frsrdg · H804RS5 · 2021-05-06 00:00:00 — Om ledamoten då har för avsikt att inte delta i riksdagsarbetet kan ledamoten ansöka om ledighet från uppdraget som riksdagsledamot eller begära att få lämna uppdraget. Talmannen kan meddela att han eller hon kommer att tillstyrka en ansökan om ledighet om den kan motiveras av ledamoten. Detta innebär inte att praxis för när en ledighetsansökan ska beviljas påverkas. Med ordningen att talmannen strax efter utgången av varje kvartal ska följa upp närvaron och följa upp om en ledamot har varit frånvarande vid av voteringarna bör talmannen vidta eventuella åtgärder inom en rimlig tid. Normalt bör talmannen kunna fatta ett beslut, om att påminna en ledamot om reglerna eller göra en anmälan till arvodesnämnden, inom eller högst ett kvartal. När det gäller frånvaro för , där en sammanställning kan göras först sedan det sista arbetsplenumet hållits, kan dock mer tid hinna gå. Sammantaget bör talmannen fatta beslut senast efter att kvartalet löpt ut. Det innebär att om inte talmannen har fattat något beslut som avser en ledamots frånvaro under t.ex. före december månads utgång kan inte ledamoten bli föremål för någon åtgärd som rör . 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG anser att förslaget innebär en tydlig förbättring i förhållande till den ordning som gäller . För nämndens del möter det inte heller några svårigheter att hantera denna nya uppgift. Regleringen framstår dock som mycket generös mot den som väljer att inte delta i riksdagsarbetet. Förslaget har utformats på ett sätt som i praktiken innebär att frånvaro utan giltigt skäl tolereras i en betydande omfattning. Detta gäller dels graden av frånvaro som krävs för återkrav av arvodet, dels den tid som frånvaron ska ha ägt rum. I betänkandet anförs – vilket nämnden i och för sig anser vara helt riktigt – att en ledamot kan ha goda skäl för sådan frånvaro som anknyter till ledamotsuppdraget. För att kunna bedöma detta närmare krävs en insyn i kvittningssystemet, något som nämnden saknar. På det material som är tillgängligt anser nämnden att det kan ifrågasättas om den accepterade frånvaron rimligen bör tillåtas uppgå till så mycket som av voteringstillfällena under ett kvartal. Nämnden förordar vidare att talmannens erinran slopas som en förutsättning för återkrav. Nämnden ser inte heller något behov av att frånvaron ska ha upprepats under ytterligare ett kvartal. Minst tre månaders frånvaro bör kunna räcka för att talmannen ska kunna initiera ett ärende om återkrav. Något skäl för att inte räkna med kan nämnden inte finna. Förslaget innebär att nämnden ska kontrollera om förutsättningarna för återkrav är uppfyllda. Den prövning som ska göras är ganska formell till sin natur och innehåller inte några komplicerade bedömningar av skälen för frånvaron. Av betänkandet framgår också att talmannen förutsätts ha haft kontakt med berörd partigrupp. Mot den bakgrunden kan det ifrågasättas om det dels är lämpligt att inhämta yttranden från partigrupperna, dels om det fyller någon funktion för den prövning nämnden har att göra. I betänkandet förs det ett resonemang om konsekvenserna av att nämnden gör en annan bedömning än talmannen i en fråga om frånvaron varit giltig. Det sägs bl.a. att nämndens beslut i ett sådant fall skulle kunna få innebörden av en varning och att nämnden skulle kunna fatta beslut om sanktion. Resonemanget synes dock inte fullt ut överensstämma med förutsättningarna för återkrav så som de formulerats i lagförslaget. Det sägs också att om nämnden anser att talmannen gjort en felaktig bedömning avseende båda kvartalen så skulle nämnden undanröja talmannens varning. Vilken betydelse ett sådant undanröjande skulle fylla utvecklas inte närmare i betänkandet. En annan fråga som rör förfarandet handlar om möjligheten att genom en särskild ansökan begära eftergift, se 3 kap. 16 § tredje stycket i förslaget som rör ersättningslagen. Det framstår som oklart hur nämndens prövning i de fallen förhåller sig till den prövning som ska göras