frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Bältesläggning inom ska rapporteras till anstalts- och häktesavdelningens avdelningsbrevlåda för att ge möjlighet till nationell uppföljning. 17.1 Särskilt om bältesläggning Inom kan bältesläggning inte utföras av medicinska skäl. Det får bara förekomma om en intagen uppträder våldsamt och det är abso- lut nödvändigt med hänsyn till dennes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Bältesläggning beslutas av vakthavande befäl men information om sådan åtgärd underställas kriminalvårdschef. Åtgärden får inte pågå än vad som är absolut nödvändigt. Den bälteslagde ska undersökas av läkare. I bedöm- ningen ingår att avgöra om den intagne behöver psykiatrisk eller annan sjukvård. Om vård enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård är nödvändig eller den intagne är i behov av annan sjukvårdskontakt ska detta ombesörjas omgående och den intagne transporteras till sjukhus.98 I Kriminalvårdens anvisningar för hälso- och sjukvård (2019:13) (hälso- och sjukvårdsanvisningarna) anges följande under rubriken – sjuk- vårdens roll vid användning av bältesläggning på grund av våldsamt uppträ- dande: 95Se europeiska fängelsereglerna, regel 68.5. 96Se europeiska fängelsereglerna, regel 68.8. 97Bilaga 1 till Arbetsordning för Kriminalvården: Beslutsordning för klientärenden, , s. 13. Samma ordning gäller för beslut om fängsel med stöd av 8 kap. 10 § första stycket 2 fängelselagen, se bilagans s. 22. 98Kriminalvårdens handbok och ledningssystem för hälso- och sjukvården inom Kriminalvår- den, 2020:1, s. 34 f. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D Sjukvården ska informeras om och när en intagen har lagts i bälte på grund av våldsamt uppträdande. Läkarbedömning ska ske . I bedömningen ingår att avgöra om den intagne behöver psykiatrisk eller annan sjukvård och om det finns en psykisk störning eller kroppslig sjukdom bakom det våldsamma uppträdandet. Om så är fallet ska vederbörande kriminalvårdschef infor- meras. Om det föreligger en allvarlig psykisk störning bakom uppträdandet ska den bälteslagde överföras till psykiatrisk vård. I läkarbedömningen in- går att ta ställning till om den bälteslagde behöver bedömas av läkare eller sjuksköterska igen och när detta ska ske. I avvaktan på läkarbedömning kan sjuksköterska utgöra en stödfunktion för Kriminalvårdens beslutsfattare ge- nom att rekommendera nödvändiga åtgärder i det enskilda fallet. Sjukskö- terska ska i denna stödfunktion vid behov konsultera den läkare som ansva- rar för bedömning i aktuellt fall. Vad gäller personer som ännu inte genomgått initial hälsoundersökning, t.ex. gripna, anhållna, omhändertagna enligt lagen (1976:511) om omhän- dertagande av berusade personer m.m. eller nyhäktade, ska särskild försik- tighet iakttas. Det är speciellt angeläget att dessa personer skyndsamt un- dersöks av hälso- och sjukvårdspersonal, eftersom skälet till ett utagerande beteende inte är utrett och kan utgöras av exempelvis kroppslig sjukdom, intag av olika substanser eller allvarlig psykisk störning. Ansvarig sjuksköterska dokumenterar vidtagna åtgärder (exempelvis medicininsättning, frekvens av bedömningar, instruktioner för personal) i PMO [det journalsystem som används inom , JO:s anm.]. Även beslut om att bältesläggningen upphör ska dokumenteras i PMO.99 I hälso- och sjukvårdsanvisningarna anges vidare under rubriken hälso- undersökning arrest bl.a. att sjuksköterska ska söka upp nyinskrivna i arrest som Kriminalvården ansvarar för senast vardagen efter att de tagits in och ge- nomföra en kortare hälsoundersökning. innehåller i femtonde kapitlet en lista över olika fängsel: Följande fängsel är godkända att användas inom : •Midjefängsel med remmar eller handtag •Restraint system (Bodycuff) Kardborreband Det är inte tillåtet att fängsla klienten till ett fast föremål om inte annat framgår i avsnittet [i säkerhetshandboken om det fängslet, JO:s anm.], till exempelvis med kardborreband.100 Av säkerhetshandboken framgår att spännbälte får användas för att förhindra våldsamt motstånd eller hindra att den intagne skadar sig själv eller andra. Åt- gärden beskrivs som att den intagne ligger på rygg på en brits och får sina ar- mar, ben och bål fixerade. Av medicinska skäl ska den intagne skyndsamt un- dersökas av en läkare. För att kunna hantera en situation där bälte ska användas 99Kriminalvårdens anvisningar för hälso- och sjukvård (2019:13), s. 12. 