frsrdg · H904RS5 · 2021-12-20 00:00:00 — Detta innebär dock inte att bestämmelserna måste se exakt likadana ut för alla verksamheter. Exempelvis kan konstitutionella skäl göra att en annan konstruktion i vissa fall behöver väljas för och 26Säkerhetspolisens årsbok , s. 6 samt , s. 18 och 5 DET BEHÖVS NYA BESTÄMMELSER I LAGEN OM SÄKERHETSSKYDD I OCH DESS En annan aspekt att beakta är att de verksamhetsutövare som lyder under säkerhetsskyddslagen även ska följa bestämmelser i säker- hetsskyddsförordningen och föreskrifter från olika myndigheter, däribland Sä- För och dess myndigheter gäller dock enbart lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter. melser måste alltså placeras antingen i den lagen eller i myndigheternas interna regelverk om säkerhetsskydd. 5.3Nämndmyndigheterna omfattas av merparten av de nya bestämmelserna Enligt 1 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter gäller lagen i verksamhet även vid ett antal av nämndmyndigheter, nämligen , , , statsråds och vissa andra befattningshavares övergångsrestriktioner, till ombudsmän och riksrevisorn, , och . Att lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter gäller i verksamhet även vid nämndmyndigheterna innebär dock inte att nämnderna rent faktiskt måste tillämpa bestämmelserna i lagen. Lagens bestämmelser bygger på att verksamhetsutövaren bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Så- dan verksamhet definieras i 2 § första stycket lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter som ”verksamhet som är av betydelse för säkerhet eller som omfattas av ett för förpliktande internationellt åtagande om säkerhetsskydd”. Nämnderna utgör egna myndigheter och det är upp till respektive nämnd att bedöma om den bedriver säkerhetskänslig verksamhet eller inte. Det är därför inte möjligt för riksdagsstyrelsen att, som och önskar, klargöra hur nämndmyndigheternas säkerhetsskyddsarbete ska bedrivas och vilka krav som ställs på en nämndmyndighet som inte bedriver säkerhetskänslig verksamhet. 6 Granskning för att uppnå ett skydd liknande tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen 6.1Granskning av efterlevnaden av säkerhetsskyddsbestämmelserna och deras ändamålsenlighet Riksdagsstyrelsens förslag: Det ska ske en granskning av att och dess myndigheter bedriver sin verksamhet enligt lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter, det regelverk som har meddelats i anslutning till lagen samt säkerhetsskyddslagen i tillämpliga delar. Även regelverkets ändamålsenlighet ska granskas. Förslaget överensstämmer med riksdagsstyrelsens. Remissinstanserna tillstyrker förslaget, har inget att invända eller avstår från att lämna synpunkter. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen ger ett skydd genom att eventuella brister synliggörs Utredningen har haft i uppdrag att utreda om det är möjligt att genom andra åtgärder än den tillsyn som regleras i säkerhetsskyddslagen (2018:585) åstadkomma ett motsvarande skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och säkerhetskänslig verksamhet i och dess myndigheter. I likhet med utredningen anser riksdagsstyrelsen att det först måste klargöras vilket skydd en sådan tillsyn ger. Tillsyn var förut sparsamt reglerat i säkerhetsskyddslagen med tillhörande förordning. gäller nya bestämmelser på området. Dessa innebär bl.a. att det numera finns ett förtydligande av vad tillsynsuppgiften på säkerhetsskyddsområdet är. I 6 kap. 1 § andra stycket säkerhetsskyddslagen sägs att tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att verksamhetsutövare följer lagen och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Tillsynens syfte diskuteras dock inte närmare i förarbetena till vare sig nuvarande eller tidigare lagstiftning. Inte heller Säkerhetspolisens föreskrifter (PMFS 2019:2) om säkerhetsskydd ger någon ledning. I sin årsbok skriver dock Säkerhetspolisen: 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN En tillsyn syftar till att kontrollera att den som bedriver verksamhet av betydelse för säkerhet har ett adekvat säkerhetsskydd som motsvarar lagstiftningens krav. Tillsynen kan bestå i genomgång av dokumentation, intervjuer med de personer i verksamheten som ansvarar för skyddet och att identifiera sårbarheter i verksamhetens IT-system. En tillsyn innehåller även en bedömning framåt av hur väl en verksamhet är för att upprätthålla ett systematiskt arbete med säkerhetsskydd . Genom en tillsyn får verksamheten möjlighet att genomlysa sitt säkerhetsskyddsarbete på ett strukturerat sätt, något som kan vara svårt att genomföra på egen hand. Verksamheten ansvarar sedan för att åtgärda de eventuella brister som upptäcks. I flera fall innebär en tillsyn från Säkerhetspolisen att flera delar av verksamheten involveras i säkerhetsskyddsarbetet, vilket kan vara positivt för den generella säkerhetskulturen.27 Det finns alltså inte något entydigt svar på frågan vilket skydd tillsyn på säkerhetsskyddsområdet ger. Riksdagsstyrelsen delar dock utredningens bedömning att skyddet kan beskrivas som att tillsyn synliggör eventuella brister på säkerhetsskyddsområdet, något som bidrar dels till att efterlevnaden här och av säkerhetsskyddsbestämmelserna kan bli bättre, dels till att de iakttagelser och erfarenheter som tillsynen ger upphov till kan användas som grund för planering och förbättring för framtiden. Vidare anser riksdagsstyrelsen att det är självklart att för (genom ) och dess myndigheter försöka uppnå ett skydd likt det som tillsyn enligt säkerhetsskyddslagen ger. För att uppnå ett liknande skydd som det som tillsyn ger behöver granskningen utvecklas I 3 § tredje stycket lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter sägs bl.a. att verksamhetsutövaren ska kontrollera säkerhetsskyddet i den egna verksamheten. Av förarbetena till 2 kap. 1 § tredje stycket säkerhetsskyddslagen, vilken utgör förebild för 3 § lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter, framgår att syftet med kontrollskyldigheten är att se till att det finns en intern kontroll av säkerhetsskyddet och att bestämmelserna om säkerhetsskydd efterlevs vid den egna myndigheten (se mer i avsnitt 4.4). Några av myndigheter bedriver också redan en viss aktivitet som syftar till att upptäcka eventuella brister på säkerhetsskyddsområdet. Förutom myndigheternas dagliga arbete med säkerhetsskyddet ges internrevisionen hos myndigheterna ibland i uppdrag att granska vissa frågor kopplade till säkerhetsskyddet. Myndigheterna har därvid möjlighet att med stöd av 8 kap. 11 § säkerhetsskyddsförordningen be Säkerhetspolisen och Försvarsmakten om råd. Det händer att myndigheterna anlitar en utomstående aktör för att utföra en granskning av områden som myndigheterna anger. har också viss insyn i myndigheternas verksamhet genom utskotten (se mer om det i avsnitt 6.3) och för del även råd för . Riksdagsstyrelsen anser dock, i likhet med utredningen, att detta inte är tillräckligt. Ett problem är att det är myndigheterna själva som ska utröna vilket 27Säkerhetspolisens årsbok , s. 42. 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN eller vilka områden som behöver granskas. Det är svårt eftersom myndigheterna inte alltid inser på vilka områden det kan finnas brister. Inte heller den insyn som har ger något egentligt skydd eftersom den inte är primärt inriktad på säkerhetsskydd. Riksdagsstyrelsen delar därför utredningens bedömning att arbetet med att upptäcka eventuella brister på säkerhetsskyddsområdet, i det fortsatta benämnt granskning, måste utvecklas för att bättre kunna synliggöra eventuella sådana brister. Konstitutionella aspekter att beakta Innan riksdagsstyrelsen går vidare och diskuterar vad granskningen bör omfatta och vem som bör utföra den ska något sägas om de konstitutionella aspekterna. har en särställning konstitutionellt i och med att den utses av folket. Detsamma får anses gälla för