frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — En sådan begäran ska (Se 2 kap. 16 § TF.) JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas som framställningen har gjorts. Någon eller några da- gars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material. sådana fall kan det vara lämpligt att successivt lämna besked om vad som kan lämnas ut. En framställning om att få ta del av en allmän handling ska, utom i vissa speciella undantagsfall, göras hos den myndighet som förvarar den (se 2 kap. 17 § TF). Om en anställd vid en myndighet har ansvar för vården av en O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 handling är det i första hand han eller hon som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. (Se 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen.) Kommunerna och regionen har i sina yttranden till JO betonat vikten av sam- verkan, särskilt i tider av kris. Jag vill med anledning av det inledningsvis fram- hålla att det självfallet inte finns något hinder mot att myndigheter utbyter ge- nerella erfarenheter på olika områden och lär av varandra. Läget blir dock ett annat när det är fråga om en formell prövning av en be- gäran om allmän handling. En sådan prövning ska göras självständigt av den myndighet som fått begäran och inte grundas på hänsyn till andra omständig- heter än sådana som enligt gällande författningar får beaktas vid prövningen. Det får i en sådan situation alltså inte förekomma någon form av gemensamt beslutsfattande eller överenskommelser myndigheter emellan. UTREDNINGEN GER EN BILD AV ATT FÖRETRÄDARE FÖR FLERA KOMMUNER OCH REGIONEN DROG UPP RIKTLINJER FÖR HUR FRAMSTÄLLNINGARNA SKULLE HANTERAS Av utredningen framgår att de framställningar som kom in till Nykö- ping och vidareförmedlades per mejl till övriga kommuner och re- gionen och att det därefter förekom en mejlkonversation mellan några av kom- mundirektörerna/-cheferna om hanteringen av framställningarna. I mejlen fö- rekommer både sonderande förfrågningar och mer eller mindre bestämda upp- fattningar om vad som borde göras. behandlades också vid kommunikationsnätverkets möte . Efter mötet redogjorde kommunikationsdirektören i regionen i ett mejl till regiondirektören för vad mötesdeltagarna ”kom fram till”. Kommuni- kationsdirektören skrev bl.a. att mediebegäran skulle besvaras , dvs. , och att det fanns två alternativa svar som båda gick ut på att inga uppgifter skulle lämnas ut. Enligt mejlet skulle utlämnande nekas antingen på grund av att de efterfrågade uppgifterna inte fanns som en allmän handling eller – för en liten kommun – på grund av patientsekretess. Regionen har i sitt yttrande till JO uppgett att kommunikationsdirektörens mejl om vad som behandlades på nätverksmötet fick en olycklig utformning och att det vid mötet var tydligt att det var upp till respektive kom- mun att göra sin egen prövning om utlämnande av uppgifterna. Regionens uppgifter i yttrandet till JO stämmer dock inte helt överens med vad som kommit fram genom utredningen i övrigt, t.ex. det efterföljande mejlet från kommunchefen i där denne ville säkerställa att alla fått del av vad kommunikationsnätverket ”kom fram till”. Det framgår vidare av utredningen att de berörda kommunerna , eller i fall , beslutade att inga uppgifter skulle lämnas ut. Som skäl angavs att handlingarna inte fanns hos myndigheten och i fall att de efterfrågade uppgifterna omfattades av sekretess. 2 021 /2 2:JO1 O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Jag kan alltså konstatera att det sätt som framställningarna faktiskt kom att hanteras på ligger i linje med det som diskuterats mellan kommunföreträdarna och det som framgår av kommunikationsdirektörens mejl efter nätverksmötet. Det som kommit fram genom utredningen ger en bild av att personer i le- dande befattning i flera av kommunerna och i regionen redan i samband med att framställningarna kom in, drog upp riktlinjer för hur framställningarna skulle hanteras och att dessa gick ut på att inga uppgifter skulle lämnas ut och att beskedet om det skulle lämnas . HAR DE FORMELLA BESLUTEN FATTATS I STRID MED REGERINGSFORMENS KRAV PÅ OBJEKTIVITET? De fyra kommuner som fick in BB:s begäran, dvs. lösund och , har i sina yttranden till JO uppgett att de hanterade begäran självständigt och enligt sina normala rutiner. Utredningen ger ingen klar bild av vad som föregått de enskilda formella besluten att avslå framställningarna. Jag anser mig därför inte kunna slå fast att det vid de formella besluten faktiskt togs ovidkommande hänsyn och att de således fattades på osakliga