frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — I den dokumentation som fanns tillgänglig för mig när ärendet remitterades till Kriminalvården förekommer inga uppgifter om att AA påtalade för anstaltsper- sonal att han behövde gå på toaletten. Det finns inte heller några uppgifter om vilka överväganden som gjordes i anslutning till detta. Av Kriminalvårdens ytt- rande framgår emellertid att AA framförde sitt önskemål efter det att han blev bälteslagd. Anstalten ska dock som tidigare nämnts ha bedömt att AA av säkerhetsskäl inte kunde släppas loss från bältet. Kriminalvården har i sammanhanget hänvisat till uppgifter som nedtecknats i vakthavande befäls logg. Vid inledandet av detta initiativärende begärde JO att få ta del av all doku- mentation som rörde den aktuella bältesläggningen. Den nämnda loggen, som uppenbarligen innehöll relevanta uppgifter om händelsen, skickades dock inte till JO när Kriminalvården besvarade JO:s rekvisition. Jag har numera tagit del av den aktuella loggen. Jag finner anledning att här påminna om myndigheternas grundlagsregle- rade skyldighet att ge JO tillgång till handlingar, vilken är en viktig förutsätt- ning för att ombudsmännen ska kunna fullgöra sitt uppdrag som en del av riks- dagens kontrollmakt. Det är således fråga om en skyldighet som myndigheterna måste fullgöra med stor noggrannhet. I övrigt kan jag konstatera att dokumentationen av bältesläggningen i AA:s journal är mycket knapphändig, bl.a. när det gäller gjorda iakttagelser som denna pågick samt vilka överväganden som gjorts. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 att det efter vad som framkommit inte finns några uppgifter antecknade i jour- nalen om den senare delen av kvällen eller natten som AA var bälteslagd. Dokumentationen är alltså ytterst bristfällig, vilket medför betydande svårig- heter att utvärdera händelsen i efterhand. Detta är naturligtvis särskilt allvarligt när det gäller en så ingripande åtgärd som bältesläggning, där kraven på konti- nuerliga proportionalitetsbedömningar är högt ställda. Utredningen visar härut- över att anstalten inte har dokumenterat beslutet om bältesläggning på det sätt som föreskrivs i 24 § fängelseförordningen. Jag har vid upprepade tillfällen framhållit vikten av att Kriminalvården dokumenterar sina beslut, åtgärder och ställningstaganden på ett korrekt sätt, inte minst när det gäller tvångsåtgärder mot intagna. Jag är mycket kritisk till de brister som framkommit i dessa avse- enden. Vad beträffar AA:s uppgifter om att han ska ha blivit utsatt för nedsättande eller kränkande bemötande av en kriminalvårdare har dessa tillbakavisats av Kriminalvården. Uppgift står alltså mot uppgift. Jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat. Jag får därför konstatera att det som har kommit fram inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd från min sida i den delen, men vill framhålla vikten av att intagna bemöts med re- spekt för sitt människovärde. Vad som i övrigt kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd eller nå- got uttalande från min sida. I mitt beslut i det ovannämnda initiativärendet med dnr 279-2018 har jag funnit anledning att hos regeringen göra en framställan om översyn av fängel- selagens och häkteslagens bestämmelser om fängsel. Mot den bakgrunden fin- ner jag även skäl att överlämna en kopia av detta beslut till regeringen för kän- nedom. En kvinnlig intagen, som misstänktes ha svalt narkotika, fick till slut genomgå kroppsbesiktning på sjukhus i form av bl.a. vaginal och rektal undersökning. Frågan om anstalten lade ett uppfattat samtycke från kvinnan till grund för beslutet om tvångsåtgärden (Dnr 7070-2019) Beslutet i korthet: En intagen var placerad i avskildhet för att genomgå kroppsbesiktning med anledning av misstanke om att hon hade svalt narko- tika. Anstalten använde en tulltoalett för att verkställa kroppsbesiktningen. När narkotika inte hittades i avföringen tillfrågades den intagna om hon gick med på att genomgå ytterligare kroppsbesiktning på sjukhus i form av bl.a. vaginal och rektal undersökning. Enligt JO talar dokumentationen för att anstalten lade ett uppfattat sam- tycke från den intagna till grund för beslutet om kroppsbesiktning. JO kon- staterar att utrymmet för att låta ett samtycke utgöra grunden för en tvångs- 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D åtgärd som annars kräver stöd i lag är mycket begränsat och att det är Kri- minalvårdens beslut som är avgörande för om en intagen ska genomgå en tvångsåtgärd såsom kroppsbesiktning. För den intagna måste det