frsrdg · H904JO1 · 2021-11-10 00:00:00 — Ett vanligt förfarande när sådan information når polisen. redovisade följande bedömning: Inledningsvis bör noteras att handlingen är en promemoria och inte en hän- delserapport. Innehållet bygger enligt uppgift på ett tips från en i allmän- heten. Som rubriken gör gällande synes promemorian vara upprättad efter det att narkotika anträffades utmed [en viss gata] i . DD be- kräftar att han mottagit detta tips och har även hörts i frågan under ed vid hovrättsförhandlingen. och samstämmiga uppgifter framgår bakgrunden till att tipset kom att diskuteras först i samband med en resurs- inventering angående spaning och att DD, av oklar anledning, alltså inte upprättade promemorian i direkt anslutning till telefonsamtalet från tipsa- ren. Det är självfallet inte godtagbart att ett så pass centralt tips inte doku- menterades när det inkom. Enligt är det emellertid ge- nom utredningen inte uteslutet att det dokument som FF bifogat i ett e-post- meddelande till DD var en förlaga till hur pro- memorian skulle kunna utformas. Promemorian har sedan daterats till da- gen för telefonsamtalet som var . P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Det kan visserligen ifrågasättas om detta förfarande är helt i förening med vikten av noggrannhet och dokumentation i en förundersökning. Mot angiven bakgrund kan dock konstateras att uppgifterna har varit av bety- delse för förundersökningen och att de har införts i förundersökningsproto- kollet. Eftersom det enligt uppgift varit fråga om en anonym tipsare har dennes personuppgifter inte kunnat antecknas. Av utredningen har inte an- nat framkommit än att innehållet i promemorian motsvaras av verkliga för- hållanden. lämnade följande redogörelser från berörda befattningsha- vare om vilka kontakter och förhör som förekommit mellan polisen och infor- matören inför tillslaget samt hur detta redovisades för åklagaren: CC:Vi i polisen hade fått ett tips om att det skulle ligga ett större parti amfetamin i en grushög någonstans mellan och . Tro- ligtvis i Hallstahammarområdet. Uppgiftslämnaren (UL) kom med ett tips som vi förmedlade vidare på ett underrättelseuppslag och sedan ringde jag Goben som för- medlade mig vidare till Goben och FF om detta. FF:Jag blev kontaktad av Aktionsgrupp utifrån att jag då arbetade på Aktionsgrupp Mitt, . De ville veta om vi i vårt på- gående spaningsärende väntade på någon leverans av narkotika. Skälet till frågan var att de hade uppgifter från en hanterare att det eventuellt skulle levereras narkotika kommande dagar till som jag minns det en rastplats mellan och . Det skulle röra sig om en större mängd nar- kotika, upp till . Vi bestämde att de kunde ge hanteraren mina uppgif- ter om det skulle framkomma något mer. Tror att det sedan kom ytterligare uppgifter om att platsen var (som ligger mellan och ) och att det även nämndes en grushög eller ett grustag. Vid resursinventering med PO så nämner DD, när han tar del av info, att han fått ett samtal tidigare av en tipsare. […] Utifrån dessa omständigheter så beslutas att uppsöka området med sökhund. Hunden an- träffar narkotika som är av sådan mängd att beslut tas att platsen ska beva- kas för att se om någon kommer och tar befattning med det anträffade. Se- nare grips en person i samband med att denne kommer till platsen och grä- ver fram narkotika på aktuell plats. GG:Jag var ansvarig för ärendet i och med att jag återkom från min semester. När jag återkom från min semester hade ett parti narkotika på- träffats … Mängden narkotika var oklart men det var i vart fall överskri- dande grovt brott. Initialt fanns det bara ett ”beslag” men ingen misstänkt. Platsen var i detta läge under observation av polispersonal. Jag föredrog ärendet för åklagare, utifrån den faktiska omständigheten som gällde (grovt brott på en plats där polisen i detta läge inte hade någon misstänkt). Min föredragning gällde att få beslut om HKÖ i