grunder. Regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet gäller dock som jag nämnt inte bara hur en sak rent faktiskt handläggs och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut, utan även hur myndighetens agerande kan uppfattas är Om det finns en risk för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttagits kan det vara tillräckligt för att handlandet ska anses strida mot grundlagens krav på objektivitet. För att regeringsformens krav på objektivitet ska anses åsidosatt bör det en- ligt min mening finnas någon särskild omständighet som ger en rimlig grund för uppfattningen att det tagits ovidkommande hänsyn vid beslutsfattandet. dömningen ska göras på ett objektivt sätt och med beaktande av omständighet- erna i det enskilda fallet. Det som kommit fram i utredningen medför att det ligger nära till hands att uppfatta det som att besluten fattades i strid med regeringsformens krav på ob- Beträffande , och måste det emellertid vägas in att utredningen inte visar att de personer som fattade de formella besluten del- tog i mejlkonversationerna eller i mötet i kommunikationsnätverket. ningen visar inte heller att beslutsfattarna uppmanats att fatta ett beslut med ett visst innehåll eller att beslutsfattarna i de här kommunerna har utövat något inflytande över vad som skett mellan kommunföreträdarna och i kommuni- Att besluten meddelades på den andra vardagen efter att framställningarna kommit in framstår, med hänsyn till omständigheterna, inte i sig som något konstigt. Jag anser att det är fråga om ett gränsfall men min samlade bedömning är att det i fråga om , och inte finns ett tillräckligt un- derlag i utredningen för att konstatera att det finns en rimlig grund för uppfatt- ningen att regeringsformens krav på objektivitet åsidosatts vid beslutsfattandet. När det gäller förhåller det sig dock annorlunda. Det framgår av ut- redningen att den tillförordnade kommunchefen deltog i den aktuella O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 mejlkonversationen och skrev bl.a. att ”följer det allmänt sagda” samt därefter själv meddelade tjänstemannabeskedet och fattade det for- mella avslagsbeslutet . har i sitt yttrande till JO förklarat att kommunen inte ingått i någon form av kollektivt beslut och att beslutet har tagits i enlighet med socialnämn- dens delegationsordning med patientsekretessen i fokus. Den tillförordnade kommunchefens deltagande i mejlkonversationen är dock enligt min mening en sådan särskild omständighet som ger en rimlig grund för uppfattningen att hon vid prövningen av framställningen tog hänsyn till andra omständigheter än sådana som enligt tillämpliga författningar får be- aktas. Regeringsformens krav på objektivitet har därför inte iakttagits. Redigeringen av anteckningarna från styrgruppsmötet Av utredningen framgår att anteckningarna från den länsgemensamma styr- gruppens möte skickades ut till samtliga i gruppen och att de därefter redigerades på så sätt att texten ”det är angeläget att siffrorna inte hamnar i pressen” togs bort. Anteckningarna skickades ut till samtliga i gruppen . I sam- band med att mötesdeltagarna informerades om ändringar i en enkät som diskuterats på mötet bedömde en tjänsteman hos regionen att tex- ten ”då det är angeläget att siffrorna inte hamnar i pressen” var olyckligt for- mulerad och kunde missförstås. Hon tog därför bort den skrivningen. Tjänstemannen har uppgett att hon trodde att det var fråga om minnesan- teckningar som ännu inte var en allmän handling. Anteckningarna blev dock en allmän handling när handlingen skickades ut till mötesdeltagarna. Ändringen berodde alltså på en felbedömning av en enskild medarbetare och kan inte ses som ett försök att hindra allmänhetens insyn. Re- gionen kommer till följd av det inträffade att informera/utbilda verksamheterna om hanteringen av allmänna handlingar och om offentlighet och sekretess. Jag instämmer i regionens bedömning att anteckningarna blev en allmän hand- ling när handlingen skickades till kommunerna (se 2 kap. 4och 10 §§ TF). En myndighet får inte byta ut en allmän handling mot en annan även om dess innehåll i huvudsak är detsamma (se JO 1998/99 s. 474). En så- dan åtgärd är att jämställa med gallring, vilket regleras i särskild ordning. Det har inte kommit fram att det fanns förutsättningar att gallra anteckningarna och det var därmed fel att ta bort den aktuella texten. AA har uppgett att ändringen skedde på uppdrag av en jurist och har hänvi- sat till att tjänstemannen som utförde ändringen uppgett detta i en intervju. Re- gionen har tillbakavisat detta påstående och menar, som det får förstås, att upp- gifterna i intervjun bygger på ett missförstånd. Jag konstaterar att uppgift står mot uppgift och jag går därför inte vidare i den här delen. 