frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Av bestämmelsen framgår också att information om vem i verksamheten S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 som är utsedd att vara mottagare av rapporter också ska ges vid det första till- fället. Med missförhållanden som ska rapporteras enligt 14 kap. 3 § SoL ska avses såväl utförda handlingar som handlingar som någon av försummelse eller av annat skäl har underlåtit att utföra och som innebär eller har inneburit ett hot mot eller har medfört konsekvenser för enskildas liv, säkerhet eller fysiska och psykiska hälsa. Med en påtaglig risk för ett missförhållande, som också ska rapporteras, ska avses att det är fråga om en uppenbar och konkret risk för ett missförhållande (2 kap. 3 §). När en rapport har kommit in ska den som rapporteringsskyldigheten ska fullgöras till enligt 14 kap. 3 § andra stycket SoL vidta de nödvän- diga åtgärder som situationen kräver (3 kap. 1 §). I 5 kap. i föreskrifterna regleras utredningsförfarandet, bl.a. i fråga om doku- mentation. Dokumentationen av utredningen ska bl.a. utvisa vad det rapporte- rade missförhållandet eller risken för missförhållande har bestått i och vilka konsekvenser det har fått eller kunde ha fått för den enskilde samt när det in- träffat (5 kap. 2 §). I 6 kap. i föreskrifterna finns bestämmelser om lex Sarah- anmälan och i 7 kap. bestämmelser om rutiner för verksamheten. Enligt 7 kap. 1 § ska SiS fastställa rutiner för hur skyldigheten att rapportera, utreda, av- hjälpa och undanröja missförhållanden och risker för missförhållanden ska full- göras. Rutiner ska även fastställas för hur skyldigheten att anmäla allvarliga missförhållanden och risk för allvarliga missförhållanden ska fullgöras. Den som vårdas med stöd av 3 § LVU, de s.k. beteendefallen, och vistas i ett hem för särskilt noggrann tillsyn får hållas i avskildhet, om det är särskilt på- kallat på grund av att den unge uppträder våldsamt eller är så påverkad av be- rusningsmedel att han eller hon inte kan hållas till ordningen (15 c § LVU). En sådan tvångsåtgärd som avskiljande får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden (20 a § LVU). Om mindre ingripande åtgärder är tillräckliga ska de användas. Handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling ska dokumenteras (11 kap. 5 § SoL). Doku- mentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Åtgärder som vidtas vid handläggning av ett ärende eller vid genomförande eller uppföljning av en insats ska fortlöpande och utan oskäligt dröjsmål doku- menteras i journalen (4 kap. 9 § i föreskrifter och allmänna råd om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS [SOSFS 2014:5]). Detsamma gäller faktiska omständigheter och hän- delser av betydelse för handläggningen av ett ärende eller för genomförandet eller uppföljningen av en insats. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Jag kommer inledningsvis att beröra frågan om huruvida AA var föremål för ett avskiljande samt det som kommit fram om BB:s agerande mot henne. Där- efter följer mina uttalanden om hemmets hantering av händelsen. JO uttalar sig som regel inte i bedömningsfrågor. Jag finner inte anledning att göra något avsteg från den principen i det här fallet. Det innebär att fokus för min granskning är hemmets formella hantering. AAvårdades vid SiS särskilda ungdomshem Vemyra med stöd av LVU. Hän- delsen som är föremål för min granskning inträffade natten mellan den 20 och . Av en journalanteckning som gjordes i AA:s journal framgår bl.a. följande: Ringer in personal BB och ... Vi ber dem gå in på sina rum, kl är då 00.20. AAblir arg, våldsam och hotande och får hjälp av BB in på sitt rum. AA säger att BB slog henne, men AA gör våldsamt motstånd. AA vill ringa polisen och göra en anmälan, vilket hon får efter samtal med beredskapen. AAfår ringa 11414, men hon lyckas inte genomföra samtalet då hon är upprörd. BB gjorde en anteckning i AA:s journal med följande lydelse: ringer personal från insikten och vill att jag ska komma över dit. När jag kommer dit stor AA och gapar och skriker. Hon blir till sagd att gå in på sitt rum. Men hon vägrar så jag hjälper AA in på rummet. väl inne på rummet slår hon till mig på armen i ren reflex slår jag till henne på axeln. AAblir upprörd och skriker och sparkar jag väljer att gå ut där i från. Frågan om avskiljandet av AA AAhar i sin anmälan uppgett att hon blev avskild på sitt bostadsrum. SiS har i sitt remissvar uppgett att det inte är möjligt att klarlägga om det varit fråga om en sådan situation. För egen del kan jag konstatera att det inte finns något beslut om avskiljande dokumenterat i AA:s journal vid den aktuella tidpunkten. I journalen har an- getts att AA inte ville gå till sitt bostadsrum och att BB hjälpte henne dit. Det var emellertid inte fråga om någon frivillig förflyttning från AA:s sida. Enligt min mening riskerar formuleringen om att BB hjälpte AA in på rummet att leda tankarna fel. Det framgår åtminstone inte av journalanteckningarna varför AA behövde hjälp med att ta sig till bostadsrummet. Om det är fråga om att perso- nal med tvång flyttar en ungdom mot hans eller hennes vilja bör det anges på ett tydligt sätt i journalen. De särskilda befogenheter som hemmet kan tillgripa regleras i LVU. JO har i tidigare beslut uttalat att det naturligtvis inte får förekomma att det bland per- sonalen på de särskilda ungdomshemmen utvecklas en uppfattning om att man, vid sidan av de särskilda befogenheterna i LVU, har andra oskrivna befogen- heter som i realiteten innebär att personalen i strid med 2 kap. 6 § regerings- S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 formen vidtar tvångsåtgärder mot ungdomarna. I alla de fall som personalen vidtar tvångsåtgärder mot de intagna ungdomarna ska det göras en bedömning av om åtgärden har stöd i lag (se JO 2020/21 s. 489). Det går inte att utifrån dokumentationen i AA:s journal få en tydlig bild av händelseförloppet. Jag kan således inte slå fast att det var fråga om att AA av- skildes i sitt bostadsrum, även om det enligt min mening finns mycket som talar för att det förhöll sig på det viset. AA har också uppfattat åtgärden som ett avskiljande, och det var den som enligt henne utlöste panikkänslor hos henne. Att SiS inte har kunnat klarlägga om AA var föremål för ett avskiljande är inte godtagbart. Det får givetvis inte finnas några oklarheter i fråga om hemmet agerat med stöd av en särskild befogenhet. Hemmet förtjänar kritik för det in- träffade. Det är av största vikt att kravet på dokumentation upprätthålls. Att det i ef- terhand inte går att utläsa vad som hänt i en viss situation är inte godtagbart. Jag är kritisk till den bristfälliga dokumentationen. Jag vill i sammanhanget också peka på att JO i tidigare beslut har uttalat att ett beslut om ett avskiljande alltid bör meddelas om det i en viss uppkommen situation skulle vara tveksamt om vidtagande av en tänkt åtgärd skulle innebära ett avskiljande eller inte (JO 2008/09 s. 305). Den 25–genomförde JO en oanmäld inspektion av ungdoms- hemmet Vemyra. Vid denna kom det fram att hemmet inte hade något rum för avskiljande utan att bostadsrummen användes om en ungdom behövde avskil- jas. Jag uttalade då att bostadsrummen av säkerhetsskäl var direkt olämpliga för avskiljanden (se JO:s protokoll i dnr O 44-2019). Om det finns ett särskilt rum att använda vid ett avskiljande kan det svårligen uppstå oklarheter när det gäller om den unge varit föremål för ett avskiljande eller inte. Enligt ledningen fanns det långtgående planer på att inrätta särskilda rum för avskiljande på Ve- myra. Jag utgår från att arbetet med detta har fortskridit som planerat. En anställd utdelade ett slag mot AA Det är ostridigt att AA slog till BB när de befann sig i hennes bostadsrum och att han då slog till henne på armen. BB har i en journalanteckning antecknat att han i ren reflex slog till AA. SiS har i remissvaret uppgett att det inte är