av själva återbetalningsfrågan. Oklarheten rör vilka hänsyn som ska tas vid de olika besluten. Behovet av en eftergiftsregel kan ifrågasättas. Under den fortsatta beredningen bör det klargöras om det verkligen finns ett behov av eftergift och vilka omständigheter som ska kunna läggas till grund för ett sådant beslut. Om en eftergiftsregel ska finnas, förordar nämnden att möjligheten att begära eftergift begränsas till viss 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Det bör då också tydliggöras om det förfarande som avser återkrav ska avvakta handläggningen av eftergiftsärendet. påpekar nämnden att bestämmelsen om ränta i förslaget till 3 kap. 16 § andra stycket ersättningslagen skulle kunna läsas så att nämnden i sitt beslut ska ange det återkrävda beloppet ska betalas tillbaka. Det synes dock inte vara avsikten att besluten ska förses med en förfallodag. Också detta bör förtydligas under den fortsatta beredningen av ärendet. Förvaltningsrätten i ifrågasätter behovet av erinran. En reglering av närvaron, som finns i andra parlament, bör övervägas. () tar upp påverkan på avgångsförmåner. Beräkningen av tid för rätten till avgångsförmånerna inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd kan ske bl.a. utifrån ledamotens sammanhängande riksdagstid. Av författningskommentaren till 13 kap. 7 § ersättningslagen i betänkandet framgår att om en ledamot har blivit föremål för återkrav under bryts den sammanhängande tiden. Eftersom det inte anges något om konsekvenser av att tiden bryts vill SPV nämna följande i sammanhanget. Att en period med återkrav bryter den sammanhängande tiden synes medföra att en sådan period kan få olika konsekvenser för rätten till avgångsförmånen, beroende på när perioden infaller. Den som har en sådan period i mitten av sin riksdagstid torde få kännas vid en större påverkan än den som exempelvis har perioden i slutet av riksdagstiden. Vidare tar SPV upp hur sjukpensionen och efterlevandepensionen påverkas under olika förhållanden. Så som förslaget är utformat kommer ett återkrav inte att påverka efterlevandepensionen efter den som vid sin bortgång var ledamot eller uppbar sjukpension. Däremot kommer efterlevandepensionen efter den som vid sin bortgång uppbar ålderspension att påverkas. När det gäller ålderspensionen påpekar SPV att pensionsrätt tillgodoräknas enligt 9 kap. 2 § ersättningslagen en ledamot för som han eller hon har fått arvode. Av 9 kap. 8 § andra stycket ersättningslagen framgår att om pensionsrätt tillgodoräknas för fler än 360 månader, ska ålderspensionen endast grundas på pensionsrätterna . Om ett återkrav ska påverka pensionsrätten utgår SPV från att pensionsrätt för månader med återkrav inte ska borträknas från . Även en månad där pensionsrätten på grund av återkrav uppgår till utgör alltså en månad med pensionsrätt. För att undvika tveksamheter i denna del vore det önskvärt att detta förtydligas. Juridiska fakultetsstyrelsen vid tar upp att förslaget innebär att partiledare och språkrör ska undantas från reglerna om återbetalning av arvode på grund av frånvaro vid voteringar. Utformningen av förslaget tycks inte hindra att en politisk vilde grundar ett eget parti och sedan framträder som partiledare för detta, varvid bestämmelsen inte får önskat resultat. Om avsikten är att bestämmelsen bara ska gälla ledare för partier som har valts in i och inte för partier som politiska vildar har skapat när de redan sitter i bör formuleringen förtydligas. 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Enligt förslaget ska en tidsgräns sättas upp så att en anmälan måste göras Fakultetsstyrelsen ifrågasätter om det behövs någon sär- skild tidsgräns över huvud taget, och, om så skulle vara fallet, att tidsgränsen bör vara så kort. vid anför att någon sär- skild argumentering för varför den tid för vilken riksdagsarvodet återkrävs inte ska inräknas när ledamotens avgångsförmåner beräknas. jats av kammaren räknas däremot in på samma sätt som aktiv närvaro i detta Utredningens förslag tillstyrks, dock med tveksamhet vad gäller beräkningen av avgångsförmånerna. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte något att invända mot utred- Utredningen om riksdagsledamöternas ersättningar Riksdagsstyrelsen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över vissa frågor som gäller riksdagsledamöternas rätt till ersättning. Utredningen om riksdagsledamöternas ersättningar överlämnade sitt slutbetänkande Ändringar i ersättningslagen (2020/21:URF2). I avsnitt 28 i det betänkandet behandlas återkrav. Nedan hänvisas till de förslagen vad gäller ränta och eftergift. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Riksdagsstyrelsen ställer sig bakom övervägandena och förslagen riksdagsöversyn med vissa lagtekniska justeringar. Som utredningen framhåller är det svenska folkets främsta företrädare. Riksdagsledamoten har mandatet att företräda folket inför de beslut som fattar. Ledamöterna har alltså en central och mycket betydelsefull roll som det svenska folkets representanter i . Att som folkvald stifta lagar och bestämma statens budget har stor betydelse för människors vardag. Att vara ledamot av riksdag är således det viktigaste förtroendeuppdrag man kan ha i och är förenat med stort ansvar. Styrelsen vill framhålla att en självklar utgångspunkt är att en riksdagsledamot ska vara närvarande vid alla voteringstillfällen. Att delta i voteringar är en viktig del av uppdraget. De allra flesta riksdagsledamöter har god närvaro vid voteringarna. Syftet med den ordning som föreslås är att identifiera ledamöter som har hög frånvaro utan giltigt skäl . Detta är inte ett omfattande problem. Ett fåtal ledamöter har agerat på detta sätt. Att ledamöter väljer att inte delta i riksdagsarbetet men ändå får ersättning riskerar att skada väljarnas förtroende för och det demokratiska systemet. Utmaningen har varit att, utöver partigruppernas granskning, skapa ett centralt granskningssystem som fångar upp de klandervärda fallen, utan att det 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG medför en stor byråkrati som innebär att man granskar stora mängder fall av legitim frånvaro, som partigrupperna redan har granskat. Det är också viktigt att systemet är rättssäkert och förutsebart för ledamöterna. Därför utgår ordningen från närvaro vid voteringar. Riksdagsuppdraget innehåller förstås mycket mer än voteringar, men voteringarna utgör i formell mening den viktigaste maktutövning en ledamot ägnar sig åt. Närvaron vid voteringar går också att mäta objektivt genom voteringsprotokollen. För att finna de relevanta fallen visar utredningens genomgång att en gräns om minst 60 procents frånvaro från voteringstillfällena under ett kvartal är lämplig. Gränsen handlar om att bygga ett system för att upptäcka de klandervärda fallen, utan att behöva granska stora mängder ärenden där frånvaron är legitim. Som utredningen anför är återkrav av arvodet för ett helt kvartal en förhållandevis kraftfull åtgärd. Dessutom kan frånvaro från voteringar bero på att ledamotens partigrupp har önskat att ledamoten ska utföra vissa partipolitiska uppgifter som äger rum som voteringar och därför beviljat ledamoten kvittning i en omfattning som visat sig bli för stor. Det är således av flera skäl rimligt att en ledamot blir uppmärksammad på att han eller hon riskerar att drabbas av återkrav innan fattar ett sådant beslut. Tidsgränsen för att talmannen ska erinra om eller anmäla en ledamots för höga ogiltiga frånvaro är väl avvägd. Därigenom vet den enskilde ledamoten om hon eller han riskerar att drabbas av ett beslut om återbetalning av arvodet och kan förbättra sitt beteende kommande kvartal (eller begära ledigt om skälen för det är uppfyllda). Tidsgränsen för erinran respektive anmälan bör framgå av den föreslagna 3 kap. 15 § ersättningslagen. Som framgår av utredningen brukar det inte vara några voteringar alls och , och bara enstaka voteringar . Det är således rimligt att undantas från ordningen. När det gäller partigruppens roll vid prövningen i bör det