2 021 /2 2:JO1 O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Regiondirektörens radering av mejl Regionen redovisade följande om hanteringen av begäran om utfående av mejl. Efter att ha lämnat ut regiondirektörens mejllogg för en specifik tidsperiod fick regionen in en begäran om att vissa specifika mejl skulle läm- nas ut. Begäran skickades från registratorn till regiondirektören under förmid- dagen . fick den som hade begärt ut mejlen till svar att samtliga mejl förutom ett hade gallrats. Det mejl som fanns kvar lämnades ut. Mejlen hade gallrats eftersom de bedömdes vara handlingar av ringa eller tillfällig be- tydelse. De efterfrågade mejlen kom in och gallrades . Vid en fördjupad utredning som gjordes med anledning av JO:s begäran om yttrande visade det sig att tre av de efterfrågade mejlen hade gallrats efter att begäran om utlämnande kommit in . Detta skedde eftersom re- giondirektören bedömt att de var inaktuella och hade ringa betydelse. Dessa mejl återskapades och lämnades in till JO. Gallringen av de begärda mejlen hade stöd i regionens gallringsföreskrifter. Vad gäller de tre mejl som gallrades efter att begäran kom in går det att ifrågasätta lämpligheten i att gallra efter det att en begäran kommit in, men det kan konstateras att det var mejl som var helt obetydliga för regionen och att gallringen därmed inte påverkade allmänhetens rätt till insyn. Regionen har uppgett att efterfrågade mejl har gallrats med stöd i regionens gallringsföreskrifter. Enligt dessa får handlingar av ringa eller tillfällig bety- delse gallras när de är aktuella. Det finns alltså i och för sig rättsligt stöd för regionen att gallra allmänna handlingar som bedömts vara handlingar av ringa eller tillfällig betydelse. Jag har inte tillräckligt underlag för att uttala mig om huruvida den gallring som är i fråga hade stöd i gallringsföreskrif- terna och avstår därför från att kommentera de bedömningar som gjorts i sak. Av den fördjupade utredning som regionen genomfört framgår dock att re- giondirektören gallrat tre mejl efter att en begäran om att få ta del av dessa hade skickats till honom. En handling får givetvis inte förstöras när det finns en be- gäran om att ta del av den som ännu inte har prövats slutligt (se t.ex. JO 1998/99 s. 503). Oavsett om det fanns stöd i gallringsföreskrifterna för att gallra hand- lingarna var det alltså fel av regiondirektören att genomföra gallringen innan begäran om att få del av mejlen hade prövats slutligt. Agerandet har riskerat att skada allmänhetens förtroende för regionen och regiondirektören. Mot bakgrund av vad jag redovisat ovan finns det sammanfattningsvis anled- ning att uttala följande kritik: Den tillförordnade kommunchefen i kommun, DD, kritiseras för att inte ha iakttagit kravet på objektivitet i 1 kap. 9 § regeringsformen vid sin han- tering av BB:s framställning av . O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Region kritiseras för att ha gallrat en allmän handling genom att ta bort viss text i anteckningarna från styrgruppsmötet utan att det fanns rättsligt stöd för det. Regiondirektören i Region , EE, kritiseras för att han raderade tre mejl efter att de begärts ut. De mejlkonversationer som varit en del av utredningen hos JO har förts mellan personer i ledande befattningar i kommunerna respektive i regionen. I yttran- dena till JO har det förts fram att diskussionerna fördes för att säkerställa att sekretessbelagda uppgifter om enskildas förhållanden inte skulle röjas. Vissa uttalanden i mejlen visar dock på en bristande förståelse och respekt för den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar, som är en central del av offentlighetsprincipen, och för den viktiga roll som medierna spelar för gransk- ningen av offentlig verksamhet. Diskussionerna var olämpliga och jag har för- ståelse för att det uppkommit misstankar om att kommunerna och regionen önskat begränsa insynen i sin verksamhet. Hanteringen av de aktuella framställningarna har redan före anmälan till JO fått stor medial uppmärksamhet och innehållet i mejlen kan antas vara känt hos delar av allmänheten. Ur förtroendesynpunkt hade det därför varit värdefullt om de berörda organen i sina yttranden till JO på ett mer utförligt sätt hade redovisat sin syn på hur agerandet kunnat uppfattas av en utomstående. Det finns en risk för en kvarstående misstro mot kommunerna och regionen. Detta är allvarligt och något som kommunerna och regionen behöver förhålla sig till. Vad AA i övrigt anfört till JO föranleder inga uttalanden från min sida. 