frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Det framstår därmed som oklart om ansåg att myndigheten, med stöd av den bestämmelsen, hade kunnat värdera om intyget utfärdats med sådan noggrannhet och omsorg som krävs enligt lagrummet i PSL. Med beaktande av vad anfört i skälen för beslutet får utgången ändå förstås så att myndigheten funnit att inte heller 6 kap. 10 PSL var tillämplig. Det hade dock varit önskvärt att på ett tydligt sätt hade tagit ställning i detta avseende. Det är IVO:s uppfattning att det synes finnas ett visst oklart rättsläge avse- ende tillämpningsområdet för 10 kap. 6 § PSL [rätteligen 6 kap. 10 § PSL, JO:s anm.] respektive intygsföreskrifterna. kan därför inte med H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 säkerhet till alla delar uttala sig om vilka olika typer av intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdspersonal som står respektive inte står under IVO:s till- syn. Myndigheten behöver göra en bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Detsamma gäller frågan om i vilka sammanhang kriterierna i lagen respektive föreskrifterna är tillämpliga. Med hänvisning till det ovan sagda välkomnar att JO nu granskar denna fråga. kan konstatera att ett klargörande av lagstiftaren eller i rättstillämpningen skulle vara högst önskvärt. AA kommenterade remissvaret. JO begärde därefter att skulle yttra sig över vad som kommit fram i ärendet, särskilt frågan om vilka intyg som omfattas av bestämmelsen i 6 kap. 10 § patientsäkerhetslagen respektive föreskrifter om intygsutfärdande (HSLF-FS 2018:54, tidigare SOSFS 2005:29). Av yttrandet skulle även framgå om myndigheten anser att rättsläget i aktuellt avseende är oklart. I sitt remissvar anförde , genom chefen för rättsavdelningen, bl.a. följande: I det aktuella fallet har en läkare utfärdat ett medicinskt intyg i en domstols- process. Läkaren uppger att denne har utfärdat intyget utanför tjänsten. Lä- karen i fråga har flera olika deltidstjänster som läkare. har funnit att intyget varken omfattas av 6 kap. 10 § patientsäker- hetslagen (2010:659), PSL, eller av föreskrifter om att ut- färda intyg inom hälso- och sjukvården (HSLF-FS 2018:54), intygsföre- skriften, eftersom intyget har upprättats privat, dvs. utanför verksamheter som bedriver hälso- och sjukvård. har även nämnt att 6 kap. 10 § PSL och intygsföreskriften har olika tillämpningsområden men att de eventuellt bör anses ha samma tillämp- ningsområde till följd av lagens högre dignitet. Eftersom inte har fått ta del av samtliga handlingar i ärendet finner att det är svårt att uttala sig i det specifika ärendet. Tre generella frågor uppkommer dock i ärendet till följd av IVO:s bedömningar, nämligen: 1.Omfattar 6 kap. 10 § PSL intyg som en intygsutfärdare utfärdar utanför en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? 2.Omfattar intygsföreskriften intyg som en intygsutfärdare utfärdar utan- för en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? 3.Har intygsföreskriften och PSL samma tillämpningsområde till följd av lagens högre dignitet? Omfattar 6 kap. 10 § PSL intyg som en intygsutfärdare utfärdar utanför en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? önskar inledningsvis komma med några generella kommen- tarer avseende PSL. PSL har inget generellt tillämpningsområde. Det här innebär att tillämp- ningsområdet i stället får bedömas från paragraf till paragraf. Det är vedertaget att handlingar som hälso- och sjukvårdspersonal utför på sin fritid omfattas av flera av PSL:s ansvarsparagrafer. Bland annat ska hälso- och sjukvårdpersonal utföra sitt arbete i överensstämmelse med ve- tenskap och beprövad erfarenhet. Hälso- och sjukvårdspersonalen måste här inte vara i tjänst, t.ex. frivilligt arbete vid en olycksplats omfattas med all sannolikhet av bestämmelsen. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Resonemanget nedan begränsar sig alltså till 6 kap. 10 § PSL:s tillämp- lighet. Enligt 6 kap. 10 § PSL ska den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård, ut- forma det med noggrannhet och omsorg. Paragrafen kan sägas bestå av tre kriterier. 