syfte att iden- tifiera någon som skäligen kunde misstänkas för brottet. Tingsrätten i Väs- terås beslutade om HKÖ på brottsplatsen. Iakttagelser runt brottsplatsen gjorde att vi kunde anse att BB skäligen kunde misstänkas för grovt narkotikabrott. Tingsrätten i beslutade om på BB. Ärendet utvidgades till att en person (AA) kom till platsen för att hämta narkotika, varvid han greps. Flera personer frihetsberövades i ärendet. Jag skötte kontakten med åklagaren i egenskap av ansvarig för spaningsde- len. I och med att en person blivit gripen och häktad i ärendet sköttes den kontakten vidare av utredningsansvarig och i viss mån av mig i egenskap av min befattning. I den utredning som vi bedrev fanns ingen annan infor- mation än de faktiska omständigheter som låg till grund för de hemliga 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L tvångsmedel som beslutades. Det var även den informationen som presen- terades för åklagaren. HH:Jag har ingen direkt kännedom om underrättelse- och spaningsar- betet då jag kom in som utredare i ärendet. Men minns så klart att det fanns uppgifter eller underrättelser om ett ärende med ett stort parti narkotika som var på gång och att man hade en plats under bevakning där man trodde att det fanns narkotika gömd. Jag kom in i ärendet dagen efter gripandet av AA och BB och blev förhörsledare tillsammans med min kollega . Det var vi som sedan höll i utredningen för Aktionsgrupp Mitt och förhören med de inblandade. Min kollega skötte kontakterna med åklagaren, men annars hade vi båda koll på ärendet. redovisade följande bedömning: I enlighet med [promemoria upprättad av , avdelningen för särskilda utredningar, daterad , JO:s anm.] står det klart att CC och KK hade flera kontakter med [uppgiftslämnaren] och att de tre även träffades . Vidare framkommer av samma handling att CC … informerade FF vid Aktionsgrupp Mitt och att de hade ett flertal kontakter. CC bekräftar i sina lämnade synpunkter att uppgiftslämnaren kom med tips som han läm- nade vidare till FF vid Aktionsgrupp Mitt, vilket även FF beskrivit närmare enligt ovan. I förundersökningen mot BB och AA hördes endast [uppgiftslämnaren] upplysningsvis om sin telefon … i anledning av att det framkommit uppgifter att han kände BB. I förhöret ställdes inte några frågor om [uppgiftslämnaren] lämnat uppgifter till CC och KK, vilket kan förklaras av att hans uppgifter vidarebefordrats i form av ett underrättelse- underlag som gav upphov till spaning på brottsplatsen. Kammaråklagaren väckte åtal mot BB och AA . Tingsrättens dom meddelades . I förhör … … d.v.s. mellan tingsrättens och hovrättens dom mot BB och AA, har [uppgiftslämnaren] vidgått att han lämnade information till CC om att det fanns narkotika i en grushög i . [Han] hördes även i hovrätten och lämnade sådana uppgifter. Av lämnade redogörelser från GG och HH om deras kännedom om bak- grunden till misstankarna och vad som redovisats till åklagaren samt med beaktande av vad som även framförts ovan angående promemoria upprättad av DD efter erhållet tips finns, såvitt kan bedömas, inget att anmärka på handläggningen i denna del. (vice riksåklagaren ) yttrade sig efter att ha begärt in upplysningar från berörda befattningshavare, kammarledningen vid åklagar- kammaren i och från områdeschefen för åklagarområde Mitt. Yttran- det kom in till JO . redogjorde inledningsvis för i huvudsak följande bak- grund. Polisen informerade den åklagare som i det första skedet ledde förun- dersökningen om att narkotikagömman upptäcktes efter ett tips från en anonym kvinna som hade gjort observationer vid grusgropen när hon var ute på prome- nad med sin hund. Fyndet medförde att det bedrevs olika former av spaning mot platsen. Spaningen resulterade i att BB och AA frihetsberövades för att ha tagit befattning med narkotikan. Åklagaren väckte åtal mot BB och AA och dessa dömdes sedermera av tingsrätten för narkotikabrott. P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 Efter tingsrättens dom uppmärksammades LL av en åklagare som var under- sökningsledare i ett annat ärende på ett avlyssnat telefonsamtal där informatö- ren och polisen diskuterat domen mot BB och AA. I polisförhör med infor- matören kom det fram att han lämnat upplysningar till CC som ledde till att polisen kunde ha spaning mot den plats där narkotikan anträffades. LLbeslutade att BB och AA skulle höras tillsammans med försvarare och delges de nya uppgifter som kommit fram vid förhör med informatören och CC. De kompletterande uppgifterna sammanställdes också i ett tilläggsproto- koll som delgavs BB och AA samt skickades till hovrätten inför den kommande huvudförhandlingen. Informatören och CC hördes också under huvudförhand- lingen i hovrätten. redovisade följande bedömning: Uppgifterna som lett fram till polisens spaning mot brottsplatsen har kom- mit från en person vars identitet varit känd för polisen. Det kan konstateras att polis – till åklagare och försvar – har lämnat felaktiga uppgifter om vilka bakomliggande uppgifter som låg till grund för polisens spaning mot brotts- platsen. Det är en tillfällighet att åklagaren , efter tingsrättens dom, fått kännedom om vad som verkligen legat bakom fyndet av narkotika. Att åklagare – som är ytterst ansvariga för att förundersökningen bedrivs ob- jektivt och dessutom ska garantera att den misstänkte får en rättvis rätte- gång – på detta sätt inte bara undanhållits information utan medvetet getts felaktig information är mycket allvarligt. Det har medfört att de misstänktas rätt till en rättvis rättegång har åsidosatts. Jag kan vidare konstatera att åklagarna tillsammans har agerat för att BB och AA ska få del av de riktiga förhållandena bakom anträffandet av nar- kotikan. LL har, så snart han fått ta del av de för honom nya uppgifterna, kompletterat förundersökningen och sett till så att BB och AA fått del av uppgifterna innan huvudförhandlingen i hovrätten. Åklagarna har genom sitt agerande tillsett att BB:s och AA:s rätt till en rättvis rättegång har till- godosetts inför processen i hovrätten. Mot denna bakgrund anser jag att åklagarnas handläggning inte kan ifrågasättas. I ett beslut anförde JO Per Lennerbrant följande: Allmänna utgångspunkter för en förundersökning Enligt 23 kap. 4 § första stycket (RB) ska en förundersökning bedrivas objektivt. Vid förundersökningen ska undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne söka efter, ta till vara och beakta omständig- heter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel. Det är enligt 1 a § förundersökningskungörelsen (FUK) undersökningsleda- ren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintres- sen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet. 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Dokumentation under en förundersökning Enligt 23 kap. 21 § RB ska det vid en förundersökning föras protokoll över vad som förekommit av betydelse för utredningen. Närmare bestämmelser om för- undersökningsprotokollets innehåll finns i 20–23 §§ FUK. Enligt 20 § FUK ska bl.a. angivelsen eller vad som annars har föranlett för- undersökningen antecknas i protokollet. Protokollet ska enligt 22 § FUK avfat- tas så att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. I undersökningsledarens ansvar för förundersökningen ligger att kvalitets- säkra redovisningen av utredningsmaterialet. Det kan inbegripa samtal och kontrollfrågor till övriga som medverkar i utredningsarbetet för att undvika att viktig information inte kommer med. Brister i dessa avseenden kan få konse- kvenser för den fortsatta rättsprocessen. (Se JO 2013/14 s. 106 och Nebelius m.fl., Förundersökningskungörelsen [, ], kommenta- ren till 20 §.) I promemoria Den misstänktes rätt till insyn i en brottsutredning nämns att åklagaren för att kunna göra en avgränsning av vilket material från underrättelse- och spaningsverksamheten som ska ingå i förun- dersökningen