påminnas om att partigrupperna i praktiken har en central roll när det gäller närvaron vid voteringar. Det är således rimligt att arvodesnämnden inhämtar yttrande från den partigrupp som ledamoten tillhör eller har tillhört. tar upp resonemanget i utredningen om konsekvenserna av att nämnden gör en annan bedömning än talmannen i en fråga om frånvaron varit giltig. Det kan förtydligas att beskrivningen i betänkandet avser en situation där talmannen har erinrat en ledamot om för hög ogiltig frånvaro under ett kvartal och därefter har talmannen funnit att ledamoten haft för hög ogiltig frånvaro under ytterligare ett kvartal. Om arvodesnämnden anser att talmannen har gjort en felaktig bedömning för ett av kvartalen men inte det andra, blir innebörden att ledamoten har fått en varning av talmannen. Om ledamoten upprepar en hög ogiltig frånvaro kommer talmannen att åter anmäla ledamoten till arvodesnämnden, som har att pröva den ogiltiga frånvaron och kan besluta om återbetalning av arvodet. 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG redovisar att utredningen anför att om nämnden anser att talmannen gjort en felaktig bedömning avseende båda kvartalen så skulle nämnden undanröja talmannens varning. Vilken betydelse ett sådant undanrö- jande skulle fylla utvecklas inte närmare i betänkandet, enligt remissvaret. relsen kan konstatera att ett sådant undanröjande skulle innebära att ledamoten inte har ansetts ha haft för hög ogiltig frånvaro under något kvartal. mannen skulle finna att ledamoten i ett sådant fall har för hög ogiltig frånvaro under ett kommande kvartal kommer talmannen enligt de regler som före- slås att utfärda en varning. Om ledamoten sedan har för hög ogiltig frånvaro under ännu ett kvartal kommer talmannen att anmäla leda- moten till arvodesnämnden. När det gäller frågan om ränta vill styrelsen erinra om att enligt 10 kap. 8 §, 12 kap. 36 § och 13 kap. 32 § lag (2016:1108) om ersättning till ledamöter ska det tas ut ränta om ett för högt utbetalt belopp inte har betalats tillbaka inom en månad från det att ett krav om återbetalning framställts. stämmelserna anges att räntan ska beräknas enligt 6 § räntelagen. hanget kan hänvisas till utredningen i ersättningslagen (2020/21:URF2 s. 35, 287 f. och 388). Den utredningen anser den ordningen bör behållas och även införas på övriga typer av återkrav. Av förslaget i 2019 års riksdagsöversyn framgår att avsikten är att motsvarande ordning ska gälla för återkrav av arvode. Styrelsen delar den uppfattningen. utformas i enlighet med motsvarande förslag i utredningen i ersätt- ningslagen (2020/21:URF2 s. 35). När det gäller frågan om eftergift kan påminnas om att återkrav av sjuk- pension, avgångsförmåner och dröjsmålsränta får efterges helt eller delvis, en- ligt 10 kap. 8 § tredje stycket, 12 kap. 35 § tredje stycket och 13 kap. 32 § första stycket lagen (2016:1108) om ersättning till ledamöter. samma gäller vid jämkning av avgångsförmåner. för det är att det finns särskilda skäl. Motsvarande gällde även enligt lagen (1994:1065) om ekonomiska villkor för ledamöter, som upphävdes när den gällande ersättningslagen infördes. Av lagförarbetena framgår att in- förandet av en möjlighet att meddela eftergift syftade till att undvika orimliga konsekvenser, exempelvis om den enskilde drabbats av svår sjukdom eller av annan anledning hade nedsatt betalningsförmåga. I sådana situationer borde det, anfördes det, finnas en möjlighet att meddela eftergift av hela eller delar av återbetalningsskyldigheten (framst. 2001/02:RS3 s. 23). ersättningslagen uttalades att tidigare uttalanden alltjämt gällde (framst. 2015/16:RS7 s. 168 och s. 180). I sammanhanget kan hänvisas till utredningen Ändringar i ersättningslagen (2020/21:URF2 s. 35, 288. och 388 f.). redningen anser att det även fortsättningsvis bör vara möjligt att efterge åter- krav av såväl kapitalbelopp som ränta vad gäller avgångsförmåner och sjuk- pension om det finns särskilda skäl. Motsvarande bestämmelser bör också in- föras i fråga om övriga typer av återkrav enligt ersättningslagen enligt den ut- Av förslaget riksdagsöversyn framgår att avsikten är att motsvarande ordning ska gälla för återkrav av arvode. 