100Enligt får kardborrefängsel endast användas av Krimi- nalvårdens nationella transportenhet vid utrikes flygtransporter. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 är det nödvändigt att personalen är övade inför uppgiften. Beslut om spännbälte tas av vakthavande befäl och dokumenteras i kriminalvårdsregistret (KVR). Enligt säkerhetshandboken ska frågor om fängsel prövas individuellt och vid varje enskilt tillfälle. Bedömningen ska utgå från den intagnes säkerhets- bedömning tillsammans med dagsaktuell information. En intagen som är be- lagd med fängsel ska vidare stå under ständig bevakning. När fängsel används på en intagen som är våldsam ska Kriminalvårdens personal vara särskilt upp- märksam på den intagnes andning och motverka att det uppstår andningspro- blem. För att kontrollera hälsotillståndet ska man samtala med den intagne. Bältesläggning är en av de mest ingripande åtgärder som Kriminalvården kan vidta mot en intagen i anstalt och häkte. Det är därför en fråga som ständigt är aktuell vid JO:s inspektioner av Kriminalvården. Det senaste årtiondets in- spektioner har visat att majoriteten av myndighetens anstalter och häkten har utrustning som gör det möjligt att bälteslägga intagna. Vid de flesta av inspek- tionerna har ledning och personal i anstalter och häkten emellertid uppgett att det är mycket ovanligt med bältesläggning. I en del anstalter och häkten har det kommit fram uppgifter om att det förekommit enstaka bältesläggningar , medan det i andra har uppgetts att det kan gå mellan bältesläggning- arna.101 Det har ibland varit svårt att få fram mer exakta uppgifter om förekoms- ten av bältesläggningar, då de verksamhetsställen som inspekterats inte alltid har haft rutiner för dokumentation som gjort det möjligt att få fram sådana upp- gifter.102 Under JO:s inspektioner har ombudsmän och medarbetare också ob- serverat att utformning av lokaler och utrustning i vissa fall kan försvåra ge- nomförandet av bältesläggning av en intagen på ett säkert och värdigt sätt.103 I denna utredning har Kriminalvården i ett av sina yttranden uppgett att mindre ingripande åtgärder än bältesläggning normalt kan vidtas i myndighetens reg- ion under kontorstid eftersom bemanningen då är god. Detta ärende inleddes ursprungligen med anledning av uppgifter om en en- skild intagen som varit föremål för bältesläggning i häktet . Som tidigare nämnts beslutade jag, med anledning av vad som kom fram under 101Se JO:s protokoll från Opcat-inspektionerna av bl.a. häktet (dnr 88-2012), häktet (dnr 3198-2012), häktet (dnr 5537-2012), häktet (dnr 5261-2013), häktet (dnr 715-2014), häktet (dnr 1770-2014), häktet (dnr 4689- 2014), häktet (dnr 4690-2014), häktet (dnr 4860-2014 samt 1364-2018), häktet (dnr 389-2016), anstalten Norra (dnr O 46-2019) och häktet Sol- lentuna (dnr O 5-2020). Se även JO:s inspektionsprotokoll av bl.a. häktet (dnr 1600-2013), anstalten (dnr 6113-2013 samt 2416-2018), anstalten (dnr 6653- 2013), anstalten (dnr 2690-2014), anstalten Kumla (dnr 2407-2017), anstalten och häktet Saltvik (dnr 7573-2017), anstalten och häktet Saltvik (dnr 605-2019) och anstalten Ys- tad (dnr 6204-2019). JO:s protokoll, dnr O 46-2019 och dnr O 5-2020. 103Det har t.ex. handlat om iakttagelser om bältessängarnas utformning, se JO:s protokoll, dnr 6653-2013 och O 46-2019, och placering av en japansk bår ovanpå en bältessäng, se JO:s protokoll, dnr O 5-2020. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D granskningen, att inrikta mig på vissa principiella frågor. I det följande tar jag därför upp frågan om behovet av tydligare författningsreglering när det gäller bältesläggningar inom kriminalvården. Vidare berör jag kort möjligheten till bältesläggning med stöd i häkteslagens bestämmelser när Kriminalvården har träffat en överenskommelse med om att Kriminalvården ska ansvara för en arrestverksamhet. Jag uppmärksammar slutligen även behovet av att förebygga bältesläggningar inom kriminalvården och lämnar några ex- empel på vad som enligt min mening krävs för att situationer där intagna upp- visar utagerande eller farligt beteende i möjligaste mån ska kunna hanteras på ett rättssäkert och tryggt sätt. Behovet av tydligare lagstiftning Som framgår av praxis, liksom rekommendationer från CPT och internationella fängelseregler, är det viktigt att användandet av bälteslägg- ning omgärdas av skyddsmekanismer. Eftersom föreskrifter av detta slag är mer utvecklade inom tvångspsykiatrin än inom kriminalvården –de enda två verksamheter där bältesläggning med stöd i lag förekommer i – kommer jag nedan att jämföra de två regelverken och verksamhets- typerna där detta bedöms relevant. Som jag nämnt ovan saknas det i fängelselagen och häkteslagen en definition av vad som inbegrips i begreppet fängsel. Av äldre förarbeten framgår det emellertid att begreppet omfattar bl.a. möjligheten att spänna fast en intagen i bälte.104 En uppräkning av de olika typer av fängsel som Kriminalvården ”god- känt” för användning finns i myndighetens s.k. säkerhetshandbok. En bestäm- melse om fängsel som liknar fängelselagens och häkteslagens finns även i po- lislagen (1984:387).105 Enligt kommentaren till denna bestämmelse avses med fängsel normalt ett tekniskt hjälpmedel som binder samman händer eller föt- ter.106 Såvitt jag känner till är arrester inte utrustade med bältessängar. Som nämns ovan framgår det av lagtexten i LPT att fastspänning innebär att patienten spänns fast med bälte eller liknande anordning.107 Vilka situationer kan föranleda bältesläggning? Enligt egna föreskrifter och handböcker får fängsel inte an- vändas på en intagen av medicinska skäl. Gränsdragningen mellan vad som utgör medicinska skäl eller rena ordnings- eller säkerhetsskäl är dock inte en- kel. Kriminalvården uppger t.ex. i sitt yttrande att om en intagen är frihets- 104Se t.ex. prop. 1975/76:90 s. 69 och 1980/81:1 s. 28 f. 105Se 10 a § polislagen där det bl.a. anges att en polisman som omhändertar eller på annat sätt inskränker någons rörelsefrihet får belägga honom eller henne med fängsel om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till hans eller hennes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. 106Se och , Polislagen, kommentaren till 10 a § polislagen. 107Se 6 a och 19 §§ LPT. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 berövad med stöd av lagen om omhändertagande på grund av berusning (LOB) och visar självskadande beteende av ett slag som annars skulle föranleda en bältesläggning, torde det vara lämpligare att tillkalla läkare eller föra den in- tagne till en vårdinrättning, än att bälteslägga den intagne. Kriminalvården hän- visar här till den bestämmelse i LOB där det anges att om den omhändertagnes tillstånd ger anledning till det, ska han eller hon föras till sjukhus eller läkare tillkallas så snart det kan ske.108 Jag har svårt att se varför samma överväganden inte borde göras för en in- tagen som är frihetsberövad av andra skäl om han eller hon t.ex. är drogpåver- kad eller har en historik av självskadebeteende. Enligt min mening tyder Kri- minalvårdens resonemang på att myndigheten erkänner att gränsdragningen mellan å ena sidan den intagnes medicinska behov av god vård och å andra sidan behovet att av ordnings- och säkerhetsskäl undvika att en intagen skadar sig själv eller andra, är mycket svår. För att undvika risken för godtyckliga beslut, bör enligt min mening förutsättningarna för när bältesläggning kan äga rum i anstalt och häkte därför förtydligas i lag. Av LPT framgår vidare att fastspänningen ska vara kortvarig men att den får förlängas om det finns synnerliga skäl. En motsvarande reglering saknas i fäng- elselagen och häkteslagen. Jag noterar vidare att varken Kriminalvårdens före- skrifter eller myndighetens olika handböcker innehåller några hållpunkter lik- nande de som finns inom tvångspsykiatrin om vad som utgör en mer än kort- varig fastspänning, dvs. för vuxna patienter och för pa- tienter under 18 år.109 De rättsliga begränsningarna för varaktigheten av en bältesläggning i anstalt eller häkte utgår i stället från de allmänna bestämmelserna om att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden.110 Enligt förarbetena till fängelselagen och häkteslagen omfattar kravet på proportionalitet såväl beslutet om en kontroll- eller tvångsåtgärd som genomförandet av den. En bedömning av åtgärdens art, styrka, räckvidd och varaktighet måste därför göras i varje enskilt fall. Denna intresseavvägning kan leda till att en åtgärd inte alls vidtas, om den bedöms få skadeverkningar som inte är rimliga i förhållande till det som eftersträvas.111 har inte slagit fast någon gräns för hur lång en bälteslägg- ning kan vara utan att utgöra en överträdelse av artikel 3, även om domstolen har framhållit att tvångsåtgärden inte får pågå längre än absolut nödvändigt. I ett visst fall bedömdes en bältesläggning som pågått om- kring stå i strid med förbudet mot omänsklig eller förnedrande be- handling.112 Som framhållits ovan uttalade CPT efter sitt besök till 108Se 6 § LOB. 109Se 19 § andra stycket LPT läst tillsammans med 3 kap. 2 § och 4 kap. 7 § SOSFS 2008:18 samt 19 a § andra stycket LPT. 110Se 1 kap. 6 § andra stycket fängelselagen och 1 kap. 6 § andra stycket häkteslagen. 2009/10:135 s. 121. 112Se ovan refererade avgörande Wiktorko mot , 14612/02. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D 2015 att en fastspänning bör vara så som möjligt. Detta innebär enligt kommittén att åtgärden vanligtvis pågår snarare än i timmar.113 En sådan målsättning framstår enligt min mening som en högst rimlig utgångs- punkt för alla fastspänningar i form av bältesläggning, oavsett om de görs inom ramen för psykiatrisk tvångsvård eller i en annan verksamhet. Enligt min upp- fattning är det en allvarlig brist att det inte framgår av vare sig fängelselagen eller häkteslagen vem som kan fatta beslut om bältesläggning eller hur ett beslut om bältesläggning som längst kan gälla innan det måste omprövas. Fängelselagens och häkteslagens krav på proportionalitet innebär enligt min mening att Kriminalvården måste göra kontinuerliga omprövningar av behovet av en bältesläggning, så att åtgärden inte pågår längre än vad som är absolut nödvändigt. Den medicinska bedömningen och läkarens roll Som tidigare nämnts framgår av t.ex. Kriminalvårdens hälso- och sjukvårds- handbok att en bältesläggning inom kriminalvården inte kan göras av medi- cinska skäl.114 Om en intagen bältesläggs på grund av sitt våldsamma beteende ska en läkare undersöka den intagne.115 Det finns dock inte någon fast tidsgräns för hur snabbt en läkare ska kunna vara på plats. Vid in- spektioner har det kommit fram uppgifter om att det i en del fall dröjt innan en läkare bedömt den intagne.116 Utredningen i detta ärende visar att häktet vid en av bältesläggningarna inte tog någon läkarkontakt eller såg till att den intagne undersöktes på plats av en läkare. Jag vill därför hänvisa till att JO tidigare uttalat att en läkare ska kontaktas i sam- band med en bältesläggning och att Kriminalvården behöver försäkra sig om att läkaren inställer sig för att undersöka den intagne.117 Jag har vidare tagit del av dels och lednings- system för hälso- och sjukvården inom kriminalvården, dels Kriminalvårdens anvisningar för hälso- och sjukvård. När dessa läses tillsammans framstår det som att den tillkallade läkaren har till uppgift att göra tre typer av bedömningar vid sin undersökning av den intagne. Läkaren ska således bedöma –om den intagne är i behov av psykiatrisk eller annan sjukvård –om det finns en psykisk störning eller kroppslig sjukdom bakom den intag- nes våldsamma uppträdande –om den intagne behöver bedömas av läkare eller sjuksköterska igen och när detta i så fall ska ske. Kriminalvårdens hälso- och sjukvårdshandbok samt hälso- och sjukvårdsanvis- ningar beskriver vad som ska ske när den läkare som undersökt en intagen gör 113Se CPT/Inf (2016) 1, p. 114Kriminalvårdens handbok och ledningssystem för hälso- och sjukvården inom Kriminal- vården, 2020:1, s. 35. 