kan behöva ta reda på vad det finns för sådant material som kan ha beröring med den egna förundersökningen och ge direktiv om vad av detta som ska tas in i förundersökningen (se RättsPM 2019:1 s. 13). Den misstänktes rätt till insyn i en förundersökning Utgångspunkten när det gäller en misstänkts eller tilltalads rätt till insyn är den grundläggande rätten till en rättvis rättegång i artikel 6 i den europeiska kon- ventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande frihet- erna (). Begreppet rättvis rättegång täcker hela det straff- rättsliga förfarandet och är alltså inte begränsat till rättegången i domstol. Den övergripande rätten till rättvis rättegång ska bedömas utifrån den rättsliga pro- cessen som helhet, vilket betyder att en brist i en del under vissa förutsättningar kan botas i en annan del. I den praxis som utvecklats av vid tillämpningen av arti- kel 6 läggs ett flertal rättigheter och principer fast. Utmärkande för en rättvis rättegång är att parterna är likställda i processen och att förfarandet inte ska gynna polisen och åklagaren framför försvaret. Principen om ett kontradikto- riskt förfarande har ett nära samband med principen om parternas likställdhet. Att förfarandet är kontradiktoriskt innebär att båda parter ska ha kännedom om allt material i en process, få tillfälle att framföra sina synpunkter på detta material samt ha lika goda möjligheter att åberopa bevisning och utföra sin ta- lan i processen. (Se , H., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte uppl. s. 259 f.) En bestämmelse om rättvis rättegång finns också upptagen bland regerings- formens stadganden om grundläggande fri- och rättigheter (se 2 kap. 11 § andra stycket). Den innefattar i mångt och mycket samma principer som artikel 6 i men har getts en självständig betydelse i förhållande till konventionen (se prop. 2009/10:80 s. 159 f.). P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 En misstänkts rätt till insyn i en förundersökning regleras av bestämmelser i och offentlighets- och sekretesslagen (OSL). Enligt 23 kap. 18 § andra stycket RB har den som underrättats om att han eller hon är skäligen misstänkt rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Denna rätt gäller med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § OSL. När undersökningsledaren har slutfört den utredning som han eller hon anser är nödvändig har den misstänkte enligt 23 kap. 18 a § RB rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Efter den s.k. slutdelgivningen kan rätten att ta del av förundersöknings- materialet alltså inte längre begränsas enligt . Däremot kan sekretess enligt regleringen i 10 kap. 3 och 3 a §§ OSL även i detta skede hindra att den misstänkte får insyn i en viss del av materialet. En uppgift får dock inte undanhållas för den misstänkte om åklagaren anser att uppgiften har någon betydelse som underlag för ställningstagandet i åtals- frågan eller för den misstänktes försvar (se prop. 2016/17:68 s. 60 f. och 70 f.). Enligt 23 kap. 21 d § RB är det undersökningsledaren som beslutar i frågor som rör den misstänktes och försvararens rätt att ta del av det som har före- kommit vid förundersökningen. Ett beslut av undersökningsledaren att be- gränsa rätten att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen kan anmälas till domstol av den misstänkte eller försvararen. Polisen hade fått uppgifter om narkotikagömman av informatören Åtalet mot AA och BB avsåg deras hantering av narkotikan vid gömman i grus- gropen. Av utredningen framgår att polisen bedrev spaning mot platsen och då kunde iaktta hur först BB och AA kom till gömman och tog befattning med narkotikan. Min utredning har avsett om polisen undanhållit information om hur man fick kännedom om narkotikagömman. Det som i det avseendet finns dokumenterat i det ursprungliga förundersök- ningsprotokollet är en promemoria av polisen över ett telefonsamtal med en anonym kvinna som gjort