frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — s. 61). ansvarar alltså för att även ett tillfälligt hem är lämpligt för det När ett barn placeras tillfälligt hos en anhörig eller annan när- stående sker placeringen med stöd av 4 kap. 1 § SoL, och placeringen kräver alltså samtycke från barnets vårdnadshavare. Om barnet är krävs att även barnet samtycker till placeringen (11 kap. 10 § andra stycket SoL). En socialnämnd har ett långtgående utredningsansvar när det gäller barn som kan vara i behov av skydd och stöd, och sådana utredningar bör ha högsta prioritet inom (se prop. 1996/97:124 s. 110 och prop. s. 55). Syftet med utredningen är att nämnden ska klarlägga barnets situation och behov samt föreslå insatser för att tillgodose behoven (se prop. s. 64). När det gäller barnets boende ska socialnämnden utreda vilken boende- form som passar bäst för att tillgodose barnets behov. Ett annat scenario är att en placering sker med stöd av LVU. I de fallen är det domstol som beslutar om vård med stöd av den lagen. därefter med stöd av LVU om barnets placering och det krävs alltså inte något samtycke då från barnets vårdnadshavare. Det är dock en annan situation som jag inte avser att kommentera närmare i detta ärende. S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Utöver sådana placeringar som en socialnämnd beslutar om förekommer det att barnets vårdnadshavare placerar barnet i en familj. En sådan placering bru- kar kallas för en privatplacering. I de fallen är det alltså inte nämnden som beslutar om placeringen, men för att barnet ska få bo i den familj som vård- nadshavaren vill krävs i dessa fall att nämnden lämnar ett medgivande till bo- endet (6 kap. 6 § första stycket SoL). En privatplacering är alltså inte en placer- ing i egentlig mening. CCbodde hos BB, som var ensam vårdnadshavare för honom. inledde nämnden en utredning om CC enligt 11 kap. 1 § SoL med anled- ning av att det kommit in flera orosanmälningar om att BB återfallit i missbruk. larmades polis och ambulans tillsammans med socialtjäns- ten till BB:s bostad där hon påträffades drogpåverkad. CC var vid tillfället i skolan. Mot bakgrund av förhållandena i hemmet överenskom med AA om att CC skulle bo hos henne. lämnade BB sitt samtycke till att CC bodde hos AA. Till en början var planen att CC skulle bo hos AA i , men han kom att bo där betydligt längre än så. berättade AA för att hon skulle genomgå en operation och att hon därför behövde hjälp med att ta hand om CC. AA uppgav vid samma tillfälle att hon hade kontaktat BB:s som kunde bo tillsammans med CC till dess att AA var återställd efter ope- rationen. Vid ett möte med sa AA att hon kunde ta hand om CC . Hon upprepade också att hon efter operationen skulle ha svårt att ta hand om CC, men att hon hade ordnat så att EE skulle ta hand om honom när hon vilade upp sig efter operationen. ringde handläggaren till AA för att berätta att CC och EE fick tillbringa helgen i AA:s lägenhet. talade med EE som bekräftade att hon var på plats i AA:s lägenhet och att hon skulle ta hand om CC . CC tillbringade sedan helgen med EE. ringde till AA som berättade att hon planerat för CC:s sommarlov och att han skulle bo hos EE i . ringde till EE som berättade att CC bodde hos henne , att han mådde bra och hade sommarlov med bl.a. fot- bollsskola. I samtal med AA framkom att planen var att CC skulle bo kvar hos EE t.o.m. . Under samtalet ställde AA frågor om ekonomin kring CC och berättade att hon gav pengar till EE för att täcka utgifter för bl.a. CC:s mat. I samtalet förklarade handläggaren att AA fick be BB om barnbidrag och ersättning för kostnader kopplade till CC. kontaktade handläggaren som ville diskutera placer- ingen av CC. AA berättade att CC inte kunde bo kvar hos henne efter sommar- lovet. AA föreslog att CC när skolan började skulle bo hos DD som hade sagt att hon kunde ställa upp för CC. AA uppgav att BB samtyckte till en sådan lösning. kontaktade som bekräftade att CC kunde placeras hos henne. Vid ett möte informerade soci- altjänsten DD om ”familjehemsutredning, omkostnad, arvode etc”. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T tade att hon förstod informationen och att hon ville bli jourhem för CC i väntan på att utredas som familjehem. arbetade därefter för att CC skulle placeras hos DD. beslutade nämnden skriftligt med stöd av 4 kap. 1 § SoL att CC skulle placeras i jourhem hos DD och hennes man från den 20 au- gusti 2018. Av beslutet framgick att BB samtyckte till placeringen. berättade DD för att hon av privata skäl inte kunde vara jourhem för CC. kontaktade en handläggare för att informera om det inträffade och om att CC inte skulle placeras hos DD. AAuppgav att hon kände till vad som inträffat. Handläggaren bad AA att fun- dera om hon kunde ha CC kvar hos sig till dess myndigheten hittat ett familjehem åt honom. ringde AA tillbaka till och bad om att hon och hennes man skulle få bli jourhem för CC och att de skulle få ersättning för placeringen framöver. AA uppgav också att de i så fall ville bo tillsammans med CC i BB:s bostad, som BB bodde i AA:s bostad. svarade att myndigheten behövde överväga detta. ringde handläggaren till AA och meddelade att social- tjänsten inte tagit ställning till frågan om hon kunde bli jourhem, men skulle återkomma till henne med besked om den saken. beslutade nämn- den i ett skriftligt beslut med stöd av 4 kap. 1 § SoL att CC skulle vara jour- hemsplacerad hos AA och hennes man fr.o.m. . Vid ett möte med förklarade BB att hon förstod att CC inte kunde bo med henne, men att hon var tveksam till att sam- tycka till en placering hos AA och att hon ville fundera på det. Utredningen om CC, som inleddes , avslutades den med beslut om att nämnden skulle ansöka om vård av honom med stöd av 1 och 2 §§ LVU. Nämnden ansökte därefter hos förvaltningsrätten om att CC skulle vårdas med stöd av LVU. Förvaltningsrätten avslog nämndens ansökan i en dom . Vid ett möte med BB och AA förklarade socialtjäns- ten att myndigheten inte tänkte överklaga förvaltningsrättens dom. Socialtjäns- ten föreslog att CC med stöd av SoL skulle placeras i ett familjehem i . BBsamtyckte inte till en sådan placering. meddelade då att CC skulle komma att ”avaktualiseras” och att jourhemsplaceringen hos AA skulle upphöra . beslut att placera CC tillfälligt hos AA Inledningsvis kan konstateras att det i ärendet inte finns några uppgifter som pekar på att det var BB som placerade CC hos AA, varför det i detta fall inte har rört sig om en s.k. privatplacering. AAhar i sin anmälan till JO uppgett att och hon själv kom överens om att CC skulle bo hos henne. AA:s version av hur det gick till när CC placerades hos henne stöds av nämndens svar till JO, där den uppgett att den träffade en överenskommelse med AA om att CC skulle bo hos henne. Detta stämmer för övrigt även med vad som framgår av journalanteck- ningarna. Jag kan inte dra någon annan slutsats av detta än att det som AA S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 uppgett i denna del stämmer, nämligen att i samråd med henne beslutade om placeringen av CC. Jag vill noga understryka att AA inte hade någon rätt att besluta om CC:s förhållanden. Eftersom AA inte var vårdnads- havare för CC, kunde nämnden alltså inte träffa en överenskommelse med henne om var CC skulle bo. Inte ens i en akut situation var detta möjligt. Den enda möjligheten för nämnden att inte behöva hämta in ett samtycke från BB i denna situation hade varit att fatta ett beslut om att omhänderta CC med stöd av 6 § LVU och därefter besluta om en placering enligt samma lag. Jag har i ärendet begärt att få ta del av alla placeringsbeslut som gäller CC och kan konstatera att inte något av besluten avser situationen . Jag kan inte dra någon annan slutsats av detta än att nämnden inte fattade något skriftligt beslut i samband med att den placerade CC hos AA. I stället innebar nämndens agerande att den formlöst beslutade att placera CC hos AA. samtyckte BB till att CC skulle bo hos AA. Beslutet att placera CC hos AA skulle ha dokumenterats av nämnden. Att det inte kom att ske ledde till en osäkerhet för alla inblandade i fråga om vilken form av placering det egentligen rörde sig om. Denna osäkerhet påverkade CC, AA och BB negativt. Oklarheter i fråga om vad för slags placering det i ett visst fall rör sig om riskerar att leda till att både barnet och den som barnet placerats hos får fel förväntningar på placeringen. Barnet kan t.ex. vara av uppfattningen att han eller hon ska få bo i hemmet än vad som sedan blir fallet, och den som barnet har placerats hos kan t.ex. ha förväntningar på att få viss ersätt- ning av nämnden och att den även ska ge visst stöd till hemmet under placer- ingen. Jag ser med allvar på nämndens hantering i denna del. Nämnden förtjänar kritik för hur placeringen av CC hos AA inleddes och för att den inte fattade ett formellt beslut i saken. Att beslutet inte dokumenterades på något sätt är sannolikt anledningen till att nämnden i den efterföljande handläggningen begick en rad misstag. Jag kommer i det följande att behandla de allvarligaste av dessa misstag. Nämndens ansvar för CC som han var placerad utanför det egna hemmet ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård (6 kap. 1 § tredje stycket SoL). I detta ligger att nämnden noga ska följa vården, vid behov medverka till att den enskilde får vård i annan form och efter vårdens avslutande ge den enskilde det stöd och den hjälp som han eller hon kan behöva. Jag vill poängtera att detta ansvar även gäller när nämnden placerar ett barn i barnets nätverk för , så som var fallet med CC. Det faktum att CC fr.o.m. fram till bodde tillsammans med AA i BB:s lägenhet inverkade inte på nämndens ansvar för att se till att han fick god vård. Även om han rent faktiskt bodde hemma hos sig, stod han under AA:s vård och hon trädde in i stället för BB i den dagliga vården av honom. Det innebär att han får anses ha vårdats utanför det egna hemmet även . 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T I och med att nämnden placerade CC hos AA hade den ett ansvar för honom under hela placeringen. Det framgår att nämnden till en början bedömde att CC skulle vara placerad hos AA . CC kom dock att vara placerad hos AA till . Jag återkommer nedan till frågan om läng- den på placeringen. Jag vill i detta sammanhang påpeka att AA redan tidigt under placeringen meddelade att hon på grund av en operation behövde hjälp och stöd av någon annan för att klara av att ta hand om CC. Av utredningen i ärendet finns det inte något som visar att nämnden agerade eller tog något eget initiativ för att hjälpa till i detta läge. I stället fick AA själv ordna så att en vän till BB tog hand om CC , när hon vilade upp sig efter operationen. planerade AA för hur CC skulle ha det och var han skulle vistas . Såvitt framgår av dokumentationen deltog nämnden inte i planeringen och vården av CC . AA fick åter- igen själv ta allt ansvar och efter bästa förmåga ta hand om CC. AA letade även på egen hand upp en familj som kunde vara familjehem för CC. Nämnden arbetade därefter för att CC skulle placeras hos den familj som AA föreslagit, men familjen tackade i slutändan nej till att ha CC placerad hos sig. Han kom att bo kvar hos AA . AA ställde då krav på nämnden att få bli jourhem för CC, vilket nämnden gick med på. Den 20 au- gusti 2018 fattade nämnden ett skriftligt beslut om att jourhemsplacera CC hos AA. Jag kommer nedan att kommentera det beslutet vidare. Det som redovisats här ovan visar med tydlighet att nämnden i stort sett helt lagt över ansvaret för CC på AA. Utredningen visar att nämnden inte tog några egna initiativ alls när det gällde att planera för CC under placeringen. Vid min genomgång av ärendet slås jag av nämndens brist på engagemang. Trots den kännedom som nämnden hade om BB:s svåra situation har den förhållit sig förvånansvärt passiv under en stor del av den tid då CC var placerad hos AA. Även