115Se 8 kap. 10 § andra stycket fängelselagen samt 4 kap. 10 § andra stycket häkteslagen. 116Se JO:s inspektionsprotokoll, dnr 6804-2018. 117Se JO:s beslut , dnr 1455-2013. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 bedömningen att han eller hon är i behov av psykiatrisk eller annan sjukvård. I hälso- och sjukvårdshandboken anges följande: Om vård enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård är nödvändig eller den intagne är i behov av annan sjukvårdskontakt ska detta ombesörjas omgående och den intagne transporteras till sjukhus.118 Hälso- och sjukvårdsanvisningarna innehåller dock även en annan formulering som förefaller ange en högre tröskel för när sjukhusvård blir aktuell: Om det föreligger en allvarlig psykisk störning bakom uppträdandet ska den bälteslagde överföras till psykiatrisk vård.119 Det framstår som uppenbart att det finns en risk för att otydliga instruktioner kan göra det svårt för den undersökande läkaren att förstå sin roll och vad be- dömningen kan få för konsekvenser. Det finns likaså en risk för att ansvariga befattningshavare inom får svårt att avgöra hur läkarens be- dömning bör påverka deras fortsatta agerande. Kriminalvårdens hälso- och sjukvårdshandbok och dess hälso- och sjuk- vårdsanvisningar saknar resonemang om vilka skador en bältesläggning kan ge upphov till. En annan brist är att det inte heller tydliggörs att den läkare som utför bedömningen av den intagne har en viktig roll i att se till att bälteslägg- ningen utförs på ett sätt som minimerar risken för att den intagne lider fysisk eller annan skada. Förtydliganden i dessa avseenden skulle enligt min mening kunna bidra till att understryka vikten för inblandad personal av täta, upprepade läkarundersökningar vid bältesläggningar som pågår mer än helt kortvarigt. Enligt LPT gäller att hälso- och sjukvårdspersonal ska vara närvarande patienten hålls fastspänd.120 Varken fängelselagen eller häkteslagen har någon motsvarande bestämmelse. I Kriminalvårdens föreskrifter anges att en intagen som har belagts med fängsel för att han eller hon uppträder våldsamt ska hållas under noggrann tillsyn så länge åtgärden består.121 Enligt myndig- hetens säkerhetshandbok ska en intagen som är bälteslagd stå under ständig bevakning. CPT har betonat vikten av ständig tillsyn, som består i att en perso- nal är närvarande och kommunicerar med den intagne. Utifrån de risker som en bältesläggning kan innebära för den intagnes hälsa finns det enligt min me- ning goda skäl att involvera hälso- och sjukvårdspersonal i tillsynen redan från det att tvångsåtgärden inleds. En reglering liknande den som finns i LPT, om närvaro av hälso- och sjukvårdspersonal vid fastspänning, skulle utgöra ett vik- tigt verktyg för att minska risken för att bältesläggningen leder till att den in- tagnes rättigheter kränks eller att han eller hon på annat sätt lider psykisk eller fysisk skada av åtgärden. Liksom inom psykiatrin bör tillsynen dokumenteras genom löpande anteckningar. 118Handbok och ledningssystem för hälso- och sjukvården inom 2020:1, s. 35. 119Kriminalvårdens anvisningar för hälso- och sjukvård (2019:13), s. 12. 120Se 19 § första stycket LPT. 121Se 8 kap. 12 § FARK Fängelse respektive 4 kap. 11 § FARK Häkte. 