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Polis, åklagare och tull Vid en föreläsning på en gymnasieskola har två poliser i strid med skydd för privat- och familjeliv lämnat uppgifter om att vissa personer dömts för brott (Dnr 3103-2018) Beslutet i korthet: Två poliser föreläste om polisens utredningsverksamhet på en gymnasieskola. Under föreläsningen berättade poliserna om en avslu- tad brottsutredning som de själva hade arbetat med. gifter om bl.a. namn på personer som förekommit i utredningen utan att de hade avidentifierats, och det framgick att de namngivna personerna hade dömts för brott. Bland åhörarna fanns en elev som var dotter till en av de personer som omnämndes av poliserna. Namnen på de berörda personerna i brottsutredningen hade blivit offen- tliga när åtal väckts mot dem. Att de inte hade avidentifierats innebar därför inte att sekretessbelagda uppgifter röjdes vid föreläsningen. staterar JO dock att det stred mot skyddet för privat- och familjeliv i artikel 8 i att lämna uppgifter om att de hade dömts för brott. kritiseras för det inträffade. I beslutet gör JO uttalanden om vilka överväganden bör göra innan man informerar om sin verksamhet vid t.ex. föreläsningar och i liknande sammanhang. föreläste två poliser för en gymnasieklass om polisens utrednings- Som en del av föreläsningen presenterade poliserna delar ur en De använde en Powerpointpresentation med bilder som åkla- garen hade använt vid den rättegång som följde på utredningen. innehöll namn och andra personuppgifter hänförliga till de åtalade personerna och visades för gymnasieklassen utan att uppgifterna hade avidentifierats. En av de som omnämndes i presentationen var AA. Hon dömdes av tings- rätten för viss brottslighet. Domen mot henne hade fått laga kraft före föreläs- Bland eleverna i gymnasieklassen fanns AA:s dotter . BB:s mormor anmälde det inträffade till JO. polisernas agerande att använda inblandade personers namn och att lämna ut känslig information vid föreläsningen. Genom sin anmälan hoppades hon kunna bidra till att polisen inför tydliga rutiner för besök i skolor. () yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter. Av yttrandet framgår att en åklagare gjort bedömningen att det inträffade inte var att betrakta som tjänstefel P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 och att därefter inlett en arbetsrättslig utredning. Den utred- ningen är inte avslutad. Inför upprättandet av yttrande har de inblandade poli- serna hänvisat till de samtal som hållits med dem i den arbetsrättsliga utred- ningen. Av dessa samtal framgår att skälet till att de använde de riktiga namnen på personerna i brottsutredningen var att handlingarna var offentliga och att det fanns en dom som hade fått laga kraft. Det framgår vidare att de i övrigt inte gjorde några överväganden om det lämpliga i att presentera utredningen på det sätt som de gjorde. redovisade följande rättsliga reglering: Enligt 35 kap. l § första stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål. Bestämmelsen är utformad med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket in- nebär att utgångspunkten är att sekretess gäller för uppgifterna. En uppgift om att någon är misstänkt för brott är normalt så känslig att sekretess gäller för uppgiften (prop. 2003/04:93, s. 65). Av 35 kap. 7 § l OSL framgår att sekretessen enligt 35 kap. l § första stycket OSL upphör att gälla hos de myndigheter och i de verksamheter som anges där, om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal, om inte sekretess för uppgiften ska gälla hos domstolen enligt 12 §, 13 a § eller 36 kap. 2 §, uppgiften uppenbarligen saknar betydelse i målet, eller uppgif- ten finns i en handling som har kommit från en annan myndighet där upp- giften är sekretessreglerad. redovisade följande bedömning och avslutande synpunkter: Som framgått ovan upphör sekretessen för en uppgift som förekommer i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål att gälla om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal, se 35 kap. 7 § l OSL. De undantag som framgår av bestämmelsen är inte tillämpliga i detta fall. Uppgiften om AA:s namn blev således offentlig i och med att åtal väck- tes gentemot henne. Tingsrätten har inte beslutat om att sekretess ska fort- sätta att gälla för uppgifterna hos domstolen. Det förhållandet att poliserna inte avidentifierat AA i presentationen har alltså inte inneburit att poliserna röjt