ha fram- stått som att alternativet till att underkasta sig kroppsbesiktningen var fortsatt avskildhet. JO uttalar att frivilligheten i en sådan situation måste anses vara illusorisk. Ansvariga vid anstalten får kritik för hanteringen och för vissa dokumentationsbrister. I en anmälan som kom in till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg. Hon anförde i huvudsak följande. Efter att en narkotikahund hade markerat mot henne blev hon placerad i av- skildhet. Hon var därefter tvungen att lämna urin- och avföringsprov inför kri- minalvårdare, som anklagade henne för att ha svalt narkotika. i avskildhet fick hon ligga på en tunn och personalen nekade henne täcke eftersom hon skulle straffas. Hon frös så mycket att hon tappade känseln i tårna. Vidare blev hon tillsagd att erkänna och hennes familj anklagades för att ha gett henne narkotika. fördes hon till gynekolog för vaginal, rektal och oral undersökning. Hon mår mycket dåligt sedan hän- delsen och har tappat lusten till allt. Hon har fortfarande känselbortfall i tårna och ont i kroppen. JO tog in daganteckningar, beslut om avskildhet och permission samt ett till- synsblad om avskildhet. Av handlingarna framgår bl.a. följande. AAvar från kl. 9.50 placerad i avskildhet enligt 6 kap. 9 § fängelselagen i avvaktan på att kroppsbesiktning i form av s.k. tulltoalett kunde genomföras. AA hade lämnat ett urinprov som vid första screening påvisat negativt. Av anteckningarna på tillsynsbladet framgår bl.a. att AA fick en extra tröja samt ett par extra byxor och raggsockar och ytterligare ett par byxor kl. 1.15. Avskildhetsplaceringen upp- hörde . Genom ett beslut om permission beviljades AA en utevistelse enligt 9 kap. 1 § fängelselagen till , gynekolo- giska mottagningen, . Utevistelsen skulle ske med bevak- ning av kriminalvårdspersonal och AA skulle bära fängsel. I de faktiska be- slutsskälen anges i huvudsak att det kommit fram att AA hade ett behov av hälso- och sjukvård som inte lämpligen kunde ordnas inom anstalten. AA be- viljades därför en utevistelse till sjukhus för att få erforderlig vård. Muntliga uppgifter från en klienthandläggare vid anstalten togs in den Enligt uppgifterna hade anstaltspersonal frågat AA om hon gick med på att genomgå ytterligare kroppsbesiktning på sjukhus, vilket AA hade gjort. Beslutet om den kroppsbesiktningen hade inte dokumenterats, men enligt klienthandläggaren skulle det göras i efterhand. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över uppgifterna i anmälan. Kriminalvården uppmanades att särskilt yttra sig över avsaknaden av beslut om kroppsbesiktning i samband med sjukhusbesöket och beslutet om permission . I sitt remissvar anförde Kriminalvården, , genom regionchefen, i huvudsak följande: Uppgifter har inhämtats från verksamhetsområde (VO) Hinseberg samt från kriminalvårdsregistret . Information finns också i den tjänstean- teckning som JO bifogat ärendet. I huvudsak följande har framkommit. Av dokumentation i KVR framgår att anstalten beslutade att AA från skulle vara placerad i avskildhet till dess att en kroppsbesiktning kunde genomföras. Detta eftersom narkotikahund visat förhöjt intresse för AA såväl som för hennes bostadsrum. Avskild- heten upphörde nästkommande dag . Vidare framgår att anstalten beslutade att bevilja AA en utevistelse jämlikt 9 kap. 1 § fäng- elselagen (2010:610) (FäL). Beslutet motiverades med att AA var i behov av hälso- och sjukvård som inte lämpligen kunde ordnas i anstalten. Av daganteckning från framgår att AA erbjöds att frivilligt genomgå en gynekologisk undersökning på sjuk- hus för att undersöka om främmande material fanns i kroppsöppningar. AA tackade snabbt ja till förfrågan och sade att hon ville bevisa att hon inte bar på något. Kriminalvårdens ställningstagande angående kroppsbesiktning vid sjuk- hus har inte dokumenterats, eftersom ansvarig kriminalvårdsinspektör inte hade insett att det hade fattats ett beslut om att placeringen i avskildhet skulle upphöra. Denne trodde därför att beslutet där det framgick att AA var placerad i avskildhet för att genomföra en kroppsbesiktning fortsatt var giltigt och alltså omfattade båda fallen av kroppsbesiktning. Den inledande kroppsbesiktningen avsåg så kallad tulltoalett. Med tull- toalett avses en toalett som ger Kriminalvården möjlighet att undersöka vad som finns i den intagnes avföring (se allmänna råd till 8 kap. 10 § Krimi- nalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse (FARK Fängelse)). Åtgärden har sin grund i misstankar om att främst dro- ger förvaras i mage och/eller tarmar. Det finns därmed