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Bestämmelsen bör utformas med ledning av gällande regler i ersättningslagen om återkrav och ränta på ekonomiskt omställningsstöd och inkomstgarantin samt förslaget i 2020/21:URF2 Ändringar i ersättningslagen. Frågan om påverkan på avgångsförmåner och pensionsförmåner tas upp av (). Styrelsen vill framhålla att utgångspunkten bör vara att den tid som en ledamot har fått arvodesavdrag för inte ska ligga till grund för avgångsförmåner och pensionsförmåner. Som SPV påpekar kan beräkningen av tid för rätten till avgångsförmånerna inkomstgaranti eller ekonomiskt omställningsstöd ske bl.a. utifrån ledamotens sammanhängande riksdagstid. Om en ledamot har blivit föremål för återkrav under bryts den sammanhängande tiden. Det innebär att en sådan period kan få olika konsekvenser för rätten till avgångsförmånen, beroende på när perioden infaller. Den som har en sådan period i mitten av sin riksdagstid torde få kännas vid en större påverkan än den som exempelvis har perioden i slutet av riksdagstiden, som SPV framhåller i sitt remissvar. När det gäller pensionsförmåner innebär utredningens förslag, som SPV påpekar, att ålderspensionen och efterlevandepension efter den som uppbär ålderspension påverkas av perioder med återkrav av arvodet. Efterlevandepension efter någon som är aktiv eller som har sjukpension påverkas dock inte av förslaget. Inte heller sjukpensionen påverkas av om arvodet för den månad när arbetsförmågan blev helt eller delvis nedsatt har återkrävts. Det ska sägas att sjukpension baseras på arvodet för den månad då arbetsförmågan blev helt eller i det närmaste helt nedsatt. Efterlevandepension efter en aktiv ledamot baseras på arvodet den månad ledamoten avlider. Ett återkrav en sådan månad om skulle medföra ett underlag på , vilket inte är rimligt. Om sjukpensionen ska påverkas av återkravet men ändå ge en vissa nivå skulle man behöva ändra systematiken i lagen, exempelvis att underlaget för sjukpensionen utgörs av ett medeltal av arvoden , men då ändrar man lagens systematik. Detsamma gäller för efterlevandepension efter en aktiv ledamot. Strukturen i lagstiftningen medför således att det inte är görligt att beakta arvodesavdrag för sjukpension och efterlevandepension efter någon som är aktiv eller som har sjukpension utan förändring i systematiken i pensionssystemet. Någon sådan förändring är inte påkallad. Den lagtext som utredningen föreslår är således en lämplig avvägning. Med anledning av SPV:s remissvar bör det göras ett förtydligande om att pensionsrätt i vissa fall begränsas . Pensionsrätt tillgodoräknas en ledamot för som han eller hon har fått arvode. Av 9 kap. 8 § andra stycket ersättningslagen framgår att om pensionsrätt tillgodoräknas för fler än 360 månader, ska ålderspensionen endast grundas på pensionsrätterna . Det kan i sammanhanget förtydligas att en månad för vilken ett återkrav av arvode har påverkat beräkningen av underlaget för pensionsrätten i enlighet med förslaget i 9 kap. 4 § fjärde stycket ska inte borträknas från . Även en månad där pensionsrätten 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG på grund av återkrav uppgår till utgör alltså en månad med pensions- Som utredningen föreslår bör partiledare och språkrör inte omfattas av den De har en särskild roll i sitt parti och i politiken som innebär att fokus kan ligga på andra delar av riksdagsuppdraget än voteringar. I formuleringen av sitt partis politik i har de en viktig roll. vidare i partiledardebatter i . Med anledning av en remissynpunkt vill styrelsen markera att undantaget endast gäller ledare för partier som har valts in i . Detta bör anges i lagen (2016:1108) om ersättning till I 5 kap. 2 § riksdagsordningen anges att en ledamot har rätt till arvode för sitt uppdrag av allmänna medel. I bestämmelsen anges också