observationer vid grusgropen när hon var ute på promenad med sin hund. Av utredningen hos JO står det emellertid klart att polisen fick känne- dom om narkotikapartiet av en informatör före . Jag anser mig av utredningen också kunna dra slutsatsen att kommissarien , som var sektionschef för aktionsgruppssektionen i polisregion , fick del av infor- matörens uppgifter ungefär som CC. Det mesta talar för att det var den informationen som fick polisen att inleda spaningen mot narko- tikagömman. Informationen förmedlades dock inte till åklagaren och inte heller till de misstänkta. har i sitt yttrande inte närmare redogjort för varför det inte gjordes. I stället fanns i förundersökningsprotokollet alltså den promemoria som DD upprättat. Hovrätten uttalade i sina domskäl att det fanns uppgifter som tydde på att dokumentationen var påhittad. I likhet med hovrätten anser jag att det 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L finns skäl att ifrågasätta om promemorian stämmer med verkliga förhållanden. Jag får dock konstatera att utredningen inte ger möjlighet till några tillräckligt säkra slutsatser i frågan, och jag bedömer det inte som möjligt att få klarhet genom ytterligare utredning. Polisen gav åklagaren en felaktig bild av vad som föranlett Det är undersökningsledaren som har det övergripande ansvaret för förunder- sökningens bedrivande, dokumentationen och frågor som rör de misstänktas rätt att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. uppgifter från underrättelse- eller spaningsverksamheten som kan ha beröring med förundersökningen måste undersökningsledaren därför informeras om detta så att han eller hon kan ta ställning till bl.a. vilka uppgifter som ska föras in i förundersökningen och delges den misstänkte. En polis kan således inte själv bestämma hur underrättelse- eller spaningsmaterial ska hanteras inom ra- men för en förundersökning. Intresset av att skydda källor får inte medföra att polisen hemlighåller information för undersökningsledaren. En annan sak är att t.ex. tips från en informatör och hans eller hennes identitet kan omfattas av sekretess i förhållande till den misstänkte. I detta fall var det åklagaren som var undersökningsledare. därför ha underrättat åklagaren om kontakterna med informatören, och det skulle ha gjorts redan i början av utredningen. Som jag har konstaterat underrättade polisen inte åklagaren om informatö- rens upplysningar om narkotikagömman utan endast om vad som framgick av Därigenom undanhöll polisen information och gav åklaga- ren en felaktig bild av vad som hade fått polisen att inleda förundersökningen och därefter bevaka grusgropen. Mot bakgrund av den upprättade promemorian och att det inte fanns några omständigheter i utredningen som talade för att polisen fått uppgifter även på annat sätt kan jag inte se att det fanns skäl för åklagarna att undersöka om det fanns något underrättelsematerial som kunde ha beröring med frågan om varför förundersökningen inleddes. De misstänktas rätt till en rättvis rättegång äventyrades Det var en tillfällighet att det kom fram att polisen fått information om narko- tikagömman av en informatör. Det skedde först efter tingsrättens dom och fick konsekvenser för rättegången i hovrätten. framgår att åklagaren bedömde att informatörens roll, identitet och upplys- ningar var av betydelse för utredningen och de misstänktas försvar. kompletterade skyndsamt förundersökningen och upprättade ett tilläggsproto- koll som delgavs de misstänkta. Åklagaren botade härigenom på ett för- tjänstfullt sätt den brist på insyn för de misstänkta som fanns under förunder- sökningen och i rättegången i tingsrätten. De nya uppgifterna hade bevisligen relevans för försvaret eftersom det fördes fram en invändning om brottsprovo- kation i hovrätten. Som har nämnts anser jag att det av utredningen går att dra slutsat- sen att åtminstone poliserna varit delaktiga i hanteringen av