frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — heten startat varit ett fungerande koncept. Endast har ett ar- rangemang behövt stoppas. Förvaltningen ser det som att arrangörerna av festivalen medvetet utnytt- jade en verksamhet som vänder sig till unga människor, som söker ett tryggt sammanhang, för att föra fram budskap som de inte ville, vågade eller kunde stå upp för under hela den tid som arrangemanget planerades. Nämnden anförde att AA:s medverkan i panelsamtalet stoppats på sakliga grunder och att nämnden brustit varken i saklighet eller opartiskhet. DD kommenterade nämndens yttrande. Enligt 1 kap. 9 § RF ska förvaltningsmyndigheter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip. Den innebär bl.a. att en enskild inte får särbehandlas på grund av personliga förhållanden såsom tro, åskådning, ras, hudfärg, ursprung, kön, ålder, nationalitet, språk, samhällsställ- ning eller förmögenhet, om det inte finns rättsligt stöd för det. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 1 RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som regeringsformen ger innebär att en myndighet inte utan lagstöd får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning. Yttrandefriheten får begränsas genom lag bl.a. med hänsyn till allmän ordning och säkerhet (2 kap. 23 § första stycket RF). Vid bedömandet av vilka begränsningar som får göras ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter (2 kap. 23 § andra stycket RF). Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () innehåller skydd för yttrandefriheten. I artikel 10 anges att var och en har rätt till yttrandefrihet och att denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentliga myndigheters inblandning och oberoende av territo- riella gränser. Objektivitetsprincipen har aktualiserats i ett flertal ärenden hos Justitiekans- lern (JK) och JO. JK uttalade i ett beslut att det måste anses strida mot regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet samt mot grunderna för yttrandefriheten att ute- stänga en konstnär från att delta i en utställning som arrangeras av ett offentligt organ med hänvisning till innehållet i det konstverk som han ville ställa ut (se JK:s beslut , dnr ). I ett ärende hos JO hade en kommun avbokat en musikgrupp från en festival med motiveringen att gruppen hade en väldokumenterad historik som inte stämde överens med kommunens värdegrund. JO uttalade i sitt beslut att en Ö V R I G T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 kommun som deltar som arrangör av en musikfestival har stor frihet att be- stämma vilken inriktning man vill att festivalen ska ha, vilket slags musik som ska förekomma och vilka artister man vill anlita. Om kommunen överväger att avboka en redan bokad artist kan dock objektivitetsprincipen bli aktuell i större utsträckning. Ett sådant beslut får inte vara godtyckligt, och det får t.ex. inte grundas på de åsikter som artisten står för. JO konstaterade att det kan vara sakligt motiverat att avboka en artist av ordnings- eller säkerhetsskäl eller om man befarar att ett framförande av en artist kommer att innefatta ett brott. Fö- reträdare för det allmänna får dock inte vidta åtgärder som har karaktär av sanktioner för att någon utnyttjat rätten att uttrycka sina åsikter. Detta innebär att företrädare för det allmänna, med hänsyn till yttrandefriheten, som utgångs- punkt får acceptera att uttalanden som de inte delar eller till och med finner olämpliga har gjorts av t.ex. en artist som ska uppträda på ett kommunalt ar- rangemang. Kommunens beslut stred enligt JO mot objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § RF. (Se JO 2016/17 s. Ett annat ärende hos JO rörde uthyrningen av ett kommunalt biblioteks hör- sal. JO uttalade i sitt beslut att ett kommunalt bibliotek, inom ramen för de grundlagsfästa principerna om objektivitet och yttrandefrihet, har rätt att fritt bestämma i vilken utsträckning och för vilka ändamål dess lokaler ska upplåtas. För att urvalet inte ska komma i konflikt med de nämnda principerna är det en fördel om det finns fastställda riktlinjer eller rutiner för hur urvalet ska göras. De riktlinjer eller rutiner som fastställs måste vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan olika framställningar eller framföranden på grund av deras innehåll. (Se JO 2016/17 s. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: Den fråga som jag har att ta ställning till är om förvaltningens krav på att AA:s medverkan i panelsamtalet skulle ställas in var förenligt med regeringsformens krav på objektivitet. Av utredningen i ärendet framgår att arrangerades i lokaler som tillhandahölls av stadsdelsförvaltning. har i sitt yttrande framhållit att kommunen var medarrangör, nå- got som DD har invänt mot. Jag anser inte att frågan om kommunen var att betrakta som medarrangör har någon avgörande betydelse i det här ärendet och går därför inte närmare in på det. Inte heller anser jag att frågan om huruvida arrangörerna bakom medvetet bröt mot ett förtroende och förde förvaltningens företrädare bakom ljuset i fråga om AA:s medverkan i panel- samtalet har någon betydelse i ärendet. Det är utrett att företrädare för förvaltningen vid mötet med festivalarrangö- rerna förklarade att AA inte fick medverka i det planerade panelsamtalet och alltså i praktiken krävde att AA:s medverkan skulle ställas in. Av handlingar som lämnades in till JO i samband med anmälan, bl.a. en transkription av en inspelning från mötet, framgår att företrädarna för förvalt- ningen inte hade något att invända i sig mot att filmen 2.0 visades på festivalen eller att det hölls ett panelsamtal efter visningen. 2 021 /2 2:JO1 Ö V R I G T det var AA:s medverkan som de motsatte sig och uttryckte det bl.a. som att ”det handlar om den här personen helt enkelt”. I det mejl från sektorchefen som arrangörerna fick del av den angavs bl.a. att förvaltningen inte samarbetar med verksam- heter eller personer som den inte kan vara säker på ställer sig bakom demokrati och mänskliga rättigheter och att AA därför inte kunde vara en del av program- met. I sitt yttrande till JO har nämnden skrivit att förvaltningen hade entydig in- formation om att AA hade tydliga kopplingar till extrema miljöer och att hon vid ett flertal tillfällen gjort uttalanden och haft ståndpunkter som visat att det inte gick att vara säker på att det som skulle sägas under panelsamtalet var för- enligt med stads värdegrund. Nämnden har också fört fram att för- valtningen i varje enskilt fall måste säkerställa att det som uttrycks på evene- mang i kommunens lokaler där förvaltningen står som medarrangör inte står i strid med stadens värdegrund. Som framgått ovan är det som utgångspunkt inte förenligt med 1 kap. 9 § RF att en myndighet grundar ett beslut enbart på de åsikter som en person ger – eller förväntas ge – uttryck för. I nämndens yttrande till JO anges det att man befarade att AA skulle ge uttryck för sina åsikter under panelsamtalet. Av yttrandet framgår dock inte närmare vilka dessa åsikter var. Nämnden har inte redovisat att det gjordes några överväganden i fråga om risken för att AA skulle begå brott under panelsamtalet, t.ex. uppvigling, förtal eller hets mot folkgrupp, eller att hennes medverkan kunde orsaka ordnings- eller säkerhetsproblem. I nämndens yttrande nämns visserligen helt kort att per- sonalen genom AA:s medverkan utsattes för säkerhetsrisker eftersom hon är en kontroversiell person. Detta utvecklas dock inte närmare och det var inte heller något som lyftes fram i de skäl som förvaltningen angav i samband med att den krävde att AA:s medverkan skulle ställas in. Nämnden har i sitt yttrande till JO inte heller påstått att AA under panelsamtalet faktiskt agerade brottsligt eller att det förekom ordnings- eller säkerhetsrelaterade problem vid genomförandet. Sammanfattningsvis kan jag inte tolka utredningen på något annat sätt än att det avgörande skälet för förvaltningens krav att AA:s medverkan i panelsam- talet skulle ställas in var de åsikter som hon kunde tänkas föra fram. Några sakliga skäl för förvaltningens agerande har inte redovisats. stadsdelsförvaltning har därför, särskilt med beaktande av det skydd för yttran- defriheten som kommer till uttryck i 2 kap. 1 § RF, agerat i strid med objekti- vitetsprincipen i 1 kap. 9 § RF. i kritiseras för detta. Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ö V R I G T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Fråga om behörighet att pröva tvist rörande advokatverksamhet (Dnr 9136-2019) Beslutet i korthet: Ett dödsbo hade ansökt om boutredningsman och en bi- trädande jurist vid en advokatbyrå hade tilldelats uppdraget. Efter att ha framfört klagomål över boutredningsmannens arbete till advokatbyrån hän- visades dödsboet till . Den nämn- den tog dock inte upp klagomål från juridiska personer, t.ex. dödsbon. Dödsboet lämnade in en anmälan till () som dock avvisade anmälan på den grunden att nämnden inte var behörig att pröva tvisten. hänvisade till att arvodestvister och andra krav som en konsument riktar mot en advokat eller en advokatbyrå prövas av . Enligt det regelverk som styr konsumenttvistnämndens verksamhet omfattas emellertid inte dödsbon av definitionen av konsument. ChefsJO uttalar i beslutet att det inte finns någon regel som uttryckligen undantar tvister om advokatverksamhet från ARN:s verksamhetsområde. Sådana bestämmelser har dock funnits i tidigare gällande förordningar som reglerat ARN:s verksamhet. Enligt chefsJO är det tydligt att lagstiftarens avsikt varit att undanta tvister som rör advokatverksamhet från ARN:s behörighetsområde och att den i ärendet uppkomna situationen verkar bero på omständigheter som lag- stiftaren inte förutsett. ChefsJO uttalar i beslutet att hon mot bakgrund av omständigheterna inte finner tillräcklig anledning att kritisera för underlåtenheten att pröva dödsboets anmälan. Med hänvisning till den oklarhet som enligt chefsJO finns i lagstiftningen i de aktuella avseendena lämnas en kopia av beslutet till regeringen för kännedom. I en anmälan som kom in till JO framförde AA klagomål mot (). Hon anförde bl.a. följande: Hon är en av fyra delägare i ett dödsbo som hade ansökt om boutrednings- man. Detta uppdrag fick en biträdande jurist vid en advokatbyrå. Dödsboet var missnöjt med boutredningsmannens arbete och framförde klagomål till advo- katbyrån, som hänvisade dödsboet till konsumenttvist- nämnd. Den nämnden tog dock endast upp klagomål från konsumenter och inte från juridiska personer, t.ex. dödsbon. Dödsboet skickade därefter en anmälan till . Nämnden avvisade dock anmälan eftersom den inte ansåg sig behörig att pröva saken och hänvisade dödsboet till konsumenttvistnämnden. Dödsboet skickade efter detta in en ny anmälan till , men nämnden betraktade denna som en begäran om om- prövning av avvisningsbeslutet. 2 021 /2 2:JO1 Ö V R I G T Handlingar i ärendet begärdes in och granskades. En föredragande vid JO be- gärde även in muntliga upplysningar från . Av handlingarna framgick bl.a. att AA genom en fullmakt hade företrätt dödsboet vid , men att myndig- heten hade registrerat AA och inte dödsboet, som anmälare. hade även genom ett beslut avvisat anmälan med hänvisning till att arvodestvister och andra ekonomiska krav som en konsument riktar mot en advokat eller advokat- byrå prövas av . ansåg sig där- för inte behörig att pröva den aktuella tvisten. Anmälan remitterades därefter till för yttrande. JO begärde även att myndigheten skulle yttra sig över vissa frågor, vilka framgår av yttrandet. I sitt remissvar anförde , genom nämndens ordförande, bl.a. följande: anmälde till (Änr 2019-07534). avvisade nämnden hennes anmälan med följande