att närmare be- stämmelser om arvode och ekonomiska villkor för ledamöter och ersättare finns i lag. Bestämmelsen bör kompletteras med att ytterligare bestämmelser också om återkrav och jämkning av arvode och andra ersättningar finns i lag. Därmed blir bestämmelsen mer informativ. Vidare bör ordföranden och hans eller hennes ersättare i arvo- desnämnd vara eller ha varit ordinarie domare. Förslaget föranleder en ändring Med de förtydliganden som gjorts ovan ställer sig riksdagsstyrelsen bakom utredningens överväganden, och remissynpunkterna föranleder inte någon an- Förslaget innebär ändringar i riksdagsordningen, lagen (2012:883) med in- struktion för och lagen (2016:1108) om ersättning 4.5 Val av råd för Riksdagsstyrelsens förslag: val av råd för , som bereds av och finansutskottet, ska kunna förrättas med gemensam lista. Förslaget medför ändringar i riksdagsordningen. Utredningens överväganden och förslag Enligt 13 kap. 8 § RO väljer för varje valperiod råd för . Rådet består av en riksdagsledamot från varje partigrupp. väljer bland rådets ledamöter en ordförande och en eller flera vice ordförande. och finansutskottet bereder val av rådet. Val med gemensam lista är det normala förfarandet, när två eller flera personer ska väljas. Möjligheten till val med gemensam lista gäller dock enligt riksdagsordningen endast när det är valberedningen som lägger fram förslag och således inte när utskott föreslår vilka som ska väljas. 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG Om valet till råd för skulle ske med gemensam lista eller inte diskuterades inte i förarbetena när rådet inrättades. Skälet till att det finns möjlighet till val med gemensam lista – att det är tidsbesparande – gäller enligt utredningen också vid val av råd för . Således bör det införas en möjlighet för och finansutskottet att föreslå val med gemensam lista till rådet. Eftersom det är ledamöter och suppleanter till ett organ som ska väljas är det rimligt att kammaren får ett samlat förslag från de båda utskotten. Sammansättningen av rådet föreslås inte förändras. Det innebär att och finansutskottet också i fortsättningen nominerar hälften av ledamöterna och suppleanterna var bland sina ledamöter och suppleanter. Det blir dock ett förslag från de båda utskotten som föreläggs kammaren. Ordförandena i de båda utskotten får underteckna en skrivelse till kammaren med förslaget från utskotten. Eftersom samtliga partigrupper ska vara representerade i rådet bör det råda enighet i utskotten för att en gemensam lista ska få läggas fram. I praktiken torde det så gott som alltid bli aktuellt med en gemensam lista. I kammaren kan val av ledamöter och suppleanter ske med acklamation. Skillnaden mot är att det blir 2 val i stället för 16. I likhet med dagens ordning är det och finansutskottets skyldighet att bereda val också av ordförande och vice ordförande i rådet. Skrivelsen till kammaren ska alltså också innehålla förslag om ordförande och vice ordförande i rådet. Remissinstanserna tillstyrker eller har inte något att invända mot utredningens förslag. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Styrelsen ställer sig bakom utredningens överväganden och förslag. Förslaget innebär en ändring i tilläggsbestämmelse 13.8.1 RO. 2020/21:RS5 4 RIKSDAGSSTYRELSENS ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG 4.6 Yttranderätten i debatter som inte gäller ärenden Riksdagsstyrelsens förslag: Talmannen får rätt att efter samråd med gruppledarna besluta att deltagandet i en särskilt anordnad debatt får begränsas till olika kategorier av deltagare. Förslaget medför ändringar i riksdagsordningen. Riksdagsstyrelsens bedömning: Förslaget är avsett att bekräfta praxis. Den vidsträckta yttranderätten inför ärendens avgörande påverkas inte av förslaget. Utredningens överväganden och förslag När ett ärende ska avgöras i kammaren har varje riksdagsledamot och varje statsråd, enligt 4 kap. 6 § RF, rätt att yttra sig i enlighet med de närmare bestämmelser som meddelas i riksdagsordningen.