frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — DDlämnade uppgifter till om vilka överväganden han gjorde inför beslutet om husrannsakan. Hans uppgifter kan sammanfattas på följande sätt: Föraren är känd i narkotikasammanhang . Även mc-klubben är lokalt känd för narkotikahantering. Eftersom föraren, när han påträffades med narkotika, hade kommit direkt från lokalen kunde det skäligen misstänkas, eller var sannolikt, att han där köpt, sålt eller fått narkotika. Mannen hade varit inne i lokalen endast . Det brott som misstanken avsåg hade begåtts ilokalen och det fanns fog att förvänta sig att ytterligare beslag av narkotika kunde göras i lokalen. Förutsättningarna enligt 28 kap. 1 § för att göra husrannsakan hos annan var uppfyllda. Syftet med husrannsakan var att se om det i lokalen fanns ytterligare narkotika som kunde kopplas till föra- ren. Han har varken sett det gods eller de pengar som påstås ha försvunnit i samband med husrannsakan. I ärendet borde det ha upprättats en anmälan om överlåtelsebrottet i lokalen eftersom det var en av grunderna för beslutet. Så skedde dock inte. redovisade följande rättsliga reglering: Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa stadgar 28 kap. 1 § första stycket att husrannsa- kan får företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe för att söka efter före- mål som kan tas i beslag eller i förvar eller annars för att utröna omständig- heter som kan vara av betydelse för utredning om brottet eller om förver- kande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § . För att en husrannsakan ska få ske krävs enligt första stycket att det fö- rekommer anledning att anta att ett brott har begåtts. Syftet med åtgärden får alltså inte vara att upptäcka brottet eller att förebygga ett brott (se NJA II1933 s. 113). [Se m.fl., kommentaren till 28 kap. 1 § första stycket , Zeteo, .] Enligt 28 kap. 1 § andra stycket får husrannsakan hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet företas bara om brot- tet har begåtts hos honom eller henne eller om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att det vid husrannsakan ska påträffas föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller att annan ut- redning om brottet eller om förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § kan vinnas. JO har tidigare uttalat att formuleringen ”synnerlig anledning” närmast torde tolkas som att det ska föreligga en eller flera faktiska omständigheter som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att man kommer att påträffa föremålet eller vinna utredningsresultat. [JO 1985/86 s. 123 och 1988/89 s. Enligt Rättegång III (7 uppl. s. 114) krävs det ”mycket starka skäl”. Andra stycket medför också att de i första stycket angivna förutsättning- arna inte kan utgöra tillräcklig grund för en husrannsakan annat än hos den som är skäligen misstänkt för brottet. För att en person ska vara skäligen misstänkt för ett brott krävs att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka talar för att personen ifråga har begått den gärning som misstanken avser. [Se m.fl., kommentaren till 28 kap. 1 § andra stycket , Zeteo, .] Enligt 28 kap. 3 § andra stycket får husrannsakan un- der vissa förutsättningar vidare företas i en lokal som brukar användas ge- mensamt av personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet. [Mo- torcykelklubbars lokaler nämns i motiven till bestämmelsen, se prop. 1997/98:181 s. Det krävs bl.a. att det finns en misstanke om ett konkret P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 brott för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver och att det finns särskild anledning att anta att ändamålet med rannsakningen kommer att uppfyllas. En husrannsakan i sådana lokaler som avses i bestämmelsen får således inte göras utan en föregående prövning av sannolikheten för att den kom- mer att medföra det avsedda resultatet. [Se m.fl., kommentaren till 28 kap. 3 § andra stycket , Zeteo, .] Det