1.Det ska vara fråga om utfärdande av intyg. 2.Det ska ske inom intygsutfärdarens yrkesverksamhet. 3.Det ska vara fråga om yrkesverksamheten inom hälso- och sjukvården. I det aktuella fallet är det ostridigt att läkaren ifråga har utfärdat ett intyg varför lämnar frågan vad som utgör utfärdande av intyg där- hän. Någon närmare definition av vad som avses med ”i sin yrkesverksamhet” återfinns inte i lagens förarbeten eller praxis. Det bör dock röra sig om att t.ex. en läkare utför arbete som är direkt kopplat till yrkesrollen. Yrkesverksamheten ska vara inom hälso- och sjukvården Enligt 6 kap. 10 § PSL ska yrkesverksamheten utföras inom hälso- och sjukvården. I 1 kap. 2 § PSL definieras hälso- och sjukvård enligt följande. Med hälso- och sjukvård avses i denna lag verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), tandvårdslagen (1985:125), lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar, lagen (2018:744) om försäkrings- medicinska utredningar, lagen (2019:1297) om koordineringsinsatser för sjukskrivna patienter samt verksamhet inom detaljhandel med läke- medel enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel. Här tydliggörs alltså att det ska vara fråga om en verksamhet som omfattas av vissa lagstiftningar. I det aktuella fallet är det hälso- och sjukvårdslagen (2017:30), HSL, som är av intresse för bedömningen. Notera att det alltså inte är fråga om att PSL hänvisar till HSL:s defini- tion av hälso- och sjukvård. Begreppet ”hälso- och sjukvård” i PSL tar i stället sikte på sådan verksamhet som omfattas av HSL. Enligt 1 kap. 1 § HSL gäller lagen för samtliga vårdgivare samt regioner och kommuner som huvudmän. Enligt 2 kap. 2 § HSL 2 § avses med hu- vudman den region eller den kommun som enligt lagen ansvarar för att er- bjuda hälso- och sjukvård. Enligt 2 kap. 3 § HSL avses med vårdgivare statlig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild när- ingsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet. de verksamheter som omfattas av HSL måste vara antingen en stat- lig myndighet, region, kommun, annan juridisk person eller enskild när- ingsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet eller huvudmän härför. Det här innebär att begreppet hälso- och sjukvård i PSL samman- faller med begreppet vårdgivare i HSL eftersom de verksamheter som om- fattas av HSL uteslutande är vårdgivare och huvudmän. 6 kap. 10 § PSL är alltså endast tillämplig på läkare som utfärdar intyg, i sin yrkesverksamhet, hos en vårdgivare eller inom sådana verksamheter som omfattas av de öv- riga lagar som nämns i 1 kap. 2 § PSL. Intyg som en läkare utfärdar utanför nämnda verksamheter omfattas där- med inte av 6 kap. 10 § PSL. Det är i sammanhanget värt att nämna att det har skett ett antal ändringar av de paragrafer som kringgärdar nuvarande 6 kap. 10 § PSL. Paragrafen hade t.ex. samma utformning som redan då den åter- fanns i 5 § åliggandelagen trots att åliggandelagen saknade en definition av hälso- och sjukvård. HSL fick inte heller dagens tillämpningsområde förrän H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Det är alltså möjligt att lagstiftaren ursprungligen hade en annan bre- dare tolkning av ”hälso- och sjukvård”. Det bör här dock lyftas att 6 kap. 10 § PSL innebär att den som omfattas av paragrafen får ett särskilt ansvar. Den som inte uppfyller ansvaret kan drabbas av administrativa påföljder från staten. Det bör därför vara tydligt för berörda om de omfattas av regeln eller inte och det är rimligt att viss restriktivitet iakttas vid bedömning av tillämpningsområdet. Vad gäller det aktuella fallet vill understryka att det sak- nas information om den i anmälan aktuella läkaren har en enskild verksam- het som bedriver hälso- och sjukvård och om intyget av detta skäl omfatta- des av 6 kap. 10 § PSL. vill även uppmärksamma att det kan vara en arbetsrätts- lig eller civilrättslig fråga