vid placeringar som sker mer eller mindre akut ansvarar och måste ha en plan för vården och dess innehåll. Nämnden måste så långt som möjligt även i dessa fall precisera vilka behov en tillfällig placering ska tillgodose. I ärendet finns det inte några uppgifter om hur nämnden resonerade kring sitt ansvar för CC under placeringen, och den verkar som sagt inte ha haft nå- gon plan för hans placering hos AA. Nämnden har brustit i att ta sitt ansvar för CCenligt 2 kap. 1 §, 5 kap. 1 § och 6 kap. 1 § SoL. Nämnden har i stället lagt allt ansvar för CC på AA och har inte gett henne det stöd hon behövt och kunnat förvänta sig under placeringen. Nämnden förtjänar kritik för bristerna i denna del. Jag vill i detta sammanhang vara tydlig med att såvitt jag kan bedöma har CC utvecklats gynnsamt som han bott hos AA. Detta är dock helt och hållet AA:s förtjänst, och min kritik i denna del handlar alltså om att nämn- den brustit i att ta sitt ansvar för CC under placeringen. Att nämnden överlåtit allt ansvar för CC på AA under placeringen är oacceptabelt. Avslutningsvis i detta avsnitt vill jag ta upp att AA i sin anmälan har klagat på att hon inte fick någon information från som CC var placerad hos henne. Nämnden har i sitt svar till JO medgett att den brustit i S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 sin skyldighet att lämna den efterfrågade informationen till AA. Jag instämmer i den bedömningen. Jag vill peka på att otillräcklig information kan skapa pro- blem för det hem där barnet är placerat, t.ex. därför att hemmet då inte vet till vem man ska vända sig med frågor, eller vem som ansvarar för vad under pla- ceringen. Det riskerar att även leda till att hemmets förtroende för soci- altjänsten brister. Nämnden förtjänar kritik för att den brustit i sin skyldighet att lämna informationen till AA. Nämndens beslut att placera CC hos AA beslutade nämnden att CC skulle placeras i jourhem hos AA.Beslutet var visserligen skriftligt, men det hade likväl formella brister. Det framgår inte av beslutet om BB samtyckte till placeringen hos AA. Det framgår inte heller av dokumentationen i CC:s ärende. Däremot framgår det av en jour- nalanteckning att hon var tveksam till att samtycka till en sådan placering och att hon ville fundera på saken. Därefter finns det inte några uttryckliga uppgifter i journalanteckningarna som visar att frågan diskuterades mer mellan BB och . I och med att det rörde sig om en frivillig placering krävdes samtycke från CC:s vårdnadshavare. Något giltigt samtycke har nämnden vad jag kan se inte hämtat in från BB. Nämnden ska kritiseras för att ha fattat ett beslut om en placering av CC utan att ha hämtat in nödvändigt samtycke till den från BB. Jag noterar även att nämnden i beslutet har angett att det var fråga om en jourhemsplacering. Som jag redogjort för ovan avses någonting annat med be- greppet jourhem. Nämndens felaktiga användning av begreppet är bara en av flera omständigheter i ärendet som tyder på att nämnden har bristfälliga kun- skaper om vad som gäller för jourhemsplaceringar och andra tillfälliga placer- ingar i t.ex. barnets nätverk samt om bestämmelserna i det regelverk som nämn- den har att tillämpa. Detta är allvarligt och har lett till negativa konsekvenser för CC och AA, men även för BB. Jag vill också påtala vikten av att en socialnämnd har klart för sig vilket slags placering som det är fråga om. Som framgår ovan ansökte nämnden hos förvaltningsrätten om att CC skulle vårdas med stöd av LVU. Av förvaltningsrättens dom framgår att nämnden inom ramen för målet uppgav att CC var jourhemsplacerad hos AA. Som jag redan påtalat stämmer inte den uppgiften. Det är ett oeftergivligt krav att nämnden lämnar korrekta uppgifter om ett barns situation till domstolen när den ansöker om tvångsvård. Detta misslyckades nämnden med i CC:s fall och nämnden förtjänar kritik även i det avseendet. Det är av stor vikt att domstolen har korrekta uppgifter att utgå från vid sin prövning eftersom oriktiga uppgifter riskerar att leda till att domstolen gör en felaktig bedömning om t.ex. den unges vårdbehov. Det får helt enkelt inte förekomma att en nämnd lämnar felaktiga uppgifter till domstolen när den ansöker om tvångsvård. Nämnden ska utreda ett hem där ett barn placeras Som framgår ovan ska barnets bästa alltid beaktas vid alla åtgärder som rör barn. Är det fråga om ett beslut om placering är barnets bästa avgörande. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T att placera ett barn för stadigvarande vård och fostran i ett familjehem eller för tillfällig vård och fostran i ett jourhem krävs att nämnden har utrett hemmet (6 kap. 6 § SoL). Det enskilda hem där barnet placeras måste alltså bedömas vara lämpligt för barnet att vistas i (se prop. 2006/07:129 s. 61 f.). Innan ett beslut fattas om att placera ett barn tillfälligt i ett hem ska en ut- redning enligt 11 kap. 1 § SoL göras. Detta gäller även om utredningen i en akut situation inte kan vara lika omfattande som annars kan krävas. Om ett barn vid enstaka tillfällen och vårdas i en familj som barnet känner väl , t.ex. hos en nära anhörig, behöver nämn- den inte utreda det hemmet på samma sätt som när det är fråga om ett hem som är främmande för barnet, t.ex. ett jour- eller familjehem. alltid konstateras vara lämpligt för det enskilda barnet. anledning att misstänka att det är olämpligt för barnet att vistas i ett visst hem bör nämnden dock inte medverka till att barnet placeras där utan att förhållan- dena först utreds. Skyldigheten för nämnden att utreda ett hems lämplighet har kommit till för att skydda barnet. Nämndens ansvar i denna del är av grundläggande betydelse då det ger nämnden en möjlighet att på ett tidigt stadium bevaka barnets intres- Nämnden får genom sin skyldighet att utreda hemmet även en möjlighet att stödja och hjälpa barnet, föräldrarna och det tilltänkta hemmet. måste alltså utreda förutsättningarna för att placera ett barn tillfälligt hos släk- tingar eller andra närstående. Nämnden gjorde inte någon utredning av om AA:s hem var lämpligt för en placering av CC. Det är inte godtagbart. I ärendet har det kommit fram att AA och hennes man bad om att få bli utredda som familjehem för CC. Det framgår att nämndens inställning under ärendets gång varit att AA och hen- nes man inte var aktuella som familjehem för CC. Vad som låg till grund för nämndens inställning har inte närmare klarlagts. Det kan enligt min mening tyckas märkligt att nämnden så kategoriskt avfärdade AA:s hem när den inte hade utrett hemmet, särskilt mot bakgrund av att CC hade varit placerad där Nämnden förtjänar kritik för att den aldrig utredde AA:s hem och om det var lämpligt för CC att vara placerad där. CC var placerad hos AA En placering av ett barn hos en nära anhörig för förutsätter att placeringen är just tillfällig och att den pågår , t.ex. i avvaktan på att barnet eller den unge kan flytta tillbaka till sina föräldrar eller i väntan på en mer varaktig lösning. Barnets tillvaro måste vara förutsebar och barnet behöver få veta vad som ska hända. En alltför lång väntan på en perma- nent lösning kan påverka barnet negativt. Även om det inte finns någon lagstadgad tidsgräns för när en placering över- går till att anses vara stadigvarande är tidsperspektivet av avgörande betydelse för hur nämnden ska agera. Vid en stadigvarande placering ska reglerna i 6 kap. 6 § SoL tillämpas, med krav på t.ex. familjehemsutredning, vård- och genom- förandeplan och en särskilt utsedd socialsekreterare. S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 I detta sammanhang vill jag också framhålla att ett barn, som huvudregel, får vårdas i ett jourhem efter det att socialnämndens utred- ning enligt 11 kap. 2 § SoL om ingripande till barnets skydd och stöd avslutats. JO har i tidigare beslut kritiserat en tillfällig placering som varade (JO 1998/99 s. 235) och en placering som varade (JO 2019/20 s. 486). Eftersom det inte finns någon exakt tidsgräns