krävs att det objektivt sett måste framstå som berättigat att förvänta sig det avsedda resultatet [prop. 1997/98:181 s. Därtill finns alltid att beakta proportionalitetsprincipen som innebär att en myndighet inte får använda mer ingripande åtgärder än vad som krävs med hänsyn till ändamålet. En åtgärd får vidtas mot en person bara om skä- len för åtgärden uppväger det besvär som åtgärden innebär för den som drabbas. Se bland annat 8 § polislagen och 28 kap. 3 a § . redovisade följande bedömning: I nu aktuellt fall förelåg brottsmisstankar mot person som setts lämna en mc-klubbs adress i en personbil (nedan kallad föraren). Misstan- karna avsåg bl.a. ringa narkotikabrott (eget bruk) och ringa narkotikabrott genom innehav av tre tabletter av ett narkotikaklassat läkemedel. Det var polisinspektör som beslutade om husrannsakan i mc-klub- bens lokal. Hans yttrande i ärendet får tolkas på det sättet att beslutet om husrannsakan grundades utifrån den misstanke om innehav som fanns av- seende föraren. Den misstanken ska enligt DD ha föranlett att det även fanns en vidare misstanke om att föraren skulle kunna ha haft mer narkotika som han förvarade i lokalen alternativt att någon annan i lokalen skulle ha haft narkotika, från vilken föraren skulle ha erhållit den narkotika som hade påträffats på honom. Omständigheterna – att en narkotikapåverkad person stoppas med tre tabletter av ett narkotikaklassat läkemedel strax efter att ha lämnat en viss lokal – kan emellertid inte i sig anses ha varit sådana konkreta omständig- heter som med tillräcklig styrka talade för att föraren var skäligen misstänkt för annat brott än innehavet av de tre narkotikaklassade tabletterna, så som t.ex. överlåtelse, förvaring eller annan hantering av narkotika. För skälig misstanke om annat brott hade krävts ytterligare konkreta omständigheter. Inte heller kan någon annan sägas bli skäligen misstänkt enbart utifrån de nämnda omständigheterna. Någon anmälan avseende annan misstanke mot föraren, eller annan, hade inte heller upprättats innan beslut om husrannsa- kan i lokalen. Mot den bakgrunden kan det inte sägas ha funnits någon skälig miss- tanke om begånget brott som grundade rätt för polisen att besluta om hus- rannsakan i det aktuella fallet. Misstanken avseende innehavet av de tre tabletterna i sig, gav inte någon grund för beslut om husrannsakan. En hus- rannsakan får, som beskrivits ovan, aldrig syfta till att upptäcka ny brotts- lighet. Även om det hade funnits omständigheter som gjorde föraren skäligen misstänkt för annat brott än enbart innehavet av de tre tabletterna kan det ifrågasättas om förutsättningarna för 28 kap. 1 § andra stycket rättegångs- balken ändå hade varit för handen. För att få genomföra husrannsakan hos annan än den skäligen misstänkta ställs strängare krav. Då skulle brottet antingen ha begåtts där eller så skulle det ha funnits faktiska omständigheter som på ett påtagligt sätt hade gett fog för att förvänta sig att påträffa efter- sökt föremål eller vinna utredningsresultat. För att 28 kap. 3 § andra stycket skulle ha varit till- lämpligt skulle det ha förutsatt en misstanke om ett konkret brott för vilket är föreskrivet fängelse eller däröver. Dessutom skulle det ha krävts 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L att det funnits särskild anledning att anta att ändamålet med husrannsakan skulle ha uppfyllts. I det aktuella fallet var upprinnelsen till agerandet från polisens sida en misstanke om ringa narkotikabrott med fängelse som högsta straff i straffskalan. Straffvärdet för det aktuella innehavet uppgår uppskatt- ningsvis till ett lägre antal dagsböter. Mot den bakgrunden och med beak- tande av övriga omständigheter, så som de framkommit i utredningen, kan en husrannsakan under alla omständigheter inte anses ha varit en propor- tionerlig åtgärd att vidta. Påstående om förkommet gods och pengar Det som har kommit fram i utredningen ger inte grund för några uttalanden om påståendet att det försvunnit föremål och/eller kontanter. Det finns inte heller någon anteckning beträffande de påstådda föremålen i beslagsproto- kollet. Det beslagtagna kassaskåpet har enligt uppgift inte öppnats. Polisinspektör har fört fram att beslut om husrannsakan fattas i flertalet liknande fall. Utredningen ger emellertid inte ett tillräckligt underlag för någon slutsats i den frågan. nationella operativa avdel- ning () har meddelat att det arbetssätt som använts i det nu aktuella ärendet, dvs. spaning med efterföljande tillslag, är vedertaget inom myn- digheten. I detta fall borde dock, enligt , underlaget till beslutet och syftet med detsamma ha övervägts mer noggrant samt även dokumenterats på ett bättre sätt. konstaterar således avslutningsvis att det mot bak- grund av vad som inträffat finns anledning att framhålla vikten av att den som beslutar om husrannsakan, i varje enskilt fall gör en noggrann prövning av de faktiska omständigheterna och de rättsliga förutsättningarna för be- slutet. Det är självfallet också angeläget att grunderna för sådana beslut do- kumenteras på ett omsorgsfullt sätt. Anmälaren kommenterade yttrande och angav bl.a. att mo- biltelefonen har kommit till rätta men att det belopp i kontanter som låg i baren och nycklarna till lokalen fortfarande saknas. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: Granskningens omfattning och rättslig reglering Jag har inriktat min granskning på frågorna om det fanns rättslig grund för be- slutet om husrannsakan och anmälarens påstående att viss egendom försvunnit i samband med husrannsakan. Jag går därför inte in på andra frågor som aktu- aliserats vid granskningen. Mot bakgrund av vad som förekommit i ärendet finner jag dock anledning att utförligt redogöra för vissa delar av regleringen om husrannsakan. har i sitt yttrande redogjort för ordalydelsen av bl.a. be- stämmelsen om s.k. reell husrannsakan i 28 kap. 1 § (RB) och annan relevant rättslig reglering. Jag vill också nämna bestämmelsen i 2 kap. 6 § första stycket regeringsfor- men om att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. husrann- P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Skyddet får dock under vissa förutsättningar begränsas genom lag. Ett tvångsmedel får vidare användas endast för det ändamål som angetts i den be- stämmelse som reglerar tvångsmedlet och om det finns ett påtagligt behov av åtgärden och det avsedda resultatet inte kan åstadkommas med andra, mindre ingripande åtgärder (ändamåls- respektive behovsprincipen). Grundläggande förutsättningar för husrannsakan enligt 28 kap. 1 § RB Misstankekrav och tillåtna ändamål En grundförutsättning för att använda tvångsmedlet är enligt första stycket i 28 kap. 1 § RB att det finns anledning att anta att ett brott som har fängelse i straffskalan har begåtts. Det rör sig alltså om en låg grad av misstanke som inte förutsätter att ett brott konstaterats utan endast att det finns anledning till miss- tanke om det. Misstanken måste dock gälla en konkret brottslig gärning, även om det inte är nödvändigt att man känner till brottets alla detaljer eller exakt när eller hur det förövats. Det räcker således inte med en allmän misstanke om att någon eller några ägnar sig åt brottslig verksamhet. (Se i SvJT 1982 s. 658 och m.fl., Rättegång V, åttonde uppl. Misstankegraden är densamma som gäller för exempelvis att inleda en förundersökning (se 23 kap. 1 § RB). I nämnda stycke anges vidare för vilka ändamål som åtgärden får vidtas, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter av betydelse för utredning om brottet. Syftet med åtgärden får inte vara att upptäcka eller förebygga ett brott (se NJA II 1933 s. 113). För att man ska kunna anse att husrannsakan företas för ett av de angivna ändamålen krävs att det finns en eller flera omständigheter som på objektiv grund ger an- ledning till ett antagande att något av betydelse för en viss bestämd brottsut- redning ska anträffas på den aktuella