motivering: prövar tvister efter anmälan av en konsument. Med konsument avses i nämndens instruktion dels en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför när- ingsverksamhet, dels dödsbon. Nämnden prövar dock inte alla tvister; en del tvister är undantagna. Arvodestvister och andra ekonomiska krav som en konsument riktar mot en advokat eller en advokatbyrå prö- vas av advokatsamfunds . Allmänna re- klamationsnämnden får därför inte pröva sådana tvister. Mot bakgrund av detta får nämnden inte pröva den tvist som anmälts i detta ärende. Nämnden hänvisade härvid till 6 och 25 §§ förordningen (2015:739) med instruktion för samt lagen (2015:671) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden. begärde AA ut samtliga handlingar i ärendet och den inkom AA med en handling där det framgick att hon hade an- mält till JO. gjorde en handläggare på följande anteckning. Jag ringer anm och upplyser om möjligheten att göra en ny anm, anm svarar att hon vill att vi lägger upp en ny anm med de handlingar hon skickat in i ärendet. Upplyser om att en ny jurist kommer att titta på det nya ärendet men att jag inte kan föregripa en bedömning av vad den juristen kommer att komma fram till om nämndens behörighet. lades ett omprövningsärende (änr 2019-12648) upp och de handlingar som kommit in efter det att AA fått sitt beslut flyttades över från det ursprungliga ärendet (änr 2019-07534) till omprövningsärendet. beslutade nämnden att inte bevilja omprövning. AAhar anmält till JO och gjort gällande att borde ha prövat hennes tvist eftersom enligt förordning (2015:739) med instruktion för ska pröva anmälningar från dödsbon. Med anledning av AA:s anmälan har JO ställt tre frågor till nämnden. Frå- gorna besvaras nedan. Ö V R I G T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Varför registrerades AA och inte dödsboet som anmälare? Att AA registrerades som anmälare beror med största sannolikhet på att hon i det elektroniska anmälningsformuläret själv angett sig som anmälare. Denna uppgift fördes sedan med automatik in i ARN:s ärendehanteringssy- stem. Att uppgiften senare inte ändrades synes vara ett förbiseende från nämndens sida. har vidtagit åtgärder i syfte att undvika att liknande misstag upprepas. Anser att nämnden inte är behörig att pröva arvodesfrågor mellan ett dödsbo och en advokat eller biträdande jurist vid en advokatbyrå? är en tvistlösning som avses i 4 § första stycket lagen (2015:671) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden (1 § ARN:s instruktion). Myndigheten ska efter anmälan av en konsument re- kommendera en lösning av bl.a. tvister mellan konsumenter och näringsid- kare som härrör från ett avtal om köp av en vara, tjänst eller annan nyttighet (3 §). Med konsument avses enligt nämndens instruktion dels en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverk- samhet, dels dödsbon. Denna definition skiljer sig från den definition som återfinns i EU-direktivet om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister där konsument definieras som ”en fysisk person som agerar för ändamål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten”219. ARN:s definition av konsument är alltså vidare än direktivets. Definitionen i ARN:s instruktion är även i allmänhet något vidare än enligt annan konsumenträttslig lagstiftning. Tillägget om dödsbon infördes på begäran av , så att även tvister avseende begravningstjänster som anmäldes av dödsbon skulle kunna prövas av nämnden (se betänkande 1997/98:LU21 s. 35). Vid implementeringen av EU-direktivet fann utredningen att tillägget om dödsbon skulle vara kvar i instruktionen eftersom detta inte ansågs strida mot direktivet.220 prövar inte tvister som kan prövas eller har prövats av en annan tvistlösning som har godkänts enligt lagen (2015:671) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden (6 § ARN:s instruk- tion). är en sådan