag har begärt en översyn av. Beslutet översänds därför till regeringen för kännedom. Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till några uttalanden från min sida. Uttalanden i vissa frågor om intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal (Dnr 9-2020) Beslutet i korthet: Intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal regle- ras främst av vissa bestämmelser i patientsäkerhetslagen (2010:659) och fö- reskrifter från . Inspektionen för vård och omsorg () har i ett beslut bedömt att ett visst intyg som en läkare utfärdat utanför sitt ordi- narie arbete inte uppfyller kraven i dessa bestämmelser, men att läkaren inte kan kritiseras för det eftersom bestämmelserna inte ansågs tillämpliga i det aktuella fallet. ChefsJO uttalar i sitt beslut att det finns oklarheter i tillämpningsområdet för de regler som rör intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal och att det inte tydligt framgår om de är tillämpliga när en läkare utfärdar ett intyg utanför en verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen. ChefsJO framhåller att det av både rätts- och patientsäkerhetsskäl är viktigt att intyg utfärdade av legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal är objektiva och håller en hög standard. Brister i det avseendet kan få avgörande betydelse för offentliga och enskilda rättsförhållanden samt innebär en risk för att den tillit som allmänheten och de rättsvårdande myndigheterna har rätt att hysa till en legitimerad yrkesutövare undergrävs. Vidare konstaterar chefsJO att hälso- och sjukvårdspersonal som inte fullgör sina åligganden enligt patientsäkerhetslagen kan drabbas av sanktioner från statens sida varför det också av den anledningen är angeläget att lagstiftningen är tydlig och att det står klart för de berörda om de omfattas av bestämmelserna eller inte. ChefsJO ser därför anledning att uppmärksamma regeringen på be- hovet av en översyn av lagstiftningen.