platsen. Kravet på stöd för antagandet kan visserligen sättas ganska lågt, men den eller de omständigheter som åberopas ska på ett rimligt sätt koppla samman brottet med den plats där husrannsakan är tänkt att genomföras. (Se JO 1993/94 s. 92. Se också SOU 1995:47 s. Fanns det anledning att anta att ett narkotikabrott begåtts i lokalen? Sedan ”föraren” stoppats kom det fram att han var narkotikapåverkad och in- nehade tre narkotikaklassade tabletter. Misstanken om narkotikabrott i lokalen baserades dock inte på några uppgifter från föraren eller konkreta iakttagelser av vad som skett i lokalen. Den får i stället närmast betecknas som resultatet av DD:s egna slutsatser av de nämnda förhållandena tillsammans med vad han uppgett om att föraren endast var inne i lokalen och sin kännedom om föraren och mc-klubben från andra sammanhang som hade med narkotika- hantering att göra. Jag är tveksam till om de uppgifter som hade framkommit i ärendet gav upphov till en så pass konkret misstanke att det fanns anledning att anta att ett narkotikabrott begåtts i lokalen vid den aktuella tidpunkten. Med hänsyn till det bedömningsutrymme som finns i denna typ av frågor vill jag dock inte föra fram någon kritik mot DD:s slutsats. Med den utgångspunkten har jag inte 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L heller någon anledning att kritisera att åtgärden vidtogs för att utröna omstän- digheter som kunde ha betydelse för utredning om brottet och att söka efter föremål som kunde tas i beslag. Husrannsakan hos den som inte är skäligen misstänkt för brottet I protokollet över husrannsakan har det angetts att husrannsakan inte gjordes hos den som var skäligen misstänkt för brottet. Jag förstår de uppgifter som DD lämnat i utredningen hos JO som att han inte heller i efterhand ansett att så var Inte heller i övrigt framgår det av utredningen att husrannsakan gjordes hos någon som var skäligen misstänkt. Det finns därför inte anledning för mig att gå in på frågan om ”föraren”, eller någon annan, var skäligen misstänkt för narkotikabrott i lokalen. Den fråga som jag i stället har att ta närmare ställning till är om det fanns förutsättningar att i enlighet med andra stycket i 28 kap. 1 § RB göra husrann- sakan hos någon som inte var skäligen misstänkt för det brott som husrannsa- kan avsåg, eller med ord ”hos annan”. Den som inte är misstänkt för brott har naturligtvis ett berättigat intresse av att inte utsättas för en husrannsakan om det inte finns starka skäl för det. en husrannsakan ska genomföras hos någon som inte är skäligen misstänkt för brott ställs det därför av integritetsskäl höga krav på att åtgärden kan förväntas leda till att ändamålet uppfylls. I lagtexten är det uttryckt som att husrannsakan i dessa fall får göras endast om brottet har begåtts hos honom eller henne eller om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att det vid husrannsakan bl.a. ska anträffas föremål som kan tas i beslag eller att annan utredning om brottet kan vinnas. Vid denna prövning handlar det alltså inte om hur starka misstankarna mot en viss person är utan om att bedöma hur sannolikt det är att syftet med hus- rannsakan kommer att uppnås. De omständigheter som grundar misstanken kan dock naturligtvis också ha betydelse vid bedömningen av vad som kan förvän- tas bli påträffat vid husrannsakan. Kravet på ”synnerlig anledning” Kravet på ”synnerlig anledning” har av JO ansetts innebära att det ska föreligga en faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att anträffa föremålet eller vinna annan utredning om brottet (se bl.a. 1985/86 s. 23 och 1988/89 s. 68). JO:s sätt att formulera kravet synes vara ac- cepterat men det har förts fram olika uppfattningar om hur det kan beskrivas med användning av mer traditionella beviskrav. Platsen för brottet respektive gripandet av den misstänkte får som lagtexten är konstruerad förstås som exempel på fall när det finns synnerlig anledning att anta att syftet med åtgärden kommer att uppnås. På sådana platser får alltså husrannsakan alltid göras. I dessa fall har lagstiftaren således ansett att det finns fog att tro att husrannsakan kan leda till att föremål kan påträffas eller iaktta- gelser göras av intresse för utredning av brottet. (Se , Rättegångsbalk [1942:740] 28 kap. 1 §, Lexino, . Se också SOU 1995:47 s. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Innebörden av att ”brottet har begåtts” på en viss plats DDhar i sin argumentation om varför det fanns förutsättningar att göra en hus- rannsakan hos någon som inte var skäligen misstänkt för brottet, lyft fram att det misstänkta brottet hade begåtts i lokalen. Jag vill med anledning av det säga något ytterligare om förutsättningarna för en husrannsakan på en brottsplats. Det anges inte något beviskrav för rekvisitet ”om brottet har begåtts hos honom eller henne”, eller med andra ord med vilken grad av säkerhet det ska kunna sägas att den plats där husrannsakan är tänkt att genomföras är brotts- platsen. Rent språkligt skulle bestämmelsen kunna läsas så att ”brottet” syftar tillbaka på vad som sägs i första stycket och att det därför skulle vara tillräckligt att det finns anledning att anta att brottet begåtts på den plats där husrannsakan är tänkt att genomföras. Det finns dock flera skäl som talar mot en sådan tolk- ning. Till en början ska noteras att motsvarande bestämmelse lag om vissa tvångsmedel i brottmål, som i väsentliga avseenden var förebild till da- gens reglering, inte inbjöd till en sådan läsning. Även ändamålsskäl och syste- matiska skäl talar i samma riktning. Jag redogör för dem i det följande. Förhållandet att det för en husrannsakan ”hos annan” ställs stränga krav på att åtgärden kan förväntas ge resultat talar för att det med en hög grad av säker- het ska kunna sägas att den plats där husrannsakan är tänkt att genomföras är brottsplatsen. När det gäller platsen där den misstänkte har gripits, som är det andra exemplet på när synnerlig anledning finns, torde det inte finnas något utrymme för oklarhet om var den är. Lagtextens uppbyggnad i andra stycket talar således för att lagstiftaren ansett att det i princip ska vara säkert att den aktuella platsen är brottsplatsen för att kravet på ”synnerlig anledning” ska vara uppfyllt redan av det skälet. En jämförelse med vad som avses med liknande rekvisit i ger ytterligare stöd för denna uppfattning. Enligt 23 kap. 8 § första stycket RB är den som befinner sig på en plats ”där ett brott förövas” skyldig att följa med till ett förhör. JO har uttalat att det rekvisitet ska förstås på det sättet att det för polisen måste stå klart att förhörspersonen befinner sig på en brottsplats och att det alltså inte är tillräckligt med allmänna misstankar i det hänseendet (se JO:s beslut , dnr 1628-1983, och JO 2018/19 s. 415). Vidare används i 27 kap. 20 c § RB om hemlig kameraövervakning rekvisi- tet ”den plats där brottet har begåtts”. De exempel som ges i förarbetena på när den bestämmelsen kan vara tillämplig talar för att det även där krävs att det står klart att brottet begåtts på den plats där övervakningen ska ske (se prop. 2002/03:74 s. 41 f. och 54 samt , Straffprocessuella tvångsmedel, fjärde uppl. s. 561 f.). Mot denna bakgrund anser jag att rekvisitet ”om brottet har begåtts hos ho- nom eller henne” i 28 kap. 1 § andra stycket RB förutsätter att det står klart att platsen för husrannsakan verkligen är brottsplatsen. Det räcker således inte att det skäligen kan misstänkas, eller ens att det är sannolikt, att brottet har begåtts på en viss plats för att enbart den omständigheten ska anses uppfylla kravet på synnerlig anledning att husrannsakan ska leda till att syftet med åtgärden upp- nås. 