risk för att innehållet kan läcka ut i kroppen och riskera förgiftning. Av Kriminalvårdens säker- hetshandbok (säkerhetshandboken) framgår angående tulltoalett bl.a. att den intagne ska hållas under ständig tillsyn och att han eller hon inte får ha filt, täcke eller lakan. Om den intagne fryser kan han eller hon ges mer klä- der. Anstalten har pratat med samtliga namngivna vårdare i anmälan. Dessa uppger samstämmigt att AA har varit pratglad och positiv efter omständig- heterna, hon har tilltalat samtliga tjänstgörande vårdare under avskildheten samt kommunicerat i normal samtalston utan några avvikelser, känsloytt- ringar eller anmärkningsvärda begäran. Ingen upplever att det har varit nån hätsk eller anklagande stämning under tillsynen. Personalen upplever att de har gjort så gott som möjligt under de speciella omständigheterna som en avskildhet medför. Personal tillbakavisar att någon anklagat hennes familj för att föra in narkotika liksom att de ska ha uttalat att det vidtagits några åtgärder i bestraffande syfte. sade AA att hon frös och per- sonalen ordnade då två par extra byxor, raggsockor och en extra tröja. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D Av 1 kap. 4 § FäL följer att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är för- enade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 6 § FäL följer att verkställigheten inte får innebära andra be- gränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig pro- portion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräck- lig ska den användas. Av 6 kap. 9 § FäL framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Av 8 kap. 4 § FäL framgår att en intagen får kroppsvisiteras eller kropps- besiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om 1.det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne, 2.han eller hon återkommer efter en vistelse utanför anstalt, 3.han eller hon ska ha eller har haft ett besök utan sådan kontroll som avses i 7 kap. 2 §, eller 4.det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större undersök- ning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom anstalten och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. Av 8 kap. 6 § FäL framgår att en intagen är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna urin-, utand- nings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något så- dant medel som avses i 1 § lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dop- ningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Av 8 kap. 7 § FäL framgår bl.a. att kroppsvisitation eller kroppsbesikt- ning inte får utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska. Detta gäller dock inte 1.en kroppsvisitation som avses i 5 §, 2.en kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en person bär med sig undersöks, 3.en kroppsvisitation med metalldetektor eller liknande teknisk anord- ning, 4.en kroppsbesiktning som enbart innebär att andra prov än urinprov tas enligt 6 §. Av 8 kap. 1 a § FARK Fängelse framgår bl.a. att kroppsbesiktning i form av en rektal eller vaginal undersökning ska genomföras på sjukhus. Av 8 kap. 10 § FARK Fängelse framgår att en intagen som underkastas en kroppsbesiktning, som genom användning av tulltoalett syftar till att av- göra om den intagne har något föremål i kroppen, ska hållas under ständig tillsyn. Av 9 kap. 1 § FäL framgår följande. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den in- tagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför anstalt enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Av 5 § fängelseförordningen (2010:2010) (FäF) framgår att det för varje intagen ska föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Av 14 kap. 1 § FARK Fängelse, i dess lydelse , fram- gick att det i journalen ska dokumenteras alla beslut som har fattats, viktiga händelser under verkställigheten och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder om den intagne. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för verkställigheten ska dokumenteras. Doku- mentationen ska ske . Kriminalvården, , bedömning I ärendet framgår att narkotikahund visat förhöjt intresse för AA såväl som för hennes bostadsrum, varför det bedömdes nödvändigt att hålla henne av- skild från andra intagna till dess att en kroppsbesiktning i form av så kallad tulltoalett kunde genomföras. Hon har därefter transporterats till sjukhus för att genomgå ytterligare kroppsbesiktning. Detta har dokumenterats i form av en daganteckning i efterhand. AAom hon ville genomgå kroppsbesiktningen frivilligt. Kriminalvården anser att det är myndighetens ställningstagande att en intagen ska genomgå en sådan kroppsbesiktning som är avgörande och att detta är en sådan viktig händelse under verkställigheten, och en sådan ingripande åtgärd, som ska dokumenteras särskilt i den intagnes journal. I aktuellt fall hade detta kun- nat ske i beslutet om utevistelse jämlikt 9 kap. 1 § FäL. Det hade då också framgått av det beslutet vad utevistelsen faktiskt avsåg. När det gäller för- hållandena i övrigt hon var placerad i avskildhet stämmer det att hon inte erbjöds någon filt eller liknande samt att personal haft uppsikt över henne kontinuerligt. Att detta är gällande rutin vid dessa fall framgår av såväl FARK fängelse som av säkerhetshandboken. Det framkommer att AA har fått extra kläder sedan hon påtalat att hon frös. I övrigt har anstalten tillbakavisat AA:s påståenden om personalens bemötande. Det finns inga skäl att betvivla anstaltens uppgifter. AAgavs tillfälle att kommentera remissvaret och anförde i huvudsak följande. Det stämmer inte att hon frivilligt gick med på att genomgå kroppsbesikt- ning på sjukhus . Enligt det vakthavande befälet fick hon välja att antingen genomföra undersökningen eller förbli avskild . Hon hade kunnat göra vad som helst för att slippa vara avskild. Det stämmer inte heller att hon fick extra kläder när hon uppgav att hon frös. I ett beslut anförde JO följande: Kriminalvården har redogjort för rättslig reglering i fängelselagstiftningen och angränsande föreskrifter. Därutöver vill jag nämna följande. Var och en är i förhållande till det allmänna skyddad mot påtvingat kropps- ligt ingrepp och är dessutom skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång, se 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen, RF. Skyddet får begränsas genom lag i den utsträckning som framgår av 2 kap. 20 och 21 §§ RF. Exempel på sådan reglering finns i , RB, och fängelsela- gen (2010:610), FäL. Med kroppsbesiktning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från människokroppen och undersöks. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D går av 28 kap. 12 § tredje stycket RB och gäller även för motsvarande åtgärder i annan lagstiftning (se prop. 1993/94:24 s. 38 och 54 samt prop. 2009/10:135 s. 151). I bestämmelsen anges vidare att en kroppsbesiktning inte får utföras så att den som undersöks riskerar framtida ohälsa eller skada. Som framgått avser grundlagsskyddet i 2 kap. 6 § RF påtvingat kroppsligt ingrepp. Frågan om den enskildes samtycke kan åberopas till stöd för en åtgärd som innebär ett intrång på det grundlagsskyddade området, och om det i sådana fall är fråga om tvångsmedelsanvändning har varit föremål för diskussion i olika sammanhang. Regeringen har i vissa sammanhang uttryckt att ett samtycke innebär att det inte är fråga om någon tvångsmedelsanvändning eftersom ingreppet då inte är påtvingat (se t.ex. prop. 1993/94:24 s. 39 och prop. 2005/06:29 s. 25 f.). har det dock blivit en vedertagen uppfattning att det skulle strida mot tankarna bakom skyddet för mänskliga fri- och rättigheter om den enskilde genom samtycke skulle kunna avstå från det skyddet (se berg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 55 och där angivna källhän- visningar). Det anses därför inte vara tillåtet att tillmäta samtycke från den som är skäligen misstänkt för brott någon betydelse vid kroppsbesiktning (se Gun- nel , a.a., s. 65, jfr bl.a. Per m.fl. Rättegång III, 8, s. 106). JO har uttalat sig i frågan om vilken verkan den enskildes samtycke har till en tvångsåtgärd. I JO 2003/04 s. 72 var frågan om en åklagares möjlighet att under en förun- dersökning godkänna att personer som inte var skäligen misstänkta för brott i samband med förhör tillfrågades om de frivilligt ville lämna salivprov för DNA-analys. Dåvarande chefsJO anförde bl.a. att regeringsformen inte ger utrymme för att ett samtycke till en straffprocessuell tvångsåtgärd ska kunna ersätta att en eller flera enligt lag angivna förutsättningar för åtgärden inte är uppfyllda. Han uttalade vidare följande: Det är i viss mån oklart hur långt grundlagsskyddet sträcker sig vad gäller kroppsbesiktning, eftersom skyddet endast avser påtvingade kroppsliga in- grepp. Enligt min mening står det emellertid i bäst överrensstämmelse med rättssäkerhetens krav att grundlagsregeln tolkas så, att den ställer upp ett skydd också mot att en befattningshavare vid en brottsutredande myndighet –utan att använda eller vara beredd att använda tvång i egentlig bemärkelse –uppträder på ett sätt som får till följd att någon med fog uppfattar sig vara