möjligt att klarlägga om BB har använt otillåtet våld. Institutionschefen har inom ramen för remissvaret anfört att BB vid samtal beskrivit händelsen som tumultartad och våldsam och att det inte funnits skäl att ifrågasätta redogörelsen. De uppgifter som BB själv antecknade i journalen kort efter händelsen ger emellertid inte intryck av att han använde våld för att värja sig från ett angrepp från AA:s sida. Han har i stället angett att han reflexmässigt slog tillbaka när hon slog honom. Ett sådant agerande från en anställd får givetvis inte före- komma. Hemmets personal måste ha en hög beredskap för att en ungdom kan bli våldsam, särskilt i en situation som denna, och utgångspunkten är att perso- nalen ska försöka hantera sådana situationer på andra sätt än genom att ingripa fysiskt. 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Det har alltså kommit fram att AA utsattes för våld av en anställd i sitt bo- Varje ungdom som vårdas inom SiS har rätt till en trygg och säker Hemmet har i detta fall brustit i att tillhandahålla vård av god kvalitet. Det inträffade har också utgjort ett intrång i AA:s rätt till skydd för sin integri- Hemmet förtjänar kritik för det inträffade. Vemyras hantering av händelsen Samtal med AA m.m. JO har uttalat att den särskilt utsatta situation som frihetsbe- rövade barn och unga befinner sig i gör att berörda myndigheter alltid måste ta uppgifter om våld och andra missförhållanden på största allvar. I detta ingår att utreda sådana påståenden och direkt därefter vidta nödvändiga åt- gärder för att komma till rätta med eventuella brister. SiS har uppgett att riktlinjerna Om en anställd vid SiS misstänks för brott eller annat olämpligt beteende mot en ungdom eller klient inte har tillämpats fullt ut i det aktuella fallet. SiS har i sitt remissvar pekat på flera brister i hem- mets hantering av den aktuella händelsen, bl.a. att samtalen med AA inte är fullständigt dokumenterade och att bedömningar i fråga om BB, t.ex. om han skulle tas ur tjänst, inte har dokumenterats. Vidare har SiS uppgett att det be- skrivna händelseförloppet var sådant att institutionsledningen borde ha kontak- tat juridiska avdelningen vid huvudkontoret eller polis eller åklagare för att få vägledning, men att så inte skedde. Jag kan alltså konstatera att hemmets utredning av den aktuella händelsen Dokumentationen är också bristfällig i flera avseenden. dokumentationen gör att det inte går att få en fullständig bild av hur hemmet Hemmet förtjänar kritik för nämnda brister. SiS har anfört att hemmet inte följt myndighetens riktlinjer Om en anställd vid SiS misstänks för brott eller annat olämpligt beteende mot en ungdom eller För att riktlinjerna ska vara ett värdefullt instrument för SiS verksamhet krävs givetvis att hemmet agerar i enlighet med dem. SiS ska säkerställa att varje hem och dess personal har kännedom om riktlinjerna och att riktlinjerna Anställda har en rapporteringsskyldighet Anställda inom SiS är skyldiga att rapportera missförhållanden eller risker för missförhållanden till ledningen enligt 14 kap. 3 § SoL. SiS har bifogat myndig- hetens rutin för hantering av lex inom SiS. Av dokumentet framgår bl.a. hur man går till väga för att fullgöra rapporteringsskyldigheten. Jag har ovan redovisat den journalanteckning som en anställd gjorde kort efter händelsen mellan AA och BB. Hon antecknade att AA uppgett att BB slagit henne och att AA ville göra en polisanmälan. Det framgår också att det togs en kontakt med hemmets s.k. beredskap om den saken. kommit fram var det alltså flera anställda vid hemmet som fick kännedom om att BB hade utdelat ett slag mot AA. SiS har i sitt remissvar uppgett att det är en brist att det inte framgår av utredningen om det övervägts om den aktuella händelsen borde ha rapporterats S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 För egen del anser jag att det som kommit fram om händelsen utgör tillräckligt underlag för bedömningen att de anställda som fick