huruvida ett visst intyg bör anses utfärdat inom tjänsten eller inte. Det är möjligt att det går att presumera att en intygsut- färdare utfärdar ett intyg i tjänsten om denna undertecknar intyget med hän- visning till sin yrkestitel och arbetsplats. Det är tveksamt om enbart en yr- kesutövares påstående om att ett intyg utfärdats utanför tjänsten faktiskt bör vara tillräckligt för att så ska anses vara fallet. Omfattar intygsföreskriften intyg som en intygsutfärdare utfärdar utanför en verksamhet som bedriver hälso- och sjukvård? Enligt 1 kap. 2 § HSLF-FS 2018:54 ska intygsföreskriften tillämpas i verk- samheter som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (2017:30) och tand- vårdslagen (1985:125) när hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar vissa in- tyg. I de tidigare föreskrifterna SOSFS 2005:29 angavs i stället: Dessa föreskrifter ska tillämpas på intyg som grundas på en bedömning av någons hälsotillstånd, behov, förmåga eller annat förhållande orsakat av hälsotillståndet och som utfärdas av hälso- och sjukvårdspersonalen inom verksamheter som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och tandvårdslagen (1985:125). Som framgår av genomlysningen av 6 kap. 10 § PSL i föregående avsnitt sammanfaller intygsföreskriften och 6 kap. 10 § PSL i stor utsträckning. Det bör dock understrykas intygsföreskriftens tillämpningsområde skiljer sig från 6 kap. 10 § PSL på så sätt att intygsföreskriften enbart är tillämplig på verksamheter som omfattas av HSL eller TVL. PSL är däremot även tillämplig på intyg som omfattas av annan lagstiftning som t.ex. lagen om försäkringsmedicinska utredningar. Sammanfattningsvis delar IVO:s bedömning att intygs- föreskriften inte är tillämplig när intyg utfärdas utanför en verksamhet som omfattas av HSL eller TVL. Har intygsföreskriften och PSL samma tillämpningsområde till följd av lagens högre dignitet? för i sitt svar ett resonemang om en möjlig tolkning där Socialstyrel- sens föreskrifter endast är ett komplement till 6 kap. 10 § PSL och att till- lämpningsområdet därför ska vara detsamma eftersom lagen har en högre dignitet. bemyndigande att föreskriva om intyg i SOSFS 2005:29 grundade sig dock bl.a. på dåvarande 3 § 1 förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela fö- reskrifter m.m. Nämnda paragraf innebar att skulle före- skriva om skyldigheter för hälso- och sjukvårdspersonalen enligt 8 kap. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 17 § första stycket 2 lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område till skydd för enskilda eller för hälso- och sjukvårdens bedrivande i övrigt, YHSL. Bemyndigandet var alltså inte uttryckligen knutet till 6 kap. 10 § PSL eller motsvarande äldre skrivningar i YHSL eller dess föregångare. återfinns bemyndigandet i stället i 8 kap. 5 § andra stycket första meningen patientsäkerhetsförordningen (2010:1369). Där anges att Social- styrelsen får meddela ytterligare föreskrifter om verkställigheten av PSL och föreskrifter om verkställigheten av förordningen. Något hinder för att utfärda föreskrifter med ett snävare tillämpnings- område än 6 kap. 10 § PSL framgår inte. Detta förutsätter dock att intygs- föreskriften i sig inte begränsar tillämpningsområdet för 6 kap. 10 § PSL. Eftersom så inte är fallet bedömer intygsföreskriften kan ha ett snävare tillämpningsområde än det som anges i 6 kap. 10 § PSL. AAkommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: Det aktuella intyget utfärdades till en bekant som använde detta i domstol där intyget fick en avgö- rande roll. Läkarens tidigare arbetsgivare har genomfört en internutredning och vidtagit åtgärder med anledning av det inträffade. har inte utfört sin granskning av läkarens intyg på ett korrekt sätt. Det framkommer också oklar- heter och tveksamheter kring hur de s.k. privata läkarintygen ska hanteras, do- kumenteras, formuleras, klassificeras och vem som ansvarar för dessa. Han ställer sig också frågande till varför ”privata” läkarintyg över