för när en placering övergår till att bli stadigvarande måste en bedömning alltid göras ut- ifrån omständigheterna i det enskilda fallet. När nämnden placerade CC hos AA var det tänkt att han skulle vara placerad där i . Han kom dock att vara placerad hos AA till , dvs. Det måste ha stått klart för nämnden att CC inte skulle komma att vistas hos Trots detta inledde nämnden inte någon familje- hemsutredning för att klarlägga hemförhållandena hos AA och förutsättning- arna för att placera CC där stadigvarande. Nämnden har inte heller vad jag kan se haft någon planering för CC på . Nämnden förtjänar kritik för dessa brister och för att den inte så snart den insåg att placeringen skulle bli annat än tillfällig inledde en utredning om hemmets lämplighet, och därefter tog ställning till var CC skulle placeras stadigvarande. Nämndens ansvar för ersättning till AA ansvarar enligt 6 kap. 1 § tredje stycket SoL för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I förpliktelsen att tillhandahålla god vård ingår enligt praxis ett kostnads- ansvar för nämnden (se t.ex. RÅ 1988 ref. 80 I och II, HFD 2013 ref. 17 och JO 2019/20 s. 486). Nämnden har alltså även vid kortare placeringar som inte kan anses stadigvarande ett ansvar för att lösa frågor om ersättning genom att träffa avtal med dem som nämnden placerat barnet hos. Detta ansvar gäller även när ett barn placeras av nämnden hos en nära anhörig. Av utredningen i ärendet framgår att AA vid åtminstone två tillfällen tog upp frågan om ersättning med , men att hon då fick till svar att hon skulle be BB om pengar. Nämnden har därmed agerat felaktigt. Det inträf- fade tyder på att nämnden hade bristfälliga kunskaper om sitt ansvar för ersätt- ning till ett hem där ett barn är placerat för . Jag ser allvarligt på detta och nämnden förtjänar kritik för att den inte hanterade frågan om er- sättning till AA. Jag noterar att nämnden fr.o.m. verkar ha betalat ut viss ersättning till AA. Nämndens agerande efter att förvaltningsrätten avslagit ansökan om LVU-vård Nämnden har enligt 5 kap. 1 § SoL ett särskilt ansvar för att följa barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt. I förarbetena till bestämmel- sen framhölls att det är angeläget att socialnämnden inte utan vidare släpper kontakten med ett barn som har visat tecken på en ogynnsam utveckling i situ- ationer när förutsättningarna för vård enligt LVU inte är uppfyllda och sam- tycke till insatser inte har lämnats av barnets vårdnadshavare. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T för familjer med små barn där föräldrarna avvisar erbjudanden om frivilliga insatser och där förhållandena är allvarliga men inte sådana att LVU kan tillämpas (se prop. 1996/97:124 s. 101). Eftersom SoL bygger på frivillighet är det möjligt för att komma överens med ett barn och hans eller hennes vårdnadshavare om en upp- följande kontakt i samband med att en utredning om barnet avslutas. får besluta om uppföljning av ett barns situation när en ut- redning som gäller barnets behov av stöd eller skydd avslutas utan beslut om insats (11 kap. 4 a § SoL). En sådan uppföljning får ske om barnet, utan att förhållanden som avses i LVU föreligger, bedöms vara i särskilt behov av nämndens stöd eller skydd men samtycke till sådan åtgärd saknas. Nämnden kan alltså besluta om uppföljning i en situation när en domstol avslagit en an- sökan om vård enligt LVU (se prop. 2012/13:10 s. 65 och 133 f.). I CC:s fall avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård den 29 no- vember 2018. meddelade att domen inte skulle överklagas, att CC skulle ”avaktualiseras” och att hans placering hos finns en journalanteckning där det noterats att nämnden inte kommer att överklaga do- men och att ”handläggningen är klar”. Det framgår att anledningen till att nämnden ansökte om att CC skulle vår- das med stöd av LVU bl.a. var en oro för hans hemsituation. Hans hemförhål- landen verkar ha varit oförändrade även efter förvaltningsrättens dom.