riksdagsledamöterna och talmannen. JO och är en del av kontrollmakt. Vid tillkomst var diskussionerna om den blivande myndighetens oberoende centrala. uttryckte bl.a. att det är avgörande för huruvida en revision kan betraktas som oberoende att granskningsprocessens olika skeden kan bedrivas utan styrning utifrån, dvs. att avgörandena ytterst ligger hos revisionsorganet självt.28 Justitieombudsmännen och riksrevisorn väljs direkt av (dock inte en tillförordnad riksrevisor), är helt självständiga i sina beslut och är direkt ansvariga inför . Riksrevisionsdirektören väljs också av och är självständig när han eller hon beslutar i granskningar som riksrevisorn gett riksrevisionsdirektören i uppdrag att avgöra. I dessa ärenden ansvarar riksrevisionsdirektören direkt inför . Detsamma gäller om har valt en tillförordnad riksrevisor. tillhör förvisso inte kontrollmakten men utgör en viktig kugge i arbete genom att den ger stöd åt . När det gäller så väljs dess fullmäktige av . Ingen myndighet får bestämma hur ska besluta i frågor som rör penningpolitik. självständighet kan alltså närmast sägas handla om penningpolitiken och den utgör inte en del av kontrollmakten. Nämndmyndigheterna har ingen särställning som kontrollmakt eller liknande. Granskningen bör vara inriktad på efterlevnad och ändamålsenlighet Enligt riksdagsstyrelsen finns det ett värde i att säkerhetsskyddsbestämmelserna för och dess myndigheter är så lika utformade som möjligt som de som gäller för övriga statsförvaltningen, se avsnitt 5.2. Oavsett vem som får i uppgift att utföra granskningen bör därför granskningen utformas så att den i så stor utsträckning som möjligt liknar den tillsyn som utövas under säkerhetsskyddslagen. I 6 kap. 1 § andra stycket säkerhetsskyddslagen sägs att tillsynsmyndigheten ska utöva tillsyn över att verksamhetsutövare följer lagen 1999/2000:RS1 s. 36. 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. I likhet med ut- redningen anser riksdagsstyrelsen därför att en del av granskningen bör bestå i en granskning av att verksamheten bedrivs enligt tillämpliga säkerhets- Med säkerhetsskyddsbestämmelser kan avses såväl be- stämmelser i lag som det interna regelverk myndigheterna har i form av före- skrifter, riktlinjer, instruktioner, rutiner och liknande. Till skillnad från de myndigheter som lyder under regeringen, och därmed ska följa förordningar och föreskrifter från t.ex. Säkerhetspolisen, är och dess myndigheter självreglerande utöver lagen om säkerhetsskydd i riks- dagen och dess myndigheter. Det är således de själva (för del Riks- dagsförvaltningen, genom att den har ansvar för säkerheten i ) som har att ta fram kompletterande bestämmelser till lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter samt säkerhetsskyddslagen i tillämpliga delar. Riksdagsstyrelsen betvivlar inte att arbetet med att ta fram sådana bestämmel- ser görs med största noggrannhet. För att få ytterligare en kontrollstation där ett helhetsperspektiv är i fokus anser dock riksdagsstyrelsen, som också utred- ningen föreslår, att det i granskningen även bör ingå en granskning av de in- terna föreskrifternas ändamålsenlighet. 6.2 myndigheter, efter samråd med Säkerhetspolisen, och säkerhetsskyddschefen har ansvar för granskningen Riksdagsstyrelsens förslag: En särskild skyldighet att samråda med Säkerhetspolisen vid granskning läggs på myndigheter. De ska som en del i kontrollen av säkerhetsskyddet i den egna verksamheten och sådan verksamhet de svarar för, efter samråd med Säkerhetspolisen, vid behov besluta om att göra en granskning av verksamheten. Säkerhetsskyddschefen ska granska att verksamheten bedrivs enligt lagen om säkerhetsskydd i , det regelverk som har meddelats i anslutning till lagen och säkerhetsskyddslagen i tillämpliga delar. Säkerhetsskyddschefen ska också granska regelverkets ändamålsenlighet. Förslagen överensstämmer delvis med riksdagsstyrelsens. Utredningen föreslår dock en uppdelning av granskningsansvaret i en intern och en extern del där Säkerhetspolisen ska få ett ansvar för den externa granskningen och därmed att granska och dess myndigheters efterlevnad av säkerhetsskyddsbestämmelserna samt ändamålsenligheten av deras interna föreskrifter. 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN Många remissinstanser tillstyrker förslagen, har inget att invända eller avstår från att lämna synpunkter. avstyrker dock förslaget att Säkerhetspolisen ska genomföra en extern granskning av . Granskningen riskerar att hota oberoende. ombudsmän () efterlyser, med hänsyn till vikten av JO:s självständighet, en djupare analys av möjligheten att låta utföra granskningen, möjligtvis med stöd av Säkerhetspolisen. har tillstyrkt utredningens förslag och har under den fortsatta beredningen av framställningen angett att den förordar utredningens förslag där Säkerhetspolisen ges ett utpekat ansvar för den externa granskningen, men med ett undantag för och ombudsmän för att tillgodose deras ställning. Skälen för riksdagsstyrelsens förslag Olika delar i säkerhetsskyddsarbetet kan fördelas. I både 2 kap. 1 § tredje stycket säkerhetsskyddslagen och 3 § tredje stycket lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter anges att verksamhetsutövaren ska kontrollera säkerhetsskyddet i den egna verksamheten. I 2 kap. 7 § säkerhetsskyddslagen finns det en bestämmelse som säger att den säkerhetsskyddschef som enligt huvudregeln ska finnas vid verksamhet som omfattas av säkerhetsskyddslagen ska leda och samordna säkerhetsskyddsarbetet samt kontrollera att verksamheten bedrivs enligt lagen och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Utredningen gör en uppdelning av granskningen i en extern granskning och en intern granskning. Ansvaret för den externa granskningen tilldelas Säkerhetspolisen och föreslås regleras i lag. Enligt utredningen ska den interna granskningen hos , , ombudsmän och utföras av den säkerhetsskyddschef som föreslås finnas hos respektive myndighet. Till sin hjälp föreslås säkerhetsskyddschefen ha en särskild granskningsfunktion. Nämndmyndigheterna, som inte åläggs ett krav på att ha en säkerhetsskyddschef, ska kunna uppdra åt någon av myndigheter att utföra granskningen. Utredningen föreslår vidare att säkerhetsskyddschefens ansvar ska regleras i lag och att den interna granskningen i övrigt ska regleras i myndigheternas interna föreskrifter. Som kommer att framgå nedan delar riksdagsstyrelsen utredningens uppfattning att det behövs både en granskning där en extern aktör har ett mer utpekat ansvar och, i de fall en säkerhetsskyddschef finns, en granskning som denna har ansvar för. Riksdagsstyrelsen gör dock en annan bedömning av Sä- kerhetspolisens roll. När riksdagsstyrelsen talar om granskning gör den därför ingen uppdelning av granskningen i en intern och en extern del. 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN Det finns ett behov av att myndigheter involverar en extern aktör, som en del i kontrollen av säkerhetsskyddet Ett problem vid myndigheternas granskning är, som även har påpekat under den fortsatta beredningen av framställningen och som ett skäl för att den av utredningen föreslagna granskningen bör väljas, att det kan vara svårt för myndigheterna att avgöra vilket eller vilka områden som bör granskas. Om inte myndigheten själv inser på vilket eller vilka områden det kan finnas brister finns en risk för att myndigheten inte heller efterfrågar en granskning av det eller de områdena. Det gör också att den möjlighet som finns genom 8 kap. 11 § säkerhetsskyddsförordningen för bl.a. och dess myndigheter att vända sig till Säkerhetspolisen och Försvarsmakten för råd inte kan ses som tillräckligt. Riksdagsstyrelsen anser därför att det vid granskningen av säkerhetsskyddsbestämmelsernas efterlevnad och även i granskningen av det interna regelverkets ändamålsenlighet bör finnas ett krav på att myndigheterna i egenskap