frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Placeringen av vissa sängar medförde att de blev svårtillgängliga eller upplevdes som ostadiga. Intagna och personal i såväl häkten som på riksmottagningen ansåg samstämmigt att ventilationen och värmen behövde förbättras. Som tidigare anmärkts gav personalen på riksmot- tagningen uttryck för att dubbelbeläggningen hade påbörjats för snabbt och att 165Se CPT/Inf (2015) 44, Living space per prisoner in prison : CPT standards. 166Se Kriminalvårdens nationella rutin för dubbelbeläggning på häkte , Kri- minalvårdens dnr 2018-14601, som fr.o.m. är ersatt av Kriminalvårdens anvisningar för dubbelbeläggning i anstalt och i häkte (2020:8). 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D det inte hade funnits tid att utrusta cellerna innan de togs i bruk. Flera intagna där hade också synpunkter på utformningen av gemensamhetslokalerna, bl.a. fanns det inte sittplatser till alla vid matborden. Vid häktesinspektionerna kom det fram att intagna på grund av platsbristen placerats inte bara i besöksrum och rum för isoleringsbrytande verksamhet utan även i s.k. väntceller samt avskildhets- och isoleringsceller. Vidare hade det förekommit åtminstone i ett häkte att intagna tillfälligt hade placerats i ett ut- rymme som saknade fönster. De häkten som är i bruk har i allt väsentligt celler som är avsedda för en intagen. Vid inspektionerna konstaterades att cellstorleken varierar, men att de celler som användes vid placering av två intagna var . Av CPT:s uttalanden drar jag slutsatsen att golvytan, vid placering av två in- tagna i en cell, bör vara (exklusive toalettutrymme). Jag konstaterar emellertid att Kriminalvårdens nationella rutin som gällde vid in- spektionerna angav att golvytan vid dubbelbeläggning av cell i häkte, enligt CPT:s rekommendation, ska vara . Jag vill i detta sammanhang än en gång lyfta fram att den svenska regler- ingen utgår från att en intagen i häkte normalt har ett intresse av att placeras i en egen cell. Den utgångspunkten bör enligt min mening även fortsättningsvis gälla. Således torde det vara självklart att även intagna har behov av ett eget utrymme, om inte annat så åtminstone för sin nattvila. I de fall intagna i häkte och anstalt delar celler med en golvyta som understiger (ex- klusive toalettutrymme) bör det enligt min mening bara förekomma i undan- tagsfall, och endast för en ytterst begränsad period efter bedömning i det en- skilda fallet. Om en cell ska användas för dubbelbeläggning måste den vara utrustad för två intagna. Det är inte acceptabelt att intagna sover på madrasser som placeras på golvet eller i tältsängar, och inte heller att de måste inta mål- tider sittande i sin säng. Om de intagna inte får likvärdiga förutsättningar när de delar cell torde det dessutom öka risken för konflikter. De uppgifter som kommit fram vid inspektionerna om det intrång i privatli- vet och de problem som intagna upplevt med att behöva dela på en toalett utan dörr, understryker de svårigheter som kan uppstå vid dubbelbeläggning. Det måste beskrivas som ovärdigt för bägge intagna att behöva befinna sig inom den begränsade yta som en cell utgör, när en av dem använder ett toalett- utrymme utan ordentlig dörr. Som jag tidigare nämnt framgår av de europeiska fängelsereglerna att intagna ska ha tillgång till sanitetsutrymmen som erbjuder avskildhet. Det ligger ett stort ansvar på Kriminalvården att på ett ändamålsen- ligt, värdigt och säkert sätt åtgärda detta. Det framstår vidare som rimligt att intagna ges möjlighet att använda en annan toalett än den som finns i cellen om de önskar det. För att sådana påringningar ska kunna besvaras inom en godtag- bar tid är det nödvändigt att tillräckligt med personal tjänstgör dygnet runt. Först när ovan redovisade förutsättningar föreligger kan Kriminalvården sä- gas upprätthålla en verkställighet som innebär att de intagna bemöts med re- spekt för sitt människovärde och med förståelse för de svårigheter som är K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 förenade med ett frihetsberövande. Det är enligt min mening därför av största vikt att Kriminalvården iakttar dessa principer vid de omfattande ny- och om- byggnationer som myndigheten nu har aviserat ska genomföras. Jag inser att det kan finnas ett behov av att tillfälligt placera intagna i andra utrymmen än normalceller i häkten vid en ansträngd beläggningssituation. Som jag redan nämnt måste i så fall dessa utrymmen uppfylla de krav som ställs i förordningen om utformningen av häkten och polisarrester. Redan av den an- ledningen kan det enligt min mening inte accepteras att intagna t.ex. placeras i utrymmen utan fönster. Ett sådan placering kan för övrigt inte anses förenlig med att intagna ska behandlas med respekt för sitt människovärde. Vidare bör Kriminalvården sträva efter att förse utrymmen som inte är normalceller med den ytterligare utrustning som anges i FARK Häkte, alltså det som där anges utöver den nämnda förordningen. Jag vill understryka att även om det är möjligt att utrusta t.ex. besöksrum i enlighet med FARK Häkte bör intagna i princip inte inkvarteras i sådana utrymmen. Slutligen noterar jag att till skillnad från de inspekterade häktena hade an- stalten Kumla valt att inreda celler på riksmottagningen med fastmonterade vå- ningssängar. På riksmottagningen i Fenix hade däremot den extra sängen mon- terats ovanpå skrivbordet. Kriminalvården har i sitt remissvar uppgett att cel- lerna på riksmottagningen har kompletterats med ytterligare utrustning, bl.a. med två cd-spelare och i vissa fall ytterligare en tv och att sänglampor var be- ställda. Gemensamhetsutrymmena ska också ha försetts med tillräckligt med sittplatser för att de intagna ska kunna äta tillsammans. Jag välkomnar att an- stalten vidtagit åtgärder för att förbättra situationen för de intagna. 6.4 Behovet av centralt stöd och angränsande frågor Iakttagelser och uppgifter i samband med inspektioner m.m. De häkten som inspekterades hade valt att hantera den ansträngda beläggnings- situationen på delvis olika sätt. Det rörde t.ex. uppfattningen av hur en cell borde vara inredd för att kunna dubbelbeläggas. Ledningarnas resonemang va- rierade dessutom när det gällde avvägningen mellan intagnas behov av att kunna ta emot besök och möjligheten att ta emot ytterligare intagna genom att placera dem i besöksrum. Vissa häkten efterfrågade bättre centralt stöd i dessa avseenden. I häktet medförde det ökade antalet intagna bl.a. att det var svårare att tillgodose deras rätt till daglig utomhusvistelse medan häktet Nykö- ping hade satt en gräns för hur många intagna som kunde tas emot, för att just säkerställa de intagnas rätt till utomhusvistelse. Kriminalvården har i remissvaret gjort gällande att det inte finns något be- hov av föreskrifter för hur placering av intagna i häkte ska ske vid platsbrist. Sådana frågor kan enligt myndigheten hanteras med stöd av de nationella styr- dokumenten, som t.ex. Kriminalvårdens anvisning för hantering av beläggning i häkten och anstalter samt Nationell rutin – Dubbelbeläggning på häkte. Av styrdokumenten framgår att varje verksamhetsställe bl.a. ska ha kartlagt utrym- men som kan användas vid överbeläggning och celler för dubbelbeläggning. Därtill nämns att personalresurser ska fördelas så att det är möjligt att upprätt- hålla en god arbetsmiljö och säkerhet. Däremot ställs det inte krav på att 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D verksamhetsställena ska vidta åtgärder för att det ska finnas personal för att tillgodose intagnas vistelse i gemensamhet, isoleringsbrytande åtgärder eller sysselsättning. hade det under några perioder varit en sådan platsbrist i vissa regioner att Kriminalvården inte tog emot häktade, som då blev kvar i polisarrester. Detta var fallet för t.ex. häktet och häktet . Situa- tionen medförde att beslutade om en extraordinär rutin för hantering av förvaring av häktade i polisarrest.167 Även beläggningen på riksmottagningen i anstalten Kumla var hög och hade varit det . /19 var det flera veck- ors väntetid för en plats där. Av de uppgifter som begärdes in och som ligger till grund för detta beslut drar jag slutsatsen att förutsättningarna för och innehållet i ett frihetsbe- rövande i praktiken varierade utifrån i vilket häkte en intagen var placerad. Det som framkommit tyder på att häktena i viss utsträckning fick hantera och lösa konsekvenserna av platsbristen på egen hand. För att hindra att det uppstår omotiverade skillnader i den kriminalvård som erbjuds i landets häkten är det enligt min mening väsentligt att verksamhetsställena gör liknande bedömningar även vid överbeläggning. För att det ska vara möjligt krävs att Kriminalvården på central nivå kan förutse vilka konsekvenser ett ökat beläggningstryck får för den kriminalvård som bedrivs på enskilda verksamhetsställen. Det är inte ac- ceptabelt att förutsättningarna för intagnas frihetsberövande utan sakliga skäl varierar mellan verksamhetsställen. Således finns det ett behov av att Krimi- nalvården ger tydliga centrala anvisningar. Sådana anvisningar bör enligt min mening också uppmärksamma intagnas rättigheter. Som jag berört inne- höll myndighetens anvisning för hantering av beläggning i häkte och anstalter inte några krav på att verksamhetsställena skulle se till att det fanns personal för att tillgodose intagnas vistelse i gemensamhet, isoleringsbrytande åtgärder eller sysselsättning. Det är anmärkningsvärt. När det gäller beläggningen på riksmottagningen vill jag lyfta fram följande. trädde en ny strafftidslag (2018:1251) i kraft, som innebär bl.a. att en frihetsberövad person med ett verkställbart fängelsestraff som hu- vudregel inte får vara intagen i häkte längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar.168 Han eller hon ska alltså inom föras över till anstalt. La- gen innebar flera förändringar och ansågs kräva relativt omfattande förberedel- ser, inte minst från Kriminalvårdens sida.169 Regleringen beslutades därför drygt den började gälla. Jag noterar emellertid att Kriminal- vården först beslutade att utöka verksamheten på riksmot- tagningen genom dubbelbeläggning. Enligt anstaltsledningen hade huvudkon- toret först före detta beslut lämnat ett underlag med den inrikt- ningen, vilket ledde till att anstalten då började undersöka vad som kunde 167Se JO:s protokoll, dnr O 13-2019. 16810 § första stycket strafftidslagen. 2017/18:250 s. 153 f. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 De första som fick dela cell anlände till riksmottagningen före . Det anförda ger mig anledning att ifrågasätta om Kriminalvår- den varit tillräckligt förberedd på de skärpta krav som följde på den nya straff- tidslagen. Det finns i anslutning till detta skäl att uppmärksamma att det främst var intagna dömda för vålds- och sexualbrott som genomgick en fullständig utred- ning på riksmottagningen, medan intagna dömda för t.ex. narkotikabrott eller dömda som skulle utvisas efter fullgjord verkställighet inte utreddes lika grund- ligt. Enligt anstaltsledningen pågick det ett arbete inom med att se över vilka intagna som ska placeras på riksmottagningen. I arbetet hade det diskuterats att vissa av de intagna som för inspektionen pla- cerades på riksmottagningen i stället skulle kunna placeras direkt i en påbörja verkställighet. Jag har noterat att myndigheten beslutat om en tillfällig förändring med innebörden att många med utvisningsbeslut inte placeras på riksmottagningen.170 Förändringen gäller och omfattar också intagna som inte bedöms vara prioriterade för fördjupad utred- ning. Enligt har bl.a. de ändrade kriterierna för utredning lett till att nästan en tredjedel av de som tidigare placerats på riksmottagningen un- dantagits och följaktligen placerats direkt på ordinarie plats i anstalt. Jag ser positivt på dessa åtgärder och anser att det är angeläget att myndigheten gör en nyanserad bedömning av vilka som måste placeras på riksmottagningen för ut- redning. Det kan enligt min mening också finnas anledning för Kriminalvården att överväga i vad mån häkten eller frivården kan utföra en del utredningar och fördjupade verkställighetsplaner, som kan ingå i underlag inför beslut om an- staltsplacering. Den som häktas ska utan dröjsmål föras till häkte. Om det är av synnerlig vikt att den häktade, för utredning av det brott som ligger till grund för häkt- ningen eller något annat brott som han eller hon är misstänkt för, förvaras på en annan plats får dock rätten på åklagarens begäran förordna att den häktade tills vidare inte ska föras till häkte.171 Ett beslut om att en häktad ska vara pla- cerad i en arrest kan alltså bara fattas med hänsyn till utredningsskäl och det av rätten på åklagarens begäran. Platsbrist utgör följaktligen inte någon rättslig grund för att ha kvar en häktad i polisarrest.172 Som framgår av min redogörelse hade det förekommit att häktade varit förvarade i Po- lismyndighetens arrester på grund av att några häkten inte tagit emot häktade. Jag är mycket kritisk till att de frihetsberövade drabbades på detta sätt och fick ta konsekvenserna av att Kriminalvården inte ordnade häk- tesplatser utan dröjsmål. Det är myndighetens ansvar att se till att något lik- nande inte inträffar igen. 170Se Kriminalvårdens rapport platskapacitet –2030, . 17124 kap. 22 § . 172Se Hovrätten för Västra beslut , mål nr Ö 3453-20. Av beslutet framgår dessutom att det så sent som förekom även att andra häkten stängde för nyintagning, vilket medförde att häktade blivit kvar i polisarrest. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D Platsbrist inom är inte en unik företeelse. Myndigheten har ställts inför liknande utmaningar som belägg- ningssituationen innebar. Det är anmärkningsvärt att myndigheten inte på ett bättre sätt hade dragit lärdom av tidigare erfarenhet från överbelägg- ningar och att en sådan ansträngd situation uppstått igen. Förhållandena tycks i många avseenden vara desamma . Det är svårt att slå fast en entydig förklaring till den ansträngda beläggnings- situationen och jag ser liksom Kriminalvården att det kan finnas flera samman- verkande faktorer.173 Myndigheten har i uppdrag att med stöd av (Brå) och i samverkan med , och samordna och utveckla prognos- och analysarbetet för att förbättra myndigheternas möjligheter att bedöma framtida verksamhetsvolym. Utgångspunkten är att prognoserna ska ge en gemensam och rättvisande bild av flödet i alla brottmålsprocessens centrala delar.174 Jag kan inte avgöra vilket stöd detta uppdrag har varit för Kriminalvården i arbetet med att bedöma framtida platsbehov. Trots tidigare erfarenheter av platsbrist och det arbete som genomförs framstår det under alla förhållanden som tydligt att myndigheten inte har varit tillräckligt förberedd när den ansträngda belägg- ningssituationen som varit föremål för granskningen i detta initiativ var ett fak- tum. Enligt är många häkten och anstalter i dåligt skick och myn- digheten har identifierat ett stort behov av både underhåll och ny- byggnation.175 Efter en granskning av effektiviteten vid anstalter har även Riks- revisionen bedömt att Kriminalvården behöver stänga platser för att genomföra nödvändigt underhåll.176 Jag noterar att Kriminalvården , än en gång, reviderat platsbehoven samt sin plan för platstillskott och att myndigheten nu planerar för en utökning med ca 3 300 fasta platser till 2030.177 Det är av största vikt att Kriminalvården tar fram metoder för både häktes- och anstaltsverksamheterna för att i fortsättningen på ett bättre sätt dels pro- gnostisera framtida platsbehov, dels skapa en flexibilitet som gör det möjligt att hantera tillfälliga beläggningstoppar utan att det egentliga innehållet i kri- minalvården eftersätts. Jag har stor respekt för att det är en komplex uppgift att göra sådana prognoser, men det ingår i Kriminalvårdens uppdrag att fortlö- pande anpassa antalet platser till behovet.178 I arbetet med att utöka antalet plat- ser behöver Kriminalvården analysera orsakerna som lett fram till den an- strängda situationen och dra lärdom av erfarenheterna för att undvika sådana 173Se avsnitt 2.3. 174Se Regleringsbrev för avseende Kriminalvården . Kriminalvårdens rapporter Kriminalvårdens platskapacitet, och . 176Se 2020:16 Effektiviteten vid anstal- ter. 177Se Kriminalvårdens rapport platskapacitet –2030, publicerad . Detta kan jämföras med planen där en motsvarande utökning var ca 2 000 fasta platser. finns ca 6 700 ordinarie platser. 1783 § tredje stycket förordningen med instruktion för Kriminalvården. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 ad hoc-lösningar som genomfördes och drabbade de intagna. Det är vidare angeläget att myndigheten ser över det centrala stödet till de lokala verksamhetsställena. Utredningen i detta initiativ bekräftar att personalens utrymme för den egentliga kriminalvården påverkas av en ansträngd beläggningssituation. Kri- minalvården har ett ansvar inte bara för att frihetsberövanden verkställs under trygga och säkra förhållanden utan också för att upprätthålla de intagnas rättig- heter. Det är inte acceptabelt att bristande resurser medför inskränkningar i dessa avseenden. Jag vill än en gång särskilt understryka vikten av att Krimi- nalvården i samband med planerade om- och nybyggnationer av häkten säker- ställer att det finns såväl lokaler som personal som kan tillgodose de intagnas rätt till gemensamhet och, i förekommande fall, isoleringsbrytande åtgärder. Kriminalvården har ett samhällsviktigt uppdrag och ansvarar för ett mycket stort antal frihetsberövade. Beläggningssituationen har varit mycket ansträngd och situationen har medfört påtagliga negativa konse- kvenser för intagna. Med hänsyn till detta och till mina uttalanden finner jag skäl att översända en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom. Kriminalvårdens användning av de s.k. Fenixbyggnaderna för placering av intagna som inte är säkerhetsplacerade enligt fängelselagen. De intagna underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt (Dnr 1950-2019) Beslutet i korthet: Kriminalvården har tre byggnader med särskilt hög grad av säkerhet och kontroll inrymda i anstalterna , Kumla och Saltvik (s.k. Fenixbyggnader). De byggdes ursprungligen för att ta emot intagna som om- fattas av beslut om placering på säkerhetsavdelning enligt 2 kap. 4 § fäng- elselagen. JO har tidigare kritiserat Kriminalvården för att Fenixbyggnaden i anstalten Saltvik delvis har använts för placering av intagna som inte är säkerhetsplacerade utan som av olika skäl är i behov av skydd. Inom ramen för det här initiativärendet har JO fortsatt att titta på Kriminalvårdens an- vändning av dessa byggnader. Utredningen har visat att Kriminalvården trots tidigare kritik inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att förbättra situationen för intagna i behov av skydd som placeras i Fenixbyggnaderna. Dessa intagna underkastas fort- farande mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt. JO finner detta mycket anmärkningsvärt. Vidare får Kriminalvården kritik för att myndigheten beslutade att inrätta skyddsplatser i anstalten trots att det där inte fanns samma möjligheter att anpassa verksamheten för dessa intagna som i anstalten Saltvik. Det har också kommit fram att Krimi- nalvården under JO:s handläggning beslutat att placera fler grupper av in- tagna som inte omfattas av beslut om säkerhetsplacering i Fenixbyggnad- erna. Det är enligt JO en synnerligen bekymmersam utveckling. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D JO ifrågasätter inte att Kriminalvården har ett akut behov av fler an- staltsplatser, det talar inte minst den problematiska beläggningssituationen för. Det är dock enligt JO inte en godtagbar anledning för att placera intagna med mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt, i strid med fängelselagens bestämmelser. JO understryker att Kriminalvården måste utforma sina anstalter för att kunna tillgodose intagnas behov av t.ex. skydd oavsett vilken grad av övervakning och kontroll den intagne i övrigt har behov av. Hon konstaterar också att Fenixbyggnaderna inte är anpassade för ett flexibelt platsutnyttjande och att det finns tydliga begränsningar i fråga om vilka anpassningar som är möjliga att göra för att kompensera för den slutna miljön. Sammantaget förtjänar Kriminalvården enligt JO allvarlig kritik för de brister som har uppmärksammats inom ramen för ärendet. En kopia av beslutet skickas till regeringen för kännedom. har Kriminalvården tre särskilda byggnader med totalt 72 platser inrymda i anstalterna , Kumla och Saltvik (nedan benämnda Fenixbyggna- der eller säkerhetsenheter). De byggdes i syfte att ta emot intagna som bl.a. bedömts ha en varaktig rymningsrisk och som dessutom ansetts vara särskilt benägna att återfalla i allvarlig brottslighet, dvs. intagna i behov av en placering på säkerhetsavdelning enligt 2 kap. 4 § fängelselagen (2010:610). Detta ända- mål har haft en stor inverkan på utformningen av den fysiska miljön, vilket bl.a. beskrivits av JO på följande sätt (se JO 2016/17 s. 174): Säkerhetsenheternas mycket bestämda syfte har haft en stor inverkan på utformningen av den fysiska miljön. De återfinns i separata byggnader som är åtskilda från övriga anstaltsbyggnader med en hög mur. En säkerhetsen- het kan därmed sägas vara en anstalt i anstalten. Vid inpassering i säker- hetsenheten utförs en särskild inpasseringskontroll. Varje säkerhetsenhet består av fyra små avdelningar med sex platser på varje avdelning. Avdelningarna är utformade för att vara ”självförsörjande” på så sätt att på avdelningen finns en lokal för arbetsdrift, motionsutrymme och rastgård. Tanken är att de intagna ska tillbringa sin huvudsakliga tid på avdelningen och inte komma i kontakt med andra intagna förutom de som är placerade på samma avdelning. För att förhindra rymning eller fritagning är avdel- ningarnas rastgårdar utformade som burar. Slutligen kan nämnas att perso- nalnärvaron är extra hög på säkerhetsenheterna, och därtill är de intagnas allmänna utrymmen bild- och ljudövervakade. Kort sagt är en säkerhetsavdelning den mest kontrollerade miljö en inta- gen som inte är föremål för en avskildhetsplacering kan placeras i. Under har JO uppmärksammat att Kriminalvården beslutat att an- vända en del av platserna i Fenixbyggnaderna till placering av andra intagna än de som omfattas av beslut om placering på säkerhetsavdelning enligt 2 kap. 4 § fängelselagen. I det nämnda beslutet uttalade dåvarande chefsJO kritik mot Kriminalvården för att vissa av platserna på anstalten Saltviks säkerhetsenhet använts till att placera intagna med skyddsbehov och anförde bl.a. följande: K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Den ”omvandling” som Kriminalvården har försökt genomföra genom platsbesluten har visat sig svår. Resultatet av det här initiativet understryker att det finns tydliga gränser för vilka lättnader som kan införas för de in- tagna som placeras på en säkerhetsenhet utan att omfattas av 2 kap. 4 § fängelselagen. Trots införda lättnader utgör säkerhetsenheterna en mycket kontrollerad och övervakad miljö. Jag är av uppfattningen att den speciella miljö som säkerhetsenheterna utgör inte gör dem lämpade för annan placering än placering av intagna som omfattas av 2 kap. 4 § fängelselagen. Av den anledningen är jag kritisk till att Kriminalvården använder dessa platser för placering av andra kate- gorier av intagna och därmed gör anstaltsvistelsen för dessa intagna mer ingripande än nödvändigt. till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT), besökte i samband med sitt besök i anstalten Saltviks säkerhetsenhet. I rapporten efter besöket (s. 31) rekommenderar CPT att åtgärder ska vidtas för att hitta alternativa placeringar utanför säkerhetsenheterna för de intagna som är i behov av skydd [se CPT/Inf (2016) 1, punkterna 54–61, JO:s anm.]. Jag ansluter mig till CPT:s rekommendation i detta avseende. Enligt min me- ning bör Kriminalvården påbörja arbetet med att hitta alterna- tiva placeringar.