frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Den sakkunniga läkarens egen uppfattning om vilken skyddsnivå som krävdes framgår däremot inte fullt ut av yttrandet till domstolen. I yttrandet redovisades i stället myndighetens samlade bedömning i frågan. En intern lä- kares personliga uppfattning i en fråga utgör, som jag ser det, inte någon själv- ständig sakuppgift som myndigheten måste redovisa även om det naturligtvis inte finns något hinder mot att det görs; det är upp till myndigheten själv att avgöra om det ska göras. Jag anser mot denna bakgrund att sakkunnigutlåtandet, till den del det inne- håller den sakkunniga läkarens egna synpunkter, i det närmaste är att likställa med en synpunktspromemoria som utgör ett arbetsmaterial. Eftersom det som utifrån denna slutsats återstår att bedöma, och som kan anses utgöra sakuppgif- ter i ärendet, har arbetats in i yttrandet till förvaltningsrätten, har jag inte något att invända mot uppfattning att utlåtandet är att anse som ett sådant arbetsmaterial som inte blir en allmän handling efter att det upprät- tats. Eftersom handlingen inte tagits om hand för arkivering skulle den inte heller diarieföras och det var därmed inte fel att då också ta bort handlingen från diariet. Att sakkunnigutlåtandet diariefördes sedan det på begäran lämna- des ut var korrekt handlat av eftersom det genom att expe- dieras blev en allmän handling (se t.ex. RÅ 1994 ref. 97). 2 0 2 1 / 2 2 : J O1 A R B E T S M A R K N A D De synpunkter som i övrigt förts fram av har inte gett anledning till något uttalande från min sida. D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Efter att JO väckt åtal har en och rådman dömts för tjänstefel (Dnr 7309-2018) Beslutet i korthet: Efter en inspektion av beslutade JO att i ett särskilt ärende utreda tingsrättens handläggning av tre tvistemål, i vilka det inte hade vidtagits några handläggningsåtgärder . beslutade JO att inleda förundersökningar om tjänstefel i förhållande till tingsrättens och en rådman. Efter avslutad förunder- sökning väckte JO åtal mot de båda domarna, och de dömdes av hovrätten för tjänstefel till dagsböter. Domen mot rådmannen vann laga kraft, medan lagmannen överklagade domen. ändrade hovrättens dom- slut endast på det sättet att tiden för brotten justerades. Genom Högsta dom- stolens dom är den straffrättsliga prövningen avslutad och JO avslutar ären- det. Under en inspektion av den 16–uppmärksam- mades att det fanns brister i handläggningen av ett flertal tvistemål. Efter in- spektionen beslutade dåvarande JO att utreda frågan i två ären- den, dnr 7032-2018 och det nu aktuella ärendet, dnr 7309-2018. Ärendet med dnr 7032-2018 avslutades med att JO uttalade allvarlig kritik mot den tidigare lagmannen och råd- mannen BB samt kritik mot ytterligare en rådman för bristfällig och långsam handläggning av ett antal tvistemål. Med anledning av de uppgifter som framkommit i tre tvistemål som hade inletts 2011, 2012 och 2013 (mål nr T 1911-11, T 2814-12 och T 1551-13) inledde JO förundersökningar om tjänstefel i ärendet med dnr 7309-2018. JO gav vice överåklagaren vid , Särskilda åklagarkam- maren, i uppdrag att verkställa utredningen. Efter att åtal hade väckts i hovrät- ten tog jag över ansvaret för ärendet. Förundersökningarna och den rättsliga prövningen I förundersökningarna kom det fram bl.a. att mål nr T 1911-11 inleddes vid tingsrätten och att det inte hade skett någon handläggning av målet till , då tingsrätten meddelade en dom. Mål nr T 2814-12 inleddes vid tingsrätten . Efter det att ett protokoll från ett sammanträde för muntlig förberedelse hade expedierats hade det inte skett någon handläggning i målet. Mål nr T 1551-13 inleddes vid tingsrätten . Efter det att det hade antecknats i målregistret att en mellandom skulle meddelas , vidtogs inga handläggningsåtgärder. 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R sökningarna ledde fram till att dåvarande JO beslutade att väcka åtal för tjänstefel mot rådmannen och den tidigare lagmannen . Åtalet och prövningen i Hovrätten för I åtalet gjorde JO gällande att BB hade underlåtit att handlägga de tre aktuella tvistemålen. Genom underlåtenheten hade han åsidosatt bestämmelsen i 42 kap. 6 § tredje stycket om att förberedelsen ska bedrivas med inriktning mot ett snabbt avgörande. BB hade uppsåtligen vid myndighets- utövning åsidosatt vad som gällde för uppgiften som domare. Gärningarna var inte att anse som ringa. I åtalet mot AA gjorde JO gällande att han hade underlåtit att vidta de åtgär- der som varit påkallade för att föra de tre tvistemålen till avgörande inom skälig tid, såsom att omfördela målen eller ge rådmannen lättnad i arbetsbördan. Genom underlåtenhet hade AA uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndig- hetsutövning åsidosatt vad som gällde för uppgiften som . Gärningarna var inte att anse som ringa. Hovrätten för biföll åtalen om tjänstefel i en dom och påföljden bestämdes till dagsböter (hovrättens mål nr B 3163- 19). Domen mot BB fick laga kraft. AAöverklagade hovrättens dom till . Åtalet justerades i på så sätt att jag inte längre gjorde gällande att AA uppsåt- ligen hade åsidosatt vad som gällde för uppgiften. meddelade sin dom (mål nr B 2179-20). Domstolen ändrade hovrättens domslut endast på det sättet att tiden för brotten justerades. I domen uttalade bl.a. följande: 18.De tre tvistemål som omfattas av åtalet togs av den målansvarige råd- mannen återkommande upp på de listor över gamla mål som, i enlighet med tingsrättens rutiner, lämnades till AA. Listorna togs sedan upp vid samtal som AA hade med var och en av de ansvariga domarna. Några närmare förklaringar till tidsutdräkten i de aktuella målen lämnades inte. I vart fall vid utgången av 2016 var målen så gamla att det, objektivt sett, fanns anledning för AA att skaffa sig närmare kunskap om orsakerna till tidsutdräkten och att vidta lämpliga åtgärder för att komma till rätta med situationen. Det kan inte råda någon tvekan om att detta hade kunnat göras utan att det skulle ha inkräktat på rådmannens självständighet. Något annat hinder mot att vidta åtgärder förelåg inte heller. Genom sin underlåtenhet har AA åsidosatt vad som gällde för uppgiften som . 19.Av utredningen framgår att AA var väl insatt i sina skyldigheter och befogenheter som . När de tre målen återkom på listorna över gamla mål utan att det lämnades godtagbara förklaringar till tidsutdräkten borde AA ha insett att förhållandena var sådana att han hade en skyldighet att agera. Att den ansvarige rådmannen var en erfaren domare och inte själv- mant bad om hjälp och att AA fått intrycket att det pågick viss handlägg- ning i målen förändrar inte den bedömningen. får där- med anses ha varit oaktsam. 20.Den långsamma handläggningen av målen innebar ett väsentligt åsi- dosättande av den för rättssäkerheten och förtroendet för domstolarna vik- D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 tiga principen att rättegångar ska genomföras inom skälig tid. Bevakningen av att den principen upprätthölls i domstolens verksamhet utgjorde ett vik- tigt moment i AA:s uppgift som domstolschef. I detta fall är det också tydligt att han genom att agera hade kunnat komma till rätta med situatio- nen. Mot denna bakgrund kan inte anses som ringa. Sammanfattningsvis ansåg alltså att AA av oaktsamhet vid myndighetsutövning hade åsidosatt vad som gällde för uppgiften som och dömde honom för tjänstefel till dagsböter. I ett beslut anförde chefsJO följande: JO:s avslutande av ärendet Genom Högsta domstolens dom är den straffrättsliga prövningen avslutad. Mot denna bakgrund och eftersom utredningen inte ger anledning till några ytterli- gare uttalanden från min sida avslutas ärendet. En tingsrätt har dröjt med att hålla konkursförhandlingar och har särbehandlat staten som borgenär (Dnr 8454-2019) Beslutet i korthet: En borgenärs konkursansökan som upptas ska som ut- gångspunkt prövas vid en konkursförhandling. Förhandlingen ska som hu- vudregel hållas från det att ansökningen kom in till rätten. I samband med en inspektion av uppmärksammade JO att tingsrätten avvaktat med att sätta ut ett antal ärenden till förhandling. Tings- rätten förklarade detta med att staten i egenskap av sökande dröjt med att betala ansökningsavgiften och att ärendena inte kunde sättas ut förrän detta skett. När det gäller beräkning av tidsfristen för utsättning konstaterar JO att bestämmelsen i 2 kap. 16 § konkurslagen är klar och tydlig, och att det bl.a. mot den bakgrunden inte finns utrymme att uppfatta den på annat sätt än att tvåveckorsfristen ska beräknas från det att ansökningen kom in till tingsrät- ten och inte från tidpunkten när ansökningsavgiften betalats och an- sökningen därmed upptas. JO framhåller vidare att regleringen är oproblematisk så länge konkurs- ansökan är komplett och ansökningsavgiften är betald när ansökningen kommer in till domstolen. Om ansökningsavgiften däremot betalas t.ex. senare har rätten en mycket begränsad tid på sig att sätta ut ärendet till förhandling och delge gäldenären. Mot bl.a. den bakgrunden finner JO inte tillräckliga skäl att kritisera tingsrätten för att ha beräknat tidsfristen från det att ansökningsavgifterna hade betalats. Tingsrätten kan däremot inte undgå kritik då den inte heller har hållit förhandlingarna från att detta skett. JO uttalar även kritik mot tingsrätten för att den haft en särskild överens- kommelse med om utsättningar av konkursförhandlingar, vil- 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R ken inte varit förenlig med kravet på saklighet och objektivitet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Vid min inspektion av den 19–(JO:s ärende med dnr 7403-2019) uppmärksammades nedanstående fyra konkursärenden. Ansökningarna om konkurs hade gjorts av borgenärer och skulle prövas vid en förhandling. Av handlingarna i ärendena framgick bl.a. följande: Ärende K 3849-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten . kallade tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum . Förhandlingen ställdes emellertid in då gäldenären inte var närvarande och hel- ler inte var delgiven kallelsen till förhandlingen. beslutade tings- rätten om kungörelsedelgivning till nästa förhandlingstillfälle, som skulle äga rum . Vid den förhandlingen försattes gäldenären i konkurs. Ärende K 3917-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten . kallade tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum . Förhandlingen ställdes emellertid in då gäldenären inte var närvarande och hel- ler inte var delgiven kallelsen till förhandlingen. kallade tingsrätten till en ny förhandling som skulle hållas . Vid den förhandlingen försattes gäldenären i konkurs. Ärende K 4398-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten . kallade tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum . medgav gäldenären ansökan om konkurs och förhandlingen ställ- des in. försattes gäldenären i konkurs. Ärende K 4518-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten . kallade tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum . Vid förhandlingen försattes gäldenären i konkurs. Av dokumentationen i ärendena framgick inte vilka överväganden tingsrät- ten hade gjort när tidpunkten för förhandlingarna hade bestämts. Med anledning av det som kom fram i de redovisade konkursärendena be- slutade jag att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende. Kopior av handlingarna i ärendena och tingsrättens promemoria Kon- kursärenden –Handläggningsrutiner () tillfördes detta ärende. Tingsrätten uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över hand- läggningen av de fyra konkursärendena. Av yttrandet skulle det särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till bestämmelserna i 2 kap. 16 § första och andra styckena konkurslagen (1987:672), KonkL. Tingsrätten skulle i yttrandet också beröra den uteblivna dokumentationen i ärendena kring avvikelserna från de tidsfrister som anges i bestämmelsen samt redogöra för domstolens gene- D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 rella rutiner vid utsättningen av konkursärenden till