2 021 /2 2:J O1 K R I M I N A L V Å R D Av LPT följer vidare att vårdinrättningar är skyldiga att till rapportera genomförandet av fastspänningar som är mer än kortvariga, dvs. Det finns alltså ett lagstadgat krav på uppföljning av tvång som varar . En motsvarande bestämmelse saknas för bältesläggningar inom kriminalvården. Anstalter och häkten ska enligt hälso- och sjukvårds- handboken rapportera utförda bältesläggningar till en e-postlåda i myndighet- ens häktes- och anstaltsavdelning.122 Enligt myndigheten ska rapporteringen möjliggöra nationell uppföljning av tvångsåtgärderna, men det framstår som oklart hur denna uppföljning ska gå till och därmed om den bidrar till en ökad rättssäkerhet. Jag vill också påminna om att en eventuell central rapportering och uppfölj- ning måste kompletteras av dokumentation och uppföljning på plats. Som jag redogjort för ovan har JO vid inspektioner av anstalter och häkten noterat att det inte gått att få fram uppgifter om förekomsten av bäl- tesläggningar. Det är allvarligt och jag har därför uttalat att det aldrig får råda någon oklarhet vare sig centralt eller lokalt inom myndigheten när det gäller i vilken omfattning denna tvångsåtgärd har vidtagits.123 Enligt min mening behöver den enskilda bältesläggningen också följas upp i närtid på det verksamhetsställe där den ägt rum. Det är även rimligt att den intagne erbjuds ett uppföljande samtal, liknande de som förekom- mer inom tvångspsykiatrin efter en tvångsåtgärd.124 Behov av en översyn Jag har ovan jämfört hur bältesläggning är reglerad inom tvångspsykiatrin respektive kriminalvården och funnit att jämförelsen ur ett rättssäkerhets- perspektiv faller ut till kriminalvårdens nackdel. Jag vill betona att jag i min tillsyn över hälso- och sjukvården blivit väl medveten om att det även inom rätts- och tvångspsykiatrin finns betydande brister vid tillämpningen av regelverket för bältesläggningar, vilket jag återkommande har påtalat.125 Enligt min mening visar denna jämförelse mellan regleringen av bältesläggning i å ena sidan LPT och å andra sidan fängelselagen och häkteslagen ändå att förut- sättningarna för bältesläggning inom kriminalvården inte omgärdas av samma rättssäkerhetsgarantier som fastspänning inom tvångspsykiatrin. Det saknas t.ex. normer för varaktigheten av en bältesläggning. Andra skyddsmekanismer, såsom ordningen för tillsyn, anges inte i lagtext utan regleras i viss utsträckning längre ned i normhierarkin, i myndighetens föreskrifter eller handböcker. Det innebär en rättsosäkerhet för den enskilde intagne som blir föremål för åtgär- den. Vidare saknas det en tydlig uppföljningsordning för den personal som i ett akut skede har beslutat om och genomfört en bältesläggning. En jämförelse mellan Kriminalvårdens handböcker och myndighetens arbetsordning visar 122Handbok och ledningssystem för hälso- och sjukvården inom 2020:1, s. 34. 123Se JO:s protokoll, dnr O 46-2019. 124Se 18 a § LPT. 125Se t.ex. mina uttalanden i protokollet från Opcat-inspektionen av vid , Region , , dnr O 9-2020. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 även på en viss otydlighet om beslutsordningen och rollfördelningen vid en bältesläggning.126 Det faktum att bältesläggningar är sällsynta inom Kriminal- vården kan, enligt min mening, förstärka de svårigheter som angetts. I samband med införandet av de särskilda bestämmelserna om användning av tvångsåtgärder mot barn inom psykiatrin betonade regeringen vikten av ”att lagstiftning som reglerar integritetskränkande åtgärder som t.ex. fastspänning är så pass tydlig att ingen oklarhet råder om vad som får göras eller inte”.127 Enligt min mening uppfyller inte den nuvarande regleringen i fängelselagen och häkteslagen detta minimikrav. Frågor om t.ex. vilka typer av fängsel som får användas och hur länge en bältesläggning kan pågå, eller frågor om upp- följning av åtgärden, behandlas inte heller närmare i den proposition som låg till grund för dessa lagar.128 Mina överväganden leder fram till slutsatsen att jag inte delar regeringens uppfattning att det nuvarande regelverket uppfyller de rekommendationer som CPT lämnade efter sitt besök i .