kännedom om det inträffade borde ha rapporterat saken till SiS ledning. Jag är kritisk till att händelsen inte rapporterades. I sammanhanget kan också nämnas att AA i sin anmälan till JO har uppgett att en anställd vid hemmet såg avtrycket från BB:s hand på hennes arm. Det finns inte någon notering om detta i AA:s journal under den granskade peri- oden. Om en anställd gjorde en sådan iakttagelse borde han eller hon givetvis ha noterat detta i journalen. Jag vill framhålla vikten av att SiS informerar varje anställd om hans eller hennes lagstadgade rapporteringsskyldighet. Informationen ska ges när den an- ställde påbörjar sin anställning och därefter ges återkommande. Klagomål från ungdomar som vårdas inom SiS SiS ska ta emot och utreda klagomål och synpunkter på verksamheten från de intagna ungdomarna. SiS har bifogat sin rutin för hantering av klagomål och synpunkter inom SiS. Av rutinen framgår att institutionschefen ansvarar för att se till att ungdomarna får information om sin rätt att framföra klagomål och synpunkter och på vilket sätt dessa tas om hand. SiS har i sitt remissvar uppgett att det saknas uppgift om huruvida sådan in- formation lämnats och att det utgör en brist. Att det råder oklarhet om den saken är enligt min mening anmärkningsvärt. SiS ska se till att sådan information lämnas. Att ungdomarna får information om rätten att lämna klagomål på verk- samheten och att SiS hanterar deras klagomål utgör en viktig del i myndighet- ens kvalitetsarbete. Hemmet ska kritiseras även för detta. kom det fram att det fanns allvarliga brister i verksamheten vid Vemyra. uppmärksammade verksamhetskontoret SiS ung- domsvård norr på nytt brister i fråga om bl.a. särskilda befogenheter, ledning och styrning vid hemmet. beslutade verksamhetsdirektören om ett antal stödinsatser för att komma till rätta med bristerna. konstate- rade verksamhetsdirektören att stödinsatserna behövde kvarstå i samma om- fattning till dess en stabil ledningsorganisation vid institutionen bedömdes vara etablerad. tillsattes en ny institutionschef. Efter inspektionen av Vemyra rekommenderade jag SiS att ome- delbart se över vilka åtgärder myndigheten behövde vidta för att ge den nya ledningen det stöd som krävdes för att säkerställa att ungdomarna får en trygg och säker vård. Enligt min mening borde detta göras med utgångspunkt i de erfarenheter som myndigheten fått av att hantera de brister som uppmärksam- mades vid ungdomshemmet vid en inspektion (JO:s protokoll, dnr 7107-2018). SiS har i sitt remissvar redogjort för de åtgärder som vidtagits efter att ledningen vid Vemyra byttes ut. Vidare har myndigheten re- dogjort för olika utbildningsinsatser vid hemmet, bl.a. i fråga om dokumenta- 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T tion och särskilda befogenheter. Jag ser positivt på de åtgärder som SiS redovi- Jag kommer att följa utvecklingen vid Vemyra. Jag avsåg att genomföra en inspektion av Vemyra En sådan inspektion bedömdes dock inte möjlig att genomföra med hän- syn till den rådande pandemin. Jag kommer att göra en inspektion av hemmet så snart det finns förutsättningar för detta. Jag har meddelat ytterligare ett beslut om en anställds agerande mot en flicka som vårdades vid Vemyra (dnr 5013-2020). I beslutet kritiserar jag hem- met för hur en anställd agerat mot en flicka samt för hemmets bristfälliga han- tering av händelsen. i kommun får kritik för handläggningen i samband med ett omhändertagande enligt 6 § LVU. I beslutet gör JO också uttalanden om huruvida nämnden inom ramen för fristen i 7 § LVU kan avvakta med att underställa förvaltningsrätten ett beslut om omhändertagande till dess att beslutet är verkställt (Dnr 5117-2019) Beslutet i korthet: I beslutet uttalar JO att lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid ska gälla när fristen i 7 § lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) ska beräknas. I det här fallet innebar det att fristen om , på grund av mellankommande