förhandling i förhållande till de tidsfrister som anges i lagen. Tingsrätten lämnade genom lagmannen i huvudsak följande remissvar: Inledningsvis konstaterar jag att i samtliga de ärenden som uppmärksam- mats har staten genom varit sökande. Tingsrätten har en ordning som innebär att konkursförhandlingar med som sökande sätts ut till förhandling varannan tisdag (udda veckor). Bakgrunden till denna ordning har varit ett önskemål från och en överenskommelse med för att deras processförare ska kunna närvara vid förhandlingarna inte bara vid utan vid samtliga tingsrätter som de ansvarar för i . Rutinen är också dokumen- terad i tingsrättens handläggningsrutiner för konkurser. Jag kan konstatera att rutinen har inneburit att tvåveckorsfristen i 2 kap. 16 § konkurslagen inte har upprätthållits i alla fall. De fyra uppmärksam- made ärendena är exempel på detta. Tidsutdräkten har dessutom förstärkts av att har dröjt med att betala in ansökningsavgifterna och av att tingsrätten inte har ansett sig ha kunnat sätta ut ärendet till förhandling innan ansökningsavgiften har varit betald och registrerats i Domstolsver- kets betalningssystem. Detta har lett till att ärendena har blivit liggande i 3–innan de har planerats ut till förhandling. Förklaringen till avsaknad av dokumentation i de enskilda ärendena är helt enkelt att handläggningen har skett i enlighet med de rutiner som tings- rätten tillämpat. Några individuella överväganden som motiverar förlängd tidsfrist har inte skett i något av ärendena. Även om den hittillsvarande rutinen byggt på en överenskommelse med är givetvis tidsfristen i 2 kap. 16 § konkurslagen betingad även av andra hänsyn än sökandens behov och önskemål. är verklig- heten sådan att tvåveckorsfristen ofta leder till att förhandlingen får ställas in på grund av bristande delgivning av gäldenären. JO:s belysning av ruti- nerna har emellertid föranlett oss att ta kontakt med och att ändra våra rutiner. sätter vi ut konkursärenden till förhandling . Vår bedömning är att den ändrade rutinen leder till att tvåveckorsfristen normalt kan upprätthållas. Om det finns särskilda skäl att överskrida fristen kommer detta att dokumenteras i det enskilda ärendet. I ett beslut anförde JO följande: Ansökan om konkurs och ansökningsavgift En ansökan om konkurs görs skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet (2 kap. 1 § första stycket KonkL). Förordningen (1987:452) om avgifter vid de allmänna dom- stolarna, den s.k. avgiftsförordningen, gäller bl.a. avgifter för en sådan ansö- kan. En ansökningsavgift ska enligt förordningen betalas av den som inleder ett ärende. Av 1–4 §§ framgår att en ansökningsavgift ska betalas när ett ärende inleds och med det belopp som anges i en särskild avgiftslista som finns som bilaga till avgiftsförordningen. Den som ansöker om att själv bli försatt i kon- kurs är dock befriad från skyldigheten att betala avgiften. Vid handläggningen av ett konkursärende ska regler om handläggningen av tvistemål gälla i tillämpliga delar, om inte något annat sägs i konkurslagen (16 kap. 2 § första stycket KonkL). Det innebär bl.a. att 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R om ansökningsavgiften inte betalats ska tingsrätten förelägga sökanden att be- tala den. Följer sökanden inte ett sådant föreläggande ska tingsrätten avvisa ansökan (42 kap. 3 och 4 §§ , RB). Följden av att tingsrätten avvisar ansökan är att den inte tas upp till prövning. Upptas en borgenärs konkursansökan, ska rätten sätta ut en förhandling för prövning av ansökningen. Förhandlingen ska hållas från det att ansökningen kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl får den hållas senare, dock senast . Till förhandlingen ska parterna kallas. I kallelsen till gäldenären ska han eller hon föreläggas att svara på konkursan- sökningen vid förhandlingen. Om gäldenären före förhandlingen medger en borgenärs konkursansökan ska dock rätten genast pröva ansökningen. Detta framgår av 2 kap. 16 och 18 §§ KonkL. Likabehandling, objektivitet och dokumentation En domstol ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta sak- lighet och opartiskhet (se 1 kap. 9 § regeringsformen, RF). Bestämmelsen ger uttryck för principerna om likabehandling och objektivitet. En domstols valda arbetssätt och prioriteringar mellan ärenden av samma ärendeslag måste följaktligen motiveras av objektivt godtagbara skäl. Förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol, den s.k. ärendeförordningen, gäller vid handläggningen av bl.a. ärenden vid en tings- rätt. Av förordningen framgår att registrering ska göras med hjälp av automa- tisk behandling eller i dagböcker och under handläggningen av ett ärende ska det fortlöpande registreras t.ex. vilka åtgärder som domstolen utför i ärendet och vad som i övrigt förekommer i detta (1, 4 och 5 §§ nämnda förordning). I ärendet aktualiseras frågan om när en konkursförhandling ska hållas om en borgenär dröjer med att betala ansökningsavgiften. har i sitt remissvar uppgett att som sökande i konkursärendena dröjde med att betala in ansökningsavgifterna, och att tingsrätten ansåg sig inte kunna sätta ut ärendena till förhandling förrän så hade skett. En ansökning om konkurs, som upptas, ska alltså prövas vid en förhandling från det att den kom in till rätten. Som framgått av redogörel- sen för den rättsliga regleringen får en domstol frångå denna huvudregel om det finns särskilda skäl. Sådana skäl kan vara förutsebara delgivningssvårig- heter eller att gäldenären behöver längre rådrum, t.ex. om han eller hon vistas utomlands eller om gäldenärens ekonomiska förhållanden är svårbedömda (se prop. 1986/87:90 s. 199). Av yttrandet från tingsrätten drar jag slutsatsen att undantagsregeln inte har varit tillämplig i de fyra ärenden som omfattas av det här initiativet. En konkursansökan har kommit in till domstolen den dag som handlingen når domstolen (33 kap. 3 § RB). Som ansökningsdag räknas dagen när ansökan togs emot av tingsrätten, detta även om ansökningsavgiften betalas senare eller D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 ansökan behöver kompletteras i något avseende (se m.fl. Konkurslagen, kommentaren till 2 kap. 1 §, Juridik []). Som redovisats ska en ansökningsavgift betalas när ett konkursärende inleds och därmed innan tingsrätten tar upp en borgenärs konkursansökan till prövning. Betalningen av ansökningsavgiften är således en grundläggande processförutsättning (jfr t.ex. NJA 1993 s. 231). I sammanhanget finns anledning att uppmärksamma ansökningsdagens be- tydelse i ett konkursärende och en efterföljande konkurs. I konkurslagen finns sålunda flera bestämmelser som utgår när ansökan om konkurs kom in till rätten. Dagen för konkursansökan utgör s.k. fristdag, vilken har betydelse för bl.a. vilka rättshandlingar som kan återvinnas till konkursboet och för om- fattningen av vissa förmånsrätter i det enskilda fallet (4 kap. 2 § KonkL). Vi- dare ska om en konkursansökan har gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig att ta upp ansökan, denna översändas till behörig tingsrätt. Ansökan anses då gjord när ansökningshandlingen kom in till den förra tingsrätten (2 kap. 2 § KonkL). Och om det finns flera konkursansökningar mot samme gäldenär an- hängiga och en annan ansökan bifalls än den som kom in först, ska enligt 2 kap. 21 § KonkL det vad gäller frågor som är beroende av tiden för konkursansökan anses som om konkursbeslutet har grundats på den ansökan som kom in först. (Se NJA 2007 s. 29, jfr NJA 2019 s. Dagen när en konkursansökan kommer in till en tingsrätt har alltså både praktisk och principiell betydelse i flera sammanhang. Av den anledningen samt då lagtexten i 2 kap. 16 § KonkL är klar och tydlig, finns det enligt min mening inte utrymme att uppfatta bestämmelsen på annat sätt än att tvåveck- orsfristen för när en förhandling ska hållas ska beräknas från det att ansök- ningen kom in till tingsrätten och inte från den tidpunkt då ansökningen upptas. Regleringen är oproblematisk så länge konkursansökan är komplett och an- sökningsavgiften är betald när ansökningen kommer