infor- P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L 2 0 2 1 / 2 2 : J O 1 mationen från informatören. CC var hanterare och hade direktkontakt med in- formatören. Han vidarebefordrade upplysningar han fick från informatören till FF, som i sin tur initierade och samordnade spaningen och tillslaget mot de misstänkta vid narkotikagömman. Av utredningen här kan jag inte dra någon slutsats om huruvida CC hade någon formell roll i förundersökningen. Det hade däremot FF. Jag anser att FF haft ett ansvar för att se till att åklagaren informe- rades om de uppgifter som informatören lämnat. Jag kan inte utesluta att även andra personer haft ett sådant ansvar. Genom att uppgifterna från informatören inte vidarebefordrades till åklaga- ren kunde åklagaren inte fullgöra de skyldigheter som en undersökningsledare har, vilket är allvarligt. Än allvarligare är att de misstänktas rätt till en rättvis rättegång äventyrades. Detta är givetvis helt oacceptabelt och kan undergräva förtroendet för verksamhet, inte minst som en polis med en i sammanhanget central chefsbefattning – FF – kände till uppgifterna från in- formatören. Jag ser således allvarligt på det inträffade. FF kritiseras för att åkla- garen inte informerades om att en informatör hade lämnat uppgifter i utred- ningen. Förvaltningsmyndigheter och deras tjänstemän ska lämna de upplysningar och yttranden som JO begär (13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen). Inför upprättandet av yttrandet till JO gav polisen möjlighet att lämna upplysningar. Myndigheten informerade honom om att det av underlag som JO hänvisat till i sin begäran om yttrande kunnat identifieras flera berörda befattningshavare och att han var en av dessa. KK svarade att han, som han mindes det, hade semester vid den aktuella tiden och därför inte hade något med ärendet att göra. Mot bakgrund av de kontakter som finns dokumenterade mellan KK, CC och informatören har jag svårt att tro att KK:s uppgift om att han inte haft något med ärendet att göra stämmer. Jag har förståelse för att en tjänsteman inte kan komma ihåg alla detaljer i ett specifikt ärende som handlades . Den som ombeds att lämna upplysningar till JO är dock skyldig att så gott som möjligt sätta sig in i saken så att han eller hon kan lämna korrekta uppgifter om sin medverkan i ärendet. Av den redogörelse som lämnat i sitt yttrande framgår att uppgiften som KK lämnade i sitt svar inte stämde överens med vad som fram- gick av utredningen i övrigt. Myndigheten borde enligt min mening ha upp- märksammat KK på detta och gett honom ytterligare en möjlighet att lämna upplysningar i ärendet. Med dessa uttalanden avslutas ärendet. 2 021 /2 2:JO1 P O L I S , Å K L A G A R E O C H T U L L Polisen har utan att det fanns rättslig grund för det överlämnat en misstänkts identitetsuppgifter som omfattades av sekretess till en biljettkontrollant (Dnr 3469-2019) Beslutet i korthet: En ordningsvakt gjorde ett s.k. envarsgripande av en kvinna som misstänktes ha rest med en spårvagn utan giltig biljett. Poliserna som kom till platsen upphävde gripandet men beslutade att kroppsvisitera kvinnan för att fastställa hennes identitet. Identitetsuppgifterna användes för att göra slagningar i polisens register. Poliserna lämnade också över kvin- nans namn och personnummer till en biljettkontrollant för att denne skulle kunna utfärda en tilläggsavgift. JO konstaterar att kvinnans identitetsuppgifter förekom i ett sammanhang där verksamhet syftade till att utreda eller beivra brott och att de omfattades av sekretess enligt 35 kap. 1 § första stycket 4 offent- lighets- och sekretesslagen. JO konstaterar också att det saknades stöd i författning för att lämna ut uppgifterna till biljettkontrollanten. Polismyn- digheten kritiseras för att uppgifterna ändå lämnades ut. I beslutet kritiserar JO också för att det, utan att det fanns rättslig grund för det, genomfördes en kroppsvisitation och för brister i dokumentationen.