av verksamhetsutövare på något sätt ska ta hjälp av en extern aktör. Riksdagsstyrelsen är medveten om att en granskning där en extern aktör har någon form av roll kan väcka konstitutionella frågor. Det är dock riksdagsstyrelsens uppfattning att de nämnda institutionerna och aktörerna kan behöva tåla en granskning för att upptäcka eventuella brister på säkerhetsskyddsområdet.29 Den självständighet som gäller för nu aktuella institutioner och aktörer innebär inte heller att de är undantagna från de regelverk som gäller för statsförvaltningen i stort. Av 1 kap. 1 § regeringsformen (förkortad RF) framgår att den offentliga makten utövas under lagarna. I 1 kap. 9 § RF föreskrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Således måste t.ex. lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter följas. Frågan är då hur en sådan granskning ska utformas. Det är inte lämpligt att ge en myndighet under regeringen något granskningsansvar Utredningen har föreslagit att Säkerhetspolisen ges ett ansvar för att granska att lagen om säkerhetsskydd i och dess myndigheter, föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen samt säkerhetsskyddslagen i tilllämpliga delar följs. Säkerhetspolisen föreslås också granska de interna föreskrifternas ändamålsenlighet. Granskningen föreslås ske i nära dialog med den som granskas. För att slå vakt om självständigheten för , talmannen, en enskild riksdagsledamot, en justitieombudsman (även en ställföreträdande 29Med begreppet ”institutioner” avses både och dess myndigheter. Som framgår av bl.a. avsnitt 4.2 är det dock som svarar för säkerheten i . bedriver alltså inte något eget säkerhetsskyddsarbete. Med begreppet ”aktörer” avses i den här kontexten talmannen, enskilda riksdagsledamöter, enskilda justitieombudsmän (även ställföreträdande ombudsmän), riksrevisorn (även en tillförordnad riksrevisor) och riksrevisionsdirektören. 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN ombudsman), riksrevisorn (även en tillförordnad riksrevisor), riksrevisionsdirektören samt ansvar för penningpolitiken föreslås att Säkerhetspolisen inte ska kunna besluta om några åtgärder med anledning av granskningen utan bara komma med förslag till åtgärder. Som en yttersta garant för självständigheten föreslår utredningen att riksdagsstyrelsen, om det finns särskilda skäl, ska ha rätt att för , talmannens eller en enskild riksdagsledamots del helt eller delvis neka Säkerhetspolisen att utföra en granskning samt att neka tillgång till uppgifter. Samma rätt föreslås gälla för en justitieombudsman (även en ställföreträdande ombudsman), riksrevisorn (även en tillförordnad riksrevisor), riksrevisionsdirektören samt myndigheterna , , ombudsmän och . Med särskilda skäl avses enligt utredningen t.ex. att granskningen riskerar att självständigheten för , någon av de nyssnämnda aktörerna, alternativt ansvar för penningpolitiken kan komma att påverkas eller ifrågasättas eller att det ur sekretessynpunkt inte bedöms lämpligt eller möjligt att låta säkerhetsskyddschefen eller Säkerhetspolisen ta del av vissa uppgifter. Utredningens förslag innebär alltså att en myndighet under regeringen, i form av Säkerhetspolisen, kommer att få en utpekad rätt att initiera en granskning av och dess myndigheter. Riksdagsstyrelsen anser visserligen att utredningens förslag att Säkerhetspolisen inte ska kunna få besluta om några åtgärder och möjligheten att i vissa fall neka bl.a. granskning skapar en god grund för att kunna garantera de granskade institutionernas och aktörernas självständighet. Den åsikten har även lämnats av under beredningen av framställningen. Enligt riksdagsstyrelsen måste dock de synpunkter som har förts fram av och JO beaktas. menar att utredningens förslag riskerar att leda till en tveksam konstitutionell ordning där en polisiär myndighet under regeringen ges ett mandat att utöva styrning över riksdagsmyndigheter vilka i sig har till uppdrag att