påskhelg, blev lång och därför löpte fram t.o.m. . Det här uppmärksammades inte av förvaltningen, som trodde att fristen hade löpt ut . Följden blev att en omhändertagen ungdom, på felaktiga grunder, släpptes från det särskilda ungdomshem där han var placerad. JO uttalar att handläggningen av ärendet har brustit och att nämnden ska kritiseras för detta. I beslutet uppehåller sig JO också vid det som nämnden uppgett i sitt remissvar om att myndigheten har problem med att unga i vissa fall avviker och undandrar sig verkställighet sedan de har fått information om att nämnden har fattat ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU. Nämnden avvaktar därför i vissa fall med att underställa förvaltnings- rätten beslutet till dess att det är verkställt. I dessa fall underställs beslutet alltid domstolen inom fristen om . Med anledning av vad nämnden uppgett uttalar JO att ett beslut om omhändertagande är en mycket ingripande åtgärd som vidtas i en akut situation. Av rättssäkerhetsskäl är det därför viktigt att ett sådant beslut underställs rättslig prövning . Enligt JO finns det S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 inte något utrymme för nämnden att, i syfte att säkerställa verkställighet, avvakta med underställandet till dess att beslutet är verkställt. JO uttalar att det med hänsyn till det vårdbehov som finns i det enskilda fallet är av stor vikt att ett beslut om omhändertagande verkställs. Det kan antas att de problem som nämnden beskrivit i sitt re- missvar också finns i andra kommuner. En kopia av beslutet har skickats till och för kännedom. beslutade ordföranden i Arbetsmarknads- och socialnämn- den i kommun att omhänderta AA, född , med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Om- händertagandet hävdes , dvs. , sedan det hade uppmärksammats att beslutet inte hade underställts förvaltningsrätten. I en anmälan till JO klagade AA:s mamma på i kom- mun. Hon uppgav bl.a. att beslutet om omhändertagande inte i rätt tid hade underställts förvaltningsrätten. JO hämtade in handlingar i ärendet. Därefter begärde JO att i kommun skulle yttra sig över anmälan. Nämnden kom in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande (bilagor här utelämnade): Beslut om omhändertagande av AA fattades . tog A-handläggaren över ansva- ret för ärendet och den socialsekreterare som varit ledig tog över ansvaret för handledningen. En överlämning mellan de inblandade tjänstepersonerna borde skett , men gjordes inte. En förklaring till detta är att det var mycket möten och akuta besök inbokade . socialsekreterare för A-handläggaren informerades inte om att man av- vaktat med att underställa beslutet utan utgick från att det gjordes på freda- gen i samband med att beslutet togs. Handläggarna och de förste socialsek- reterarna tog sig inte tiden att kommunicera i tillräcklig ut- sträckning. Denna konstaterade brist har lett till en förändring i den check- lista som socialsekreterarna utgår från när beslut om LVU ska fattas (se bilaga 1). A-handläggare hade se- mester resterande arbetsvecka. Med anledning av detta bokade socialsek- reterare in med A-handläggaren , första ar- betsdagen efter påsk, för att planera kring skrivandet av LVU-ansökan. I samband med detta möte upptäcktes att beslutet inte blivit underställt. Beslutet om omhändertagande fattades . Freda- gen därpå var , dvs. helgdag, likaså var måndagen därpå helgdag. Underställningen hade enligt lag således senast bort komma in till förvalt- ningsrätten . 2 021 /2 2:JO1 S O C I A L T J Ä N S T De berörda tjänstepersonerna som möttes för att diskutera AA:s ärende kände tyvärr inte exakt till 2 § lagen om beräkning av lagstadgad tid och fick missuppfattningen att underställningen borde ha gjorts innan (dvs. De trodde därmed att AAhade varit frihetsberövad utan stöd i lag, och därför släpptes AA direkt. Detta var fel eftersom den lagstadgade tiden att lämna underställningen till förvaltningsrätten inte hade gått ut . Men AA har inte varit frihetsberövad utan stöd i lag. Självfallet bör en underställning lämnas utan dröjsmål till förvaltningsrätten och senast inom . Varför avvaktade arbetsmarknads- och social- nämnden med att underställa ett beslut enligt 6 § LVU till förvaltningsrät- ten? Nämndens erfarenhet är att äldre ungdomar med allvarlig kriminalitet, missbruk eller annat allvarligt socialt nedbrytande beteende avviker hemi- från och håller sig borta när de informeras om att ett beslut om LVU har fattats. Dessa ungdomar kan då hålla sig borta i sträck med följden att de varken får någon skolundervisning eller får den akuta nödvändiga dygnsvård de behöver. För att minska denna risk under- ställs det omedelbara beslutet ibland först när beslutet är verkställt – dock självfallet inom . Underrättelse om beslutet sker då i samband med verkställigheten. Det är nämndens uppfattning att man därmed kan undvika att ungdomar med ett omfattande och akut vårdbehov håller sig borta på okänd ort från sin nödvändiga dygnsvård. AAhar inte i något skede varit omhändertagen utan stöd av lag. Det som blev fel var att omhändertagandet hävdes utifrån en felaktig uppfattning om att tiden för att lämna underställningen till För- valtningsrätten hade gått till ända. Det hade den dock inte gjort. Risken i handlingen att häva omhändertagandet är att en ung människa inte fick den vård längre som den behövde. Givetvis hade det varit bättre att underställa beslutet tidigare än för underställningen. Men ibland kan det vara viktigt att avvakta med underrättelse om beslutet och underställning till dess att beslutet verkställs, vilket har redogjorts för ovan. Beslutet i det aktuella fallet verkställdes . Därefter, vilket är beklagligt, dröjde det med underställningen på grund av semestrar och . Att underställ- ningen inte var gjord upptäcktes inom den tid som underställningen fick gö- ras. För att undvika framtida missförstånd kring hur man beräknar lagstad- gade frister, se den reviderade checklistan. I ett beslut anförde JO följande: får med stöd av 6 § LVU besluta att den som är ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hän- syn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. S O C I A L T J Ä N S T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Ett beslut om omhändertagande ska enligt 7 § LVU underställas förvaltningsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Om beslutet inte har underställts förvaltningsrätten inom föreskriven tid upphör omhänder- tagandet. Vid beräkningen av fristen i 7 § LVU gäller lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid. Det innebär att om sista dag för underställande infaller på en allmän helgdag får underställandet ske nästa vardag (2 §). Med allmän helgdag avses bl.a. och (1 § lagen [1989:253] om allmänna helgdagar). Bedömning av hanteringen i det här fallet beslutade ordföranden i Arbetsmarknads- och so- cialnämnden i kommun att omhänderta AA med stöd av 6 § LVU. Beslutet borde därefter utan dröjsmål ha underställts förvaltningsrätten men blev, på grund av bristande kommunikation mellan inblandade socialsek- reterare, i stället liggande utan åtgärd. Vid beräkningen av den tid inom vilken beslutet om omhänder- tagande i det här fallet senast skulle ha underställts förvaltningsrätten ska det beaktas att den dag som fristen i 7 § LVU löpte ut, , inföll samt att både och är sådana all- männa helgdagar som avses i 2 § lagen om beräkning av lagstadgad tid. Nämn- den hade därmed tid på sig fram t.o.m. nästa vardag, dvs. , innan fristen för att ge in beslutet till förvaltningsrätten löpte ut. Det här uppmärksammades inte av förvaltningen som i stället trodde att fristen i 7 § LVU hade löpt ut och att omhändertagandet därför hade upphört. Till följd av detta släpptes AA, på fel- aktiga grunder, från det särskilda ungdomshem där han var placerad och fick inte den vård som han enligt beslutet var i behov av. Hand- läggningen av ärendet har brustit, och för det ska nämnden kritiseras.