huvud taget anses behöva existera och tillåtas i domstol. I ett beslut anförde chefsJO följande: Som framgått av remissvaren regleras intygsskrivande av hälso- och sjukvårds- personal främst i 6 kap. 10 § PSL och i föreskrifter om intygs- skrivande, de s.k. intygsföreskrifterna. Av 6 kap. 10 § PSL framgår att den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård, ska utforma det med noggrannhet och omsorg. De fö- reskrifter som gällde vid tiden för det aktuella intygsutfärdandet (SOSFS 2005:29) skulle enligt 1 kap. 1 § tillämpas på intyg som grundas på en bedöm- ning av någons hälsotillstånd, behov, förmåga eller annat förhållande orsakat av hälsotillståndet och som utfärdas av hälso- och sjukvårdspersonalen inom verksamheter som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och tand- vårdslagen (1985:125), TVL. ersattes dessa föreskrifter av HSLF-FS 2018:54, som har i stort sett samma tillämpningsområde. De ska en- ligt 1 kap. 2 § tillämpas i verksamheter som omfattas av hälso- och sjukvårds- lagen (2017:30) och TVL när hälso- och sjukvårdspersonal utfärdar (1) intyg som grundar sig på bedömningen av en persons hälsotillstånd, eller behov, för- måga eller något annat förhållande orsakat av hälsotillståndet, och (2) intyg om en patients vård. Med intyg ska även förstås utlåtanden och andra liknande handlingar, oavsett hur de benämns. Av utredningen framgår att i det aktuella beslutet bedömt att ett visst intyg utfärdat av en läkare inte uppfyller kraven i intygsföreskrifterna men att den läkare som utfärdat intyget inte kunde kritiseras för det eftersom det inte H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 klart framgick att intyget var utfärdat inom en viss verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen. konstaterade dock i beslutet att läkaren har agerat olämpligt då denne inte gjort klart i vilken roll denne utfärdat intyget. I IVO:s remissvar förtydligas att intyget inte heller ansågs falla in under tillämp- ningsområdet för 6 kap. 10 § PSL. Jag vill klargöra att min granskning inom ramen för det här ärendet inte har avsett läkarens agerande eller någon överprövning av IVO:s beslut i sak. Ett viktigt syfte med JO:s verksamhet är emellertid att undersöka om de lagar och andra föreskrifter som finns på ett visst område ger tillräcklig ledning för de myndigheter och befattningshavare som ska följa dem. Om regelverket är ut- format på ett sätt som försvårar en enhetlig och rättssäker tillämpning kan det vara JO:s uppgift att påtala ett eventuellt behov av författningsändring till riks- dagen eller regeringen. IVO:s beslut i det aktuella ärendet väcker frågor dels om vilka olika typer av intygsutfärdanden av hälso- och sjukvårdspersonal som står respektive inte står under IVO:s tillsyn, dels hur olika intyg förhåller sig till bestämmelserna i patientsäkerhetslagen och intygsföreskrifterna. Intyg utfärdade av läkare kan få stor betydelse i både offentliga och enskilda rättsförhållanden. Yrkesutövare kan också drabbas av åtgärder från staten om de inte följer vissa bestämmelser. Det är därför angeläget att lagstiftningen är tydlig och så fullständig som möj- ligt. Jag har därför valt att titta närmare på dessa frågor. IVO:s tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal Hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av (7 kap. 1 § PSL). Med hälso- och sjukvårdspersonal avses i patientsäkerhetslagen bl.a. den som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården (1 kap. 4 § första stycket 1). IVO:s tillsyn innebär granskning av att hälso- och sjukvården och dess personal uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter (7 kap. 3 § PSL). Om får kännedom om att hälso- och sjukvårdspersonal inte fullgör sina skyl- digheter enligt patientsäkerhetslagen eller någon annan föreskrift som gäller för hälso- och sjukvårdsverksamhet, ska vidta åtgärder för att skyldighet- erna ska fullgöras (7 kap. 29 § första stycket PSL). kan också anmäla till om det finns skäl för bl.a. beslut om prövotid eller återkallelse av legitimation (7 kap. 30 § PSL). Som har anfört måste inte hälso- och sjukvårdspersonal vara i tjänst för att de ska omfattas av flera av patientsäkerhetslagens ansvarspara- grafer. Exempelvis ska sådan personal sannolikt utföra sitt arbete i överens- stämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet även om de frivilligt hjälper till vid en olycka på sin fritid, i vart fall om det rör sig om mer professionella insatser där hälso- och sjukvårdspersonalen använder sin medicinska utbild- ning. Det är inte heller uteslutet att kan anses ha tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonal och kan uttala kritik även om personalens agerande inte om- fattas av någon av patientsäkerhetslagens ansvarsparagrafer (jfr JO 2001/02 s. 299). Var gränserna går är såvitt jag känner till inte preciserat varken i lag, förarbeten eller rättspraxis. 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Det sagda innebär att det måste göras en bedömning i varje enskilt fall av om hälso- och sjukvårdspersonal står under IVO:s tillsyn när de agerar utanför sitt ordinarie arbete. Tillämpningsområdet för bestämmelsen i 6 kap. 10 § PSL respektive intygsföreskrifterna Bestämmelsen om intygsutfärdande i 6 kap. 10 § PSL är alltså tillämplig när någon i sin yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvården utfärdar ett intyg om någons hälsotillstånd eller vård (min kursivering). Som konsta- terat saknas en närmare definition av vad som avses med ”i sin yrkesverksam- het”. Jag delar dock bedömningen att det bör röra sig om verksamhet som är nära kopplad till yrkesrollen. Patientsäkerhetslagen har en vidare definition av vad som utgör hälso- och sjukvård än hälso- och sjukvårdslagen och patientlagen. Definitionen består av hänvisningar till verksamheter som omfattas av sex andra lagar på hälso- och sjukvårdens område, bl.a. hälso- och sjukvårdslagen (se 1 kap. 2 § PSL). Hälso- och sjukvårdslagen gäller för samtliga vårdgivare, dvs. statlig myndighet, re- gion, kommun, annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvårdsverksamhet, samt regioner och kommuner som huvudmän (se 1 kap. 1 § och 2 kap. 3 § HSL). Det innebär att bestämmelsen i 6 kap. 10 § PSL enligt dess ordalydelse enbart är tillämplig på den som utfärdar intyg, i sin yrkesverksamhet, hos en vårdgivare eller inom sådana verksamheter som om- fattas av de övriga lagar som nämns i 1 kap. 2 § PSL. föresprå- kar en sådan tolkning. Myndigheten har emellertid pekat på att den aktuella bestämmelsen förts över oförändrad från äldre lagstiftning och att lagstiftaren ursprungligen kan ha haft en annan och bredare tolkning av begreppet ”hälso- och sjukvård”. beskriver flera tolkningsmöjligheter varav två alternativ innebär att 6 kap. 10 § PSL kan användas även i fall där en enskild hälso- och sjukvårds- personal utfärdar intyg över någons hälsotillstånd utan att ha gjort detta i sin tjänsteutövning hos en vårdgivare. anser dock att en tredje tänkbar bedöm- ning av regleringen är att det måste vara fråga om intygsutfärdande inom hälso- och sjukvården och i samband med vården av berörda patienter. Jag noterar i likhet med följande uttalanden i äldre förarbeten till bestämmelsen (se prop. 1993/94:149 s. 71): Det finns anledning att i en lag om åligganden för hälso- och sjukvårds- personal slå fast kraven på att intygsutfärdare skall vara såväl noggrann som omsorgsfull då han utför sin uppgift. Dessa krav bör ställas oavsett om intyg utfärdas på grund av en skyldighet såsom enligt 10 § patient- journallagen eller om intyget utfärdas av annan anledning. Kraven bör naturligtvis inte enbart gälla för intyg som utfärdas om vården utan för alla intyg, dvs. även utlåtanden om t.ex. sjukdomstillstånd och behov av behandling. I kraven ligger samma betydelse som i sina föreskrifter mera detaljerat redogjort för. Det är viktigt från patientsäker- hetssynpunkt att intygen är objektiva och håller en hög medicinsk standard. Tillämpningsområdet för intygsföreskrifterna är delvis annorlunda formulerat. Där anges att föreskrifterna är tillämpliga på vissa intyg som utfärdas av hälso- H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 och sjukvårdspersonalen inom verksamheter som omfattas av hälso- och sjuk- vårdslagen och tandvårdslagen (min kursivering). Det innebär att tillämp- ningsområdet är snävare angett än i patientsäkerhetslagen och att intygsföre- skrifterna enligt ordalydelsen enbart är tillämpliga inom verksamheter som om- fattas av hälso- och sjukvårdslagen eller tandvårdslagen, inte annan lagstiftning som framgår av 1 kap. 2 § PSL. uppfattning är att lagstift- ningen inte hindrar att föreskrifterna har ett snävare tillämpningsområde än be- stämmelsen i patientsäkerhetslagen. lyfter fram tre olika alternativ för hur föreskrifterna kan tolkas. Min slutsats är att tillämpningsområdet för 6 kap. 10 § PSL och intygsföre- skrifterna är oklart och att det inte tydligt framgår om de är tillämpliga när en läkare utfärdar ett intyg utanför en verksamhet som omfattas av hälso- och sjuk- vårdslagen, dvs. Det är mycket bekymmersamt. Att , som är ordinarie tillsynsmyndighet för hälso- och sjukvården, anser att det finns ett visst oklart rättsläge och presenterar flera möjliga tolkningar ger ytterligare stöd för att det finns brister i lagstiftningen. Synpunkter på IVO:s beslut JO har i flera tidigare ärenden haft anledning att ha synpunkter på utformningen och motiveringen av IVO:s beslut (se bl.a. JO 2015/16 s. 507 och JO:s beslut , dnr 6806-2019 och , dnr 7258-2016). I det här fallet kan jag åter konstatera att motiveringen av beslutet är bristfällig eftersom det inte uttryckligen framgår om ansåg att regleringen i 6 kap. 10 § PSL var tillämplig på intyget. Det skulle enligt min mening också ha varit önskvärt att i beslutet hade tydliggjort grunden för att läkaren i det här fallet ansågs stå under myndighetens tillsyn. kan inte undgå kritik för sina brister i detta avseende. Behovet av översyn av lagstiftningen Vid min genomgång av det här ärendet har jag uppmärksammat att det finns oklarheter i de regler som rör intygsutfärdande av hälso- och sjukvårdsperso- nal. Enligt min mening är det problematiskt om intyg som en läkare utfärdar utanför en vårdgivares verksamhet kan falla utanför regleringens tillämpnings- område och därmed inte omfattas av de särskilda krav som gäller enligt pati- entsäkerhetslagen och intygsföreskrifterna. Av både rätts- och patientsäker- hetsskäl är det viktigt att intyg utfärdade av legitimerad hälso- och sjukvårds- personal är objektiva och håller en hög standard. Brister i det avseendet kan få avgörande betydelse för offentliga och enskilda rättsförhållanden samt innebär en risk för att den tillit som allmänheten och de rättsvårdande myndigheterna har rätt att hysa till en legitimerad yrkesutövare undergrävs. Hälso- och sjuk- vårdspersonal som inte fullgör sina åligganden enligt patientsäkerhetslagen kan vidare drabbas av sanktioner från statens sida. Det är också av den anledningen angeläget att lagstiftningen är tydlig och att det står klart för de berörda om de omfattas av bestämmelserna eller inte. Mot denna bakgrund får jag härmed, enligt 4 § lagen (1986:765) med in- struktion för ombudsmän, väcka frågan om en översyn av 2 021 /2 2:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D lagstiftningen i de hänseenden som berörts. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till regeringen. Allvarlig kritik mot en läkare för att ha utfärdat ett vårdintyg utan att ha genomfört föreskriven undersökning av patienten (Dnr 796-2020) Beslutet i korthet: En läkare utfärdade ett vårdintyg om sluten psykiatrisk tvångsvård utan att ha genomfört en sådan särskild undersök- ning av patienten som avses i lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT). Enligt chefsJO är det ett grundläggande rättssäkerhetskrav att en sådan undersök- ning görs, och det finns inte något utrymme för att underlåta att undersöka patienten innan ett vårdintyg utfärdas.