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Kravet på ”synnerlig anledning” var inte uppfyllt i detta fall I det nu aktuella fallet framgår det inte av DD:s uppgifter varför det vid tillfället bedrevs spaning mot lokalen mer än att mc-klubben är lokalt känd för narkoti- kahantering. Enbart det förhållandet att lokalen användes av personer som kunde misstänkas för att ägna sig åt brottslig verksamhet är dock inte tillräck- ligt för att det skulle finnas fog att förvänta sig att ändamålet med husrannsakan i lokalen skulle uppfyllas (se också nedan om den särskilda bestämmelsen 28 kap. 3 § andra stycket RB). Det har från DD:s sida inte gjorts gällande att det fanns ytterligare konkret utredning, exempelvis i form av tips eller spanings- eller underrättelseuppgif- ter, om att det förekom narkotikahantering i lokalen vid den aktuella tidpunk- ten. De omständigheter som kom fram sedan ”föraren” stoppats talar inte med någon nämnvärd styrka för att syftet med husrannsakan skulle uppnås. Sammantaget bedömer jag att de omständigheter som DD har lyft fram inte var tillräckliga för att det skulle ha stått klart att narkotikabrott begåtts i lokalen eller att det av andra omständigheter förelåg synnerlig anledning till att ända- målen med husrannsakan skulle uppfyllas. Beslutet om husrannsakan i lokalen hade således inte stöd i bestämmelsen i 28 kap. 1 § RB. Husrannsakan med stöd av 28 kap. 3 § andra stycket RB? Som framgått spanade polisen på lokalen eftersom den innehades av en mc- klubb som polisen misstänkte för narkotikahantering. I 28 kap. 3 § andra stycket RB finns en särskild bestämmelse för husrannsakan i en lokal som bru- kar användas gemensamt av personer som kan antas ägna sig åt brottslig verk- samhet. I en sådan lokal får en husrannsakan göras, för de ändamål som avses i bl.a. 28 kap. 1 § RB, om det förekommer anledning att brott har förövats för vilket det är föreskrivet fängelse eller däröver och det finns särskild an- ledning att anta att ändamålet med åtgärden kommer att uppfyllas. Detta gäller dock inte en lokal som huvudsakligen utgör bostad. Utredningen hos JO ger inte något tydligt besked om DD övervägde förut- sättningarna enligt 28 kap. 3 § andra stycket RB inför beslutet om husrannsa- kan. Jag finner ändå anledning att uttala mig om huruvida det fanns stöd för husrannsakan enligt den bestämmelsen. Syftet med regleringen är att möjliggöra husrannsakan bl.a. hos vissa mc- klubbar under mindre stränga förutsättningar än enligt 28 kap. 1 § RB. När det gäller vilka lokaler som bestämmelsen är tillämplig på uttalades i propositionen att ”kan antas” avser såväl misstankarna om verksamheten som vilka personer som ägnar sig åt den. Uttrycket är avsett att markera att det inte är någon särskilt hög tröskel och att polisen när det gäller grupper som står under deras uppsikt, genom t.ex. spanings- eller underrättelseverksamhet, i allmänhet redan har till- räckligt underlag för att dra denna slutsats. Misstankarna ska, till skillnad från när det gäller det brott som föranleder husrannsakan, avse brottslig verksamhet. Det är alltså inte fråga om misstankar om konkreta brott som avses. (Se prop. 1997/98:181 s. 47 f.) P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Kravet på ”särskild anledning” För att en husrannsakan ska få genomföras i en nu avsedd lokal krävs det alltså att det finns särskild anledning att anta att ändamålet med åtgärden kommer att uppfyllas. Detta anses utgöra ett klart lägre krav än vad som följer av kravet på ”synnerlig anledning” i 28 kap. 1 § andra stycket RB. Kravet på ”särskild an- ledning” anses innebära att en husrannsakan inte får företas utan en föregående prövning av sannolikheten för att den kommer att medföra det avsedda resul- tatet. I det ligger att det objektivt sett måste framstå som berättigat att förvänta sig det avsedda resultatet. Enligt propositionen till bestämmelsen har det lägre ställda kravet balanserats bl.a. av att misstanken måste avse ett brott för vilket är föreskrivet fängelse . (Se a. prop. s. 25 f. och 48.) Enligt min mening måste bedömningen av om det finns särskild anledning att anta att ändamålet med åtgärden kommer att uppfyllas göras utifrån kon- kreta omständigheter.