nämnd. prövar arvodestvister eller andra ekonomiska krav som en konsument riktar mot en advokat eller en advokatbyrå (57–58 §§ stadgarna för ). Det innebär att inte prövar tvister som rör advokatverksamhet. Redan innan inrättades fanns det ett undantag i ARN:s instruktion för tvister rörande advokatverksam- het.221 Detta undantag var föremål för en ingående diskussion vid imple- menteringen av EU-direktivet.222 Den slutsats som utredningen kom fram till var att konsumenttvister rörande advokatverksamhet även i fortsätt- ningen skulle undantas från ARN:s kompetensområde. Detta eftersom den då planerade levde upp till kraven enligt direktivet samt att den nämnden skulle komma att fylla en viktig funktion när det gällde prövning av konsumenttvister rörande 219Se artikel 4 i och rådets direktiv /11/EU av om alter- nativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv /22/EG. 220Se SOU 2014:47 s. 178. 221Se 4 § 4 i numera upphävda förordning (2007:1041) med instruktion för Allmänna rekla- mationsnämnden. 222Se SOU 2014:47. 2 021 /2 2:JO1 Ö V R I G T advokatverksamhet.223 Frågan om definition av konsument även skulle omfatta dödsbon diskuterades inte. Eftersom inte prövar anmäl- ningar från dödsbon finns det en lucka mellan ARN:s instruktion och stad- garna för . En lucka som lagstif- taren inte verkar ha förutsett. Det står dock klart att lagstiftarens avsikt ald- rig har varit att ska pröva tvister rörande advokatverksamhet. Tvärt- om var utredningens uttryckliga ståndpunkt att dessa tvister även i fortsätt- ningen skulle undantas från ARN:s kompetensområde. Detta oaktat av att definitionen av konsument i ARN:s instruktion omfattar dödsbon. anser sig mot den ovan beskrivna bakgrunden inte vara behörig att pröva tvister som rör advokatverksamhet. Vilka avvägningar gjorde avseende anmälarens begäran som framfördes vid ett telefonsamtal ? De avvägningar som gjordes med anledning av telefonsamtalet var att ett nytt ärende i form av ett omprövningsärende skulle läggas upp. Ett ompröv- ningsärende lades därefter också upp och nämnden fat- tade beslut i det ärendet . AA fick tillfälle att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO följande: Ett dödsbo räknas som ett självständigt rättssubjekt i form av en juridisk person (se m.fl., Del II [Version 6z, ], kommentaren till 18 kap. under . Regler om ARN:s handläggning ARN:s handläggning av tvister regleras i förordningen (2015:739) med in- struktion för . Av förordningens 2 § 1 framgår att med begreppet konsument i förordningen avses dels en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, dels dödsbon. Enligt förordningens 3 § ska efter anmälan av en konsument rekom- mendera en lösning av bl.a. tvister mellan konsumenter och näringsidkare som härrör från ett avtal om köp av en vara, tjänst eller annan nyttighet. Reglerna i 5–8 §§ förordningen uppställer vissa begränsningar när det gäller ARN:s behörighet. I 6 § anges bl.a. att myndigheten inte prövar tvister som kan prövas eller har prövats av en tvistlösning som har god- känts enligt lagen (2015:671) om alternativ tvistlösning i konsumentförhållan- den. I 25 § föreskrivs bl.a. att om inte är behörig att pröva en tvist enligt förordningen ska myndigheten avvisa ärendet. 223Se SOU 2014:47 s. 192. Ö V R I G T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden Enligt 1 § lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden gäller la- gen för alternativ tvistlösning som initieras av en konsument avseende hans eller hennes anspråk mot en näringsidkare, om anspråket härrör från avtal om köp av vara eller tjänst mellan konsumenten och näringsidkaren i enlighet med och rådets direktiv /11/EU av om alternativ tvistlösning vid konsumenttvister och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 och direktiv /22/EG, i den ursprungliga lydelsen (tvistlös- ningsdirektivet). I lagens 2 § 1 anges att med tvistlösning