in till domstolen. Under sådana förhållanden sammanfaller tidpunkten för när ansökningen upptas med när den kom in. Däremot kan det uppstå problem om ansökningen inte kan tas upp till pröv- ning i samband med att den kom in till rätten, på grund av att ansökningsavgif- ten inte har betalats. Om det görs t.ex. efter att ansökningen kom in till tingsrätten innebär det att rätten har en mycket begränsad tid på sig att sätta ut ärendet till förhandling och delge gäldenären. Av den anledningen har jag förståelse för att har försökt hantera den uppkomna situationen genom att beräkna fristen från det att avgiften betalats in och därmed från den tidpunkt som ansökningen upptogs till prövning. Jag har förstått att även andra tingsrätter valt att beräkna tiden för utsättning av konkursförhandlingar på det sätt som skett vid . Mot den bakgrunden finner jag inte tillräckliga skäl att kritisera Lunds tings- rätt för att ha beräknat tidsfristen från det att ansökningsavgifterna hade beta- lats. När det gäller de fyra konkursärenden som omfattas av den här gransk- ningen kan jag emellertid konstatera att tingsrätten inte heller har hållit för- handlingarna från det att ansökningsavgiften betalades. Tings- rätten kan därför inte undgå kritik för dessa dröjsmål. 2 021 /2 2:JO1 D O M S T O L A R Tingsrättens särskilda överenskommelse med m.m. Tingsrätten har haft en överenskommelse med som innebar att statens ansökningar om konkurs prövades vid konkursförhandlingar . Syftet var att processförare skulle kunna närvara vid för- handlingar hos andra tingsrätter i . Ordningen har dock inneburit att huvudregeln i 2 kap. 16 § andra stycket KonkL, om att ansökningen ska prövas från det att den kom in till rätten, svårligen har kunnat upprätthållas. En domstol ska dessutom tillämpa regler på ett objektivt och lik- värdigt sätt. Tingsrätten har genom att särbehandla staten som borgenär inte iakttagit kravet på saklighet och objektivitet i 1 kap. 9 § RF. Jag är kritisk mot detta. Jag ser positivt på att tingsrätten har ändrat sina rutiner och att konkursären- den sätts ut till förhandling . Vidare noterar jag att tingsrätten har uppgett att om det finns särskilda skäl att sätta ut en ansökning till förhandling senare än från det att den kom in, kommer detta att dokumen- teras i det enskilda ärendet. Det kan vara av visst intresse att i det betänkande som föregick den nuvarande konkurslagen föreslog att 2 kap. 16 § första och andra styckena KonkL skulle ha följande lydelse (se SOU 1983:24 s. 21): Upptas en borgenärs konkursansökan, skall rätten vid en förhandling pröva frågan om gäldenärens försättande i konkurs. Förhandlingen skall hållas . Om särskilda skäl föreligger får den hållas senare, dock senast . I lagrådsremissen gjordes emellertid ett tillägg som innebär att tvåveckorsfris- ten ska beräknas från det att ansökningen kom in till rätten (se prop. 1986/87:90 bil. 7 s. 115). Ändringen motiverades inte i propositionen. Bestämmelsen har inte ändrats sedan konkurslagen trädde i kraft . En ansökan om konkurs ska handläggas snabbt och det finns många skäl för det. måste förstås en ansökan uppfylla de formella kraven i konkurs- lagen och ansökningsavgiften vara betald, dvs. ansökan vara upptagen, innan rätten kan påbörja handläggningen i sak och delge gäldenären. Som framgått i detta ärende är bestämmelsen i 2 kap. 16 § KonkL oproblematisk så länge en konkursansökan är komplett och ansökningsavgiften betald när ansökan kom- mer in, men det kan i praktiken uppstå problem när en betalning av avgiften dröjer. Tingsrätten har i sitt remissvar också lyft fram att tvåveckorsfristen i den aktuella bestämmelsen ofta leder till att en förhandling får ställas in på grund av att domstolen inte har hunnit delge gäldenären. Med hänsyn till vad som kommit fram i ärendet finner jag skäl att skicka en kopia av det här beslutet till regeringen för kännedom. D O M S T O L A R 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 En tingsrätt har inte hållit någon omhäktningsförhandling beträffande en 17-åring