frsrdg · H904RS2 · 2021-12-20 00:00:00 — Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om under vilka förutsättningar en ledamot som tjänstgjort som statsråd har rätt att tillgodoräkna sig vid beräkningen av den sammanlagda och sammanhängande tiden som ledamot. En motsvarande bestämmelse finns i 9 kap. 5 § tillämpningsföre- skriften men flyttas till lagen. Bestämmelsen ändras språkligt och har anpassats till att begreppet inkomstgaranti i förordningen (2016:1022) om inkomstgaranti, tjänstepension och vissa försäkringsförmåner för statsråd har ersatt uttrycket statsrådspension. Någon ändring i sak är inte avsedd. Övervägandena finns i avsnitt 5.16. 7 § Inkomstgaranti betalas ut efter ansökan från och med den dag då arvodet upphör och gäller, med de begränsningar som framgår av 8 § första stycket, 8 § andra stycket 1 och 2 och 20 §, till och med månaden innan den månad då ledamoten fyller eller, om ledamoten avlider , till och med den månad då dödsfallet inträffar. Om en tidigare ledamot som har ett gällande beslut om inkomstgaranti återinträder i förskjuts inkomstgarantin med som motsvarar den nya tjänstgöringstiden. Pågående utbetalning ska upphöra under den tiden. När ledamoten på nytt lämnar ska tidigare beslut om inkomstgaranti omprövas. Om ledamoten då har rätt till inkomstgaranti eller med ett högre belopp ska det fattas ett nytt beslut om inkomstgarantin. I annat fall gäller tidigare beslut. Paragrafen innehåller bestämmelser om en ledamot har rätt till inkomstgaranti och om s.k. förskjuten inkomstgaranti. Övervägandena finns i avsnitt 5.16. I första stycket görs en språklig justering som inte innebär någon ändring i sak. Vidare tas en onödig paragrafhänvisning bort. I andra och tredje styckena tas det in bestämmelser om s.k. förskjuten inkomstgaranti. Motsvarande bestämmelser finns nu i 9 kap. 4 § tillämpnings- föreskriften. Någon ändring i sak är inte avsedd. Innebörden av andra stycket är att om en tidigare ledamot som har rätt till inkomstgaranti åter blir ledamot eller ersättare förskjuts rätten till inkomst- garanti under den nya tjänstgöringstiden. Så är fallet oavsett om det har påbörjats en utbetalning eller inte. Pågår utbetalning ska den upphöra som det görs en utbetalning av arvode med anledning av riksdags- uppdraget. När ledamoten eller ersättaren lämnar ska hans eller hennes rätt till avgångsförmån prövas på nytt utifrån förhållandena vid avgången, dvs. utifrån den nya tjänstgöringstiden, ledamotsarvodets storlek och ledamotens ålder. Det framgår av tredje stycket. Leder denna prövning till att ledamoten har rätt till ett högre belopp eller en längre utbetalningstid ska fatta ett nytt beslut om inkomstgarantin. Annars gäller tidigare beslut. 9 § Om det finns särskilda skäl får den tid under vilken inkomstgarantin gäller enligt 8 § första stycket och 8 § andra stycket 1 och 2 förlängas med högst . I ett sådant beslut kan inkomstgarantin bestämmas till ett lägre belopp. Vid bedömningen av om det finns särskilda skäl ska hänsyn tas till 1.om och hur ledamoten har utnyttjat de stödåtgärder som avses i 3 § eller vilka åtgärder han eller hon annars har vidtagit för att övergå till förvärvsarbete, och 2.ledamotens personliga och ekonomiska förhållanden. Paragrafen innehåller bestämmelser om förlängd inkomstgaranti. Över- vägandena finns i avsnitt 5.16. I första stycket görs en språklig justering som inte innebär någon ändring i sak. I andra stycket anges faktorer som ska beaktas vid bedömningen av om det finns särskilda skäl för att förlänga inkomstgarantin. Enligt punkt 1 ska beaktas om och hur garantitagaren har nyttjat stödåtgärder för övergång till förvärvs- arbete enligt 3 § eller vilka åtgärder han eller hon annars har vidtagit för att övergå till förvärvsarbete. Punkt 2 motsvarar i sak vad som gäller enligt 9 kap. 6 § tillämpningsföreskriften. Språkliga ändringar har dock gjorts för att anpassa bestämmelsen till motsvarande bestämmelse i 13 kap. 6 §. Ingen ändring i sak är avsedd. 11 § Underlaget för beräkningen av inkomstgarantin utgörs av följande arvoden som betalas ut vid avgångstillfället: 1.ledamotsarvode enligt 3 kap. 2 § 2.tilläggsarvode enligt 3 kap. 3–5 §§, och 3.månatliga arvoden enligt 1 § 2 och 4 lagen (1989:185) om arvoden m.m. för uppdrag inom , dess myndigheter och organ. Från och med det sjätte garantiåret beräknas inkomstgarantin bara på det ledamotsarvode som betalades vid avgångstillfället. Talmannens arvode vid avgångstillfället utgör underlag för beräkningen av hans eller hennes inkomstgaranti. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som utgör underlag för beräkningen av inkomstgarantin. Övervägandena finns i 5.16. I första stycket görs konsekvensändringar till följd av att bestämmelserna om talmannens arvode tas in i 3 kap. och att paragrafnumreringen därför ändras. 26 § ska besluta om en ledamots rätt till inkomstgaranti i samband med att ledamoten lämnar riksdagsuppdraget. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att ex officio, dvs. på eget initiativ, ska pröva om en tidigare ledamot har rätt till inkomstgaranti. Den nuvarande lydelsen är formulerad så att prövningen ska göras först sedan en ledamot rent faktiskt har lämnat uppdraget. Så går det normalt till. För att tydliggöra att nämnden kan pröva frågan även om det behövs har uttrycket ”har lämnat ” bytts ut mot ”i samband med att ledamoten lämnar riksdagsuppdraget”. Överväganden finns i avsnitt 5.16. 27 § beslutar efter skriftlig ansökan om 1.förlängning av inkomstgaranti enligt 9 §, 2.inkomstgaranti vid partiell sjuk- eller aktivitetsersättning enligt 10 §, 3.efterlevandeskydd enligt 22 och 23 §§, och 4.eftergift av återkrav och ränta till följd av beslut om jämkning. beslutar även i frågor om jämkning av inkomstgaranti enligt 20 §. Beslut om förmåner enligt första stycket 1–3 kan inte beviljas tillbaka än före ansökningsmånaden. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka frågor arvodes- nämnd beslutar om. I första stycket 3 görs en språklig korrigering som inte innebär någon ändring i sak. I första stycket 4 görs ett förtydligande om att nämnden prövar frågor om eftergift av återkrav och ränta till följd av ett beslut om jämkning. Nämnden prövar däremot inte frågor om eftergift om framställt ett återkrav. I ett sådant fall beslutar SPV även i eftergiftsfrågan. 29 § I samband med att en ledamot lämnar ska till lämna de uppgifter som nämnden behöver för att kunna fastställa ledamotens rätt till inkomstgaranti enligt bestämmelserna i detta kapitel. ska på begäran till överlämna de uppgifter som en tidigare ledamot har lämnat till förvaltningen enligt 4 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet att lämna uppgifter till . Den nuvarande lydelsen av första stycket innebär att ska lämna uppgifter till först sedan ledamoten lämnat uppdraget. I och med ändringen förtydligas att sådana uppgifter även kan lämnas innan ledamoten lämnat uppdraget om det behövs. 35 § Om inkomstgaranti har betalats ut med ett för högt belopp ska garantitagaren betala tillbaka mellanskillnaden. Detsamma gäller om garantin Ett belopp som ska betalas tillbaka ska, när det är lämpligt, i stället avräknas mot kommande utbetalningar av inkomstgarantin. Avräkning enligt första stycket får inte ske förrän beslutet har vunnit laga Om det finns särskilda skäl får återkravet efterges helt eller delvis. beslutar om återkrav och eftergift av ett sådant Paragrafen innehåller bestämmelser om återkrav av inkomstgaranti. I första stycket görs en språklig justering som inte innebär någon ändring i Fjärde stycket har ändrats så att det uttryckligen framgår att Statens tjänstepensionsverk beslutar om återkrav och eftergift av ett sådant krav. 36 § Om inkomstgaranti har betalats ut med ett för högt belopp och mellanskillnaden inte har betalats tillbaka inom efter det att ett krav på återbetalning har framställts, ska garantitagaren betala ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) för tid därefter till dess betalning sker. gälla även om garantin har jämkats. Om det finns särskilda skäl får kravet på ränta efterges helt eller delvis. Bestämmelserna i första stycket gäller också om garantitagaren försummat att lämna uppgifter som behövs för att kunna bestämma det belopp som ska I ett sådant fall ska dock ränta enligt 5 § räntelagen tas ut från den dag då uppgifterna senast skulle ha lämnats in. Paragrafen innehåller bestämmelser om ränta vid återkrav. I första stycket görs en språklig justering som inte innebär någon ändring i I andra stycket förtydligas att ränta ska tas ut enligt 5 § räntelagen (1975:635), dvs. avkastningsränta, om garantitagaren försummat att lämna uppgifter som behövs för att det ska vara möjligt att bestämma det belopp som ska betalas tillbaka. 36 a § Den som är återbetalningsskyldig enligt 35 och 36 §§ ska betala ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) på det återkrävda beloppet om det 1.har träffats ett avtal om avbetalningsplan med den återbetalningsskyldige, eller 2.om den återbetalningsskyldige har medgetts anstånd med betalningen. Ränta ska beräknas från den dag då avtalet om avbetalningsplan träffades eller anståndet medgavs. Ränta ska dock inte betalas för tid innan återkravet har förfallit till betalning. Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om ränta om det har träffats ett avtal om avbetalningsplan (punkt 1) eller om den återbetalningsskyldige medgetts betalningsanstånd (punkt 2). Ränta ska i sådana fall tas ut enligt 5 § räntelagen (1975:635), dvs. Det framgår av första stycket. Av andra stycket följer att räntan ska beräknas då avtalet om avbetalningsplan träffades eller när anståndet medgavs. Ränta ska dock inte betalas för tid innan återkravet har förfallit till betalning. 3 § En ledamot som lämnar riksdagsuppdraget har, för att kunna övergå till förvärvsarbete, rätt till stödåtgärder i enlighet med vad bestämmer. Paragrafen innehåller en bestämmelse om en ledamots rätt till stödåtgärder för att övergå till förvärvsarbete när han eller hon lämnar . Övervägandena finns i avsnitt 5.18. Ändringen innebär att bestämmelsen formuleras som en uttrycklig rättighet för ledamoten i stället för en skyldighet för att lämna ett erbjudande om stödåtgärder. I bestämmelsen har vidare tydliggjorts att rätten till stödåtgärder gäller i enlighet med vad bestämmer. Det innebär att den närmare innebörden av rätten till sådana åtgärder framgår av riksdagsstyrelsens föreskrift till lagen. 5 § Den som har varit ledamot av har rätt till ekonomiskt omställningsstöd 1.i tre månader, om ledamoten har tillhört om , 2.i sex månader, om ledamoten har tillhört om , 3.i ett år, om ledamoten har tillhört om , eller 4.i två år, om ledamoten har tillhört om . Det ekonomiska omställningsstödet uppgår till av talmansarvodet enligt 3 kap. 1 § eller ledamotsarvodet enligt 3 kap. 2 § vid avgångstillfället. Ekonomiskt omställningsstöd ska jämställas med inkomst av anställning enligt 59 kap. 8 § socialförsäkringsbalken. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som utgör underlag för beräkningen av ekonomiskt omställningsstöd. Övervägandena finns i avsnitt 5.16. I andra stycket görs ett förtydligande om att underlaget vid beräkningen av ekonomiskt omställningsstöd för en tidigare talman utgörs av talmansarvodet. Dessutom förtydligas att det är talmansarvodet eller ledamotsarvodet vid avgångstillfället som ska ligga till grund för beräkningen. I tredje stycket tas en hänvisning bort utan att det innebär någon ändring i 7 a § En ledamot som har tjänstgjort som statsråd får tillgodoräkna sig vid beräkningen av den sammanlagda respektive sammanhängande tiden i om han eller hon har avgått från statsrådsbefattningen innan 1.rätt till inkomstgaranti enligt förordningen (2016:1022) om inkomstgaranti, tjänstepension och vissa försäkringsförmåner för statsråd har inträtt, eller 2.rätt till inkomstgaranti eller motsvarande förmåner enligt äldre föreskrifter har inträtt. Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om under vilka förutsättningar en ledamot som tjänstgjort som statsråd har rätt att tillgodoräkna sig vid beräkningen av den sammanlagda och sammanhängande tiden som ledamot. En motsvarande bestämmelse finns i 10 kap. 5 § tillämpnings- föreskriften. Bestämmelsen ändras språkligt och anpassas till att uttrycket inkomstgaranti i förordningen (2016:1022) om inkomstgaranti, tjänstepension och vissa försäkringsförmåner för statsråd har ersatt uttrycket statsråds- pension. Någon ändring i sak är inte avsedd. Övervägandena finns i avsnitt 5.16. 9 § Om en tidigare ledamot som har ett gällande beslut om ekonomiskt omställningsstöd återinträder i förskjuts det ekonomiska omställningsstödet med som motsvarar den nya tjänstgöringstiden. Pågående utbetalning ska upphöra under den tiden. När ledamoten på nytt lämnar ska tidigare beslut om ekonomiskt omställningsstöd omprövas. Om ledamoten då har rätt till ekonomiskt omställningsstöd eller med högre belopp än enligt tidigare beslut ska fatta ett nytt beslut om det ekonomiska omställningsstödet. I annat fall gäller tidigare beslut. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om förskjutet ekonomiskt omställningsstöd. Motsvarande bestämmelser finns i 10 kap. 4 § tillämpnings- föreskriften men flyttas till lagen. Övervägandena finns i avsnitt 5.16. Innebörden av första stycket är att om en tidigare ledamot som har rätt till ekonomiskt omställningsstöd åter blir ledamot eller ersättare förskjuts rätten till omställningsstöd med motsvarande tjänstgöringstid. Rätten förskjuts oavsett om det påbörjats en utbetalning eller inte. Om utbetalning pågår ska den upphöra så länge arvode betalas ut med anledning av riksdagsuppdraget. När ledamoten eller ersättaren lämnar på nytt ska hans eller hennes rätt till avgångsförmån enligt andra stycket prövas på nytt utifrån förhållandena vid avgången, dvs. den nya tjänstgöringstiden och ledamots- arvodets storlek. Ledamotens ålder spelar däremot inte någon roll till skillnad från vad som gäller för inkomstgarantin. Om denna prövning leder till ett högre belopp eller en längre utbetalningstid ska fatta ett nytt beslut om det ekonomiska omställningsstödet. I annat fall gäller fortfarande det tidigare beslutet. 22 § ska besluta om en ledamots rätt till ekonomiskt omställningsstöd i samband med att ledamoten lämnar riksdagsuppdraget. Paragrafen innehåller bestämmelser om att ex officio ska pröva om en tidigare ledamot har rätt till ekonomiskt omställnings- stöd. Den nuvarande lydelsen är formulerad så att prövningen ska göras först sedan en ledamot rent faktiskt har lämnat uppdraget. Det görs också normalt. För att tydliggöra att nämnden kan pröva frågan även om det behövs har uttrycket ”har lämnat ” bytts ut mot ”i samband med att ledamoten lämnar riksdagsuppdraget”. 23 § beslutar efter skriftlig ansökan om 1.förlängt ekonomiskt omställningsstöd enligt 6 §, 2.efterlevandeskydd enligt 18 och 19 §§, och 3.eftergift av återkrav och ränta till följd av beslut om jämkning. beslutar även i frågor om jämkning av ekonomiskt omställningsstöd enligt 15 §. Beslut om förmåner enligt första stycket 1 och 2 kan inte beviljas tillbaka än före ansökningsmånaden. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka frågor arvodes- nämnd beslutar om. I första stycket 2 görs en språklig justering utan att någon ändring i sak är avsedd. I första stycket 3 görs ett förtydligande om att nämnden prövar frågor om eftergift av återkrav och ränta till följd av ett beslut om jämkning. Nämnden prövar däremot inte frågor om eftergift om () har beslutat om ett återkrav. I ett sådant fall beslutar SPV även i eftergiftsfrågan. 25 § I samband med att en ledamot lämnar riksdagsuppdraget ska till lämna de uppgifter som nämnden behöver för att kunna fastställa ledamotens rätt till ekonomiskt om- ska på begäran överlämna de uppgifter som en tidigare ledamot har lämnat enligt 4 §. Paragrafen innehåller en bestämmelse om skyldighet att lämna uppgifter till . Ändringen innebär ett för- tydligande om att sådana uppgifter kan lämnas även innan en ledamot rent faktiskt har lämnat uppdraget. 31 § Om ekonomiskt omställningsstöd har betalats ut med ett för högt belopp ska stödmottagaren betala tillbaka mellanskillnaden. stödet har jämkats. Ett belopp som ska betalas tillbaka ska, när det är lämpligt, i stället avräknas mot kommande utbetalningar av ekonomiskt omställnings- Avräkning enligt första stycket får inte ske förrän beslutet har vunnit laga Om det finns särskilda skäl får återkravet efterges helt eller delvis. beslutar om återkrav och eftergift av ett sådant Paragrafen innehåller bestämmelser om återkrav av ekonomiskt omställnings- Fjärde stycket har ändrats så att det uttryckligen framgår att Statens tjänstepensionsverk beslutar om återkrav och eftergift av ett sådant krav. 32 § Om ekonomiskt omställningsstöd har betalats ut med ett för högt belopp och mellanskillnaden inte har betalats tillbaka inom efter det att krav på återbetalning har framställts, ska stödmottagaren betala ränta enligt 6 § räntelagen (1975:635) för tid därefter till dess betalning sker. om stödet har jämkats. Om det finns särskilda skäl får kravet på ränta efterges helt eller delvis. Bestämmelserna i första stycket ska också gälla om stödmottagaren har försummat att lämna de uppgifter som behövs för bestämmande av det belopp som ska betalas tillbaka. I ett sådant fall ska dock ränta enligt 5 § räntelagen tas ut från den dag då uppgifterna senast skulle ha lämnats in. Paragrafen innehåller bestämmelser om ränta vid återkrav av ekonomiskt Ändringen i andra stycket innebär ett förtydligande om att ränta ska tas ut enligt 5 § räntelagen (1975:635), dvs. stödmottagaren har försummat att lämna de uppgifter som behövs för att bestämma det belopp som ska betalas tillbaka. 32 a § Den som är återbetalningsskyldig enligt 31 och 32 §§ ska betala ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) på det återkrävda beloppet om det 1.har träffats ett avtal om avbetalningsplan med den återbetalningsskyldige, eller 2.om den återbetalningsskyldige har medgetts anstånd med betalningen. Ränta ska beräknas från den dag då avtalet om avbetalningsplan träffades eller anståndet medgavs. Ränta ska dock inte betalas för tid innan återkravet har förfallit till betalning. Paragrafen är ny och innehåller en bestämmelse om ränta om det har träffats ett avtal om avbetalningsplan (punkt 1) eller om den återbetalningsskyldige medgetts betalningsanstånd (punkt 2). Ränta ska i sådana fall tas ut enligt 5 § räntelagen (1975:635), dvs. Det framgår av första stycket. Av andra stycket följer att räntan ska beräknas då avtalet om avbetalningsplan träffades eller när anståndet medgavs. Ränta ska dock inte betalas för tid innan återkravet har förfallit till betalning. Försäkring, företagshälsovård och rehabilitering 1 § En ledamot har rätt till försäkringsförmåner i form av grupplivförsäkring, tjänstereseförsäkring och arbetsskadeförsäkring i enlighet med vad bestämmer. I paragrafen finns en bestämmelse om ledamotens rätt till försäkringsför- måner. Övervägandena finns i 5.15. I sak motsvarar bestämmelsen 14 kap. 1 §. Bestämmelsen har dock formulerats som en uttrycklig rättighet för ledamoten i stället för som en skyldighet för att se till att ledamoten är försäkrad. Rätten till försäkringsförmån gäller i enlighet med vad Riksdagsför- valtningen bestämmer. De försäkringar som är aktuella anges i föreskriften till lagen. Det förhållandet att en viss försäkring är angiven i föreskriften inte i sig att en ledamot omfattas av försäkringen. Det avgörs ytterst av försäkringsvillkoren. Det kan exempelvis finnas ålderskrav i försäkrings- villkoren som innebär att en ledamot inte omfattas av försäkringen. Rätten till försäkringsförmån är alltså inte ovillkorlig. Förvaltningen står som tidigare för kostnaderna för försäkringarna. 2 § En ledamot har rätt till företagshälsovård i enlighet med vad bestämmer. Paragrafen, som motsvarar hittillsvarande 14 kap. 2 §, innehåller en bestämmelse om en ledamots rätt till företagshälsovård. Bestämmelsen har ändrats språkligt utan att någon ändring i sak är avsedd. 14 a kap. Återkrav 1 § En ledamot är skyldig att betala tillbaka en utbetalning av arvode, resekostnadsersättning, traktamente, logiersättning eller pension enligt denna lag, som har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp, om han eller hon har orsakat utbetalningen genom att 1.lämna oriktiga uppgifter, eller 2.inte fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet. Detsamma gäller om en sådan utbetalning i annat fall har lämnats felaktigt eller med ett för högt belopp och ledamoten insett eller skäligen borde ha insett detta. Vad som sägs i första och andra styckena gäller även tidigare ledamöter samt efterlevande som tagit emot förmåner enligt 11–13 kap. I paragrafen, som är ny, regleras förutsättningarna för återbetalningsskyldighet av felaktiga utbetalningar av arvode, resekostnadsersättning, traktamente, logiersättning och pension enligt ersättningslagen. Återbetalning av avgångs- förmåner regleras särskilt i 12 och 13 kap. ersättningslagen. Övervägandena finns i avsnitt 5.17. I paragrafen anges de förutsättningar som ska vara uppfyllda för att det ska föreligga återbetalningsskyldighet. En grundläggande förutsättning är att utbetalningen är felaktig. Därmed avses dels en utbetalning som rätteligen inte skulle ha gjorts eller som gjorts till fel person, dels en utbetalning av ett för högt belopp. Bestämmelsen omfattar inte bara ledamöter utan även tidigare ledamöter och efterlevande. Återkrav kan bli aktuellt i två fall. Det första fallet, som regleras i första stycket, är att mottagaren av betalningen har orsakat den felaktiga utbetalningen genom att lämna oriktiga uppgifter (punkt 1) eller underlåtit att fullgöra en uppgifts- eller anmälningsskyldighet (punkt 2). Som exempel på situationer som omfattas av den första punkten kan nämnas att en reseräkning innehåller felaktiga datum och att det för med sig att ledamoten får ett alltför stort traktamente eller att ledamoten begär ersättning för utlägg för en resa som inte är att betrakta som en tjänsteresa. Vad gäller den andra punkten kan som exempel nämnas en ledamot som får sjukpension brister i sin skyldighet att anmäla att han eller hon inte längre får sjukersättning eller aktivitetsersättning från . Ett annat exempel är att ledamoten låter bli att anmäla att han eller hon haft en medresenär som inte har rätt till ersättning enligt ersättningslagen vid en tjänsteresa. För att återbetalningsplikt ska kunna bli aktuell krävs att det finns ett direkt orsakssamband mellan ledamotens agerande eller underlåtenhet och den felaktiga utbetalningen. Kan man konstatera att det är ledamoten som har orsakat den felaktiga utbetalningen saknar det betydelse för återbetalnings- plikten om agerandet eller underlåtenheten gjorts med uppsåt eller av misstag. Frågan om god respektive ond tro saknar också betydelse. Det andra fallet, som regleras i andra stycket, gäller den situationen att den felaktiga utbetalningen inte har orsakats av ledamoten. Exempel på det är misstag från sida, som leder till att en utbetalning blir felaktig. Det kan handla om brister i ett beslutsunderlag, felräkning och liknande misstag. Andra exempel är att ett arvodesavdrag vid sjuk- eller föräldraledighet blir fel eller att tilläggsarvode för uppdrag som utskotts- ordförande betalas ut till en person som inte längre innehar ett sådant uppdrag. I ett sådant fall är mottagaren skyldig att betala tillbaka mellanskillnaden bara om han eller hon insett eller skäligen borde ha insett att betalningen var felaktig. Med andra ord finns det inte någon återbetalningsskyldighet om utbetalningen tagits emot i god tro. Frågan huruvida så är fallet ska bedömas utifrån de förhållanden som rådde senast för själva ut- betalningen. Bedömningen ska göras utifrån samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Faktorer av betydelse vid den bedömningen kan vara storleken på det felaktiga beloppet, den enskildes personliga förhållanden och kännedom om de omständigheter som ligger till grund för utbetalningen.