avses en tvist- lösningsnämnd som har utsetts eller godkänts enligt den lagen. I punkten 3 de- finieras konsument som en fysisk person som handlar huvudsakligen för ända- mål som faller utanför näringsverksamhet. Av 8 b § förordningen (2007:824) med instruktion för Kammarkollegiet framgår att Kammarkollegiet som behörig myndighet ska fullgöra de uppgifter som följer av lagen om alternativ tvistlösning i konsumentförhållanden, alltså bl.a. utse och godkänna alternativa nämnder för alternativ tvistlösning. En så- dan nämnd är advokatsamfunds konsumenttvistnämnd (konsument- tvistnämnden). verksamhet regleras i 52–68 §§ stadgarna för Sveri- ges advokatsamfund. Av 57 § framgår att konsumenttvistnämnden ska pröva tvister mellan en konsument och en advokat eller advokatbyrå om en tjänst som advokaten eller advokatbyrån tillhandahållit konsumenten. Enligt 58 § avses med konsument en fysisk person som agerar för ett ända- mål som faller utanför den egna närings- eller yrkesverksamheten. Enligt information på konsumenttvistnämndens sida på webbplats är en advokattjänst i sammanhanget en tjänst som utförts av en ad- vokat eller biträdande jurist på en advokatbyrå inom ramen för deras ad- vokatverksamhet (/konsumenttvistnamnden/Vem-kan-vi- hjalpa/Har-du-ett-krav-mot-en-advokat/, ). Konsumenttvistnämn- den har även i beslut prövat krav med anledning av arbete som utförts av biträdande jurister (se bl.a. konsumenttvistnämndens beslut , dnr KT-2016/0651). Utredningen visar att avvisade dödsboets anmälan på den grunden att nämnden inte var behörig att pröva tvisten. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen ovan prövar konsumenttvist- nämnd anmälningar från konsumenter som rör advokatverksamhet. Till skill- nad från de regler som styr ARN:s prövning av tvister omfattas inte dödsbon av definitionen av konsument enligt det regelverk som rör konsumenttvist- nämndens verksamhet. Dödsboet hade alltså inte kunnat få sin sak prövad av konsumenttvistnämnden. 2 021 /2 2:JO1 Ö V R I G T De begränsningar som uppställs i instruktionen för när det gäller myn- dighetens behörighet avser, såvitt nu är i fråga, tvister som kan eller har prövats av en annan tvistlösning. Det finns däremot inte någon regel som uttryckligen undantar tvister om advokatverksamhet från nämndens behörighetsområde. Sådana bestämmelser har dock, vilket även har an- fört, funnits i tidigare gällande förordningar som har reglerat ARN:s verksam- het (se bl.a. 4 § 4 i den numera upphävda förordningen [2007:1041] med in- struktion för ). I äldre förarbeten har det även framhållits att inte bör pröva ärenden som gäller advokattjänster (se prop. 1979/80:114 s. 16). Vid införandet av regleringen om alternativa tvistlösningar på konsumentområdet framfördes ingen annan uppfattning i den frågan (se bl.a. SOU 2014:47 s. 192). Det är enligt min mening tydligt att lagstiftarens avsikt har varit att undanta tvister som rör advokatverksamhet från ARN:s behörighetsområde. Den i ären- det uppkomna situationen tycks alltså bero på omständigheter som lagstiftaren inte har förutsett. Även om det, lagtekniskt sett, inte verkar ha funnits något formellt hinder mot att prövade den aktuella tvisten, är det tveksamt om detta skulle ha varit förenligt med lagstiftarens avsikt. Jag finner mot bakgrund av omständigheterna inte tillräcklig anledning att kritisera låtenheten att pröva dödsboets anmälan. Med anledning av vad som kommit fram kring den oklarhet som finns i lagstiftningen i nu nämnda avseenden skickar jag dock en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom. Vad som i övrigt har kommit fram ger inte tillräcklig anledning till något uttalande från min sida. Ä R E N D E S T A T I S T I K E N 2 0 2 0 / 2 1 B I L A G A 1 Ärendestatistiken 2020/21 Innehållsförteckning över tabeller och diagram Tabell 1.1 Nyregistrerade ärenden inkl. Opcat .................................