kontrollera regeringsmakten. JO påpekar att om förslaget genomförs kommer en myndighet under regeringen, som JO utövar tillsyn över, i praktiken att få inflytande över frågor som rör JO:s verksamhet och inre organisation. Enligt riksdagsstyrelsens mening visar och synpunkter att det med nu gällande förutsättningar inte är lämpligt att ge en extern aktör i form av en myndighet under regeringen ett mandat att på egen hand besluta om en granskning av säkerhetsskyddet. Riksdagsstyrelsen ser heller inte tillräckliga skäl för att, som önskar, göra en särlösning för någon eller några av myndigheter. Mot den bakgrunden anser riksdagsstyrelsen därför att Säkerhetspolisen, eller någon annan myndighet under regeringen, inte bör ges ett ansvar för att granska och dess myndigheters efterlevnad av säkerhetsskyddsbestämmelserna samt det interna regelverkets ändamålsenlighet. 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN Brist på kompetens inom säkerhetsskyddsområdet gör att det inte finns någon myndighet under som kan utföra en granskning Såväl som JO har i sina remissvar efterfrågat en djupare analys av möjligheten att låta en myndighet under utföra en granskning enligt ovan. Riksdagsstyrelsen ser – liksom utredningen, och JO – konstitutionella fördelar med en sådan lösning. Dock måste, som utredningen också påpekar, den kompetensmässiga aspekten beaktas. Säkerhetsskyddsområdet är under ständig utveckling. De som arbetar med frågor kopplade till området måste hålla sig uppdaterade om både förändringar i omvärlden och vad som i övrigt händer på området. Frågorna är inte sällan komplexa och det gäller att kunna sätta in dem i ett större sammanhang. För att kunna göra det krävs det att man på daglig basis jobbar med säkerhetsskyddsfrågor. Det kan också finnas problem med att över huvud taget rekrytera personal som har tillräckliga kunskaper. Att svårigheten att hitta kompetent personal utgör ett problem har noterats av bl.a. regeringen som gav ett uppdrag till Försvarsmakten och Säkerhetspolisen att kartlägga behovet av kompetensförsörjning inom säkerhetsskyddsområdet och föreslå åtgärder som underlättar kompetensförsörjningen. Uppdraget ska redovisas till . I uppdragsbeskrivningen sägs bl.a. att: Både tillsynsmyndigheter och andra aktörer har påpekat att det är svårt att rekrytera personal med rätt kompetens. Det råder brist på personer med kunskap om säkerhetsskydd. Vidare har flera myndigheter framfört att bristen på personer med efterfrågad kompetens lett till en osund konkurrens där myndigheter med liknande behov till stor del rekryterar från varandra, vilket medför att kostnaderna för personal ökat avsevärt. Det stora behovet av kompetensförsörjning kan också förväntas öka i takt med att allt fler enskilda aktörer bedriver säkerhetskänslig verksamhet. Regeringen konstaterar att de nya bestämmelserna i säkerhetsskyddslagen om utökade befogenheter för tillsynsmyndigheterna och kravet på att verksamhetsutövare ska vara skyldiga att ingå säkerhetsskyddsavtal i fler situationer än tidigare och samråda med tillsynsmyndigheterna inför vissa förfaranden kommer att innebära att behovet av kompetensförsörjning ökar ytterligare.30 Enligt riksdagsstyrelsen visar det sagda, precis som utredningen anför, att det inte är möjligt att låta vare sig en befintlig myndighet under eller en nyinrättad sådan utföra granskningen. Respektive riksdagsmyndighet ska som en del i kontrollen av säkerhetsskyddet, efter samråd med Säkerhetspolisen, vid behov besluta att göra en granskning Riksdagsstyrelsen anser alltså att Säkerhetspolisen inte bör ha ett ansvar att granska och dess myndigheters efterlevnad av säkerhetsskyddsbestämmelserna och det interna regelverkets ändamålsenlighet. Det innebär dock inte att Säkerhetspolisen inte kan ha någon roll alls när det gäller 30Regeringsbeslut , Ju2018/05292 (delvis), Ju2021/02005. 6 GRANSKNING FÖR ATT UPPNÅ ETT SKYDD LIKNANDE TILLSYN ENLIGT SÄKERHETSSKYDDSLAGEN