sekretessbelagda uppgifter om AA. anser att det inte finns skäl att anta att syftet med pre- sentationen skulle ha varit något annat än att informera om polisens arbete. Det finns till exempel inte anledning att tro att polisernas intention skulle ha varit att kränka eller peka ut de misstänkta i ärendet. Det är givetvis positivt att strävar efter att vara så öp- pen som möjligt gentemot allmänheten och berättar om verksamheten i sig. Det kan däremot ifrågasättas om det är lämpligt att, i offentliga samman- hang, inte avidentifiera inblandade parter i brottmål, med beaktande av de olägenheter som kan uppstå för de inblandade parterna eller närstående till dessa. Hur olika personer upplever information som rör honom eller henne som av polisen lämnas ut varierar självklart. Det som upplevs som mycket in- tegritetskränkande och besvärande av en person kan uppfattas som mindre allvarligt av en annan. För att respekten för den enskildes integritet och privatliv ska kunna upprätthållas måste det därför vid varje utlämnande av information finnas en tillräcklig försiktighetsmarginal. 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L alltid polisen som har ansvaret för den information som lämnas ut. Detta ger, enligt mening, anledning att göra särskilt nog- granna överväganden innan namnet på en misstänkt person lämnas ut. I enstaka fall kan det även tänkas att en avidentifiering inte är tillräcklig för att hindra att sambandet mellan individen och uppgiften spåras (prop. 1979/80:2 del A s. 84). En anonymisering av inblandade personer kan där- för i vissa fall inte vara tillräcklig. Härvid är att märka att det kan vara otill- räckligt att i en presentation maskera namn och bilder när personen i övrigt är lätt att identifiera, t.ex. för att fallet är känt i en till storleken relativt liten stad. Omständigheter av dessa slag ger anledning till än större försiktighet innan myndigheten lämnar ut uppgifter ur en förundersökning – även om uppgifterna inte skulle omfattas av sekretess – t.ex. vid en föreläsning. Po- lismyndigheten saknar rutiner och riktlinjer som omfattar denna typ av situationer. Att BB:s mamma inte har avidentifierats i aktuellt fall har föranlett olä- genhet för henne. har förståelse för att händelsen varit besvärande och beklagar det inträffade. Att avidentifiera inblandade parter hade varit en relativt enkel åtgärd. Dock kan det ifrågasättas om en aviden- tifiering hade varit tillräcklig mot bakgrund av att fallet var relativt nytt och [den aktuella orten, JO:s anm.] inte är en särskilt stor stad. finner hur som att det var olämpligt att presentera det aktuella fallet utan att avidentifiera det samt att det är en brist att ett nog- grannare övervägande inte har gjorts innan uppgifterna lämnades ut. Avslutningsvis vill anföra att det, under förutsättning att enskildas integritet och privatliv respekteras, inte föreligger några hinder mot att polisen i allmänna ordalag och utan närmare detaljer om enskilda berättar om sin verksamhet, om en särskild insats eller om någon annan händelse för allmänheten. Det inträffade föranleder dock att betona vikten av att iaktta noggrannhet vid utlämnande av personliga uppgifter, oavsett om dessa omfattas av sekretess eller ej, för att inte riskera att den personliga integriteten äventyras samt att det finns rutiner och rikt- linjer som minimerar risken för att olägenheter uppstår för de inblandade parterna eller närstående till dessa. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: Det stred mot skydd för privat- och familjeliv att vid föreläsningen nämna att vissa personer dömts för brott Av utredningen framgår att syftet med föreläsningen var att informera om po- utredningsverksamhet. För att göra föreläsningen mer intressant valde poliserna att berätta om en utredning som de själva hade arbetat med. Den Powerpointpresentation som användes innehöll bl.a. för- och efternamn på personer som förekommit i brottsutredningen och dömts av domstol. har i sitt yttrande fört fram att de uppgifter som ingick i presentationen blev offentliga i samband med att åtalet väcktes och har gjort bedömningen att det förhållandet att AA inte avidentifierats inte innebar att poliserna röjt sekretessbelagda uppgifter vid föreläsningen. Jag har inte anled- ning att göra någon annan bedömning i det avseendet. Det inträffade aktualiserar emellertid även andra bestämmelser än de som har berört i sitt yttrande. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Av artikel 8 i följer att var och en har rätt till respekt för bl.a. sitt privat- och familjeliv (se artikel 8.1).