tvungen att underkasta sig exempelvis en undersökning eller provtagning. Som exempel på sådant uppträdande kan nämnas underförstådda eller ut- tryckliga påtryckningar av olika slag. Vidare uttalade chefsJO att det finns en påtaglig risk för att frivilligheten i en situation av det aktuella slaget blir mer eller mindre illusorisk. Han framhöll också att det är svårt för den befattningshavare som verkställer åtgärden att avgöra om samtycket verkligen lämnas fullt frivilligt och att det är svårare för en utomstående granskare att i efterhand bedöma om medverkan var resultatet av otillbörliga påtryckningar eller inte. I JO 2009/10 s. 39 hade en tingsrätt vid en omhäktningsförhandling upphävt ett beslut om häktning och i stället ålagt den misstänkte reseförbud samt förenat K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 förbudet med bl.a. villkor om att lämna urinprov. Dåvarande chefsJO uttalade bl.a. följande: Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna disponerar över maktmedel för att genomdriva åtgärden. Det kan vara fråga om direkt våldsanvändning från en offentlig befattningshavare, men ett ingrepp kan även vara ”påtvingat” i den meningen, att den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sankt- ion … ChefsJO anslöt sig till chefsJO uppfattning om hur grundlags- skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp bör tolkas och gjorde därefter föl- jande uttalande: Det är givet att en enskild med fog kan uppfatta sig vara tvungen att låta sig bli föremål för provtagning även om en sådan åtgärd aktualiseras i samband med en domstols prövning av frågor om straffprocessuella tvångsmedel. […]Vid förhandlingen måste det för den misstänkte ha framstått som om alternativet till att underkasta sig den aktuella föreskriften var att den mer ingripande tvångsåtgärden, häktning, annars skulle bestå. I en sådan situation framstår frivilligheten som helt illusorisk. Att en person vid en häktningsförhandling självmant förklarar sig beredd att underkasta sig urin- provtagning eller på förslag samtycker till ett sådant förordnande, kan såle- des inte medföra att åtgärden blir att betrakta som icke påtvingad. På området för den psykiatriska tvångsvården har nuvarande chefsJO uttalat att utgångspunkten på områden där det finns särskilda regler för när och hur tvångsmedel får användas torde vara att ett samtycke inte kan ersätta de förutsättningar som enligt lag ska vara uppfyllda för att åtgärden ska få vidtas (se JO 2018/19 s. 98). Enligt chefsJO skulle grundlagens rättighetsskydd all- varligt urholkas om det godtogs att den enskilde alltid skulle kunna efterge detta skydd, och det skulle få till följd att ett tvångsmedel fritt skulle få använ- das även i situationer där de lagliga förutsättningarna för åtgärden saknas (se även JO 1991/92 s. 114). Vidare har chefsJO i ett meddelat beslut, i ett initiativ mot Rättsme- dicinalverket med anledning av covid-19, tagit upp frågan om hur långt smitt- skyddslagens bestämmelser om frivilliga åtgärder kan tillämpas i situationer där en människa är frihetsberövad, utan att rättssäkerheten riskeras (se JO:s beslut , dnr O 21-2020). ChefsJO anförde bl.a. följande: När det däremot gäller åtgärder som mera allmänt anses kräva särskilt lagstöd, inom verksamheter som exempelvis kriminalvård eller annan tvångsvård, är det svårare att enligt min mening bedöma i vilket utsträck- ning det är möjligt att utgå från frivillighet. Det gäller särskilt i fråga om överenskommelser som kan uppfattas som avstående från en grundlags- skyddad rättighet. Den som är föremål för ett frihetsberövande befinner sig i en utsatt situation och kan i olika avseenden uppleva sig utlämnad till den eller de befattningshavare som ansvarar för verksamheten. Det finns i såd- ana sammanhang en betydande risk för att frivilligheten blir en illusion. kl. 9.50 placerades AA i avskildhet med stöd av 6 kap. 9 § FäL för att genomgå kroppsbesiktning i form av s.k. tulltoalett. Hon hade lämnat ett urinprov med negativt resultat. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D derna var att en narkotikahund hade visat förhöjt intresse för AA och hennes cell. Någon narkotika hittades inte i AA:s avföring. Genom ett beslut be- viljades AA permission till en gynekologisk mottagning. Syftet med detta var att AA skulle bli föremål för ytterligare kroppsbesiktning i form av bl.a. vaginal undersökning. Anstalten upprättade inte någon dokumentation om den senare kroppsbesiktningen , efter att JO hade efter- frågat sådan dokumentation. Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet.