frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Även förutsättningarna att ge- nomföra isoleringsbrytande aktiviteter påverkades negativt när lokaler avsedda för sådana ändamål användes för att hysa intagna. Några av häktena hade vis- serligen rutiner för att ta in extra personal vid överbeläggningar, t.ex. för att öka nattbemanning och för att genomföra transporter, men på sina håll fanns det inte tillräckligt med personal för isoleringsbrytande åtgärder. Vidare gjor- des iakttagelser att intagna inte var garanterade att få en timmes ut- omhusvistelse. I häktet fanns det t.ex. inte tillräckligt med personal för att genomföra utomhusvistelse om alla intagna tackade ja till att gå ut på en rastgård. Vid inspektionen av häktet kom det fram att häktets bemanning ba- serades på en beläggningsgrad om . Enligt företrädare för häktet var personalresurserna inte tillräckliga ens vid en normal beläggning för att nå upp till de nationella målen för isoleringsbrytande åtgärder. räckte re- surserna i princip enbart till för att tillgodose de intagnas utomhusvistelser och för att förse dem med mat. hade bemanningen utökats för att möjlig- göra isoleringsbrytande arbete, men det hade av budgetskäl upphört vid tiden för inspektionen. Liknande uppgifter kom fram vid inspektionen av riksmottagningen i an- stalten Kumla. Enligt personalen hade den genomförda ökningen av antalet platser till nästan det dubbla inte medfört någon egentlig utökning av personal- resurser. Fler påringningar och mindre tid att observera de intagna bidrog till en ökad stressnivå hos personalen. Detta bekräftades i de samtal som JO:s med- arbetare höll med intagna. En intagen som delade cell berättade dessutom att det , efter inlåsning för dygnsvila, hade dröjt de påkallat uppmärksamhet om en vattenläcka i cellen innan det fanns personal nog för att öppna dörren. Intagna på riksmottagningen ansåg att gemensamhetsutrymmena på de av- delningar där det förekom dubbelbeläggning inte var anpassade för det utökade antalet intagna. Många lyfte fram att de var fler i gemensamhetsutrymmena och att de inte kunde ”gå undan och varva ner” när de delade cell. 153Se JO 2020/21 s. 164 och rapport från 2020 Tema isolering av intagna i häkte. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 gjorde att det var ”upplagt för konflikter”. Anstaltsledningen uttryckte samma oro för konfliktrisker när fler personer än normalt befann sig på avdelningarnas relativt små gemensamhetsytor. Vid inspektionerna noterades också konsekvenserna av den ansträngda be- läggningssituationen för Kriminalvårdens hälso- och sjukvård. Sjukvårdsper- sonalen menade att de fick göra fler besök, på grund av såväl överbeläggningen i sig som det ökade antalet förflyttningar som platsbristen ledde till. Behand- lingar kunde dra ut och bedömningar bli olika, t.ex. i fråga om behov av medicinering för adhd. Vidare menade de att det fanns en större risk för spridning av sjukdomar vid dubbelbeläggning. Jag har uppfattat att Kriminalvården bedömer att myndigheten kan bedriva en säker och ändamålsenlig verksamhet vid en beläggningsgrad om . Som framgått tidigare var beläggningsgraden betydligt högre på majoriteten av de verksamhetsställen som inspekterades inom ramen för detta initiativ.154 JO har redan innan platsbristen uppkom uppmärksammat att de flesta häkten sak- nar tillräckligt med gemensamhetslokaler för att kunna tillgodose de intagnas lagstadgade rätt till gemensamhet.155 Mot bakgrund av iakttagelserna kan jag konstatera att beläggningssituationen innebar en ännu större ut- maning för myndigheten att tillgodose intagnas rätt till gemensamhet, inte minst då sådana lokaler togs i anspråk för placering av intagna. Av det som kom fram vid häktesinspektionerna drar jag också slutsatsen att överbelägg- ningen och bristen på personal påverkade möjligheterna för intagna som inte hade rätt till gemensamhet att få isoleringsbrytande åtgärder. Flera häkten hade visserligen tagit in extra personal, men utredningen tyder på att det i första hand hade gjorts för att upprätthålla säkerheten i samband med t.ex. dubbelbelägg- ning av celler. Säkerheten är en central uppgift för Kriminalvården, men jag vill understryka att myndigheten även under en ansträngd beläggningssituation har ett ansvar för att tillgodose rätten till gemensamhet liksom att arbeta med att bryta isoleringen av intagna. Utredningen visar att det fanns en påtaglig risk för att ännu fler intagna blev isolerade till följd av hur myndigheten hanterade situationen. Det är mycket allvarligt. Även vistelsen för de intagna på riksmottagningen påverkades negativt av överbeläggningen. Utöver det som redovisats beträffande förhållandena där vill jag lyfta fram följande. För en intagen som dömts till fängelse i lägst ska det som huvudregel beslutas om de särskilda villkor som av säker- hetsskäl är nödvändiga för verkställigheten. Inför ett sådant beslut placeras den intagne på riksmottagningen och Kriminalvården gör där en särskild utred- ning.156 En sådan utredning har en normal handläggningstid . Vid inspektionen framkom emellertid att det stora antalet intagna på riksmottag- ningen hade medfört att utredningstiderna i stället tog . 154Se avsnitt 2.2. 155Se JO 2020/21 s.164. 1561 kap. 7 och 8 §§ fängelselagen samt 2 kap. 4 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse, FARK Fängelse. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D Dessvärre tydde situationen på att utredningarna kunde ta . Det är inte rimligt med så långa utredningstider, särskilt med hänsyn till de konsekvenser som beläggningssituationen lett till för de intagna. Men långa handläggningstider innebär också en fördröjning av den egentliga verk- ställigheten och de insatser som bedöms lämpliga för att i det enskilda fallet förebygga återfall i brott. Dessutom kan förutsättningarna att genomföra utred- ningar med bibehållen kvalitet påverkas negativt. En ökad trängsel på en av- delning kan, särskilt då möjligheten att dra sig undan till en egen cell inte finns, t.ex. leda till större irritation mellan intagna. Som jag har förstått det är förhåll- ningssättet till personal och andra intagna en del i utredningen på riksmottag- ningen, och under de förhållanden som rådde där torde också för- utsättningarna att bedöma en enskild i detta avseende ha försämrats. Det var visserligen tydligt att vissa häkten var mer belastade än andra. Men det är uppenbart att Kriminalvården generellt hade svårt att tillgo- dose intagnas rätt att vara i gemensamhet eller få isoleringsbrytande åtgärder liksom att vistas utomhus. Vidare påverkades utrymmet att kunna till- handahålla lämplig sysselsättning. Slutligen visar min utredning att även rätten att ta emot besök i praktiken hade inskränkts genom att intagna hade placerats i just besöksrum. Som jag understrukit i andra beslut är besök ett avgörande inslag i en human kriminalvård. Det är inte acceptabelt att överbe- läggning eller bristande resurser leder till begränsningar i detta avseende. Kri- minalvården har påbörjat ett stort arbete med om- och nybyggnation av både häkten och anstalter. Enligt min mening är det av avgörande betydelse att myn- digheten i det sammanhanget planerar för och säkerställer att redan existerande liksom nyproducerade lokaler har tillräckligt med utrymmen för gemensam- hetsvistelse och, i häktesverksamheten, isoleringsbrytande åtgärder. Kriminal- vården har dessutom ett ansvar för att se till att bemanningen på de olika verk- samhetsställena är tillräcklig, så att intagna faktiskt kan erbjudas vistelse i ge- mensamhet respektive isoleringsbrytande åtgärder. 6.2Rutiner för dubbelbeläggning av celler Enligt häkteslagen har en intagen rätt att placeras i enrum. Två eller flera in- tagna får dock placeras i samma cell om det är nödvändigt av utrymmesskäl eller någon annan särskild anledning. Regleringen utgår således från att en in- tagen normalt har ett eget intresse av att placeras i enrum, dvs. skild från andra. Samma bedömning låg till grund för den tidigare kriminalvårdslagstiftningen. Ett skäl att placera två intagna i samma cell kan vara att de vill det, ett annat att hälsan hos en enskild intagen motiverar en sådan placering.157 Någon motsva- righet till häkteslagens bestämmelser finns inte i fängelselagen och följaktligen har inte en intagen i anstalt rätt att placeras ensam i en cell. De europeiska fängelsereglerna innehåller vissa rekommendationer i detta hänseende. Enligt dessa ska intagna normalt placeras i egen cell , om inte gemensamma sovutrymmen är att föredra. Intagna får emellertid dela 1572 kap. 1 § häkteslagen och prop. 2009/10:135 s. 184. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 cell endast om utrymmet är lämpligt för ändamålet och det ska vara intagna som kan placeras tillsammans. Så långt det är möjligt ska de intagna ges en valmöjlighet innan de måste dela sovutrymme med andra.158 Enligt de europe- iska fängelsereglerna ska vidare placeringen, i synnerhet för dygnsvilan, vara människovärdig och i möjligaste mån respektera behovet av avskildhet och uppfylla kraven på sundhet och hygien. I det sammanhanget ska vederbörlig hänsyn tas till klimatförhållandena och särskilt till golvutrymme, luftvolym, belysning, uppvärmning och ventilation. Intagna ska ha tillgång till sanitetsut- rymmen som är hygieniska och erbjuder avskildhet. Vidare ska fönstren vara tillräckligt stora för att medge att de intagna kan läsa eller arbeta i dagsljus under normala förhållanden och det ska finnas ett larmsystem som gör det möj- ligt för de intagna att snabbt komma i kontakt med personalen. Minimikrav när det gäller boendeförhållandena ska fastställas i nationell lag, vilken dessutom ska innehålla mekanismer som säkerställer att dessa krav inte frångås på grund av överbeläggning i fängelserna.159 Kriminalvården tog fram en nationell rutin för dubbelbelägg- ning av celler i häkte.160 Rutinen innehöll bl.a. kriterier enligt vilka bedöm- ningen skulle göras av vilka intagna som kunde bli aktuella för dubbelbelägg- ning, tiden för en sådan placering och åtgärder för att minska eventuella på- frestningar för de intagna. Enligt dessa rutiner skulle i första hand intagna som samtyckt till att dela cell med varandra bli föremål för dubbelbeläggning och samtycket kontinuerligt följas upp. Vidare framgick att placeringstiden borde begränsas; om den delade cellen endast var på minimistandardnivå borde pla- ceringen inte fortgå längre än för varje intagen. Iakttagelser och uppgifter i samband med inspektioner Av de inhämtade uppgifterna framkom det att de intagna regelmässigt tillfrå- gades om de kunde tänka sig att dela cell, och i några häkten behövde de inte heller dela cell mot sin vilja. Vid bedömningen av om det var lämpligt med dubbelbeläggning i ett enskilt fall uppgav några häkten att man tog hänsyn till ålder och om de intagna kände varandra samt förekomsten av gemensamt språk. Ett häkte tillämpade en rutin som innebar att intagna skulle ha haft samsittning innan de fick dela cell. I några häkten fanns tidsgränser för hur länge två intagna kunde dela cell, men på flera ställen hade intagna tvingats göra det under närmare en månad. En intagen i häktet berättade att han hade delat cell i ett annat häkte med en intagen som mådde psykiskt dåligt. De hade vistats tillsammans och han upplevde att han hade fått ta ett stort ansvar för den medintagne. I häktet beskrev en intagen hur han och en medinta- gen, som han hade samsittning med, hade tillfrågats om de kunde tänka sig att dela cell. Eftersom häktespersonalen förklarat att det var ”säkert att 158Se europeiska fängelsereglerna, 18.5–18.7. 159Se europeiska fängelsereglerna, 18.1–18.4 och 19.3. 160Se Kriminalvårdens nationella rutin för dubbelbeläggning på häkte , Kri- minalvårdens dnr 2018-14601. Den är fr.o.m. ersatt av Kriminalvårdens anvisningar för dubbelbeläggning i anstalt och i häkte (2020:8). 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D ni kommer bo ihop” hade han fått intrycket att de egentligen inte haft något val. Vidare tillfrågades de alltid i närvaro av varandra om vem som ”bestämde i cellen” och hur de kom överens. Då de dessutom delade rastgård hade de i praktiken bara varit ifrån varandra när de duschade eller varit på polisförhör. På riksmottagningen i anstalten Kumla gjordes som regel inte någon pröv- ning av lämpligheten innan beslut togs om placering av två intagna i samma cell. Anstalten tillämpade i stället en princip som innebar att de intagna som anlänt sist till riksmottagningen fick dela cell. En sådan placering varade nor- malt . Enligt anstaltsledningen gjordes undantag från denna ordning när ett häkte hade lämnat upplysningar med innebörd att en intagen inte bedömdes lämplig. Flera intagna berättade för JO:s medarbetare om den oro de känt för att behöva dela cell med en okänd medintagen. Oron gällde bl.a. att den medintagne var psykiskt labil och kunde göra dem illa eller att den medintagne var dömd för mycket allvarlig våldsbrottslighet. Det fanns intagna som sa sig vara ”livrädda” för att behöva bli inlåsta med en främ- mande person. Vidare lämnades uppgifter om att personalen inte hade varit ly- hörd när intagna berättade om oro och svårigheter. Personalen å sin sida gav uttryck för att dubbelbeläggningen av celler hade påbörjats för snabbt och att det inte hade funnits tid att införa t.ex. rutinbeskrivningar. Kriminalvården har ett ansvar för att se till att verkställigheten av ett fängelse- straff sker under säkra och trygga former samt med respekt för den intagnes människovärde. När dubbelbeläggning bedöms nödvändigt är det därför en rimlig utgångspunkt att det i första hand är intagna som samtycker till det som får dela cell. Jag noterar att det också är utgångspunkten i Kriminalvårdens ru- tin för dubbelbeläggning. När en intagen tillfrågas om att dela cell måste personalen också förklara att han eller hon kan tacka nej. Uppgifter från inspek- tionerna tyder dessvärre på att så inte alltid var fallet. Eftersom en intagen alltid befinner sig i en beroendeställning till personalen får frågan inte heller ställas på ett sådant sätt att han eller hon känner sig tvingad att acceptera dubbelbe- läggning eller som om saken redan är beslutad. Samtalet bör även i övrigt föras under sådana förhållanden, t.ex. i enrum, att den intagne inte känner sig pressad att samtycka. Att intagna delar cell bidrar i och för sig till att motverka isolering. Ur den synvinkeln kan dubbelbeläggning ses som något positivt. Enligt min mening går det dock inte att bortse från att en sådan placering ökar risken för konflikter. En intagen som tvingas dela cell och känner rädsla, eller kanske bara är orolig, måste tas på allvar. Det är vidare inte ovanligt att häktade är inlåsta i cellen under stora delar av dygnet, vilket innebär en särskild belastning för dem. Det ligger därför ett stort ansvar på personalen att kontinuerligt följa upp hur det fungerar för intagna som delar cell, vilket rimligen bör ske genom att persona- len talar enskilt med dem. En sådan uppföljning bör dokumenteras. Härtill kommer att det måste finnas en beredskap för att kunna avbryta en dubbelbeläggning. Intagna måste dessutom ges möjlighet att tillbringa delar av K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 dygnet ensamma eller tillsammans med andra personer än den han eller hon delar cell med samt få tillbringa tid med andra intagna under utomhusvistelsen. Som jag redogjort för förekom det att intagna hade delat cell . Det är inte acceptabelt. Jag delar alltså Kriminalvårdens tidigare be- dömning att tiden för varje intagen som placeras i en dubbelbelagd ska begrän- sas.161 Vidare måste alltid dessa intagna erbjudas en enkelcell när en sådan blir ledig. Det är inte acceptabelt att ett häkte håller enkelceller lediga för att vid behov kunna belägga dem med nyintagna. På riksmottagningen i anstalten Kumla påbörjades dubbelbeläggningen av celler innan samtliga förberedelseåtgärder var genomförda. Det gjordes som regel inte heller någon prövning av lämpligheten innan två intagna placerades i en cell. Jag har stor förståelse för att de intagna kände oro inför detta, och jag noterar att det fanns uppgifter om sömnsvårigheter och rädsla för att bli miss- handlad eller utsatt på något annat sätt. Som jag inledningsvis redovisat tar jag i min tillsyn emot många klagomål som handlar om svårigheterna med att dela cell, i både häkte och anstalt. Kriminalvården behöver säkerställa att situationer som jag här redogjort för tas om hand i de anvisningar som ska vägleda perso- nalen. Kriminalvården har i remissvaret uppgett att anstalten Kumla gör en grund- lig riskbedömning inför varje placering av en intagen på en avdelning och att en sådan bedömning även sker inför dubbelbeläggning. Syftet är att undvika en olämplig sammansättning av intagna på en avdelning eller i en cell. Som fram- gått var det inte fallet vid tiden för inspektionen, men det är naturligtvis positivt att sådana bedömningar numera görs. Jag kan dock konstatera att de intagna som placeras på riksmottagningen som regel är dömda till fäng- else. Det är alltså inte ovanligt att de har gjort sig skyldiga till allvarlig brotts- lighet och syftet med placeringen på riksmottagningen är, som jag tidigare varit inne på, att Kriminalvården ska göra en utredning av den intagne inför beslutet om särskilda villkor för verkställigheten. När dessa intagna anländer har per- sonalen endast en begränsad kunskap om hur de fungerar med andra intagna. En del i utredningen handlar dessutom om det sociala samspelet mellan framför allt intagna. Jag ställer mig frågande till om anstalten vid tiden för inspektionen hade de resurser och förutsättningar som behövdes för sin verksamhet på riks- mottagningen. Det kan enligt min mening ifrågasättas om det över huvud taget är lämpligt att Kriminalvården dubbelbelägger celler där. Ett antal av de celler som anstalten Kumla började dubbelbelägga under vå- ren 2019 var på en avdelning i anstaltens s.k. Fenixbyggnad. Byggnaden är utformad för att ta emot intagna som t.ex. bedömts ha en varaktig rymningsrisk och som dessutom ansetts särskilt benägna att återfalla i allvarlig brottslighet (se 2 kap. 4 § fängelselagen). Ändamålet har haft en stor inverkan på den fy- siska utformningen av byggnaden och miljön där är synnerligen kontrollerad. riktade jag allvarlig kritik mot Kriminalvården med anledning av att myndigheten placerar intagna i behov av skydd i dessa byggnader.162 Jag ställer 161Se Kriminalvårdens promemoria Dubbelbeläggning . 162Se mitt beslut , dnr 1950-2019. 2 021 /2 2:JO1 K R I M I N A L V Å R D mig även tveksam till att Kriminalvården generellt förlägger riksmottagningens verksamhet i Fenixbyggnaden. Slutligen vill jag påminna om att jag i samband med min granskning av Kriminalvårdens hantering av covid-19 tog upp frågan om dubbelbe- läggning av celler. I mitt beslut uttalade jag att myndigheten borde vidta åtgärder för att se till att det inte förekommer dubbelbeläggning av celler där det inte var möjligt för de intagna att hålla en nödvändig fysisk distans.163 I en situation där smittspridningen återigen är hög har detta uttalande en fortsatt relevans. Givetvis innebär dubbelbeläggning risker även för annan smittsprid- ning, vilket Kriminalvården måste beakta i sitt arbete. 6.3Utformningen av celler för dubbelbeläggning och andra utrymmen Av förordningen (2014:1108) om utformningen av häkten och polisarrester framgår bl.a. att en häktescell ska ha en golvyta på och ett kubikinnehåll på och vara försedd med fönster så att den får tillräckligt med dagsljus. Vidare ska en cell vara ändamålsenligt utrus- tad för den intagnes behov. Det ska finnas stol, bord, säng och utrymme för förvaring av tillhörigheter samt ett signalsystem för att påkalla uppmärksamhet. I anslutning till cellen ska det finnas handfat och toalett.164 Kriminalvården har valt att även reglera utrustningen av häktesceller i myn- dighetens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2) om häkte, FARK Häkte. Av föreskrifterna framgår att en cell ska vara utrustad med stol, bord, skåp eller hylla, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckar- klocka, radio, tv samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera in- flödet av dagsljus, om inte annat följer av ett beslut om restriktioner. Det är alltså frågan om ytterligare utrustning och saker, jämfört med den nämnda förordningen, som en cell enligt Kriminalvården normalt ska vara utrustad med. mot tortyr (CPT) har 2015, i en standard som gäller boendeutrymmen för intagna, tagit upp bl.a. att kommittén regelmässigt har gjort uttalanden som tyder på att det är acceptabelt att dubbelbelägga celler med en golvyta om . framhåller kommittén att den har uttalat att en cell av den storleken helst inte bör beläggas med mer än en intagen och att en standard om boendeyta per in- tagen kan leda till för trånga förhållanden. Av den anledningen är det enligt kommittén eftersträvansvärt att en cell som används för dubbelbeläggning har en golvyta större än . En önskvärd standard för celler som används för två till fyra intagna bör enligt kommittén utgå från minimistan- dardnivån på golvytan för en intagen om (exklusive sanitets- utrymmen) och sedan läggs det per ytterligare intagen. Det innebär att en cell där två intagna placeras bör ha en golvyta på minst tio 163Se JO 2020/21 s. 219. 1642 och 3 §§ förordningen om utformningen av häkten och polisarrester. K R I M I N A L V Å R D 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 kvadratmeter exklusive sanitetsutrymme. Vidare sägs att om cellen är utrustad med toalett ska den vara avdelad från den övriga boytan från golv till tak. I de fall toalett och handfat inte finns i cellen ska det säkerställas att den intagnes tillgång till sådana faciliteter kan ske skyndsamt.165 Kriminalvårdens nationella rutin för dubbelbeläggning av celler i häkte innehöll en sammanfattning av bl.a. uttalanden från CPT. I den pe- kades på att minimistandarden för dubbelbeläggning av en cell är att den har en golvyta men att en önskvärd standard är tio kvadratme- ter.166 Iakttagelser och uppgifter i samband med inspektioner Dubbelbeläggning av celler utgjorde en viktig del i hanteringen av den an- strängda beläggningssituationen i de inspekterade häktena och på riksmottag- ningen i anstalten Kumla. De celler som användes för placering av två intagna hade en golvyta om (exklusive toalettutrymme), men det var fråga om celler som ursprungligen hade inretts för placering av en inta- gen. Häktena hade med kort varsel behövt inreda cellerna för att kunna ta emot två intagna, och det förekom att celler såväl i inspekterade häkten som på riks- mottagningen inte var fullt utrustade för två personer. Det fanns exempel på häktesceller med endast en stol, varför en av de två intagna fick inta sina mål- tider sittande i sängen. Vidare förekom det att celler hade försetts med madras- ser som placerats direkt på golvet eller med tältsängar. På riksmottagningen hade dock de flesta dubbelbelagda celler utrustats med fastmonterade vånings- sängar. Ledningen för häktet förklarade att en förutsättning för att kunna dubbelbelägga celler var att de först förseddes med våningssängar ef- tersom det inte ansågs lämpligt att en intagen sover på en placerad direkt på golvet. Det var relativt vanligt att intagna delade cell med ett toalettutrymme. Som regel saknade dessa utrymmen en dörr och dörröppningen var i de flesta fall försedd med någon form av draperi. De intagna tyckte att det var svårt att uträtta sina behov under sådana förhållanden. Företrädare för häktet bekräf- tade detta, och de berättade att en intagen till och med fått föras till sjukhus på grund av han inte hade kunnat uträtta sina toalettbehov. Några av dem som JO:s medarbetare samtalade med i häktena sov på madrasser direkt på golvet och tyckte att det var obekvämt. Flera intagna på riksmottagningen i anstalten Kumla ansåg att det var svårt att klättra upp och ned i våningssängen eftersom det var lätt att halka och det dessutom saknades sänglampa vid överslafen.